Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Президента України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що після його звільнення з посади судді 30.11.2015 року в зв`язку з поданням заяви про відставку, його було протиправно позбавлено права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді внаслідок дії пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, який визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016. Оскільки внаслідок дії неконституційного закону позивачу завдано матеріальної шкоди, яка полягає у неотриманні відповідних грошових коштів утримання судді у відставці у період з 30.11.2015 року по 08.06.2016 року на суму 157702,71 грн., [PERSON] , з посиланням на ст. 152 Конституції України та ст. 1175 ЦК України, просить стягнути з відповідача вказані кошти, а також 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 16 липня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження та учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 05.11.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості. Зазначив, що повноваження Президента України як глави держави визначено Конституцією України. При цьому, законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов`язків на Главу держави, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України. Вказує на те, що Президент України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки згідно з Конституцією України Глава держави не може нести юридичну відповідальність за визнання неконституційним закону чи іншого акту - відшкодування завданої таким актом шкоди здійснюється державою в силу приписів статті 152 Основного Закону України, причому Президент України відповідно до Конституції України не наділений повноваженнями відшкодовувати шкоду від імені держави; Президент України не був та не є учасником відповідних цивільних правовідносин з позивачем, жодних протиправних дій або бездіяльності щодо позивача Глава держави не допускав. Таким чином, правові підстави для задоволення вимог [PERSON] у такій редакції позовної заяви відсутні. Представником третьої особи відзиву на позов не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Основним Законом держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи. Поряд з цим, для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів виконавчої і судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. Таким чином, є неприпустимим ототожнення Президента України як Глави держави із «державою Україна» при оспорюванні дій (бездіяльності) всіх, без виключення, державних органів. Повноваження Президента України як глави держави визначено Конституцією України. При цьому, законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов`язків на Главу держави, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України. Верховна Рада України - єдиний орган законодавчої влади в Україні, яка за своєю природою є представницьким органом державної влади, що здійснює свої функції на колегіальній основі, шляхом прийняття рішень народними депутатами України на пленарних засіданнях Верховної Ради України, а, отже, парламент при здійсненні своєї законодавчої діяльності, шляхом прийняття нормативно-правових актів, не може набувати цивільних прав та обов`язків перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в ухвалі від 8 травня 1997 року у справі № 11-з зазначено, що ч. 2 ст. 102 Конституції України проголошує, що Президент є «гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина». Однак, окрім обов`язку виступати від імені держави, за Президентом України закріплено широкі повноваження як у вирішенні загальнодержавних проблем, котрі вимагають поєднання політичних, економічних, соціальних та інших аспектів функціонування держави, так, рівнозначно, і у розгляді локальних питань, що стосуються захисту справедливості, прав, свобод та інтересів окремої людини в разі їх порушення будь-ким, в тому числі і державою. Для реалізації цих функцій Президент приймає рішення, які мають силу законодавчих актів, а в разі необхідності - безпосередньо втручається в критичну ситуацію з метою усунення будь-якої загрози для держави та її громадян. Проте, враховуючи, що суду не надано жодних доказів у підтвердження доводів наявності факту причинного зв`язку між шкодою у визначеному позивачем розмірі і протиправними діянням відповідача - держави Україна в особі Президента України, та вини останнього в її заподіянні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. В зв`язку з тим, що рішеннями, діями чи бездіяльністю Президента України права позивача не порушено, відсутні і підстави для стягнення з Глави держави коштів на відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено порушень прав позивача, які підлягають захисту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed