Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просить поновити його на посаді, яку займав до звільнення, а саме: оператора диспетчерської служби у Остерському виробничому управлінні житлово-комунального господарства з 26 червня 2020 року, внести відповідні записи до трудової книжки позивача, стягнути з Остерського виробничого управління житлово-комунального господарства на його користь заборгованість по заробітній платі з 26 червня по 13 липня 2020 року в розмірі 2 730 гривень 12 копійок та стягнути з Остерського виробничого управління житлово-комунального господарства на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 червня 2020 року по день поновлення на посаді з розрахунку 227,51 гривень по день ухвалення судового рішення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 2004 року по 04 грудня 2019 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Остерським виробничим управлінням житлово-комунального господарства. Працював на посаді оператор диспетчерської служби. 04 грудня 2019 року позивач був звільнений згідно з наказом № 62 від 04 грудня 2019 року за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 череня 2020 року по цивільній справі № 734/4583/19 позивача було поновлено на роботі на посаді оператора диспетчерської служби, визнано незаконним та було скасовано наказ про його звільнення № 62 від 04 грудня 2019 року, стягнуто заробітну плату, середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення не набрало законної сили та оскаржується відповідачем в апеляційній інстанції. Наказом № 28 від 25 червня 2020 року [PERSON] було поновлено з 25 червня 2020 року на посаді оператора диспетчерської служби, але тим же наказом позивача, було виведено поза штат, змінено суттєво умови праці без його на те згоди та без згоди профспілкової організації Остерського ВУЖКГ. Вищевказаний наказ № 28 [PERSON] отримав по пошті 27 червня 2020 року, хоча відправлення вручено останньому 11 липня 2020, але [PERSON] не заперечує отримання даного наказу саме 27 червня 2020 року. 30 липня 2020 року на адресу місця проживання прийшов лист «Укрпошта стандарт», відповідачем був направлений наказ № 31 від 13 липня 2020 року про звільнення [PERSON] з посади оператора диспетчерської служби за прогул без поважних причин з 26 червня 2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач не згоден з даними діями керівництва Остерського ВУЖКГ і вважає, що його звільнення було проведено з грубим порушенням норм трудового законодавства та керівництвом порушена процедура звільнення працівника. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального провадження та призначено підготовче засідання. 11 листопада 2020 року від представника відповідача - адвоката Гуц А.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернулися до суду з вимогою про захист свого цивільною права або інтересу Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України) Зі змісту позовної заяви, що не оспорюється відповідачем, наказ № 31 від 13 липня 2020 року про звільнення з роботи [PERSON] отримав 30 липня 2020 року. Трудова книжка при звільненні позивачу не видавалася, оскільки [PERSON] не подавав її роботодавцю при поновленні на роботі і на даний час вона знаходиться у нього, що підтверджується копією вказаної трудової книжки, поданою до суду разом з позовом. Відповідно до положень ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому, позовна заява [PERSON] підписана позивачем та подана до Козелецького районного суду Чернігівської області 11 вересня 2020 року, тобто після закінчення визначеного законом строку звернення, що підтверджується самою позовною заявою та звітом автоматичного розподілу справи, розміщеним на офіційному сайті Козелецького районного суду. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У зв`язку з викладеним вище, представник відповідача просить застосувати строки звернення до суду у справі про звільнення з роботи за позовом [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог. Рішенням Козелецького районного суду від 25 червня 2020 року у справі № 734/4583/19 [PERSON] було поновлено на посаді оператора диспетчерської служби Остерського ВУЖКГ з 04 грудня 2019 року. Суд вирішив, що рішення в частині поновлення [PERSON] підлягає негайному виконанню. Відповідно до висновків КЦС ВС, викладених у Постанові від 24.01.2019 року у справі № 760/9521/15-ц, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Представник відповідача, вважає, що оскільки у роботодавця відразу після оголошення рішення суду виникає обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі, то у працівника також виникає обов`язок прибути на робоче місце і приступити до виконання своїх посадових обов`язків, що буде належним виконання рішення суду всіма сторонами спору На виконання рішення суду одразу після його проголошення /в той же день/ було видано наказ № 28 Про поновлення на роботі [PERSON] та доведено до позивача умови оплати праці, графік роботи, визначено робоче місце. Проте [PERSON] , який прибув до Остерського ВУЖКГ, відмовився підтвердити ознайомлення з наказом своїм підписом, покинув робоче місце і до кінця робочого дня 25 червня 2020 року на робочому місці не з`являвся. Наступного дня у п`ятницю 26 червня 2020 року позивач взагалі не прибув на своє робоче місце і не пояснив причини своєї відсутності на роботі. Вказані обставини підтверджуються актом відмови [PERSON] від підписання наказу про поновлення його на роботі від 25 червня 2020 року та актом фіксації відсутності [PERSON] на робочому місці 26 червня 2020 року. У зв`язку з відмовою [PERSON] від підписання наказу про поновлення його на роботі, дійсно 26 червня 2020 року вказаний наказ було направлено йому разом з пропозицією надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 25 та 26 червня 2020 року поштовим листом на домашню адресу. Вказаний лист отримано позивачем 11 липня 2020 року. Твердження позивача про те, що лист був отриманий ним 27 червня 2020 року є неправдою і намаганням ввести суд в оману в зв`язку з наступним. У вівторок 30 червня 2020 року коли позивач звернувся за медичною допомогою до Остерської міської амбулаторії він повідомив своє місце роботи: Остерське ВУЖКГ м. Остер, вул. 1 Травня 46 . Тобто станом на 30 червня 2020 року позивач знав, що працює в Остерському ВУЖКГ і брав у медичному закладі листок непрацездатності саме для звільнення від роботи у Остерському ВУЖКГ. Цей документ позивач сам надав до адміністрації Остерського ВУЖКГ 13 липня 2020 року. Знаючи про те, що оригінал Листка непрацездатності знаходиться у відповідача, намагаючись вигадати виправдання своїй обізнаності про поновлення його на роботі, [PERSON] надає суду неправдиву інформацію про те, що отримав поштове відправлення з наказом 27 червня, а не 11 липня, як зазначено у інформації Укрпошти. Представник відповідача стверджує, що з наказом про поновлення на роботі [PERSON] був ознайомлений 25 червня 2020 року. Жодним іншим чином до 30 червня 2020 року [PERSON] не міг дізнатися про виданий наказ, адже його копію отримав поштовим повідомленням лише 11 липня 2020 року. 07 липня 2020 року наказ та пропозицію надати пояснення було повторно направлено поштовим листом на адресу проживання [PERSON] . Наступного разу до Остерського ВУЖКГ позивач з`явився лише 13 липня 2020 року. На підтвердження своєї відсутності на робочому місці надав Листок непрацездатності АКА № 885786, згідно з яким він перебував на амбулаторному лікуванні з 30 червня 2020 року по 10 липня 2020 року включно. Надати пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці 25 та 26 червня 2020 року відмовився, що підтверджується актом від 13 липня 2020 року. У зв`язку з тим, що позивач відмовився пояснити причини та надати адміністрації підприємства докази поважності відсутності на робочому місці, наказом від 13 липня 2020 року його було звільнено з роботи. Від підписання наказу про звільнення та отримання його копії [PERSON] відмовився, а натомість написав заяву про надання йому відпустки з 27 липня 2020 року. Вказані обставини підтверджуються листком непрацездатності АКА № 885786, заявою [PERSON] про надання відпустки, актом відмови надати пояснення та актом відмови підписати наказ про звільнення з роботи за прогул і отримати його копію. Твердження позивача про те, що того дня він перебував на прийомі у лікаря-хірурга, та відвідував засідання Козелецького районною суду не спростовують викладених вище обставин і стороною відповідача не оспорюються. Таким чином, враховуючи викладені обставини,

Outcome: dismissed