Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб: Херсонської обласної державної адміністрації, Генічеської районної державної адміністрації, [PERSON], Державної служби України з питань геодезії, картографії, та кадастру, Генічеської місцевої прокуратури, в якому просив визнати недійсним розпорядження №129 від 23 лютого 2012р. Херсонської обласної державної адміністрації «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, надання її в оренду та встановлення розміру орендної плати за користування нею»; визнати недійсним договору оренди землі, укладений 09 квітня 2012р. між Генічеською районною державною адміністрацією та фізичними особами підприємцями [PERSON], [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за номером №262, та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 2017р. виявив намір реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки у порядку ст. 118 Земельного кодексу України, яка розташована за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,58-а. Однак, отримав листа від Генічеської державної районної адміністрації, в якому зазначалось про не можливість надання такої земельної ділянки у власність, оскільки вона з 2012 р. перебуває в оренді фізичних осіб-підприємців [PERSON] та [PERSON] Вважає, що розпорядження за №129 від 23 лютого 2012р. та договір оренди землі від 09 квітня 2012р. є недійсними, оскільки на час їх винесення та укладення, [PERSON] та [PERSON] вчинили замовчення обставин, що були перешкодою для укладення зазначених документів, а саме, що власником 51/200 нерухомого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці належить [PERSON], згода якої на укладення правочину не отримувалась, а тому у відповідності до ст. 230 Цивільного кодексу України, оскаржуване розпорядження та договір оренди землі необхідно визнати недійсними, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що оскаржувані розпорядження та договір оренди землі є перешкодою в реалізації його права на землю, закріпленого в Конституції України, а тому позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, та стягнути витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], та представник відповідачів [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON], проти задоволення позовних вимог заперечили. Зазначили, що заявлений позов є безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню. Права позивача на час винесення спірного розпорядження та укладення договору оренди землі порушені не були. Фактично позивач намагається діяти в інтересах [PERSON], хоча остання жодних претензій до цих документів не має. Вважають, що оскаржувані документи жодним чином не порушують конституційне право позивача на отримання безоплатно земельної ділянки. Просили у задоволенні позову відмовити. Представник Херсонської обласної державної адміністрації проти задоволення позовних вимог заперечила. Зазначила, що підстав для визнання недійсним розпорядження голови та договору оренди землі не має. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник Генічеської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, правову позицію стосовно заявлених вимог не висловили. Представник Держгеокадастру у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву у якій просив справу розглянути у відсутність представника, за наявними у справі матеріалами. Прокурор Генічеської місцевої прокуратури [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що оскаржуване розпорядження та договір оренди землі, жодним чином не перешкоджають позивачу в реалізації його права на землю. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила у їх задоволенні відмовити. Зазначила, що у її довірительки до відповідачів, щодо отриманої земельної ділянки в оренду претензій жодних не має. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2012р. головою Херсонської обласної державної адміністрації [PERSON] було видано розпорядження за №129 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, надання її в оренду та встановлення розміру орендної плати за використання нею». Зі змісту вказаного розпорядження вбачається, що було задоволено клопотання фізичних осіб-підприємців [PERSON] та [PERSON] щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки на строк 49 років, площею 0,8996 га із земель рекреаційного призначення, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району, для розміщення існуючої бази відпочинку, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на нерухоме майно, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 квітня 2004р. Крім того вказаним розпорядження, зобовязано Генічеську районну державну адміністрацію укласти у місячний термін з фізичними особами-підприємцями [PERSON] та [PERSON] договір оренди земельної ділянки, та встановлено орендну плату у розмірі 12% від її нормативної грошової оцінки. 09 квітня 2012р. між Генічеською районною державною адміністрацією та фізичними особами-підприємцями [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], про що зроблено реєстраційний запис за 262. Зі змісту вказаного договору вбачається, що в оренду на строк 49 років передається земельна ділянка із земель рекреаційного призначення, яка розміщена на території Щасливцевської сільської ради, та має кадастровий номер 6522186500:11:001:0431, площею 0,8996 га, зі сплатою орендної плати у розмірі 6097,80грн. на рік. Також зазначено, що земельна ділянка передається в оренду без будинків та інших обєктів. Пунктом 41 зазначено договору передбачено, що [PERSON] подано письмову заяву, що грошові кошти, які використовуються на оплату орендної плати є його особистою власністю, та [PERSON] подано заяву щодо надання згоди на укладення зазначеного договору оренди землі. Вказаний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Генічеському районі , про що в книзі реєстрації вчинено запис від 20 квітня 2012р. У той же час, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що нежитлові будівлі та база відпочинку «Зорі Азова», що розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,58-а у частці, що становить 51/200 частин, належить [PERSON], іншими співвласниками частини майна, розташованого за вказаною адресою є відповідно [PERSON] та [PERSON] Крім того, у судовому засіданні встановлено, що частка нерухомого майна, що розташоване по вул. Набережна,58-а у с. Генічеська гірка та належало [PERSON], на підставі договору дарування перейшло до [PERSON] У 2017 позивач звернувся до Генічеської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га безоплатно у власність для ведення індивідуального дачного будівництва за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна,58-а із земель рекреаційного призначення. За наслідком розгляду заяви позивача, Генічеською районною адміністрацію на його адресу було направлено листа за №Н-323/2 від 19 червня 2017р, яким повідомлялось про неможливість задоволення заяви [PERSON], оскільки вказана земельна ділянка перебуває в оренді з 2012р. Позивач вважає, що даний договір оренди землі, а також розпорядження голови обласної адміністрації є недійсними, оскільки винесені та укладені з порушенням вимог цивільного законодавства України, є перешкодою в реалізації його конституційного права на землю, а тому останній звернувся до суду з вказаним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~ Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про оренду землі»\~(в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них та договором оренди земельної ділянки. Відповідно до\~ст. 21 Цивільного кодексу України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Преамбулою\~Закону України «Про місцеві державні адміністрації»\~встановлено, що відповідно до\~Конституції України\~цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій. Акти місцевих державних адміністрацій індивідуальної дії, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію. Також зазначено, що ці акти можуть бути оскаржені у судовому порядку (Закон України «Про місцеві державні адміністрації»). Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 123 Земельного кодексу України\~надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених\~ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У ч. 1, 2\~ст. 124 Земельного кодексу України\~визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2, 3\~ст. 134 цього Кодексу. Відповідно до\~\~ст. 93 Земельного кодексу України\~\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно\~\~ст. 13 Закону України «Про оренду земель»\~\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до\~\~ст. 14 Закону України «Про оренду землі»\~\~договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. З матеріалів справи встановлено, та не спростовано сторонами, що співвласником частини нерухомого майна у розмірі 51/200, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: вул. Набережна,58-а у с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області, на час винесення оскаржуваного розпорядження за №129 та укладення договору оренди землі від 09 квітня 2012р. - була [PERSON] Також судом встановлено, що розпорядження про передачу земельної ділянки площею 0,8996 га рекреаційного призначення, що розташована на території Щасливцевської сільської ради в оренду фізичним особам-підприємцям [PERSON] та [PERSON], приймалось поза межами процедури земельних торгів, оскільки вказана земельна ділянка вже перебувала під забудовою нерухомим майном, що належало вказаним особам на праві власності. Однак, як і оскаржуване розпорядження за №129 від 23 лютого 2012р., так і договір оренди землі від 09 квітня 2012р. про передачу в оренду земельної ділянки, за адресою: вул. Набережна,58-а у с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області приймалось тільки в інтересах [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками часток нерухомого майна, яке розміщено на земельній ділянці, саме за цією адресою. При цьому згода [PERSON], яка є власником частини майна, що також розташоване за цією адресою не надавалась, та остання стороною у спірному договорі не виступала. Згідно ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Виходячи зі встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що у даному випадку\~\~надання земельної ділянки у користування, на якій розміщено обєкт нерухомості, частки якого належать на праві власності декільком власникам, мало відбутись шляхом укладення договору оренди земельної ділянки з усіма власниками будівлі, в якому сторонами (орендарями) виступатимуть кілька осіб (множинність сторін). Проте, вказаних вимог під час укладення оскаржуваного договору оренди землі від 09 квітня 2012р. дотримано не було. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно норм цивільно-процесуального законодавства України дійсно кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1\~ст. 4 ЦПК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 42 ЦПК України учасниками справи є сторони та треті особи.\~ Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. При цьому, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову\~(ст.ст.12, 13 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ст. 203 цього Кодексу. У п.26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не є стороною оскаржуваного правочину, та у той же час ним не доведено належними та допустимими доказами, що його законні права та інтереси за даних обставин справи порушено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав безпосередньо позивача, як фізичної особи, а відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваних розпорядження голови обласної державної адміністрації та договору оренди землі недійсними. Що стосується вимоги про скасування державної реєстрації речового права, то вказана вимога є похідною від перших, у задоволенні яких відмовлено, а тому і вказану вимогу також слід залишити без задоволення. Вимога про стягнення судового збору задоволенню не підлягає, оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, що повністю відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed