Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування належним йому на праві власності житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] доводиться йому сином, який був зареєстрований у вказаному будинку з 10 серпня 2016 року, але фактично не проживає близько чотирьох років, оскільки весь цей час проживає в м. Вроцлав, Республіка Польща, комунальних платежів не сплачує, участі в утриманні житла не бере, чим порушує його права як власника житла. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що відповідач був зареєстрований з серпня 2016 року, але не проживає у належному йому будинку, оскільки виїхав на постійне місце проживання у Польщу, а подальша реєстрація відповідача у його будинку порушує його право власника, оскільки він не може продати власний будинок. Відповідач відзиву на позов не надав, в підготовче судове засідання представника не направив, подавши заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти позовних вимог. За змістом положень ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 71 ч. 1 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 02 вересня 2019 року являється одноособовим власником житлового будинку по [ADDRESS] , який був успадкований ним за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 10 серпня 2016 року значиться зареєстрованим в зазначеному будинку, але фактично там не проживає. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, смерть, право на спадщину за законом, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2019р., технічного паспорту на будинок, будинкової книги, довідкою Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області про реєстрацію [PERSON] № 1860 від 18.08.2020 р. Крім того, згідно даних, наданими Головним центром обробки спеціальної інформації, [PERSON] дійсно у 2016 році виїхав з України на територію Польщі, й хоча кожного року повертався на територію України, однак на декілька днів на святкові дні. Також, суду надано заяву [PERSON] , згідно якої він власноручно зазначив, що просить справу за позовом його батька про визнання його особою, яка втратила право на користування житлом, розглянути без його участі, оскільки він визнає позовні вимоги у повному обсязі. Вказана заява написана ним у нотаріальній конторі м. Вроцлав та завірена польським нотаріусом. У подальшому вказана заява завірена у приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Федосєєєвої О.О., яка засвідчила справжність підпису перекладача Відлацької С.В., який було зроблено у присутності нотаріуса. При цьому, нотаріусом було встановлено особу перекладача, її дієздатність та кваліфікацію перевірено. Згідно ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належний йому на праві приватної власності житловий будинок для проживання відповідачу, а останній в ньому не проживає понад чотири роки, оскільки виїхав на проживання до Республіки Польща, не несе витрат по його утриманню, і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачу використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим його законні права та інтереси, а крім того, підтримує позовні вимоги позивача, то суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за його клопотанням, залишаються за позивачем, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved