Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що навчається. В обґрунтування позову покликається на те, що його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 26 березня 2003 року, у якому 07 вересня 1998 року народився він. Відповідач, його батько, сплачував аліменти до досягнення ним повноліття, тай досі продовжує ним опікуватися, у них склались хороші відносини. 21 вересня 2015 року вступив до Марганецького професійного ліцею, навчається на денній формі навчання, термін закінчення навчання 28 червня 2017 року. Однак з 07 вересня 2016 року стягнення аліментів припинено, хоча йому необхідна матеріальна підтримка батька, оскільки сам працевлаштуватися не має можливості, так як навчається. Відповідач за станом здоровя та матеріальним становищем може сплачувати аліменти, інших дітей у нього немає, в офіційному шлюбі не перебуває. Просить задовольнити позов та стягувати по 1/4 частині зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на весь період навчання, але не довше, ніж досягнення 23 років. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення по справі у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за наявності згоди позивача. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач визнав позов, не заперечив про його задоволення. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-КИ № 016104 від 22 вересня 1998 року [PERSON] народився 07 вересня 1998 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). З виконавчого листа у справі № АЕ-105/2001 від 04 серпня 2001 року з відповідача стягувалися аліменти на дитину - позивача у справі [PERSON] (а.с.7). Яв вбачається з довідки № 6998, виданої Марганецьким професійним ліцеєм 30 серпня 2016 року [PERSON] являється учнем Марганецького професійного ліцею гр. ЕЛЗ 14 1/9 з 24 вересня 2015 року по 28 червня 2017 року денної форми навчання (а.с.5). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька (син) продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька (син), а також сама донька (син). Суд присуджує розмір аліментів на повнолітніх доньку (сина) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Як вбачається з пункту 20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] вправі звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки продовжує навчання та потребує, у звязку з цим, матеріальної допомоги. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44 сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1998 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження свого матеріального становища, стану здоровя, чи інших доказів того, що не може надавати сину такого утримання. Крім того, у своїй заяві відповідач позов визнав, не заперечив про його задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08 вересня 2016 року. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути 551 грн. 20 коп. несплаченого судового збору.

Outcome: approved