Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просив зменшити розмір аліментів, визначений рішеннями: Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2010 року по справі №2-2623/2010, Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2017 р. по справі №487/3952/17, до 1/10 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2010 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2017 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.01.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/20 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 18.12.2017 року і довічно. Також рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.01.2019 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також зазначає, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2017 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто Ѕ вартості відчуженого транспортного засобу марки «Ford Focus», 2013 року випуску, в сумі 113903,15 грн. Таким чином, з заробітку позивача повинно утримуватись 5/6 часток його розміру, а також певна частка повинна утримуватись на погашення боргу за продаж автомобілю «Ford Focus». Так, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. На теперішній час матеріальний стан позивача погіршився, так як останній звільнився з роботи та є безробітним. Старші діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають добрий стан здоров`я, забезпечені житлом та усім необхідним для гармонійного фізичного та психологічного розвитку. Відповідачі також мають добрий стан здоров`я, працюють, отримують доходи та зобов`язані утримувати дітей. Окрім того, у власності [PERSON] є Ѕ частки квартири [ADDRESS] . За такого, враховуючи що загалом утримувані з нього аліменти становлять 5/6 частин його доходу, що перевищує встановлену законом частку, беручи до уваги погіршення його майнового стану, просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дітей [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), до 1/10 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні 26.11.2019 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримував, в подальшому до судових засідань не з`являвся, від його представника адвоката Труби К.В. надійшла заява про розгляді справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. Крім того, до суду надала відзив на позовну заяву, в кому зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення його майнового стану. Факт звільнення його з роботи не доводить того, що позивач не має джерел існування. Доводи [PERSON] про те, що у нього на утриманні знаходяться неповнолітні діти від інших шлюбів не можуть слугувати достатніми підставами для зменшенні розміру аліментів. Також, посилання позивача на те, що у власності [PERSON] , [INFO] , є Ѕ частки квартири [ADDRESS] є безпідставними та не стосуються предмету спору, оскільки [PERSON] проживає у вказаній квартирі разом з відповідачкою та не може передавати її в оренду. Крім того, позивач навмисно подав заяви про стягнення аліментів на користь свого сина та дружини, з якими він проживає, з метою штучного зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь [PERSON] . Таким чином вважає, що розмір аліментів, які сплачує позивач на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є встановленим судом та таким, що відповідає закону, а тому його зменшення призведе до порушення прав дитини, у зв`язку з чим в задоволенні позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. Також до суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не надав доказів того, що його матеріальне становище суттєво погіршилось. Сам по собі факт того, що він звільнений з попередньої роботи не доводить того, що він не має джерел існування. Крім того, відповідно до лист Державної прикордонної служби України №33578/14.23.-36/20 від 12.08.2019 року позивач двічі виїжджав на відпочинок за кордон: з 27.12.2017 по 05.01.2018 рр. до Вільнюса та з 12.04.2019 по 19.04.2019рр. до [PERSON] . Доводи позивача про те, що у нього на утриманні знаходяться неповнолітні діти від інших шлюбів не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на [PERSON] . Посилання [PERSON] на матеріальне становище відповідачки не має правового значення, оскільки остання отримує мінімальну заробітну плату, у зв`язку з чим неповнолітньому [PERSON] вкрай необхідні аліменти в тому розмірі, який встановлено рішенням суду. Крім того, позивач сплачує аліменти на утримання батька [PERSON] , який є власником трикімнатної квартири, отримує субсидію, в цьому році отримав у спадщину двокімнатну квартиру, яка здає в найом та отримує додаткові кошти. Також зазначає, що [PERSON] навмисно оформив аліменти на свою дружину [PERSON] та їх сина [PERSON] , хоча і проживає разом з ними, з метою збільшення сукупного розміру стягнення із заробітку та зменшення розміру аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] . За такого вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів до 1/10 частини заробітку є необґрунтованими, а розмір аліментів на рівні 1/5 частки заробітку (доходу) на її дитину не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України. На підставі викладеного, в задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень\~статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій\~статті 182 СК України. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2017 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.01.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/20 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 18.12.2017 року і довічно. Також рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.01.2019 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказаною нормою права визначено підстави для зміни розміру аліментів і серед цих підстав, така обставина як те, що стягнення аліментів перевищує половину заробітку платника не є підставою для зменшення їх розміру. Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 128 КЗпП України при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, згідно вищевказаних положень закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків. Обмеження, встановлені статтею 128 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів і не є обставиною, що зумовлює зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993р., утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач серед підстав для зменшення розміру аліментів зазначає, що його матеріальне становище змінилось і він перебуває на обліку, як безробітний. Так, відповідно до довідки №227 від 11.03.2020 року, виданої Миколаївським міським центром зайнятості, [PERSON] зареєстрований як безробітний в Миколаївський міський ЦЗ з 16.05.2019 року. Його дохід з 01.11.2019 року по 31.01.2020 року становить 24844,00 грн. Однак, згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. В той же час, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, суд приходить до висновку, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з заявлених позовних вимог, [PERSON] просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з ј до 1/10 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/5 до 1/10 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Між тим, позивачем не ставиться питання щодо зменшення розміру аліментів, які останній сплачує на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вищевказане свідчить про те, що позивач свідомо надає перевагу утриманню неповнолітнього сина [PERSON] над інтересами неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , чим ставить їх в нерівне становище, порівняно один з одним. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 вказаної Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені норми закону, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог [PERSON] , в даному випадку, призведе до порушення прав неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на належний та достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є неприпустимим. Надані позивачем докази у своїй сукупності не дають законних підстав для зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed