Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою в якій, згідно змінених позовних вимог, просить: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу права на частку паю в майні споживчого товариства «Садівничий кооператив [PERSON]» від 28.05.2011 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], в частині обєкту купівлі-продажу права на частку паю в майні СТ «Садівничий кооператив» Червона Нива» - багаторічні насадження (яблуні), які належать [PERSON] згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 181768 від 04.08.2010 р. і розташовані на земельній ділянці площею 3,5167 га, кадастровий номер: 63208888:01:001:0042; 2) усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою, заборонивши [PERSON] користуватися земельною ділянкою площею 3,5167 га, кадастровий номер: 63208888:01:001:0042 та розташованими на ній багаторічними насадженнями яблунями (садом), які є приватною власністю [PERSON]; 3) стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.08.2010 р. він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,5167 га, кадастровий номер: 63208888:01:001:0042 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської області, зареєстрований 04.08.2010 р. в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №01101880039. Земельна ділянка передана позивачу у власність на підставі розпорядження голови Богодухівської РДА від 17.07.2009 р. № 257 «Про наданням громадянам у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської області», яке долучено і досліджено по справі судом. На земельній ділянці знаходяться багаторічні насадження яблуні (сад), що складають предмет спору, які разом із земельною ділянкою, передано позивачу у власність при паюванні сільськогосподарських угідь колишнього ВАТ «САД» земель колективної форми власності. Проте користуватися земельною ділянкою і садом він не може, оскільки\~\~відповідачі заперечують його право власності на ці багаторічні насадження, вважаючи, що відповідач [PERSON] є їх власником згідно із договором купівлі-продажу права на частку паю в майні споживчого товариства «Садівничий кооператив [PERSON]» від 28.05.2011 р., укладений між відповідачами. З цих підстав, відповідач [PERSON] тривалий час продовжує користування земельною ділянкою позивача, збираючи вирощений врожай плодів яблунь. У звязку із чим позивач був змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити на підставі вище наведеного . Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засідання заперечували проти позовних вимог, вважають їх не обґрунтованими. Відповідач [PERSON] в судовому засідання також заперечував проти позову, оскільки вважає що догові, укладений між ним та [PERSON] правомірний, оскільки дерева перебували на балансі ВАТ «Сад» передані йому в якості майнового паю, які він передав в якості пайового внеску СТ «Садівничий кооператив [PERSON]», чим підтверджується обставина права власності на дерева і законність їх розпорядження за спірним договором. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 182 ЗК України, ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що вникли до 01.01.2013 р., визнаються дійсними за наявності реєстрації прав, яка була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх вчинення. Тобто з 04.08.2010 р. з дати державної реєстрації державного акта на земельну ділянку позивач набув у власність спірне майно багаторічні насадження (дерева яблунь). Згідно із положеннями ч. 2 ст. 22, ст. 19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЗК України, ч. 3 ст. 373 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин передачі земельної ділянки позивачу у власність, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.\~\~У відповідності до\~\~ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все, що не може бути відокремлено від речі без її пошкодження або істотного знецінення. Оскільки насадження, що розміщені на земельній ділянці, неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на земельній ділянці, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі, а тому при переході права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення під товарним сільськогосподарським виробництвом до громадянина переходить також право власності на всі його складові частини, тобто насадження. Згідно із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 04-16/101 від 26.11.2015 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначена за категорію багаторічні насадження. Зазначене щодо правового режиму багаторічних насаджень сільськогосподарських угідь як обєкта нерухомого майна (земельна ділянка) відповідає правовій позицій Верховного Суду України, наданій у постанові від 25.02.2015 р. № 6-14цс15, яка згідно із\~ст. 360 -7 ЦПК України\~є обовязкова для всіх судів України. Так, у вказаній правовій позиції зазначено наступне «Відповідно до частини другої статті 79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державного акта) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні обєкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Суд першої інстанції правильно виходив із того, що перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).» Згідно розяснень Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.23 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. У відповідністю із ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із положеннями ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 90, п.п. «б», «д», «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку і у спосіб, встановленому законом: визнання угоди (договору) недійсним; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Що стосується заяв відповідачів про застосування строку позовної давності то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки позивач з 2013 року в судовому порядку домагається усунення перешкод в користуванні ним спірними багаторічними насадженнями, способами, передбаченими ст. 16 ЦК України, про що свідчать неодноразові Рішення судів всіх інстанцій.

Outcome: approved