Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті спадщина, складовими якої були 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частина земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,0048 га за тією ж адресою, не відкривалася. Спадкоємцями першої черги за законом були рідний син померлої [PERSON] та її чоловік [PERSON] , які були прописані та проживали разом з 30 березня 1997 року. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . 20 листопада 2019 року за заявою позивача була відкрита спадкова справа до майна померлих [PERSON] та [PERSON] . В результаті нотаріальних дій за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На частину земельної ділянки площею 0, 1048 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за позивачем зареєстровано право власності, а саме: на 1/6 частину земельної ділянки (площею 0,1000 га), на 1/6 частину земельної ділянки (площею 0,0048 га) після смерті [PERSON] ; на 1/3 частину земельної ділянки (площею 0,1000 га), на 1/3 частину земельної ділянки (площею 0,0048 га) після смерті [PERSON] . Зазначає, що після смерті [PERSON] він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на частку спадкового майна, однак приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Орлова Л.О. склала Постанову від 06 липня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га та на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] . Просить суд визнати за ним, [PERSON] , право власності на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га та на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , який не оформив право власності на зазначені частки після смерті дружини [PERSON] . Представник відповідача - Слов`янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився. 06 серпня 2020 року від міського Голови Лях В.М. до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Слов`янської міської ради Донецької області. Рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 06 травня 1960 року, 06 травня 1960 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого останній було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 квітня 1967 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів № 364/2 від 20 червня 2001 року передано у приватну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1048 га, яка розташована на території Слов`янської міської Ради, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, і ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 096109 (а.с.22). Вищевказана земельна ділянка була розподілена на дві окремі частини та 11 червня 2020 року було зареєстровано дві земельні ділянки із присвоєнням кадастрових номерів кожній окремо, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 1414100000:01:005:0006, та земельна ділянка площею 0,0048 га, кадастровий номер 1414100000:01:005:0009, які розташовані по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 вересня 2001 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області (а.с.13). Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 14 п. 1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. Статтею 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 14 березня 2002 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому при вирішенні питання щодо прийняття/неприйняття спадщини сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] після померлої слід керуватися нормами Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, що спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. З Акта про фактичне проживання від 17 липня 2020 року, складеного керівником мікрорайону Центр-1 Калмиковою В. та засвідченого сусідами [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешкали за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] з 30 березня 1997 року по день смерті останньої - [INFO] , вели спільне господарство, здійснювали її поховання (а.с.20). Позивач зазначає, що він фактично вступив у володіння приватизованими земельними ділянками площею 0,1000 га та площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] , працював на цих ділянках та сплачував податок на землю з 2012 року. Після смерті [PERSON] - син [PERSON] та чоловік [PERSON] , які є спадкоємцями майна померлої на Ѕ частку кожний, прийняли спадщину, яка складається, з 1/3 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.23). За [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/6 частку вказаного вище житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.24). Після смерті [PERSON] - син [PERSON] та чоловік [PERSON] , які є спадкоємцями майна померлої на Ѕ частку кожний, прийняли спадщину, яка складається з 1/3 частки приватизованої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1414100000:01:005:0006, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.27). За [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/6 частку вказаної вище земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.28). Після смерті [PERSON] - син [PERSON] та чоловік [PERSON] , які є спадкоємцями майна померлої на Ѕ частку кожний, прийняли спадщину, яка складається, з 1/3 частки приватизованої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0048 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1414100000:01:005:0009, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.29). За [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/6 частку вказаної вище земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.30). Таким чином, син та чоловік [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] реалізували свої права щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в тому числі і на спірну земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 січня 2003 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області (а.с.14). Після смерті батька [PERSON] - син [PERSON] , який є спадкоємцем майна померлого, прийняв спадщину, яка складається, з 1/2 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належного спадкодавцю: 1/3 частка - на підставі свідоцтва про право власності на житло; 1/6 частка, що належала дружині спадкодавця - [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на житло, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.25). За [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку вказаного вище житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.26). Після смерті батька [PERSON] - син [PERSON] , який є спадкоємцем майна померлого, прийняв спадщину, яка складається з 1/3 частки приватизованої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1414100000:01:005:0006, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.31). За [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку вказаної вище земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.32). Після смерті батька [PERSON] - син [PERSON] , який є спадкоємцем майна померлого, прийняв спадщину, яка складається з 1/3 частки приватизованої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0048 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1414100000:01:005:0009, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.33). За [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку вказаної вище земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.34). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1414100000:01:005:0006, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] - у розмірі 1/3 частки; за [PERSON] - у розмірі 1/3 частки; за [PERSON] - у розмірі 1/6 частки; за [PERSON] - у розмірі 1/6 частки (а.с.35-36). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1414100000:01:005:0009, площею 0,0048 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] - у розмірі 1/3 частки; за [PERSON] - у розмірі 1/3 частки; за [PERSON] - у розмірі 1/6 частки; за [PERSON] - у розмірі 1/6 частки (а.с.38-39). Постановою приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Орлової Л.О. від 06 липня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, яке складається з 1/6 частки приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га та з 1/6 частки приватизованої земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.41). З Акта про фактичне проживання від 17 липня 2020 року, складеного керівником мікрорайону Центр-1 Калмиковою В. та засвідченого сусідами [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON] , [INFO] , мешкав за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , [INFO] , з 30 березня 1997 року по день смерті останнього [INFO] , вели спільне господарство, здійснював його поховання (а.с.21). Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивач [PERSON] прийняв спадщину відповідно до ч. 1 статті 1270 ЦК України. У склад спадкового майна після смерті батька позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , входить 1/6 частка приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га та 1/6 частка приватизованої земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена 20 листопада 2019 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. за заявою сина померлого [PERSON] . Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач [PERSON] не може оформити право власності на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га та 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім`я батька позивача [PERSON] на вказане майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На теперішній час отримати правовстановлюючий документ на батька позивача - [PERSON] неможливо у зв`язку з його смертю, так як відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, позивачем [PERSON] правомірно набуто право на спадщину за законом, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України після смерті батька, в склад якої ввійшло і право на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га та на 1/6 частку приватизованої земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташовані по [ADDRESS] . Однак через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я [PERSON] на зазначене майно, він не має можливості оформити право власності на своє ім`я. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Нормами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, Верховний Суд України у своїй судовій практиці, зокрема, у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-253цс16, сформував правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності». [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved