Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна. Свої вимоги мотивує тим, що з 26.10.1999р. по 11.08.2017р. вони з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Надвірнянського районного суду від 11.08.2017р. За час шлюбу вони спільною працею, за спільні кошти побудували, набули і в подальшому зареєстрували за [PERSON]спільне майно: а саме - житловий будинок №17 по вул. Шевченка м. Надвірна, загальною площею 201.1 кв.м. та житловою площею 72,2 кв.м., земельну ділянку площею 0,10 га. для обслуговування цього будинку; земельну ділянку площею 0,0386 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за вищезазначеною адресою. Оскільки вище зазначене майно придбане ними спільно за спільні кошти подружжя у шлюбі, тому йому належить ? частка вищевказаного майна подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку домоволодіння, загальною площею 201,1 кв. м., житловою площею 72,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Надвірна, вул. Шевченка 17, Івано-Франківської області, загальною вартістю 374636,00 грн., а також право власності на 1/2 частку приватизованої земельної ділянки площею 0.1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м. Надвірна, вул. Шевченка 17, Івано-Франківської області, загальною вартістю 146269,55 грн., та визнати право власності на 1/2 частку приватизованої земельної ділянки площею 0.0386 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: м. Надвірна, вул. Шевченка 17, Івано-Франківської області, загальною вартістю 710,03 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак від неї поступила заява, в якій просить справу слухати у її відсутності, не заперечила обставини на які посилається позивач. Позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову в повному об'ємі. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Частинами 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено що сторони по справі з 26.10.1999р. по 11.08.2017р. проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Надвірнянського районного суду від 11.08.2017р. (а.с. 52). У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] - 01.12.2000року народженння та [PERSON] [PERSON] народження, які після розірвання шлюбу залишено проживати з матір'ю (а.с. 52). В період шлюбу, сторони вони спільною працею та за спільні кошти побудували, набули та в подальшому зареєстрували за відповідачем [PERSON] спільне майно: житловий будинок №17 по вул. Шевченка м. Надвірна, загальною площею 201.1 кв.м. та житловою площею 72,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 18.03.2009р., свідоцтвом про право власності від 03.06.2015р. та витягом, з держреєстру від 03.06.2015р., ринкова вартість якого становить 374636 гри. (а.с. 4-11), а також земельну ділянку площею 0,10 га. для обслуговування будинку та господарських споруд, що знаходиться по вул. Шевченка №17 в м. Надвірна, що підтверджується державним актом на право приватної власності від 23.10.02р., нормативна грошова оцінка якої становить 146269,55 грн. (а.с. 12), крім того земельну ділянку площею 0,0386 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за цією ж адресою, що підтверджується державним актом на право приватної власності від 23.10.02р., нормативна грошова оцінка якої становить 710,03 грн. (а.с. 13, 15). Враховуючи наведені обставини суд дійшов висновку про те, що спірне майно, набуте в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем, які викладені у заяві по суті справи не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про існування правових підстав для їх задоволення. Виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Відповідно до статті 60 СК України, чинного на час будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 70 СК України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України. Таким чином оскільки земельні ділянки була приватизована в період перебуванння сторін у зареєстрованому шлюбі і на ній сторони спільно побудували житловий будинок, а тому вищезазначене майно є спільною сумісною власністю сторін, їх частки визнаються рівними. Під час розгляду справи судом знайшло підтвердження спільне будівництва житлового будинку, що знаходиться по вул. Шевченка №17 в м. Надвірна, Івано-Франківської області, сторонами у період їхнього перебування у шлюбі, тому, суд прийшов до висновку, про підставність позову та визнання права за сторонами у рівних частках. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з викладеним з відповідача в дохід держави підлягають стягненню в користь держави 1608,08 грн. (одну тисячу шістсот вісім гривень вісім копійок) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved