Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа: приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] про визнання права постійного користування землею в порядку спадкування за законом, в якому зазначив, що 08.04.2014 року помер його батько [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Він своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. 03 грудня 2015 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 7,48 умовних кадастрових гектарів, що перебуває у колективній власності КСП «Більшовик» Близнюківського району Харківської області. За життя [PERSON] належало право постійного користування на землю площею 40,47 га, яка була надана йому у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства та розташована за адресою вул. Партизанська,17 с. Добровілля Близнюківського району Харківської області. 28.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право засновника селянського (фермерського) господарства [PERSON]Селянське (фермерське) господарство [PERSON] з 03.10.1997 року включене до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України. Згідно виписки від 08.06.2016 року з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців він, тобто позивач зареєстрований керівником селянського (фермерського) господарства померлого [PERSON] Після смерті батька господарство продовжує займатися виробництвом сільськогосподарської продукції, однак постало питання про неможливість подальшого користування господарством зазначеною земельною ділянкою. Тому позивач змушений звернутись з вказаним позовом та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] право постійного користування землею площею 40,47 га відповідно до держаного акту на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Добровільської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву до суду, у якій просив розглядати справу без його участі, позов задовольнити. Представник Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, в яких, крім іншого, просив справу розглянути без їх участі. Приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АВ №574929.(а.с.7) [PERSON] помер 08 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №435852. (а.с.17) За життя [PERSON] мав в постійному користуванні земельну ділянку - площею 40.47 га, яка знаходиться на території Добровільської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] підтверджується державним актом на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства серія ХР №0300000007, виданого 28 березня 1994 року. Вказана земельна ділянка відповідно до акту надавалась для ведення селянського (фермерського) господарства.(а.с.9-10) Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.03.2016 року підтверджується, що земельній ділянці площею 40,47 га, яка розташована на території Добровільської сільської ради Близнюківського району Харківської області та призначена для ведення селянського (фермерського) господарства присвоєно кадастровий номер 6320682500:01:000:0903. 28.03.2016 року приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право засновника селянського (фермерського) господарства [PERSON] (а.с.18) Постановою приватного нотаріуса Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 28.03.2016 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 40,47 га. Відповідно до виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та статуту селянського (фермерського) господарства [PERSON], керівником господарства є [PERSON], а відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А00№706108 та довідки про включення до ЄДРПОУ, відомості про юридичну особу -селянське (фермерське) господарство [PERSON], включені до ЄДРПОУ. Статтями 7, 17, 19, 23, 50, 51, 52 ЗК України від 18 грудня 1990 року (із змінами), який був чинний на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства, було передбачено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам України відповідними радами у власність або постійне чи тимчасове користування. Таке право посвідчувалося державним актом на право постійного користування землею, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Громадяни України, які до 1 січня 2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років. Надання громадянам земель державної або комунальної власності у постійне користування для ведення фермерського господарства, ні нормами Закону України «Про фермерське господарство», ні ЗК України (2001 року), не передбачено. Згідно п. 6 Перехідних положень ЗК України (2001 року) громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку. Проте положення пункту 6 Розділу X ЗК України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005. У зв'язку з цим не переоформлення права особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки до 1 січня 2008 року не має негативних правових наслідків для таких осіб, тобто їх право не припиняється. Таким чином, не зважаючи на зміну земельного законодавства, та законодавства про фермерські господарства, належне право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства не припинилося. Вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою встановлений ст. 141 ЗК України (2001 року). Смерть особи - користувача земельною ділянкою не є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Не передбачалася ця обставина і ст. 27 ЗК (1990 року). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Право постійного користування земельною ділянкою не відноситься до переліку прав, визначених ст. 1219 ЦК України, які не входять до складу спадщини. Право членів фермерського господарства передавати земельну ділянку у спадщину передбачено п. а ч. 1 ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство». З врахуванням встановлених обставин справи та положень вищевказаних норм законодавства, суд з'ясував, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину; що земельна ділянка була надана спадкодавцю у постійне користування на підставі державного акту для ведення селянського (фермерського) господарства; що належне спадкодавцю право користування земельною ділянкою на момент відкриття спадщини не припинилося і входить до складу спадщини, а отже перейшло до позивача. При цьому, суд зазначає, що ст. 92 ЗК України від 25.10.2001 року в частині відсутності у колі субєктів, які можуть володіти землею на праві постійного користування громадян, не може бути застосована до спадкових правовідносин, оскільки вказана стаття визначає коло субєктів, які можуть володіти землею на праві користування вперше за процедурами визначеними земельним законодавством. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved