Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2017 року у справі № 243/81547/17, яке набуло законної сили 17 листопада 2017 року, були задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу за Договором позики у розмірі 24500,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. та судовий збір 640,00 грн. Однак, дане рішення суду на теперішній час не виконано, відповідач добровільно кошти не повертає, також рішення суду не виконується і примусовому порядку. На момент звернення до суду відповідач не повернув борг, тим самим прострочив виконання грошового зобов`язання. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його, [PERSON] , користь інфляційні витрати у сумі 4122,66 грн, 3% річних 2136,53 грн., судовий збір по справі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 24 листопада 2020 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив (а.с. 26). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним отримана 19 листопада 2020 року (а.с.29). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Слов`янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), до суду не надав свої пояснення щодо позовних вимог. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Так, в судовому засіданні встановлено, заочним Рішенням Слов`янського міськрайонного суду по цивільній справі № 243/8154/17 від 06 листопада 2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення коштів , з [PERSON] на користь [PERSON] за Договором позики стягнуто 24500,00 грн., витрати на правову допомогу 2000,00 грн та судовий збір по справі 640,00 грн. рішення суду набуло законної сили 17 листопада 2017 року (а.с. 8-9). На підставі Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення коштів, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 24 листопада 2017 року по справі видано Виконавчий лист, на підставі якого 22 грудня 2017 року, Слов`янським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Донецькій області відкрито Виконавче провадження, яке завершене 02 липня 2019 року на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону) (а.с. 10,11). Також за фактом умисного невиконання [PERSON] рішення суду, Слов`янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області 06 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019051720000115 внесені відомості про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України (а.с. 16). У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.» Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/8154/17 від 06 листопада 25017 року, встановлено, [PERSON] 24 грудня 2013 року отримав у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 24500,00 грн., які зобов`язався повернути до 24 грудня 2014 року та які до теперішнього часу не повернув (а.с.8-9). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтю 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, судом встановлено, що предметом позики були грошові кошти у сумі 24500,00 грн. згідно приписів ст. 1046 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, однак позичальник [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення боргу, зазначеного у Розписці не виконує. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору позики можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання до його фактичного виконання й не позбавляє кредитора права на отримання сплатити суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16. Також, Велика Палата Верховного Суду погодилася з Висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тому, з відповідача на користь позивача належить стягненню 3% річних у сумі 2136,53 грн. ((24500,00 грн. сума позики * 3% /365 днів *1061 днів прострочення зобов`язання (з 17 листопада 2017 року - дата набрання рішенням законної сили по 09 листопада 2020 року - дата звернення до суду з даним позовом)/ 100). Сума індексу інфляції за період з грудня 2017 року по серпень 2020 року складає 4122,66 грн.( 24500,00 грн. х 101,0 х 101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8 х 100 х 100 х 99,3 х 100 х 101,9 х 101,7 х 101,4 х 100,8 х 101,0 х 100,5 х 100,9 х 101,0 х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 х 100,2 х 99,7 х 100,8 х 100,8 х 100,3 х 100,2 х 99,4 х 99,8 /100 = 28622,66 грн. - 24500,00 грн. = 4122,66 грн.). Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми нарахованих 3 % річних у розмірі 2136,53 грн. та суми індексу інфляції у розмірі 4122,66 грн., а всього 6259,19 грн. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с. 18). Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн. та витрат за надання правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн., суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 06 листопада 2020 року звертався до адвоката Прокопцева С.В. за правовою допомогою з приводу звернення до суду з даним позовом, про що між адвокатом Прокопцевим С.В. та [PERSON] було укладено Договір №63 про надання правової допомоги та сплачено послуги адвоката у сумі 2000,00 грн, що підтверджується Квитанцією від 06 листопада 2020 року (а.с. 17, 19, 20). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] в повному обсязі у розмірі 6259,19 грн. Тому з цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved