Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником домоволодіння, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: м. Вінниця, 3-й пров. Карбишева, 20, який отримав у власність на підставі договору дарування та у якому на даний час зареєстровані: позивач [PERSON], його батьки, та сторонні особи - відповідачі: [PERSON] та [PERSON] Однак фактично за вказаною адресою проживають лише позивач [PERSON] та його батьки. На час коли будинок належав попередньому власнику [PERSON], нею було зареєстровано вищевказаних відповідачів, проте з 1996 року і по теперішній час відповідачі за вказаною адресою не проживають. Таким чином, оскільки добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідачі не бажають, позивач вважає, що такими діями, останні чинять йому перешкоди у користуванні власністю, в силу чого позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, 3-й пров. Карбишева, 20 та зняти їх з реєстрації. Однак представником позивача в судовому засіданні подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній не наполягав на позовних вимогах в частині зняття з реєстрації відповідачів, при цьому в іншій частині позовні вимоги а саме: щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання, призначене на\~15.03.2017р. не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Конверти з повістками про виклик в судове засідання повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про розгляд справи(а.с. 30-31, 32-33). Разом з тим, в судове засідання, призначене на 05.04.2017р. відповідачі не зявилися повторно, оголошення про виклик відповідачів до суду було опубліковано в газеті «Вінниччина», випуск № 23(23164) від 24.03.2017 року (а.с.41) Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору дарування від 22.12.2012р. житловий будинок № 20, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, 3-й пров. Карбишева, являється власністю [PERSON]. (а.с. 5) При цьому, згідно довідки № 1417 від 02.12.2016р. виданої квартальним комітетом Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці та Акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 02.12.2016р. виданої Головою комітету мікрорайону «Сабарів» [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] не проживають за вищевказаною адресою з 1996 року. Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають\~ право\~ на\~ житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що\~ ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі саттею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України) Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частииною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач і відповідачі не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, не є членами однієї сім'ї, відповідачі не проживають в спірному житловому будинку з 1996 року. Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: [INFO], чинять перешкоди власнику будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою статті 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником житлового будинку № 20, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, 3-й пров. Карбишева є позивач [PERSON], який зареєстрований та проживає за вказаною адресою, тоді як відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку, однак жилим приміщенням не користуються з 1996 року. Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з частиною першою статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком № 20, що розташований за адресою: м. Вінниця, 3-й пров. Карбишева, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням вимог статті 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved