Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Бритівської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Бритівської сільської ради в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, спадщину після смерті батька не приймає, від належної їй частки спадкового майна відмовляється. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. 14 січня 2015 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №401021 від 15.01.2015 року. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді квартири №10, яка розташована в житловому будинку №4 по вул.Мира, с.Бритівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, загальною площею 35,60 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., яка в цілому складається з: 1 коридор; 2 санвузол; 3 кухня; 4 житлова; 5 - комора; 6 комора. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про на спадщину після смерті батька. Але, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки квартира належала померлому батьку на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржею 14.07.1998 року, тобто, правовстановлюючий документ на квартиру не відповідає вимогам діючого законодавства, що підтверджується листом від 20.11.2015 року №279/01-16. За своє життя батько позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 1998 року придбав квартиру №10, яка розташована в житловому будинку №4 по вул.Мира, с.Бритівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, загальною площею 35,60 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., яка в цілому складається з: 1 коридор; 2 санвузол; 3 кухня; 4 житлова; 5 - комора; 6 комора. Договір було складено за №1708/Б від 14.07.1998 року в представництві Одеської товарної біржі в м.Білгород-Дністровському. Положенням п.3 ч.12 даного договору передбачено, що подальшому нотаріальному посвідченню він не підлягає. Цей пункт було включено до Договору відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», якою передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Обовязкове нотаріальне посвідчення Цивільним кодексом УРСР, який діяв на той час, було передбачено лише для договорів купівлі-продажу житлових будинків, поняття «житловий будинок» і «квартира» у законодавстві розрізняються. Таким чином, відповідно до діючого законодавства України на той час, батько позивача не повинен був нотаріально посвідчувати договор купівлі-продажу нерухомого майна №1708/Б від 14.07.1998 року, оскільки був посвідчений Одеською товарною біржею, в звязку з чим після укладення даного договору його нотаріального посвідчення сторони не здійснювали. Сторонами умови укладеного договору купівлі-продажу від 14.07.1998 року були повністю виконані. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, в звязку з чим особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, лист та постанова нотаріуса є належним доказом відсутності умов у позивача для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Позивач відповідно до ст.1298 ЦК України не мав можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Стаття 41 Конституції України наголошує на праві кожної людини володіти, розпоряджатись та користуватись своєю власністю. Статтею 319 ЦК України наголошує на тому, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. В звязку з чим, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Спадкоємцем першої черги також являється рідна сестра позивача відповідачка по справі [PERSON], яка спадщину приймати не буде, відмовилась від належної їй частки спадщини, після смерті батька. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин суд вважає, что вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved