Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він більше 29 років працював на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем під землею. Наказом за № 121/к від 30 червня 2009 року звільнений з шахтоуправління «Волинське» у зв'язку з виходом на пенсію. Оскільки з кожним роком стан здоров'я погіршувався, він став частіше проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з приводу придбаного профзахворювання. 23 жовтня 2003 року був складений акт розслідування професійного захворювання. Висновком МСЕК від 11 грудня 2003 року йому вперше визначено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним безстроково. В зв'язку з придбаним професійними захворюваннями йому було рекомендовано: медикаментозне лікування, спецлікування за місцем проживання. Через отримані професійні захворювання його життя повністю змінилось. Він постійно відчуває фізичні і моральні страждання, у нього все частіше проявляються ознаки придбаних захворювань, що змусило його звільнитись з підприємства, в той час, коли за своїм віком він ще міг би працювати. В теперішній час, за станом свого здоров'я, він не може обробляти земельну ділянку, яка була великою підмогою для його сім'ї. В осінньо-зимовий період, коли настає загострення його професійних захворювань, він не може виїхати навіть за межі міста для проходження курсу реабілітації чи лікування, оскільки зміна клімату ще більше погіршує стан його здоров'я і доставляє йому додаткові страждання, у зв'язку із чим він змушений проходити лікування за місцем свого проживання, яке не дає такого ефекту, яке б дало санаторно-курортне лікування. Завдану йому професійним захворюванням моральну шкоду позивач оцінює у 10 000 грн. Просить стягнути з відповідача у відшкодування завданої йому моральної шкоди 10 000 грн. Позивач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій указав, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності. Матеріалів справи достатньо для розгляду справи у відсутності позивача. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі - Донцов. Р.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що висновком МСЕК від 11.12.2003 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з професійним захворюванням, яке вперше встановлено в жовтні 2003 року при виконанні трудових обов'язків на ВП «Шахтоуправління «Волинське» ДП «Торезантрацит». [PERSON] отримує у відділенні фонду страхові виплати в розмірі 775,22 грн. та отримав одноразову страхову виплату у сумі 10640 грн. Відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд був повинен відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, що не призвели до втрати потерпілим професійної працездатності. Відповідно до п.п. «е» п.1 ст. 21 Закону Фонд виплачував грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Потерпілим має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й, особливо, її розмір. Відповідно до Порядку встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, на МСЕК покладено встановлення факту спричинення моральної шкоди. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує, як характер каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Звертаючись до суду позивач не доказав наявність у нього моральної шкоди, не вказав чим підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань, не обґрунтував із чого він виходив, оцінюючи розмір шкоди. Довідка МСЕК про встановлення ступеню втрати працездатності не може без наявності інших доказів у справі служити достатнім підтвердженням заподіяння позивачу моральної шкоди. Факт наявності моральної шкоди встановлюється медичними органами і повинен зазначатись у висновку МСЕК. Наказом Міністерства охорони здоров'я № 212 від 22.11.1995р. передбачено, що встановлення факту моральної шкоди віднесено до компетенції МСЕК. На час розгляду справи по суті набрав чинності ЗУ від 23.02.2007 р., яким скасовані статті ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що передбачали відшкодування моральної шкоди Фондом. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. У позовній заяві відсутні посилання на те, у чому полягає завдання моральної шкоди позивачеві з боку Фонду, відсутні докази, які б підтверджували порядок розрахунку розміру моральної шкоди. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із трудовою книжкою (а.с.4-5) позивач тривалий час працював на підприємстві вугільної промисловості - «Шахтоуправління «Волинське» Торезького виробничого об'єднання з видобутку антрациту «Торезантрацит», з повним робочим днем під землею. Відповідно до наказу № 121/к від 30.06.2009 року звільнений з ВП «Шахтоуправління «Волинське» ДП «Торезантрацит» 28.06.2009 року у зв'язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. За період роботи на підприємстві вугільної промисловості у позивача виникло професійне захворювання. При обстеженні в Донецькій обласній клінічній лікарні профзахворювань висновком ЛЕК від 22 жовтня 2003 року № 2374 позивачу встановлено діагноз: основний: Первинно. Професійне. Антрако-сілікатоз, інтерстиційна форма (І/І, t/t). Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійне (7). На підставі повідомлення про професійне захворювання проведено розслідування хронічного професійного захворювання за результатами якого складено акт від 23 жовтня 2003 року №77 (а.с.8-9). Згідно з довідкою МСЕК № 059470 при огляді 11 грудня 2003 року позивачу визначено втрату професійної працездатності у розмірі 25% з 04 грудня 2003 року первинно за професійним захворюванням безстроково (а.с. 6). Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням і стійкою втратою у зв'язку з цим професійної працездатності. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає суду підставу зробити висновок, що у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, позивач зазнає фізичного болю, змушений часто перебувати на лікуванні. Порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, продовження активного життя. Для організації свого життя і життя своєї родини позивачу потрібні додаткові зусилля. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 (із змінами) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає: у фізичному болю, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я і необхідністю постійного лікування, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, продовження активного життя. Для організації свого життя і життя своєї родини позивачу потрібно докладати додаткових зусиль. Право на відшкодування моральної шкоди у потерпілого у зв'язку із професійним захворюванням виникає з моменту первинного встановлення органами МСЕК стійкої втрати працездатності. Згідно із ст. 1, 21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України покладений обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяним умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на день виплати. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 - в аспекті конституційного обігу положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» необхідно розуміти як визначення порядку, процедури й розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в особливому випадку - лише у випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, може забезпечуватися Фондом на підставі ст.ст. 1,5,6,13,21 і ч.3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі у випадку тимчасової, стійкої часткової або повної втрати професійної працездатності. Під збитком, що не заподіяв втрати потерпілим професійної працездатності, варто розуміти такий збиток, при якому не втрачається здатність працівника до роботі зі своєї професії (спеціальності) і кваліфікації або по іншої адекватній їй професії (спеціальності). Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, установлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. З урахуванням зазначеного ухвалою суду від 18 квітня 2014 року у задоволенні заявленого Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області клопотання про призначення експертизи для встановлення наявності факту, ступеню моральної шкоди - відмовлено (а.с.28). Суд виходить з того, що вищевикладені обставини є достатньою підставою для підтвердження наявності у позивача права на відшкодування йому моральної шкоди, завданої стійкою втратою працездатності, встановленою первинно при огляді 11 грудня 2003 року у розмірі 25% у зв'язку з професійним захворюванням, та обов'язку відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області, здійснити таке відшкодування. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області, на те, що Фондом відшкодовується тільки моральна шкода, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, і тільки на підставі висновку медичних органів, як не засновані на законі. Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області, на те, що відповідач з набранням чинності ЗУ „Про внесення змін до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р., не здійснює виплати потерпілим грошових сум за моральну шкоду, оскільки право позивача на виплату йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання на час встановлення йому вперше стійкої втрати працездатності було чинним. Ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р., який набрав чинності з 01.04.2001 р. (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Стійка втрата працездатності у зв'язку з професійним захворюванням вперше встановлена позивачу висновком МСЕК від 11.12.2003 року, тобто в період дії зазначеного Закону, тому доводи представника відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області, про те, що відповідачем за позовом [PERSON] повинно бути підприємство, яке спричинило шкоду здоров'ю, оскільки професійне захворювання у потерпілого виникло у зв'язку із порушенням вимог з охорони праці і не застосуванням заходів захисту підприємством - роботодавцем, є безпідставними і не заснованими на законі. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області, на те, що встановлення факту моральної шкоди віднесено до компетенції МСЕК, та на те, що надані позивачем докази не є належними доказами на підтвердження понесених ним моральних страждань, оскільки втрата працездатності, встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вказаних доказів. Заподіяна моральна шкода визначена позивачем у розмірі 10 000 грн., суд вважає, що позивачу заподіяні істотні моральні страждання, які підлягають відшкодуванню, однак, позов у цій частині завищений і підлягає частковому задоволенню у сумі 7500 грн., з урахуванням вказаних конкретних обставин справи, з урахуванням погіршення стану здоров'я позивача та встановлення йому 25% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням. Таким чином, стягненню з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Торезі Донецької області на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 7500 грн. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, який набрав чинності 01 листопада 2011 року, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial