Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду, вказуючи, що йому належить на праві власності автомобіль марки «ОРЕL» моделі «VЕКТRА», 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 25.09.2016 року в м. Новомосковську, Дніпропетровської області, об 11.00 год. 20 хв., поліцейський БДПС підпорядкований ГУНП в Дніпропетровської області, сержант поліції [PERSON], зупинив належний йому автомобіль [NUMBER], та посилаючись на те, що на вищезазначений автомобіль Вільногірським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровської області - накладений арешт, затримав належний йому автомобіль та розмістив його на зберігання на спеціальному майданчику, що підтверджується протоколом огляду та затримання транспортного засобу № 2827 від 25.09.2016 року. Він звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо визнання дій поліцейського [PERSON] відносно затримання належного йому вищезазначеного транспортного засобу неправомірними, за результатами розгляду постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року у справі № 804/6533/16 йому у задоволенні вищезазначеного позову було відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року у справі № 804/6533/16, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року була скасована, а його адміністративний позов задоволений у повному обсязі, тобто були визнані неправомірними дії поліцейського БДПС підпорядкованого ГУНП в Дніпропетровської області, сержанта поліції [PERSON] щодо затримання 25.09.2016 року у м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, належного йому транспортного засобу у вигляді автомобіля марки «ОРЕL» моделі «VЕКТRА», 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та поміщення його на спеціальний майданчик для транспортних засобів. Факт неправомірних дій з боку сержанта поліції [PERSON] встановлений та підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили. У свою чергу внаслідок неправомірних дій сержанта поліції [PERSON] під час виконання ним своїх службових обов'язків у відношенні його прав та свобод, в тому числі його права розпорядження належним йому майном, йому спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що внаслідок неправомірних дій у відношенні його майна він пережив нервовий стрес та у порушення нормального режиму його роботи й відпочинку був змушений витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права в судах різних інстанцій, що у свою чергу вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Також спричинена йому моральна шкода полягає у порушенні його прав, свобод та законних інтересів стосовно володіння та користування належним йому транспортним засобом. Компенсація за спричинену йому моральну шкоду він оцінює у 10000 грн. Просить стягнути на його користь з єдиного казначейського рахунку відкритого Державною казначейською службою України у Національному Банку України, компенсацію за спричинену йому моральну шкоду, заподіяну незаконними діями сержанта поліції [PERSON], працівника Головного управління Національної поліції у Дніпропетровської області, в сумі 10000 (десять тисяч) грн. Представник позивача за довіреністю, [PERSON] в судовому позовні вимоги та їх обґрунтування підтримав в повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України та третя особа Поліцейський БДПС підпорядкований ГУНП в Дніпропетровській області, сержант поліції [PERSON] в судове засідання не зявилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, про причини неявки не повідомили. (а.с. 27-28, 37-39). Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від\~ якого не надійшло заяви про розгляд справи\~ за його відсутності, суд може ухвалити\~ заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, факт вчинення неправомірних дій сержантом поліції [PERSON] під час виконання ним службових обовязків у відношенні прав та свобод [PERSON], підтверджується постановою від 11.05.2017 року Дніпропетровського апеляційного суду відповідно до якої визнано протиправними дії поліцейського БДПС, підпорядкованого Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, сержанта поліції [PERSON] щодо затримання 25.09.2016 року у м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, належного [PERSON] транспортного засобу - автомобіля марки «OPEL» моделі «Vektra» тип - легковий седан, 1990 року випуску, реєстраційний номер АЕ 6669ВО, та поміщення його на спеціальний майданчик для транспортних засобів. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статі\~1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, виходячи з аналізу вказаних правових норм, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, за відсутності підстав для застосування ст. 1176 ЦК України, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, згідно якої, обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 25 травня 2015 року №6-440цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Виходячи з обставин даної справи, підстави для застосування до даних правовідносин вимог ст. 1176 ЦК України відсутні, а застосуванню підлягають норми ст. 1174 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2016 року у м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, поліцейський БДПС Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області сержант поліції [PERSON] затримав належний позивачу [PERSON] транспортний засіб - автомобіль та помістив його на спеціальний майданчик для транспортних засобів. Вказані дії третьої особи [PERSON], згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 11.05.2017 року, визнано протиправними, і ці обставини, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, не підлягають доказуванню у даній цивільній справі. Зазначеними неправомірними діями третьої особи [PERSON] позивачу, поза розумним сумнівом, було завдано моральної шкоди, оскільки для відновлення свого порушеного права він був змушений звертатися до правоохоронних органів та суду, що порушило нормальний режим його роботи й відпочинку, змусило нервувати, призвело до додаткових витрат часу та коштів, тобто вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а моральна шкода - відшкодуванню, а саме стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує обставини справи та виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає, що її розмір слід визначити у сумі 700 грн., що буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань, в решті заявлених вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди у зазначеному ним розмірі. На підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 2, 23, 1167, 1174\~ ЦК України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, і

Outcome: partial