Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 400 гривень щомісячно до зміни матеріального положення сторін. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є інвалідом 3 групи, його пенсія складає 946 гривень. Інших доходів він не має. Відповідач працює на металургійному комбінаті ім. Ілліча, має заробітну плату, за своїм матеріальним станом має можливість надавати йому матеріальну допомогу в добровільному порядку. Матеріальної допомоги в добровільному порядку відповідач не надає, тому він вимушений звертатися до суду з даними позовними вимогами, оскільки вважає, що син зобов'язаний надавати йому матеріальну допомогу на його утримання. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Крім того суду пояснив, що у нього є ще повнолітня донька від першого шлюбу [PERSON],[INFO], відносно якої він не позбавлений батьківських прав, з якою він не спілкується, тому він не звертався до неї про надання йому матеріальної допомоги. Також є молодший неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Він дійсно мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON], однак виконавче провадження було закрито у зв'язку з відсутності у стягувача претензій щодо виплати аліментів. Він відмовився від 1\\4 частини квартири на користь сина [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по аліментам, що підтверджується договором про припинення права на аліменти, внаслідок чого за заявою стягувача [PERSON] виконавче провадження було закрито. Він виховував сина [PERSON], надавав йому матеріальну допомогу. Він, його колишня дружина [PERSON], та його неповнолітній син [PERSON] проживали разом до розірвання з дружиною шлюбу, та він утримував своїх дітей. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що його батько за рішенням суду повинен був платити аліменти на його утримання, однак він ухилявся від сплати аліментів, не виховував його. Протягом всього життя вів аморальний образ життя, був засуджений за спричинення особі тілесних ушкоджень середньої тяжкості. З 17 років він вимушений був працювати, забезпечувати себе та надавати матеріальну допомогу матері. Крім того батько намагався позбавити його житла, приватизував квартиру без його участі та участі його брата та матері. Рішенням суду його житлові права були поновлені. Розмір його заробітної плати складає десь 4000 гривень, однак у нього є кредитні зобов'язання перед банками на 10 000 гривень та на 17000 гривень, він надає матеріальну допомогу матері та бабусі, яка є пенсіонеркою. Він не одружений, дітей не має. Батько не позбавлений відносно нього батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її колишнім чоловіком та батьком відповідача. Брак між ними розірваний в січні 2005 року. Позивач не сплачував аліменти на утримання сина [PERSON], у нього утворилася заборгованість за аліментами, тому вона зверталася до суду про стягнення пені за несплату аліментів. В подальшому вона відмовилася від заборгованості за аліментами, оскільки позивач відмовився від своєї частини аліментів в рахунок погашення заборгованості. Позивач [PERSON] постійно сварився з сином [PERSON]. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] та [PERSON] ( а.с.3). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 8 лютого 2005 року (а.с.3). З довідки УПФУ в Орджонікідзевськлму районі м. Маріуполя вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя та отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання з 27.01.2015 року по 29.02.2016 року у розмірі 949 гривень (а.с.4,5). Крім пенсії, будь-яких доходів не має. Відповідно до довідки головного бухгалтера ПАТ «ММК ім. Ілліча» заробітна плата [PERSON] за червень та липень 2015 року складає 8884,47 гривень. [PERSON] має кредитні зобов'язання перед ПАТ «ПУМБ» у розмірі 17480 гривень, та перед ПАТКБ «Приват банк» у розмірі 10000 гривень ( а.с.32-44). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 5 січня 2005 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\3 частини зі всіх видів заробітку до повноліття дітей (а.с.18). З постанови про закінчення виконавчого провадження Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції вбачається, що згідно заяви стягувача про повернення виконавчого провадження від 23.11.2009 року заборгованості по виконавчому листу №2-440 від 05.01.2005 року немає, внаслідок чого виконавче провадження закінчено ( а.с.45). Постановою Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 01.02.2010 року повернуто виконавчий лист №2-697 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 гривень пені згідно заяви стягувача ( а.с.18 зв.). Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206). Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Слід зазначити, що моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Таким чином сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч.1 ст.205 СКУ). Оскільки закон не ставить обов'язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов'язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом 3 групи, є непрацездатним, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, отримує пенсію у розмірі 949 гривень, крім пенсії, будь-яких доходів він не має, тобто він отримує дохід менший, ніж встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» сума прожиткового мінімуму, яка станом на час ухвалення рішення становить 1074 гривень. Тобто, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що, враховуючи непрацездатність позивача, внаслідок якої він отримує дохід нижче, чім прожитковий мінімум, він потребує матеріальної допомоги. Розмір аліментів на батьків визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. До уваги береться матеріальний та сімейний стан сторін, можливість одержання батьками утримання від інших осіб: дітей, дружини, чоловіка, а також своїх батьків. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є працездатною особою, отримує заробітну плату більш 4000 гривень, неповнолітніх дітей на утриманні не має та має можливість надавати матеріальну допомогу своєму батьку незалежно від наявності кредитних зобов'язань перед ПАТ «ПУМБ» та ПАТ КБ «Приватбанк». Статтею 204 Сімейного кодексу України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним. Оскільки обов'язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов'язку із утримання своїх дітей. Так, згідно із ч.2 ст.202 Сімейного Кодексу України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. За таких обставин суд жодним чином не може зобов'язати дітей здійснювати виплату аліментів та брати участь у додаткових витратах на батьків. В інших випадках, наприклад, коли батько, мати не позбавлялися батьківських прав, повнолітні діти можуть бути звільнені судом від обов'язку їх утримувати, якщо буде встановлено, що мати чи батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, у цьому випадку для звільнення дітей від сплати аліментів достатньо лише встановлення судом факту ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007р. №3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень». З урахуванням вищенаведених керівних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що доказів в частині того, що відповідач має бути звільнений судом від обов'язку сплачувати аліменти на свого непрацездатного батька з причини того, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо відповідача суду не надано. При цьому суд вважає, що не є доказами того, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов'язків щодо відповідача в повній мірі, посилання відповідача на рішення суду про стягнення аліментів з позивача на його утримання, наявність заборгованості за аліментами та виникнення житлового спору між батьками відповідача, тому не приймає дані посилання при вирішені спору по суті. В судовому засіданні також встановлено, що позивач має від першого шлюбу повнолітню доньку [PERSON], [INFO], тому суд при визначені розміру аліментів враховує можливість надавати допомогу позивачу з боку доньки, до якої позов не заявлено з огляду на вимоги ст. 205 СК України. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу, приймати участь в утриманні свого непрацездатного батька [PERSON], але не в такому розмірі, як цього вимагає позивач, тому на користь останнього підлягають стягненню аліменти у розмірі 300,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 6 липня 2015 року до останнього дня встановлення інвалідності 29 лютого 2016 року.

Outcome: partial