Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що в період шлюбу сторони придбали квартиру в м.Бахмачі Чернігівської області по вул. Європейській (Луначарського),5/4, власником якої, згідно з правовстановлюючими документами, є відповідач. Оскільки вказана вище нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі; позивач просить позов задовольнити; відповідач позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Судом на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як було встановлено в судовому засіданні сторони з 24.09.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно з рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.11.2017 року (а.с.6,30-31). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 25.06.2013 року відповідач [PERSON] купила у [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], квартиру [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5292841 від 25.06.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з додатку до розпорядження міського голови № 110 від 07.12.2015 року Про затвердження перейменування назв вулиць та провулків у м.Бахмачі, вулицю Луначарського було перейменовано на вулицю Європейську (а.с.13). Відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Частина 1 ст.68 СК України визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже за загальним правилом, придбана сторонами під час шлюбу спірна квартира є їх спільною сумісною власністю, а отже може бути розподілена між ними. Згідно зі ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з вимогами ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З наведеного вбачається, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого майна у шлюбі, а тому [PERSON] та [PERSON] мають право кожен на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Луначарського) в м.Бахмачі Чернігівської області. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної нерухомості підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у виді сплати 1684.25 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. Виходячи з вищевикладеного та ст.ст.368, 369, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 65, 68, 70 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved