Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього сина [PERSON] про визначення місця проживання дитини, вказавши, що з 2001 року мав фактично - шлюбні відносини з відповідачкою [PERSON] [INFO] року в них народився син [PERSON]. З 2003 року стосунки між ним та [PERSON] втратили сімейний сенс і набули не родинного характеру, в наслідок чого шлюбні відносини були припинені. За домовленістю з відповідачем, малолітній син залишився мешкати разом з нею. З грудня 2012 року малолітній [PERSON] став мешкати разом з ним за його адресою, а саме у квартирі [ADDRESS], оскільки відповідач почала зловживати алкогольними напоями та вести такий образ життя, який не сумісний з належним вихованням дитини, тому просить визначити місце проживання сина разом з ним. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив визначити місце проживання сина разом з ним . Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, про слухання справи повідомлялася, причини її неявки суду невідомі. Представник третьої особи служби у справах дійтей виконкому Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] підтримала, зазначила що позивач за місцем праці та мешкання характеризується позитивно, приділяє належну увагу у вихованні сина, опікується здоров'ям та розвитком дитини, створив умови для проживання дитини. Вважає за доцільне в інтересах малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], визначити місце проживання дитини разом з батьком (позивачем по справі). Вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.8) Як вбачається з позовної заяви на час розгляду справи сторони припинили подружні стосунки і не проживають однією сім'єю. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Позивач [PERSON] працює токарем - бригадиром 6-го розряду ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», з 02.02.2002 року по даний час, за місцем роботи характеризується позитивно. (а.с.12) У своєму висновку від 11.02.2015 року № 8/22-56 виконком Довгинцівської районної у місті ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON] . Зі вказаного висновку вбачається, що Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради під час розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON] встановлено, що батьком дитини створені відповідні умови для навчання, розвитку та відпочинку дитини. Мати дитини не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього сина , [PERSON], [INFO], разом із батьком, [PERSON] З акту обстеження умов проживання від 17.01.2015 року та характеристики на учня КЗШ № 128 [PERSON] вбачається що малолітній [PERSON]. має обладнане місце для відпочинку та занять, умови проживання дитини у квартирі [ADDRESS], задовільні. Квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Батько дитини приділяє сину достатньо уваги, відвідує батьківські збори, класні та шкільні заходи, приймає активну участь у благоустрої класу, на прохання класного керівника завжди відгукується та допомагає у вирішенні різноманітних питань. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні сина. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з сином, працює, має стабільний дохід, позитивно характеризуються за місцем роботи та мешкання, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON].

Outcome: approved