Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та показала, що позивачу [PERSON], [INFO], по праву власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. У зв'язку з отриманою травмою хребта [PERSON] у серпні-вересні 2010 року перебував на стаціонарному лікуванні. За відсутністю інших родичів догляд за ним здійснювали племінники [PERSON]. Після одужання позивач 23.10.2010 року уклав нотаріальний договір дарування, за яким подарував належну йому квартиру відповідачам. При цьому останній помилився відносно природи даного правочину, оскільки фактично розраховував на подальше утримання від [PERSON]. З огляду на те, що відповідачі допомогу позивачу не надають та квартиру у власність не повертають, позивач [PERSON] просить суд визнати договір дарування на підставі ст.229 ЦК України недійсним, повернувши спірну квартиру йому у власність. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та показав, що в подяку за догляд, якій вони надавали [PERSON] під час перебування у лікарні, останній за своїм бажанням подарував їм квартиру. Ніяких обов'язків по догляду за позивачем на майбутнє не оговорювалося, однак, незважаючи на відчуження житла, вони не перешкоджають йому проживати у спірній квартирі та бути зареєстрованим. Підготовкою документів для угоди позивач займався самостійно, а також особисто перебував у нотаріуса, яким сторонам були роз'яснені суть договору дарування та правові наслідки. Лише весною 2013 року [PERSON] став висувати до них претензії з приводу квартири, після того як завів стосунки з жінкою, на якій згодом одружився. Просить в позові відмовити. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечувала та показала, що договір дарування від 23.10.2010 року відповідає вимогам ст.ст.203, 717, 719 ЦК України. Укладання договору дарування під впливом помилки позивачем не доведено. Розрахунок в отриманні користі від укладеної угоди, а також помилка внаслідок власної недбалості, незнання законів чи невірного їх тлумачення, не є підставою для визнання договору дарування, укладеного між сторонами, недійсним. Крім того, позовні вимоги пред'явлені поза строком позовної давності. Суд, вислухавши сторони, - свідка нотаріуса Першої Краматорської ДНК [PERSON], який у судовому засіданні показав, що ним 23.10.2010 року був посвідчений спірний договір дарування. Укладання договору відбувалося за особистою участю сторін. В ході бесіди він упевнився в дієздатності осіб, з'ясував наміри відчужувача, роз'яснив суть обраного ним договору дарування, зокрема те, що це є безоплатне передання майна іншій стороні, та правові наслідки такого правочину. З огляду на вік [PERSON] та відсутність у нього іншого житла, він роз'яснив останньому суть договору довічного утримання, що чітко пам'ятає. Однак останній зупинився саме на договорі дарування. Потрібні для договору довічного утримання обов'язки набувачів по догляду за відчужувачем [PERSON] не обговорювалися та не визначалися. Сторонами був особисто прочитаний проект договору дарування, а потім на бланку виконаний безпосередньо сам договір, з яким сторони ознайомилися та підписали. Пізніше [PERSON] звертався до нотаріальної контори з питань спадкування, з приводу вищевказаного договору дарування за роз'ясненнями не приходив, - свідка [PERSON], яка у судовому засіданні показала, що тривалий час знайома з позивачем [PERSON], оскільки мешкає у сусідній квартирі. Приблизно у 2009-2010 році через стан здоров'я [PERSON] допомогу йому надавали племінники [PERSON], які провідували його, проносили їжу. В подальшому зі слів позивача, він подарував Савінським свою квартиру [ADDRESS]. По її розумінню позивач мешкав небагато, іншого житла не мав, але на її цікавість про розмір пенсії та про причини укладання договору дарування пояснювати не став. Позивач складав враження освіченої та адекватної людини, дослідивши надані письмові докази: копію нотаріального договору дарування від 23.10.2010 року (а.с.3), копії медичних документів про стан здоров'я позивача (а.с.4-5), ксерокопію паспорта позивача [PERSON] з даними, зокрема, про вік, реєстрацію (а.с.6), копію позову [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.27-28), копію ухвали Краматорського міського суду від 17.02.2014 року про залишення без розгляду позову [PERSON] по справі №2/234/616/14 про визнання договору дарування квартири недійсним (а.с.29), письмові заперечення відповідачів (а.с.39-40), вважає, що позов задоволенню не підлягає. Незважаючи на те, що даний позов про визнання недійсним договору дарування від 23.10.2010 року поданий [PERSON] до суду лише 19.02.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, суд вважає, що підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за заявою представника відповідачів [PERSON] немає, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими по суті. Суд встановив, що на підставі нотаріального договору дарування від 23.10.2010 року позивач [PERSON] подарив відповідачам [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. (а.с.3) В даний час позивач [PERSON] просить суд про визнання вказаного договору недійсним на підставі ст.229 ЦК України, у зв'язку з вчиненням правочину під впливом помилки, оскільки нерозумів природи цього правочину, фактично розраховував на довічне утримання з боку [PERSON]. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником позивача, [PERSON] самостійно займався підготовкою документів для укладання договору по відчуженню житла та особисто був присутнім у нотаріуса під час оформлення правочину. Згідно ст.717 ч.1 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язує передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ст.718 ч.1 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно ст.719 ч.2 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні копії правочину (а.с.3), між сторонами був укладений саме договір дарування, який відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України. Зі змісту договору, який особисто підписаний сторонами, зокрема дарувальником [PERSON], вбачається, що перед складанням та підписанням договору сторони були ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють договір дарування, в тому числі з вимогами щодо недійсності правочину. В розділі 1 договору зокрема зазначено, що майно у власність обдарованих передається безкоштовно. Зазначене, а також те, що договір не встановлює обов'язків обдарованих вчинити на користь дарувальника будь-яких дії майнового або немайнового характеру - забезпечувати його доглядом, утриманням, суд вважає очевидним для позивача [PERSON], який особисто був ознайомлений зі змістом договору та його підписав. Про передачу та прийняття дарунка свідчить згідно розділу 2 вчинена у присутності нотаріуса передача ключів від квартири. Згідно розділу 3 договору сторони підтвердили, що їм нотаріусом були роз'яснені вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору дарування. Сторони підтвердили, що цей договір не має характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник підтвердив, що відчуження здійснено ним за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства. Таким чином, суд вважає, що при укладенні договору дарування були враховані та виконані всі загальні вимоги, передбачені ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст спірного договору з явними ознаками договору дарування у сукупності з правовими роз'ясненнями нотаріуса, що підтвердив у судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], виключають можливість нерозуміння позивачем [PERSON] природи укладеного правочину, у зв'язку з її очевидністю. Додатковими доказами, що спростовують доводи позивача, є показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні показала, що в спілкуванні [PERSON] підтвердив, що уклав договір дарування квартири на користь своїх племінників [PERSON], чому саме договір дарування не пояснював, а також не йшлася мова щодо наділення відповідачів обов'язком надавати йому утримання, у власній позовній заяві до [PERSON] про визнання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.27-28) [PERSON] зазначив, що він у знак подяки за увагу до нього під час лікування у лікарні на початку жовтня 2010 року подарував свою квартиру дітям [PERSON] (сестра) по ? частці кожному - [PERSON] і [PERSON] Далі по тексту позову [PERSON] зазначає про втрату довіри до родичів, у зв'язку з тим, що останні запропонували йому знятися з реєстрації, але ніде не вказує, що він помилився щодо природи правочину, оскільки фактично вважав, що зазначений договір зобов'яже набувачів забезпечити його довічним утриманням та доглядом. Таким чином, суд вважає, що під час укладення договору дарування позивач [PERSON] цілком усвідомлював який-саме договір він укладає та підписує, а також правові наслідки цього правочину. Факт того, що даний договір був вчинений під впливом помилки позивачем не обґрунтований та не доведений. Доводи позивача, зазначені у його позові та підтримані представником [PERSON] у судовому засіданні, стосовно того, що [PERSON] за договором дарування в обмін на квартиру розраховував на певні блага - на те, що відповідачі [PERSON] будуть за ним довічно доглядати та утримувати, свідчать про розрахунок в отриманні користі від укладеного правочину. Але згідно п.19 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину не має правового значення. На підставі наведеного, в задоволені позову [PERSON] про визнання договору дарування квартири від 23.10.2010 року недійсним, як такого, що був чинений під впливом помилки, слід відмовити за його необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з прийняттям судом рішення про відмову в позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються (а.с.1).

Outcome: dismissed