Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, відповідно до якої просить встановити факт, що має для нього юридичне значення - прийняття ним спадщини після смерті 03.08.2002 року його батька [PERSON]. В обґрунтування заяви вказує на те, що з 1986 року зареєстрований за місцем проживання та постійно проживає в [INFO]. Вказана квартира належить у рівних частках згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1997 року, виданому виконавчим комітетом Вільногірської міської ради народних депутатів, на праві спільної часткової власності, йому, його батьку [PERSON], його матері [PERSON], його колишній дружині [PERSON] та його дочці [PERSON]. Батько [PERSON] помер 03.08.2002 року. На час смерті батько проживав у вищезазначеної квартирі. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька були він та його матір (дружина батька). Інших дітей у батька не було і заповітів на випадок своєї смерті він не робив. Після смерті батька він та його матір з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, матір заявила, що від спадщини після смерті відмовляється і не бажає її отримувати. У свою чергу він фактично прийняв спадщину після смерті батька, тобто прийняв до свого володіння належне йому за життя майно. Станом на час смерті батька діяв Цивільний кодекс УРСР. Він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті батька [PERSON] протягом шести місяців після його смерті, однак заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав та відповідно свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS] не отримував. Однак, незважаючи на те, що він не отримував у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на нерухоме майно у вигляді частки квартири, він вважається таким, що прийняв спадщину. 13.11.2010 року померла його матір- Старчеус [PERSON]. Після смерті матері він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Також під час подачі вищезазначеної заяви до нотаріальної контори спитав у державного нотаріуса [PERSON] про те, яким чином може оформити нотаріально спадщину у вигляді частки квартири, належній батьку, якій помер у 2002 році. Нотаріус повідомила, що для звернення до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після смерті батька, йому необхідно надати рішення суду про встановлення факту прийняття такої спадщини, оскільки до нотаріальної контори у 6 - місячний строк після смерті батька з заявою про прийняття спадщини він не звертався. Таким чином, для того, щоб вимагати від нотаріуса відкриття спадкової справи після смерті батька, померлого у 2002 році та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири [ADDRESS], йому необхідно встановити в судовому порядку факт того, що він прийняв спадщину після смерті батька у 2002 році. У іншому порядку цей факт встановити не може, оскільки нотаріально посвідченого документа про прийняття ним спадщини не має. В судове засідання заявник не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву підтримує у повному обсязі. (а.с.29). Заінтересована особа - Вільногірська міська рада Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направили, надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, вважають, що заява підлягає задоволенню ( а.с.28). \~\~\~\~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження, повторно виданого 12.03.1965 року бюро РАГС реєстрації м.Вільногірська Дніпропетровської області, батьком [PERSON] є [PERSON], матірю - [PERSON], (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 05.08. 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 03.08.2002 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 19.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровській області, [PERSON] померла 13.11.2010 року (а.с.9). Як вбачається з довідки про склад сімї №10641 від 04.10.2017 року, виданої виконкомом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], колишня дружина [PERSON] та дочка [PERSON]. (а.с.10). Як вбачається з копії свідоцтва на право власності на житло від 15.12.1997 року, виданого виконавчим комітетом Вільногірської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с.11) Відповідно до довідки, виданої завідувачем Вільногірської державної нотаріальної контори [PERSON] вих.№569/ 01-16 від 03.11.2017 року, спадкова справа відносно майна померлого 03.08.2002 року [PERSON] не відкривалася. На час виникнення спірних правовідносин діяв ЦК УРСР 1963 р., норми якого підлягають застосуванню по даній справі. Так, згідно ст.529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги за законом спадкового майна є, в тому числі, діти спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). У справах про спадкування права власності на нерухоме майно, суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. Згідно п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Згідно п.3.4. Методичних рекомендацій «Щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], який помер 03.08.2002 року, після смерті останнього залишилася спадщина у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS], на час відкриття спадщини заявник проживав та наданий час проживає у вказаній квартирі і користується часткою квартири, яка належала померлому батьку, має правовстановлюючі документи на вказане майно, видані на імя спадкодавця, тобто протягом встановленого законом строку фактично вступив у володіння спадковим майном та прийняв спадщину після померлого батька, і встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дає йому право на належне оформлення спадкового майна, тому заява підлягає задоволенню. Судові витрати слід віднести на рахунок заявника. На підставі ст.ст.529, 548,549 ЦК УРСР 1963 р. та

Outcome: approved