Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев В.М., Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації, яким просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 23 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М., реєстровий № 252; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 344412604 від 23 березня 2017 року, номер запису про право власності 1959268. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою ДНК Харківського району Харківської області 05 вересня 2001 року, р.№1 -1506. Позивач зазначає, що є він внуком [PERSON] та спадкує після її смерті за правом представлення, оскільки його батько [PERSON] помер [INFO] , ще до смерті своєї матері [PERSON] . Також спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , відповідачка по справі. Інші спадкоємці відсутні. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де і дізнався, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вже належить [PERSON] на підставі договору дарування від 23 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лазаревим В.М., реєстраційний номер 252. Позивач вважає, що вказаний договір дарування від 23 березня 2017 року є недійсним, волевиявлення [PERSON] на укладання договору дарування не було вільним та не відповідало її волі, оскільки вона не мала наміру передавати належний їй житловий будинок у власність відповідачу. У позивача з бабусею були гарні сімейні стосунки і вона неодноразово говорила, в тому числі і після оформлення договору дарування 23 березня 2017 року, що після її смерті саме позивач буде власником будинку, що вона йому його «дарує». Житловий будинок, який є предметом договору дарування, був єдиним місцем проживання [PERSON] , фактичної передачі житлового будинку не відбулося, вона продовжила проживати в будинку та сплачувати комунальні послуги. У зв`язки з чим, позивачу не було відомо про укладання договору дарування житлового будинку. Позивач вважає, що правочин був вчинений його бабусею [PERSON] під впливом помилки, а саме через неправильне сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, прав та обов`язків сторін, що вплинуло на її волевиявлення. [PERSON] була людиною похилого віку, хворіла, та вже не могла в повній мірі розуміти значення всіх юридично значимих дій. Через вади зору не могла самостійно прочитати договір дарування. Крім того, [PERSON] знаходилась в тяжкому психологічному стані через смерть її сина [PERSON] , що також могло стати підґрунтям для помилкового укладання договору дарування будинку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 26 лютого 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Папай С.О. подано відзив на позовну заяву, в якій він просив в позові відмовити, посилаючись на те, що договір дарування житлового будинку укладений з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, зазначив, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. У встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . Таким чином, спадкування відбулося за заповітом, а не законом як стверджує позивач. Отже, позивач не є спадкоємцем за правом представлення, а тому не має права на спадкування. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення комплексної судово-медичної експертизи, задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] , його представник - адвокат Молокосусов В.Є. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Папай С.О. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев В.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, від завідувача сектору державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Боклаг С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 05 вересня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1506, належав [PERSON] . За заповітом, посвідченим 01 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С., зареєстрованим в реєстрі за №1377, [PERSON] усе належне їй майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] . Згідно договору дарування, посвідченого 23 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мазаревим В.М., зареєстрованого в реєстрі за №252, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 червня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Як вбачається з інформації Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 10 січня 2020 року за вих.№ 30/02.14, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із компенсаційного рахунку 1997 року в АТ «Ощадбанк». На все спадкове майно, спадкодавця залишила заповіт, посвідчений 01 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за р. № 1377 на ім`я дочки [PERSON] . У шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися її донька - [PERSON] та внук [PERSON] . Син [PERSON] та батько позивача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 січня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачено частиною першою статті 1222 ЦК України. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). За частиною статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкування у випадку сперті спадкодавця до відкриття спадщини регулюється статтею 1266 ЦК України. Відповідно до статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця, що помер до відкриття спадщини. У цивільному праві спадкування за правом представлення визначається як особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, але ніяк не самостійна підстава чи вид спадкування. При спадкуванні за правом представлення діють всі правила спадкування за законом, включаючи черговість закликання до спадщини (стаття 1258 ЦК України). Частиною 1 стаття 1241 ЦК України визначені особи, які мають право на обов`язкову частку, та спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Це малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки. Слід зазначити, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, є вичерпним. Право на обов`язкову частку належить конкретній особі, яка була жива на час відкриття спадщини, та прийняла таку спадщину. Виходячи із аналізу вище наведених норм, слід дійти висновку, що особи, які спадкують за правом представлення, не мають права спадкувати обов`язкову частку, яка належала їх померлому родичу (стаття 1241 ЦК України). Отже, з огляду на те, що спадкування після смерті [PERSON] відбувалось за заповітом, заповіт [PERSON] не визнаний недійсним, [PERSON] як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла, суд доходить висновку, що [PERSON] як спадкоємець за законом за вказаних обставин відповідно до вимог статті 1223 ЦК України не одержує право на спадкування після смерті [PERSON] . Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і необхідність відмови в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини 5 статті 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач не є стороною договору дарування житлового будинку, під час судового розгляду встановлено, що останній як спадкоємець за законом не одержує право на спадкування майна після смерті [PERSON] , суд доходить висновку, що порушення договором майнових прав та інтересів, про яке стверджує позивач, не є реальним та обґрунтованим. За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed