Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву, щоб справу розглянули без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з позовної заяви і не заперечується сторонами, що 10.08.2011 року [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Куртуєва, 16 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області, сплативши їй за все кошти в сумі 65000 грн. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] В підтвердження укладення договору купівлі-продажу [PERSON] надала позивачу розписку. Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва № 99 на право особистої власності на житловий будинок виданого [PERSON] сільською радою народних депутатів Оратівського району вінницької області від 18.11.1989 року. Сторони домовились протягом місяця про подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до розписки про отримання коштів за договором купівлі-продажу від 10.08.2011 року [PERSON] отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 65000 грн. 00 коп. за проданий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Куртуєва, 16 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області. Однак нотаріально сторони договір купівлі-продажу не оформили, оскільки [PERSON] померла 05.08.2016 року. На даний час [PERSON] самостійно не може оформити право власності на вказане нерухоме майно, що перешкоджає йому здійснювати своє право власності на фактично належне йому за договором купівлі-продажу нерухомим майно, оскільки при посвідчені договору має бути волевиявлення двох сторін та належним чином у відповідності до чинного законодавства на момент посвідчення договору купівлі-продажу зареєстровані правовстановлюючі документи за попереднім власником та технічний паспорт з органів БТІ. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 6 ст. 234 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Враховуючи те, що встановлення відповідного факту пов'язане з подальшим вирішенням спору про право, зокрема права позивача [PERSON] на нерухоме майно, суд вважає, що справу слід вирішувати в позовному провадженні. Позивач [PERSON] оплатив вартість придбаного нерухомого майна, а відповідач [PERSON] написала розписку від 10.08.2011 року про отримання коштів. Вказаний житловий будинок, що розташований по вул. Куртуєва, 16 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва № 99 від 18.11.1989 року виданого [PERSON] сільською Радою народних депутатів Оратівського району вінницької області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 379141 від 05.08.2016 року померла [PERSON], 05.08.2016 року. Відповідно до архівної виписки № 01-17/313 від 13.06.2012 року виданої Оратівською РДА, із рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 02.04.1994 року про приватизацію земельних ділянок в с. Новоживотів передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею, 031 га. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Суд може застосувати до правовідносин сторін ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося часткове його виконання. За таких обставин, суд вважає, що необхідно встановити юридичний факт укладення між [PERSON] М,М., як покупцем, і [PERSON], як продавцем 10.08.2011 року договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул. Куртуєва, 16 в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області за ціною 65000 грн. 00 коп. і та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно. На підставі ст.ст. 16, 346, 202, 328, 334 ЦК України,

Outcome: approved