Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» (далі по тексту КП «ККП м. Василькова») про зміну дати звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом №637-ОС від 29.10.2014 року його було звільнено з посади заступника директора КП «ККП м. Василькова» з 26.09.2014 року за скороченням штату працівників згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У трудовій книжці зроблено запис, згідно якого позивача звільнено 26.09.2014 року. З 01.09.2014 року по 20.11.2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними лікарняними листами. 21.11.2014 року позивач вийшов на роботу та отримав копію наказу від 29.10.2014 року про звільнення з роботи у зв'язку із скороченням штату чисельності працівників та трудову книжку. Враховуючи те, що відповідач порушив умови та порядок звільнення, безпідставно та необґрунтовано вніс запис до трудової книжки позивача, останній був змушений звернутися до суду. В позовній заяві [PERSON] просить скасувати наказ КП «ККП м. Василькова» від 29.10.2014 року №637-ОС, визнавши незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України датою з 26.09.2014 року, зобов'язати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення з посади заступника директора КП «ККП м. Василькова» з 21.11.2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 14411,04 грн та моральну шкоду в сумі 39656,71 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що 16.09.2014 року комунальне підприємство отримало листок непрацездатності від 01.09.2014 року, 29.09.2014 року відповідач отримав наступний листок непрацездатності від 26.09.2014 року в якому було зазначено, що позивач звільнений від роботи в період з 08.09.2014 року - 26.09.2014 року та стати до роботи 27.09.2014 року. Проте, 29.09.2014 року [PERSON] не з'явився на робоче місце та жодним чином не повідомив керівництво підприємства про причини своєї відсутності. Згодом позивач пред'явив черговий листок не працездатності. Враховуючи положення п. 3.13 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, якщо працівникові видано кілька листків непрацездатності та між попереднім і наступними листками непрацездатності не було робочих днів, а в заключному висновку попереднього листка непрацездатності зазначено, що працівник має стати до роботи, наступний випадок захворювання вважається іншим страховим випадком. Таким чином, датою звільнення буде останній день тимчасової непрацездатності, а саме 26.09.2014 року. Про факт звільнення позивача та про відмову у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності за листок непрацездатності від 20.10.2014 року, останнього було повідомлено 30.10.2014 року рекомендованим листом. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії трудової книжки, 19.11.2014 року [PERSON] призначений заступником директора апарату управління підприємством (а.с.13), що також підтверджується копією наказу №806-ос від 19 листопада 2013 року (а.с.78). 17.07.2014 року було видано наказ №180-ВД про скорочення штату працівників підприємства КП «ККП с. Василькова», відповідно до якого посада заступника директора, яку обіймає [PERSON] скорочується і останній підлягає вивільненню (а.с.42). Про даний факт позивач був попереджений 17.07.2014 року, що підтверджується особистим підписом [PERSON] (а.с.43). З 01.09.2014 року по 05.09.2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АГІ №873645 від 01.09.2014 року (а.с.44). Відповідно до копії листка непрацездатності серії АГІ №886939 від 26.09.2014 року, [PERSON] перебуває на лікарняному з 08.09.2014 року до 26.09.2014 року (а.с.45). З 29.09.2014 року до 20.10.2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГІ №886860 від 20.10.2014 року (а.с.16). Згідно копії листка непрацездатності серії АГІ №661671 від 21.10.2014 року, [PERSON] перебував на лікарняному з 21.10.2014 року по 30.10.2014 року (а.с.17). З 03.11.2014 року до 20.11.2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЗ №734307 від 20.11.2014 року (а.с.18). 21.11.2014 року [PERSON] вийшов на роботу та подав заяву про звільнення, оскільки 17.07.2014 року був ознайомлений з наказом про скорочення штату працівників (а.с14). В судовому засіданні позивач наголошував на тому, що лише 21.11.2014 року (в перший день після лікарняного) отримав трудову книжку та був поставлений перед фактом свого звільнення з 26.09.2014 року на підставі наказу від 29.10.2014 року, чим було порушено вимоги ст. 47 КЗпП України. В судовому засіданні представник відповідача посилалась на роз'яснення Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 28.10.2014 року, в якому зазначено, що датою звільнення буде останній день тимчасової непрацездатності працівника (а.с.46). Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Частиною 3 ст. 40 КЗпП України, передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Таким чином, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. Факт перебування позивача на лікарняному в день його звільнення підтверджується листком непрацездатності від 26.09.2014 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати дії відповідача щодо безпідставного звільнення позивача незаконними та скасувати наказ про звільнення [PERSON] в частині дати звільнення, зобов'язавщи КП «ККП м. Василькова» внести зміни до наказу від 29.10.2014 року та трудової книжки позивача, зазначивши дату звільнення з 21.11.2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 14411,04 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, передбачено, що відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Згідно із положенням абз.3 п.2, п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Невиплачена та недорахована заробітна плата за період з 27.09.2014 року по 21.11.2014 року (56 календарних днів) розраховується наступним чином: 359,25 грн (середньоденна заробітна плата за липень - серпень 2014 року, а.с.84) х 56 календарних днів. Тобто, сума не виплаченої заробітної плати становить 20118,00 грн, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 39656,71 грн не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власникам або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки позивачем та його представником не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial