Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить: змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на тримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з однієї четвертої частини на одну десяту частину всіх доходів. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з червня 2001 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який у листопаді 2003 року було розірвано. У шлюбі в сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2002 року (справа 2-4198-2002) за позовом [PERSON] з позивача було стягнуто аліменти на її користь для утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу [PERSON] до досягнення ним повноліття. 30 грудня 2011 року позивач одружився з [PERSON], у шлюбі з якою народилось двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач не працює, оскільки з 2004 року є інвалідом третьої групи і отримує пенсію. Згідно висновку медико-соціальної експертної комісії позивач може працювати тільки без фізичного навантаження і без психоемоційного перенапруження. Позивач перебуває на обліку в невропатолога, йому рекомендовано лікування і неврологічному відділенні, а також санаторно-курортне лікування. Розмір пенсії в даний час складає 1412 грн., інших доходів позивач не має, при цьому з його пенсії проводиться стягнення більше половини, що суперечить чинному законодавству. Позивач погоджується, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а також після досягнення повноліття, у разі продовження навчання. В даний час матеріальне становище позивача є гранично нужденним, він є єдиним годувальним своєї сім'ї. Після оплати встановленого судом розміру аліментів матеріальне становище позивача не дозволяє йому забезпечити себе навіть на рівні елементарних потреб, а тому вважає це неприпустимим не тільки по закону, але й з моральних міркувань, і призвело до суттєвого порушення його прав та прав інших його дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, зазначивши, що на теперішній час у позивача суттєво змінилося матеріальне становище внаслідок зміни сімейного стану, тобто він одружився, має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей, крім того, позивач є інвалідом третьої групи та через захворювання йому рекомендована робота без фізичного навантаження і без психоемоційного перенапруження, проте позивач не може на станом на теперішній час знайти собі роботу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач ніколи не цікавився життям їх спільного сина, і аліменти, які вона отримує від нього за рішенням суду, є чималою допомогою на утримання дитини, їх зменшення є необґрунтованим. Позивач з метою ухилення від сплати аліментів на свою житину постійно скриває свої дійсні доходи та місце свого заробітку, скриває інформацію про свою власність; дитину не відвідує, повністю ігнорує свою дитину та ухиляється від своїх батьківських обов'язків, працює неофіційно та отримує стабільний дохід, у 2008 році змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] щоб його складніше було відшукати та легше скрити свій дохід від державного виконавця. На даний час їх спільна дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, відповідач позбавлена можливості самостійно забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має можливості оплатити у разі потреби його лікування (порок та аретмію серця), відвідування необхідних гуртків тощо. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19 листопада 2003 року розірвано, що підтверджується копією повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 24 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (а.с. 9). Згідно вказаного свідоцтва та копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 24 жовтня 2008 року (а.с. 5) позивач до розірвання шлюбу мав прізвище «[PERSON]», а після розірвання шлюбу змінив прізвище на «[PERSON]». Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видного 01 листопада 2002 року Часовоярським виконкомом Артемівської міської ради Донецької області (а.с. 79), та копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] Постановою Артемівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2002 року у справі № 2-4198/2002 стягнуто з 14 листопада 2002 року та щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян з [PERSON], уродженця м. Александров, Владимирської області, Росії, [INFO], на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття (а.с. 4). Відповідно до довідки від 30 жовтня 2017 року [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 2014 року з діагнозом: вегето-судинна дистонія пубертатного періоду (а.с. 64), що також підтверджується і випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 1/1128 (а.с. 65-66). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 30 грудня 201 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO] (а.с. 10). У цьому шлюбі у позивача народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] року (а.с. 7), та [PERSON], [INFO] року (а.с. 8). Позивач проживає разом з дружиною [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 10 липня 2017 року, виданої ПП «Квартал» (а.с. 26). З 23 лютого 2004 року позивач не працює, що підтверджується записом у копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 13). При цьому позивач є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 12) та копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії [NUMBER] (а.с. 11), який також містить висновок про умови та характер праці: може працювати без фізичного навантаження, без психоемоційного перенапруження. Вказане також підтверджується і іншими наданими позивачем та його представником медичними документами (а.с. 14-24, 58-61). Позивач отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідками Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 серпня 2017 року (а.с. 56, 57). Так, за період з січня 2017 року по липень 2017 року включно позивач отримав пенсію в сумі 4715,76 грн. з вирахуванням аліментів. З копії наказу управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради № 29по від 06 вересня 2016 року вбачається, що дружина позивача [PERSON], начальник відділу земельних ресурсів Управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради, перебуває у відпустці по догляду з дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15 вересня 2016 року по 13 липня 2019 року (а.с. 25). Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дані положення Закону також враховані в роз'ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують зміну його сімейного стану та матеріального становища, оскільки з 30 грудня 2011 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі та на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, на утримання одного з яких з нього в примусовому порядку стягується 1/4 частина зі всіх доходів, а також є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, через що не працює. Дослідивши всі матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з урахуванням майнового та сімейного стану обох сторін, обов'язку як матері, так і батька утримувати дитину, розмір витрат на утримання дитини, які були зазначені відповідачем в судовому засіданні, та які явно не відповідають співрозмірності участі батьків в утриманні дитини, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються за постановою Артемівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача з приводу того, що позивач окрім сплати аліментів не надає будь-якої іншої допомоги, а також твердження, що зменшення розміру аліментів негативно позначиться на якості та можливості надання їх сину, який також хворіє, своєчасного обстеження та лікування, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи є лише припущеннями відповідача, не ґрунтуються на матеріалах справи та не можуть бути взяті судом до уваги. Одночасно судом роз'яснено відповідачу її право, на підставі ст. 185 Сімейного кодексу України, звернутися до суду з позовом про стягнення з позивача на її користь додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, такими як хвороба дитини. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі, судом встановлено не було. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial