Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю та про поділ спільного майна, мотивуючи вимоги тим, що в 2001 році познайомився з відповідачем по справі, почали зустрічатися та з липня 2001 року почали проживати разом однією сімєю, як чоловік і дружина. Згодом, змушені були переїхати до бабусі відповідача, яка мешкала в с. Маркуші, Хмільницького району Вінницької області, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. У 2003 році сторони переїхали до м. Вінниці, де декілька років винаймали квартиру по вул. Червоноармійській та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, однак до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу не звертались. За час спільного проживання у сторін народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання, в 2006 році сторони придбали старий, в аварійному стані будинок, який знаходиться за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука Мелешківська, вул. Шевченка, буд. №53 та розташований на земельній ділянці, призначеній для його обслуговування. Так як відповідач на той час не була працевлаштована, позивач своїми силами, своїми коштами та особистою працею перебудовував та реконструював будинок, придбавав необхідні будівельні матеріали, меблі, предмети домашнього вжитку. Встановлення факту проживання однією сімєю необхідно позивачу для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання та оскільки сторони не дійшли згоди щодо його поділу, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з липня 2001 року по 06.08.2013 року; визнати спільним сумісним майном будинок №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та земельну ділянку, надану для обслуговування даного будинку, розташовану за тією ж адресою; поділити майно, що набуте під час проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу і належить їм на праві спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на 1/2 частку спільного майна будинку №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: вул. Шевченка, 53, с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель; за відповідачем визнати право власності на 1/2 частку спільного майна будинку №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: вул. Шевченка, 53, с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В ході судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, згідно яких він просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з 10.02.2004 року по 06.08.2013 року; визнати спільним сумісним майном будинок №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та земельну ділянку, надану для обслуговування даного будинку, розташовану за тією ж адресою; поділити майно, що набуте під час проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу і належить їм на праві спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на 1/2 частку спільного майна будинку №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: вул. Шевченка, 53, с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель; за відповідачем визнати право власності на 1/2 частку спільного майна будинку №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: вул. Шевченка, 53, с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, зокрема, відповідач [PERSON] зазначила, що з позивачем познайомилася в липні 2002 року і почали зустрічатися, але на той час він був одружений, про що вона дізналася набагато пізніше. В червні 2001 року вона продала власну квартиру в м. Вінниці по пров. Цегельному, 10/9, а гроші віддала своєму батькові за умови, що він їх поверне, коли їй будуть потрібні кошти для купівлі житла. В 2003 році вона винаймала квартиру в м. Вінниці по вул. Червоноармійській, за яку сплачувала сама, оскільки відносини з позивачем у неї на той час були суто фізичного характеру, ні спільних речей, ні спільного господарства вони не мали. Перед народженням дочки, її тітка, яка приїхала з Далекого Сходу, за власні кошти погасила заборгованість за оренду житла та придбала все необхідне для пологів та для дитини, яка повинна була народитися. За свої ж кошти вона заплатила оренду наперед за декілька місяців. Позивач на той час не мав постійного місця роботи та доходу, а навпаки грав на ігрових автоматах та програвав гроші, які постійно позичав у своїх друзів та знайомих. Іноді і вона погашала його борги. Весною 2004 року приїхав її батько з Росії і позичив на купівлю квартири 13000 доларів США, але квартиру вона не придбала, а придбала компютери, компютерні столи та все необхідне для компютерного салону, який згодом відкрила у приміщенні стадіону «Локомотив», орендувавши там приміщення. Весь цей час, а саме з червня місяця 2003 року, вона була приватним підприємцем, за отримані кошти від підприємницької діяльності вони і жили. А той факт, що позивач постійно там знаходився і, нібито, працював, то за це він отримував плату, як і інші працівники. Будинок придбали не вони, а вона особисто, і не в 2006 році, а в 2005 році, він не був старим і в аварійному стані, а був придатний для проживання. Навесні 2005 року приїхав її батько і привіз гроші в сумі 23 000 доларів США, які позичив їй на купівлю житла для неї та її дітей. Вищезазначену суму грошей батько залишив на зберігання батькові позивача і дозволив їх віддати лише в тому випадку, коли вона знайде пристойне житло. Так і сталося. В серпні 2007 року батько знов приїхав і побачивши, що так нічого і не зроблено, сам, за власні кошти придбав необхідні будівельні матеріали для добудови будинку. На протязі року всі ці будівельні матеріали: цегла, пісок, цемент, відсів, тощо пролежали на подвірї, ніхто нічого не робив. Позивач не хотів нічого робити, зауважуючи на тому, що будинок не його і він не збирається нічого тут робити. В серпні місяці 2008 року знову приїхав її батько і придбав шлакоблоки, з яких збудована вся прибудова, балки для перекриття даху та інше. Сумісними зусиллями, тобто їхніми та їх друзів, була побудована прибудова, але перекрити її та довести до кінця не змогли, так як грошей не вистачало, оскільки позивач ніде не працював, а тих грошей, що вона заробляла, вистачало лише на прожиття. Так ця недобудова простояла до весни, а весною батько переводом прислав гроші, за які вона придбала ондулін для накриття прибудови. Більше там нічого не робилося. До 2010 року дана прибудова була в нежилому стані. Влітку цього ж року приїхав батько разом із братом, придбали все необхідне для внутрішніх робіт і почали штукатурити прибудову. Закінчити вони не встигли. Так ця прибудова простояла до наступного року. В 2011 році батько разом з братом приїхали і батько привіз гроші, які він отримав від продажу частини квартири в м. Відноє в Підмосковї, яка належала їй на праві приватної власності. За ці кошти були придбані необхідні будівельні матеріали для закінчення внутрішніх робіт прибудови та проведення ремонту будинку, шифер для перекриття всього будинку разом з прибудовою, балки для перекриття даху, утеплювач, насос для води, тощо. Також батько оплатив роботу будівельникам, які встановлювали дах та виконували інші будівельні роботи. Довести до кінця внутрішні роботи батько з братом не встигли, а позивач нічого доробляти не хотів. Так це все і простояло до вересня місяці 2012 року. В 2012 році з Далекого Сходу приїхала її тітка - [PERSON], з якою вона власними силами та за її кошти продовжили ремонт. Перед відїздом вона залишила кошти на встановлення вхідних дверей в будинок, які потім і були встановлені. В жовтні 2013 року, коли вона з позивачем вже не проживали разом, приїхала тітка, яка за власні кошти докупила всі необхідне для закінчення внутрішніх робіт, які вони власними силами і закінчили, і прибудови, і косметичний ремонт будинку. Тобто, будинок був придбаний та реконструйований за частину її власних грошей, отриманих від продажу квартири в м. Вінниці та квартири в м. Відноє (Росія) та за гроші, які її постійно позичав батько та давали її родичі. Практично всі роботи проводились власними силами батька, брата та тітки, лише перекриття даху робили робочі, яким платив за роботу, знов же таки, батько. За час проживання, нібито однією сімєю, позивач проживав як квартирант, не сплачуючи нічого ні за житло, ні за продукти харчування, ні для забезпечення дітей всім необхідним, будівельні матеріали. Всі власні кошти та частину її коштів він витрачав на власні потреби. Позивач не надав жодних доказів, що він хоч щось придбав для перебудови та ремонту будинку, чи мав якісь заощадження для купівлі спірного будинку. З 2000 року по 2002 рік позивач ніде не працював, а в 2002 році працював лише один місяць, і з травня 2002 року по жовтень 2005 року не працював. В 2005 році також пропрацював один місяць і з листопада 2005 року по лютий 2007 року ніде не працював. Лише з лютого 2007 року по березень 2008 року та з вересня 2008 року по квітень 2009 року він працював. За такий короткий проміжок трудового стажу позивач не міг заробити гроші на будинок, будівельні матеріали, комунальні послуги, продукти харчування, забезпечення дітей всім необхідним. Позивачем не надано жодних доказів того, що вони поводились як подружжя, планували своє життя, мали спільний бюджет; які доходи він отримував за цей період часу, за рахунок чого і яким чином вів спільне господарство з нею, а також не надав доказів спільного придбання, як нерухомого майна, так і речей побуту, будівельних матеріалів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є хрещеним батьком сина сторін та знає позивача близько 10-ти років. Це була сімя, двоє дітей, нормальні сімейні відносини. Компютерний клуб вів позивач, відповідач просто туди приходила. Разом вони проживали [INFO]. Купівлею будинку займався позивач, на [PERSON] була оформлена довіреність. Він особисто допомагав позивачу ремонтувати будинок, який був придатний для проживання, але потребував поліпшень. [PERSON] витрачалися на дітей, на сімю. Він бував в будинку раз в тиждень. В 2007 2008 р.р. працював директором ТОВ «Трансформаторні підстанції». За які кошти купавався будинок, йому невідомо. Був на хрестинах дитини, сторони поводили себе як сімя. Свідок [PERSON] суду пояснив, що перебуває в дружніх стосунках зі сторонами, знає їх чи з 2001 року, чи з 2002 року. Познайомилися вони вже тоді, як сторони жили разом, винаймали житло. Компютерний салон був оформлений на [PERSON], а всіма питаннями займався [PERSON], а він працював там оператором, відповідач теж приходила туди. В будинку можна було жити, але потрібно було робити ремонт, іншого житла у позивача не було. Гроші він всі витрачав на сімю, чи страждав на «ігроманію», йому невідомо. В будинку мінявся дах, добудовувалися приміщення, позивач говорив, що докуповувалися будівельні матеріали. Іноді [PERSON] був без роботи (приблизно 6 місяців), це було біля 3-х років тому. Він допомагав робити фронтони. За чиї гроші перекривали дах, він не знає. Граючи з позивачем на автоматах, він не памятає, щоб той програвав великі суми грошей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача, знає, що сторони жили разом, мають 2-х дітей, але в 2012 році посварилися, син хотів розписатися, а [PERSON] не хотіла. Тоді вона зателефонувала і сказала, щоб він забрав речі сина, вона речі викинула, привела якогось чоловіка, який там вже приписаний. Повідомила, щоб син дав дозвіл на виїзд дітей в Росію тому, що вона хоче жити з новим чоловіком і виїхати в Росію. Раніше батько [PERSON] дав йому гроші, без розписок, щоб він прослідкував, щоб молоді купили квартиру. Тоді вони знайшли 2-х кімнатну квартиру, яку [PERSON] не хотіла дивитися. Він також з дружиною позичили гроші у родичів. Через деякий час вони знайшли будинок в с. Лука Мелешківська, він був старий, потребував ремонту. Будинок йому не сподобався, але вони захотіли його, і вже були дали аванс. Сват дав 18 тис. доларів США, а він 11 тис. доларів США. Сватові теж цей будинок не сподобався. Син прожив там 12 років, вклав туди багато ще грошей, добудував кухню, туалет, а тепер вони її ділять. Він особисто гроші позивач у брата дружини. Особисто він не приймав участі в ремонті будинку тому, що хворіє, часто лежить в кардіології; не був присутнім у нотаріуса при оформленні договору купівлі продажу будинку. Будинок оформлений на невістку, а не на сина тому, що син тоді був під слідством. Зараз син проживає то у нього, то на квартирі, яку винайняв в с. Лука - Мелешківська, він хоче бути ближче до дітей. Син інколи позичав у нього гроші, по 200-300 доларів США. У 27 років син грав в автомати, але більше не грав тому, що були борги. Зараз син спілкується із своїми дітьми. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він являється батьком відповідача, з позивачем перебуває в нейтральних відносинах. Влітку 2001 року донька продала однокімнатну квартиру в м. Вінниці по пров. Цегельному, вони домовилися, щоб вона віддала йому гроші на розвиток бізнесу, а він потім дасть їй гроші на придбання квартири. [PERSON] винайняла квартиру в м. Вінниці по вул. Київській, була в бабусі, у нього в Росії (щоб оформити документи на переїзд до Росії). Згодом донька повідомила, що вагітна і неважливо хто батько, дитину народжує для себе, винайняла квартиру в м. Вінниці по вул. Червоноармійській. Донька сама виховувала дитину, його онуку, речей [PERSON] у неї не було. Грошей на квартиру не вистачало, тому вирішили організувати бізнес, компютерний салон. Він привіз гроші на купівлю житла, 20 тис. доларів США, 100 тис. рублів та євро, і передав батькові позивача, оскільки довіряв йому. На той час у позивача грошей не було , він не працював офіційно, мав борги. Батьки мали не кращий фінансовий стан. Донька казала йому, що у неї з [PERSON] суто ділові стосунки, а позивач говорив, що якщо йому дадуть половину будинку, то він буде в ньому щось робити. Тоді донька прописала йог там. [PERSON] не бажав виписуватися з будинку, тому жив в ньому. Онука говорила його матері, що позивач бив [PERSON]. Він часто приїздив до доньки, допомагав їй, позивач нічого не робив, то він у відрядженні, то ще десь. Вони були сторонніми людьми, просто жили під одним дахом, він наполягав на переїзді до Росії. В вересні 2009 року донька мала реєструвати шлюб з іншим чоловіком, не з позивачем, але не зареєструвала, вони не зявилися. Він гроші давав, але кудись вони дівалися, тоді він сам купував будівельні матеріали. Зараз він дізнався, що за цією адресою зареєстрована благодійна організація, це йому дуже не подобається. Будинок був куплений зі всіма зручностями, вони просто перебудували приміщення. В 2011 році [PERSON] просив у нього терміново 1 тис. доларів США і він переслав йому 32 тис. рублів, які той не хоче віддавати. Йому невідомо, що батько [PERSON] давав 11 тис. доларів США на купівлю будинку. Будинок був в придатному для житла стані. Вони подарували пральну машину, він сам купував шифер, брус, цеглу. Він дав 23 тис. доларів США, за скільки купувався будинок, йому невідомо, але цих грошей хватило і на будинок, і на автомобіль, який купила [PERSON] і здавала в оренду. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є тіткою відповідача та знає, що в 2001 році брат продав 3-х кімнатну квартиру в м. Вінниці, купили однокімнатну квартиру [PERSON], а решту грошей залишили в матері. Коли [PERSON] родила першу дитину, вона взяла 45 тис. російських рублів в кредит, везла через кордон. В 2008 році вона знову взяла кредит 150 тис. рублів. За скільки купили будинок, їй невідомо. Коли вона була в племінниці в гостях, то позивача там не було, [PERSON] говорила, що він саме з дітьми. Останній раз вона говорила позивачу чому цемент засох, чому город не копаний. Вона особисто не допомагала робити ремонт, допомагала інша родичка. Вона брала з брата розписки за те, що давала гроші. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є співмешканцем відповідача. Йому відомо про те, що будівництво і всі ремонтні роботи будинку зроблені батьками відповідача. Позивача знає з 90-х років, також знає про те, що він програвав гроші в ігрових автоматах. Він часто бував в компютерному салоні, бачив там [PERSON], яка займалася організацією роботи в салоні. Сімейного життя у сторін не було, у позивача завжди були різні дівчата, він жив за рахунок [PERSON]. Коли [PERSON] працював на таксі, то фактично приїжджав в інтернет - салон, щоб пограти, а не таксувати. Знає, що вони періодично жили під одним дахом. Він допомагав (подавав блоки) позивачу, коли добудовували прибудову. З [PERSON] він познайомився в компютерному салоні, на стадіоні «Локомотив». За його роботу йому платила [PERSON] і [PERSON]. З середини серпня 2013 року він живе з [PERSON] в спірному будинку, а позивач на даний час живе з його дружиною та дитиною в будинку, де він раніше жив. Знає, що будинок і салон були куплені за рахунок [PERSON] та її батьків. В салоні було близько 10-ти компютерів. Свідок [PERSON] пояснив, що вона є приватним підприємцем, знає [PERSON] по роботі, з [PERSON] незнайома. Їй відомо про те, що позивач замовляв у неї двері, платив за установку, пояснював, що для будинку, де живе його сімя. Звідки у нього гроші, їй невідомо. Коли перший раз прийшли до неї, то їх було двоє, [PERSON] та його батько, вона його впізнала. Ще замовляли лати, 6 м, і дрова. Це було в 2010 2011 р.р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом сторін. Позивача знає більше по роботі. Коли потрібно було робити дах, то деякі роботи робив сам [PERSON] зі своїми знайомими, щоб було дешевше. Знає позивача років 6, в цей будинок він переїхав зі своєю дружиною та дітьми. Знає також і попереднього власника будинку. Після приїзду їх в село, часто бачив автомобіль біля цієї хати. Його враження, що це сімя, діти називали їх мамою та батьком. Був в дворі, позивач показував паливну систему, показував все по господарству. Гроші за роботу йому давав [PERSON], надходження їх йому невідомо. Чув розмови про те, що будинок купили і ремонт роблять вони як сімя і допомагає батько [PERSON]. Він робив дах, демонтаж і перекриття. Попередній власник продав будинок в аварійному стані. Під час робіт він чув, що грішми допомагали батьки [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий зі сторонами, позивача знає більше, років 5, відповідача 2 чи 3 роки. Живе він в 100 метрах від [PERSON] років 10 чи 15. Цей будинок продавався і [PERSON] приїздив з цивільною дружиною, [PERSON], і дивилися на нього. Будинок був невеликий, сарайчик маленький, жити там з дітьми було б тяжко, бо потребував ремонту. Він бачив, як позивач гуляв з дітьми, купував продукти, займався ремонтом: щось робив своїми силами, для чогось наймав людей. Туалет і ванна кімната добудовувалися тому, що там жили старі люди і будинок був як дачний. Стіни і бетонну стяжку робив сам [PERSON], [PERSON], сусід переробляв дах. За чиї кошти робився ремонт, він не знає. Позивач працює в благодійній організації, не чув, щоб той зловживав алкоголем чи азартними іграми. Стосунки сторін складали враження, як сімї. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідача, позивач таж був сусідом. Чула, що [PERSON] пішов, залишив сімю, тепер про щось судяться. Памятає, що купили хату, туди вїхала жінка з двома дітьми. Вона бачила там часто батька [PERSON], який щось добудовував, працював. Будинок був придатний для житла. [PERSON] працювала і в городі, і на подвірї, вона дуже працьовита. Бачила вона там і [PERSON] з друзями, які відпочивали, жарили шашлики. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є кумою сторін. Познайомилась з позивачем коли той приїздив до [PERSON], яка жила в бабусі, і він говорив, що переховується тому, що відносно нього порушено кримінальну справу. Пізніше вона його бачила декілька разів, як гостя в [PERSON], допомоги він її ніякої не надавав. [PERSON] говорив, що грав в азартні ігри, часто програвав гроші, [PERSON] жила в будинку сама; знає, що будинок купив її батько. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є кумом сторін. З [PERSON] познайомився в 2002 2003 р.р., тоді той програвав гроші, деколи і вигравав. Сторони раніше співмешкали, жили на Пятничанах, в приватному будинку, згодом той особисто знайшов квартиру для них, яку вони винаймали. Хто купував будинок, йому невідомо, він купувався для них обох. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено по справі, 29.09.2003 року народилася [PERSON], а 24.03.2005 року народився [PERSON], батьками яких являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей серії І-АМ №264637 від 29.08.2013 року та серії І-АМ № 264638 від 29.08.2013 року (а.с.9 - 10). З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2-934/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей вбачається, що діти народилися від сумісного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу. На утримання дітей позивач зобовязаний, за рішенням суду, сплачувати аліменти на користь відповідача в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10.05.2011 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] 27.11.1999 року зареєстрував шлюб з [PERSON], який було розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці, фактично припинили шлюбні відносини в грудні 2001 року (а.с.145). Відповідач [PERSON], згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) субєкта підприємницької діяльності фізичної особи, являється фізичною особою підприємцем та взята на облік платника податків (а.с.51 - 52). З копії трудової книжки позивача вбачається, що в 2002 році він був звільнений з останнього місця роботи та поставлений на облік в Центр Зайнятості, по 2005 рік йому виплачувалася допомога по безробіттю; з лютого 2007 року по березень 2008 року працював комерційним директором та директором ТОВ «Євробуд»; в вересні 2008 року прийнятий на посаду техніка по обладнанню у ФОП Рудницький та звільнений з посади в квітні 2009 року; з травня 2011 року по даний час прийнятий на посаду директора СБО «Братерство, єдність, допомога» (а.с. 121 - 124). За період з 2003 2011 р.р. позичала кошти у свого батька, [PERSON], у тому числі на відкриття інтернет салону, що підтверджується відповідними борговими розписками (а.с.130 - 138). Відповідно до довідки КП «Центральний міський стадіон» № 01-07-113 від 16.12.2013 року, в період з 2004 року по 2005 рік [PERSON] уклала договір оренди приміщення для компютерного клубу з виконкомом Вінницької міської ради за адресою: вул. 50-річчя Перемоги, 16, загальною площею 68,08 кв.м., яке знаходиться на балансі КП «Центральний міський стадіон»; фактично господарські та адміністративні питання діяльності компютерного клубу здійснював [PERSON] (а.с.58). Згідно свідоцтва про право власності серії САЕ 481535 від 19.10.2012 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області на підставі рішення №146 від 02.10.2012 року, відповідач [PERSON] являється власником житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами №53 по вул. Шевченка, в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області (а.с. 118 - 119). Даний факт також підтверджується: договором купівлі продажу житлового будинку від 21.09.2005 року (а.с.105), витягом з Державного реєстру правочинів від 21.09.2005 року (а.с. 106), реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ» від 23.09.2005 року (а.с.107), технічним паспортом на будинок (а.с. 110 - 113), технічним паспортом на будинок, виготовленим КП «ВООБТІ» 14.05.2012 року (а.с.114 - 117). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 950234 від 27.06.2007 року, відповідач [PERSON], на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 21.09.2005 року, являється власником земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована в с. Лука Мелешківська, вул. Шевченка, 53, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.108 - 109). З виписки про прописку (реєстрацію) осіб вбачається, що в будинку №53 по вул. Шевченко в с. Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області з 23.09.2005 року зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; з 20.09.2011 року в даному будинку зареєстрований [PERSON] (а.с.120). Даний факт також підтверджується довідкою [PERSON] Мелешківської сільської ради Вінницького району вінницької області № 426 від 29.08.2013 року (а.с.13). Відповідно до довідки [PERSON] Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 1137 від 24.10.2013 року, позивач [PERSON] тимчасово проживає в с. Лука Мелешківська, вул. Шевченка, 22, Вінницького району Вінницької області, за час проживання на території сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони, за характером урівноважений, підтримує гарні стосунки з односельчанами та сусідами; до складу його сімї входять діти, [PERSON] та [PERSON] (а.с.59). Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Вирішуючи даний спір судом встановлено факт проживання позивача однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем з 10.02.2004 року по 06.08.2013 року, а відтак і те, що будинок №53 по вул. Шевченка в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області та земельна ділянка, надана для обслуговування даного будинку, що розташована за тією ж адресою являється спільною їх власністю, з огляду на що суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають до задоволення. Дані факти та обставини доводяться показами самих сторін та показами свідків, допитаних в судовому засіданні, матеріалами цивільної справи. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивачем [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, у звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір в розмірі 3348 грн. 40 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 1 3). За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3348 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved