Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого 29.03.1993 року виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів на підставі рішення Виконкому № 183 від 29.03.1993 року, позивач є власником квартири [ADDRESS]. Право приватної власності на дану квартиру 27.04.1993 року було належним чином зареєстроване в КП ВО ОБТІ в книзі №106 за реєстровим №1046/2061. На ім'я позивача відкритий окремий особовий рахунок [NUMBER] на дану квартиру в житловому органі МКП ЖЕК-15. 14.08.2001 року у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою по даній справі, про що в книзі реєстрації актів про припинення шлюбу зроблено актовий запис за №1568. Під час шлюбу відповідач за згодою позивача була 26.04.2002 року зареєстрована в квартирі. Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], який проживав в квартирі з сторонами і був внесений в особовий рахунок на квартиру. Однак, спільне життя в позивача з відповідачкою не склалось, в 2004 році , тобто, 11 років тому, сторони остаточно розірвали стосунки, відповідачка разом з малолітнім сином [PERSON] пішла із належної позивачу квартири, забравши всі речі, і більше в квартирі син та відповідачка не з'являлись. З того часу сторони не жили разом, шлюб фактично розпався 11 років тому, а згодом був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2015 року, яке набуло чинності 08.09.2015 року. Проте, вибуваючи з квартири, відповідачка не знялась з паспортної реєстрації і не бажає це зробити до даного часу з незрозумілих позивачу причин. Отже, відповідачка по справі [PERSON], яка членом сім'ї позивача більше не являється, з 2004 року, тобто, вже понад 11 років, в спірній квартирі не проживає, своїх речей в цьому приміщенні не зберігає, участі в утриманні даного жилого приміщення та оплаті комунальних платежів відповідач не бере. Всі обов'язки по утриманню даного приміщення покладені лише на власника цього житла. Тому позивач вважає, що відповідачка втратила право користування спірним жилим приміщенням і повинна бути знята з паспортної реєстрації, та бути зареєстрованою за місцем фактичного проживання. Факт відсутності відповідачки в спірній квартирі протягом понад рік, а саме з 2004 року, підтверджується Актом № 070915/2897, складеним сусідами, завіреним адміністрацією МКП ЖЕК-15 від 07.10.2015 року, рішеннями суду про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, а також це можуть підтвердити усно свідки в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного позивач просить задовольнити позов. Позивач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в яких зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку неодноразово, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечували проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до паспорта серії [NUMBER], [PERSON] прописаний за адресою: [ADDRESS] з 23 вересня 1983 року. (а.с.4-5). Відповідно до свідоцтва про право власності від 29 березня 1993 року, квартира, яка знаходиться у [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності гр. [PERSON] (а.с.6). В технічному паспорті на квартиру зазначено власником [PERSON] [INFO] (а.с.7-9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2014 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина (а.с. 11). Актом №070915/2897 від 07.10.2015 року комісією МКП «ЖЕК № 15» встановлено, що за адресою : [ADDRESS]зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово відсутні наступні особи: [PERSON] та [PERSON] з 2004 року не проживають (а.с.12). Відповідно до особового рахунку [NUMBER], за адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно із довідки про склад сім'ї МКП ЖЕК № 15 від 11.11.2015 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 3 чоловік: [PERSON] - власник, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син (а.с.14). Відповідно до листа про повідомлення щодо відкриття виконавчого провадження, адреса [PERSON] зазначена: [ADDRESS] (а.с.15). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад одинадцять років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved