Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позові зазначено, що 03.11.2017 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики (безвідсоткової), відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] безвідсоткову позику в розмірі 94000,00 грн., що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою, у строк до вирішення спірного питання по частині будинку по [ADDRESS] , з моменту реальної передачі всієї грошової суми та цього договору. Даний пункт означає, що відповідач зобов`язувалась вирішити власне питання щодо скасування договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 27.10.2015 р. шляхом подачі відповідної позовної заяви до суду, однак 28.10.2018 р. спливла позовна давність, а власне питання відповідачем вирішене так і не було. Так як, відповідно до п. 3.4. даного договору позики по закінченню строку, вказаного в п. 2.1. позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики, тому кінцевою датою повернення позики вважається 29.10.2018 р. Незважаючи на неодноразові звернення і дзвінки позивача до відповідача, щодо повернення суми позики відповідач ухилялась від повернення коштів, у зв`язку із чим 01.10.2020 р. на адресу [PERSON] було надіслано претензію з вимогою повернення коштів, проте остання була проігнорована. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики та штрафні санкції в розмірі 109536,16 грн. 16.01.2021 року у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кокуца Є.Д. вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов довисновку про задоволеня позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2017р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики (безвідсоткової), відповідно до умов якого позивач надає відповідачеві безвідсоткову позику в розмірі 94000,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позику у строк до вирішення спірного питання по частині будинку по [ADDRESS] , з моменту реальної передачі всієї грошової суми та цього договору. (а.с. 7-8) Відповідно до розписки, 03.11.2017 р. відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 94000,00 грн. (а.с. 7) Договір купівлі-продажу частки житлового будинку щодо 7/10 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] укладений між [PERSON] , що діє від імені [PERSON] та [PERSON] 27.10.2015р. (а.с. 10-11) 01.10.2020 р. позивачем було направлено відповідачу претензію про неналежне виконання договору позики та необхідність сплатити борг за даним договором у розмірі 94000,00 грн. на протязі 5 днів з моменту отримання даної претензії. (а.с. 9) Згідно із розрахунком відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 3% річних за період з 29.10.2018 р. по 30.12.2020 р. становить 6126,76 грн. (а.с. 3) Відповідно до\~розрахунку\~інфляційних збитків,\~сума боргу\~з\~урахуванням індексу\~інфляції [PERSON] \~за\~період\~з 29.10.2018 р. по 30.11.2020 р. складає 103409,40 грн. (а.с. 68) Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки, надані відповідачеві у позику кошти позивачу до теперішнього часу не повернуті і дана обставина не була спростована відповідачем, договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 27.10.2015р., укладений між [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , предметом договору якого - 7/10 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , позивачем не оспорений, що було умовою даного договору та дані кошти надавались на строк до вирішення спірного питання по частині будинку під [ADDRESS] , а сторок для вирішення спірного питання (позовна давність) закінчився 28.10.2018 р., тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 94 000,00 грн., 6127,76 - 3 % річних та 9409, 40 грн. - індексу інфляції. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1100 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved