Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.01.2004 року, виданим Ладижинською сільською радою, актовий запис №3. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю), площею 4,0861 га для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Ладижинської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, належна спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності від 20.02.2002 року, виданого на підставі рішення Ладижинської сільської ради № 25-4 від 31.01.2002 року. 24.01.2017 року державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори постанови: «Відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , в зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Дана відмова ґрунтується на тому, що на момент смерті спадкодавця і спадкодавець і спадкоємець були зареєстровані за різними адресами, на підставі такої реєстрації позивачу і була видана довідка з місця проживання, тобто виключно на формальних відомостях про реєстрацію, які не відповідають фактичним обставинам. [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину, користувався спадковим майном, яке залишилося після смерті матері: хата, город, побутові речі. На момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] , де до своєї смерті проживав її чоловік [PERSON] померлий [INFO] . [PERSON] не був батьком [PERSON] відомості про його батька у свідоцтві про народження відсутні. [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . [PERSON] не було роз`яснено різницю між реєстрацією (пропискою) та фактичним місцем проживання, яке може бути відмінним від реєстрації, що в подальшому призвело до вищевказаної відмови у вчиненні нотаріальної дії. Фактично [PERSON] , 1935 року народження хоча і була зареєстрована по [ADDRESS] , однак на момент своєї смерті у 2004 році була старенькою та досягнула поважного віку, потребувала турботи та допомоги, а тому проживала зі своїм сином [PERSON] , який за нею доглядав, надавав допомогу, що підтверджується довідкою Ладижинської сільської ради від 15.08.2018 року за № 1917. [PERSON] добросовісно виконував свій синівський обов`язок щодо догляду за своєю матір`ю, яку дуже любив, яка його виховала і дала життя, батька у [PERSON] не було, отже мати була для нього найріднішою людиною, якою він опікувався. Таким чином, відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із своєю матір`ю на момент її смерті, надавав їй допомогу, доглядав її - є таким, що фактично прийняв спадщину. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки позивачу зазначені істотні обставини не було роз`яснено і в досудовий спосіб вирішити дане питання неможливо, дана позовна заява є вимушеною. Просить встановити факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, а саме факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] , померлою [INFO] на момент смерті [PERSON] . В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, письмово подав заяву за вх. № 28965 від 12.12.2019 року, в якій просить справу розглядати у його відсутність, заяву підтримує повністю та просить її задоволити. В судове засідання представник заінтересованої особи Ладижинської територіальної громади не з`явився, письмово подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника, не заперечує проти задоволення заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.01.2004 року ( а.с. 7). Заявник [PERSON] є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 01.06.1960 року ( а.с. 8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.06.1989 року в с. Ладижинка, Уманського району, Черкаської області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище [PERSON] ( а.с. 8). Згідно довідки Ладижинської сільської ради № 310 від 25.03.2019 року [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , до дня смерті спадкодавець проживав разом з дружиною [PERSON] , 1935 року народження ( а.с. 9). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 028636 [PERSON] на підставі рішення Ладижинської сільської ради народних депутатів № 25-4 від 31.01.2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,0861 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 10). Постановою від 24.01.2017 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини ( а.с.11). Згідно довідки Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області № 1917 від 15.08.2018 року, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( підстава: по господарська книга № 12 , особовий рахунок № [NUMBER] , сторінка 92, свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 28.01.2004 року, актовий запис №3 від 28.01.2004 року). Однак [PERSON] фактично проживала на момент своєї смерті із своїм сином [PERSON] , [INFO] , який за нею доглядав, надавав допомогу, про що свідчать: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Згідно з п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті.

Outcome: approved