Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову зазначив, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору № 246 від 28.01.1965 року та реєстраційного посвідченням від 23.08.1970 року № б/н. Разом з позивачем в будинку зареєстровані відповідачі: 15.05.1985 року жінка племінника - [PERSON] та 13.01.2017 року рідний син позивача - [PERSON]. Від моменту проведення реєстрації відповідачі жодного дня не проживали в його будинку та переїхали до іншого місця проживання, їх місцезнаходження позивачу не відомо. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, у зв'язку з чим позивач не має можливості провести відчуження будинку, тобто він не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, через що змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі в судові засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі згоди позивача суд постановив ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору № 246 від 28.01.1965 року, реєстраційного посвідченням від 23.08.1970 року № б/н та виписки із рішення № 445 від 10 листопада 1964 року. Відповідно до повідомлення від 30.06.1975 року номер будинку був змінений з «№39» на «№43». Відповідно до довідки про склад сім'ї від 20 лютого 2018 року за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але фактично там не проживають. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 26 березня 2018 року № 10-06/1145 та № 10-06/1146. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, пояснили, що [PERSON] ніколи не бачили в домоволодінні позивача та така особа їм взагалі не відома, а [PERSON] не проживає в будинку позивача понад один рік, та в будинку не з'являється. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. [PERSON] та [PERSON] являються повнолітніми особами, договір найму житла між позивачем та відповідачами не укладався. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сім'ї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідачів підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданими до матеріалів справи квитанціями.

Outcome: approved