Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.02.2011 року вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 15.02.2011 року у справі за № 1-662/11 [PERSON] був засуджений за ч.1 ст. 296 КК України до обмеження волі строком в один рік та звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на один рік. Вироком суду встановлено, що 18 березня 2010 року приблизно о 17:00 годині [PERSON] перебуваючи на платформі станції Одеса-Мала Одеської залізничної дороги, у стані алкогольного сп'яніння, безпідставно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, висловлюючись нецензурною лайкою, діючи з особливою зухвалістю, став наносити йому та [PERSON] удари руками та лопатою, яку підібрав на платформі. У зв'язку зі скоєним у відношенні нього злочину, починаючи з 2010 року та по теперішній час позивач продовжує відновлення свого здоров'я, лікується у медичних установах, його визнано інвалідом другої групи. Позивач вказує, що в момент отримання тілесних ушкоджень переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. Наслідки події, що сталися потягли за собою зміну усталеного життєвого ритму, викликаного з витрачанням часу на лікування, відвідування слідчих органів, судових процесів, звернення до юристів за консультаціями та готування позову до суду. [PERSON] у своєму позові наголошує, що неправомірними діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в його житті, а тому враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 30 000 гривень. В судому засіданні позивач розповів суду, що внаслідок скоєння злочину, йому було завдані тілесні ушкодження, які експертом визначені як легкої ступені тяжкості, хоча він лікувався в умовах стаціонару. Позивачем витрачалися гроші на медичні препарати, діагностичне дослідження, але квитанції про купівлю медичних препаратів, з визначенням їх вартості не збереглися, тому він і не заявляє вимог про відшкодування мат реальних збитків. В судовому засіданні позивач наголошував, що неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому що внаслідок скоєння злочину [PERSON] він отримав тілесні ушкодження, переніс фізичний біль, знаходився на лікуванні у лікарні, пізніше лікувався амбулаторно. Завданий травмами фізичний біль причинив моральні страждання, крім того, наслідки перенесених травм, з врахуванням його віку призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень позивач досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою відповідача, переживає що своєї соціальної репутації. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (лікування, реабілітацію), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Вищезазначені обставини створили для позивача непереборні труднощі у повсякденному житті, вона була вимушена вживати додаткові заходи щодо організації свого життя та роботи. Суму моральної шкоди визначив у розмірі - 30 000 гривень. Представник позивача підтримала вимоги свого довірителя та додатково звернула увагу суду, що оскільки мав місце злочин, тобто є доведеною протиправна поведінка винної особи стосовно потерпілого, а тому законом передбачено обов'язково відшкодування моральної шкоди. Представник позивача зазначила, що до теперішнього часу моральна шкода не відшкодована, хоча відповідач у період розгляду кримінальної справи звертався до [PERSON] з проханнями написати до суду заяви про відсутність претензій матеріальних та моральних претензій, з тим щоб суд міг призначити більш м'яке покарання. Дійсно в матеріалах кримінальної справи є заява [PERSON], що він не має матеріальних та моральних претензій до [PERSON] та просить не карати його суворо, однак така заява може свідчити про відсутність претензій на час розгляду кримінальної справи, однак ніяким чином не підтверджує відшкодування потерпілому моральних збитків. Просила суд врахувати, що позивач є людиною похилого віку, якій в силу самого віку є людиною хворою, а відповідач молода людина, яка вчинила без будь-яких причин злочин, який кваліфікується як хуліганство, у відношенні людини яка значно старша його за віком і тільки тому, що вжив багато алкогольних напоїв. Представник позивача вважає, що відповідач скористався порядністю позивача коли слухалася кримінальна справа, тим, що [PERSON] пожалів тоді ще підсудного [PERSON] та його сім'ю, а сьогодні, обравши певну правову позицію, має намір ухилитися від матеріальної відповідальності. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову вказуючи, що одразу після події, за яку було порушено кримінальну справу, відповідач в повному обсязі відшкодував всі матеріальні та моральні збитки позивачу, про що свідчать розписки надані самим [PERSON] Враховуючи викладене, надані суду письмові докази, відповідач вважає, що він фактично ніс всі фінансові витрати на покращення стану здоров'я позивача, тому вважає, що останній зловживає своїм правом та бажає за його рахунок покращити свій матеріальний стан. Суд, вислухавши позивача, відповідача, їхніх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2010 року приблизно об 17 годині, [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на платформі станції Одеса-Мала, Одеської залізниці безпричинно, зі хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи неповагу до суспільства, висловлюючись нецензурною лайкою, з особливою зухвалістю, став наносити громадянам [PERSON] та [PERSON] удари руками та знайденою на платформі лопатою у ділянки тіл останніх. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 349 від 15.11.2010 року [PERSON] внаслідок завданих йому ударів [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: синці та садна на пальцях правої руки, забій грудної клітини тіла. Зазначені ушкодження завдані дією тупого предмету (тупих предметів), якими може бути рука зжата у кулак та лопата та могли утворитися внаслідок ударів даними предметами, можливо 18.03.2010 року. Синці та садна мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. У зв'язку з тим, що рентгенограми та комп'ютерні томограми грудної клітини не представлені, встановити характер пошкоджень хребта (в частості наявність компресійного перелому 11-го грудного хребця), а відповідно і характер та ступінь тяжкості усіх тілесних ушкоджень не уявляється за можливе. За результатами даної події у відношенні [PERSON] була порушена кримінальна справа, а позивач визнаний потерпілим. Згідно з вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2011 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого статтею 296 ч.1 КК України та йому призначено покарання у вигляді обмеження волі терміном на один рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік. На підставі ст.76 КК України на засудженого [PERSON] покладено обов'язки, а саме з'являтися на реєстрацію до органів кримінально - виконавчої системи, не залишати без дозволу місце проживання, не виїжджати на постійне місце проживання. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що після скоєння [PERSON] злочину та отриманих травм [PERSON] у 2010 році перебував на лікуванні у травматологічному те нейрохірургічному відділенні, де отримував лікування. За цей час частково витрати пов'язані з лікуванням оплатив відповідач по справі - [PERSON], про що була складена розписка про отримання [PERSON] - 500 гривень, з якої вбачається, що [PERSON] передав [PERSON] в рахунок погашення понесених ним на сьогоднішній день витрат, пов'язаних з нанесеними [PERSON], ним тілесними ушкодженнями, а [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок погашення вищезгаданих витрат - 500 (п'ятсот) гривень. Обставини отримання 500 гривень в рахунок погашення вже витрачених на той час грошових коштів на лікування та діагностичне дослідження позивачем не оспорювали ся. Судом дана розписка не враховуються, тому що позивачем заявляються вимоги про відшкодування моральної шкоди. Як вбачається з довідки від 10 червня 2010 року про рентген о дослідження [PERSON], [INFO], зробленої рентген о відділенням 10 міської клінічної лікарні, у [PERSON] хребці Th10 - Th11 - Th12 деформовані: травматична грижа краніальної площі тіла хребця з ущільненням кісткових платин по її краях. Клиновидна деформація тіла хребця. На спондіограммах попереково-крижового відділу хребта виявлено викривлення осі хребта вправо з кутом викривлення. Згідно довідки, виданої лікарем [PERSON], [PERSON] знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 2010 року по 2014 рік з приводу спинальної травми. Позивачем також надано суду витяг з історії хвороби № 4519 відносно [PERSON], виданий Державним закладом «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» відділення неврології,з якого вбачається що, [PERSON] у 2010 році переніс травму, компресійний перелом тіл Д-11, лікувався у травматологічному, неврологічному відділенні, у 2010 році визнаний інвалідом 2 групи на строк один рік, спостерігався у невропатолога по місцю мешкання. Судом досліджувалися Виписка № 1632 із медичної картки стаціонарного хворого, видана Державним закладом «Дорожня лікарня», згідно з якої [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом - компресійний перелом з 19 березня 2010 року по 14 квітня 2010 року і за цей же час, тобто з 19.03.2010 року йому виписувалися листки непрацездатності, які долучені до матеріалів справи. Суд, проаналізувавши вирок суду від 15лютого 2010 року, медичні документи, надані у підтвердження проходження лікування після отриманих внаслідок скоєння злочину травм, приходить до висновку про підтвердження належними та допустимими доказами отримання позивачем тілесних ушкоджень, які на час проведення судово-медичної експертизи, визначені експертом як легкі, про підтвердження проходження позивачем лікування, необхідного для відновлення стану здоров'я, після отриманих 18 березня 2010 року травм, тому що реабілітаційний період після отриманих травм, тривав значно більше ніж перебування у стаціонарі, і в цей період також необхідно було витрачати кошти на придбання ліків та інших медичних препаратів. Як пояснив [PERSON] в судовому засіданні він не може підтвердити документально всі витрати які він поніс у зв'язку з відновленням здоров'я після злочину скоєного [PERSON], тому не заявляє вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. В даному випадку позивач переніс моральні страждання і у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, у зв'язку з ушкодженням здоров'я. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Законодавець вказує, що межах розумності важливо правильно визначити розмір моральної шкоди в залежності від тяжкості моральних витрат, тривалості страждань, наслідки завданої шкоди відповідачем, а також часу необхідного на відновлення стану здоров'я та психічного стану позивача. У даному випадку суд враховує безумовні стражданні які позивач зазнав у зв'язку зі скоєним відносно нього злочином, в зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень, у зв'язку з перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Суд вважає, що позивач зазнав душевні страждання пов'язані з повним перетворенням життєвих можливостей, оскільки сам факт скоєння злочину приніс позивачу хвилювання, страждання та погіршення стану здоров'я. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень позивач відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, переживає щодо своєї соціальної репутації. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, реабілітацію), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. З урахуванням вимог розумності і справедливості суд визначає розмір моральної шкоди у 10 000 гривень. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позову враховує також, що відповідач винний у скоєнні хуліганський дій та завдання тілесних ушкоджень, надав позивачу матеріальну допомогу у розмірі 500 гривень. Суд критично оцінює правову позицію сторони відповідача у тієї частині, що суд має прийняти до уваги, як докази відшкодування моральної шкоди в повному обсязі такі документи: заяву [PERSON] на ім'я слідчого СВ ЛВ на ст. Одеса-Головна, складену ним як потерпілим по кримінальній справі, порушеної у відношенні [PERSON], в якій [PERSON], вказує, що матеріальних та моральних претензій не має, просить суворо його не карати, тому що вказана заява датована 12 січня 2011 року і може свідчить лише про відсутність будь-який претензій з боку [PERSON], саме на час складення цієї заяви у січні 2011 року, крім цього заява не підтверджує отримання позивачем будь-яких грошових коштів. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про необхідність врахування судом розписки складеної 20.12.2010 року громадянином [PERSON] який засвідчив, що отримав від [PERSON] для передачі [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по виплатах за завдану шкоду - 1200 гривень, тому що вказана розписка взагалі не підтверджує факту отримання будь-якої грошової суми саме [PERSON], і не може вважатися належним та допустимими доказом відшкодування позивачу моральної шкоди. Судові витрати у вигляді судового збору, на підставі ст.ст. 88, 89 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial