Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 496080 грн., завданої йому відповідачем в результаті умисно допущеної тривалої бездіяльності під час імітації досудового розслідування по кримінальному провадженню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19.01.2016 року в провадженні прокуратури Полтавської області знаходиться кримінальне провадження № 42016000000000240 за ч.1 ст.364 КК України у відношенні працівників прокуратури Мішуровського, Горячун, Ткаченко. З часу внесення відомостей до ЄРДР за його заявою відповідач не вручив памятку про процесуальні права. 12.02.2016 року відповідач ухвалив постанову про відмову у визнанні його потерпілим по вказаному кримінальному провадженню. 25.02.2016 року Жовтневий районний суд м. Полтави ухвалою скасував постанову від 12.02.2016 року. Однак, відповідач, продовжуючи неправомірно бездіяти, 25.03.2016 року повторно виніс постанову, якою умисно відмовив у визнанні його потерпілим по даному кримінальному провадженню. 22.04.2016 року Жовтневий районний суд м. Полтави повторно скасував постанову про відмову у визнанні його потерпілим. Відповідач умисно проігнорував викладене в ухвалі суду від 22.04.2016 року та не вручив йому памятку про права потерпілого, чим у черговий раз, позбавив його конституційного права на доступ до правосуддя. 28.04.2016 року відповідач ухвалив постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою суду від 04.07.2016 року скасована постанова про закриття кримінального провадження. 19.08.2016 року відповідач вручив йому памятку про процесуальні права та обовязки потерпілого. 12.09.2016 року постановою повторно закрито кримінальне провадження. Таким чином, відповідач понад 8 місяців умисно не виконував вимоги діючого КПК України, ухвалюючи завідомо неправомірні рішення та тривалий час бездіяв. Вважає, що такими діями відповідач завдав йому моральну шкоду, оскільки він, будучи інвалідом 2 групи, вимушений понад 8 місяців виїжджати в суди для того, щоб захищати свої права, з вини відповідача підірваний авторитет правоохоронних органів, з вини відповідача він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, він позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник прокуратури Полтавської області в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у звязку з безпідставністю, посилаючись на не надання позивачем будь яких доказів щодо спричинення моральної шкоди та в чому вона полягала, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та чим підтверджується. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. В провадженні слідчого СВ прокуратури Полтавської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016000000000240 від 19.01.2016 року за ч.1 ст.364 КК України на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2015 року про вчинене кримінальне правопорушення від 31.08.2015 року. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок неналежного та несвоєчасного проведення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, в якому він є потерпілим, йому спричинено моральну шкоду. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені\~ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених\~ст. 1176 ЦК України\~є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення\~ст.1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог немайнового характеру та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів досудового розслідування та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Посилання [PERSON] на неодноразові звернення до суду зі скаргами на дії (бездіяльність) органу досудового розслідування як на підставу позовних вимог суд відхиляє, оскільки оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є правом, зокрема, потерпілого та способом захисту прав, наданих КПК України.

Outcome: dismissed