Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнень просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94, укладений між сторонами 22.09.2011 року, та застосувати наслідки недійсності правочину. В обґрунтування позову посилався на те, що 22.09.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлямиза адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач вважає, що зазначений договір є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, внаслідок чого він може бути визнаний судом недійсним, з наступних підстав. 24.12.2010 року [PERSON] уклав договір позики із [PERSON], згідно якого останній передав позивачу у позику 20640 доларів США на строк до 24.12.2014 року. За договором позики позикодавець мав право дострокового витребування всієї неповернутої суми позики при простроченні позичальником сплати будь-якого з поточних платежів, у разі відмови позичальника достроково повернути всю суму боргу, позикодавець мав право зверненути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94. У серпні 2011 року [PERSON] передчасно став вимагати від [PERSON] повернення залишку боргу за договором позики і, щоб уникнути звернення стягнення на будинок, останній почав шукати можливість перепозичити гроші. Згодом позивач познайомився із [PERSON], який погодився надати йому позику строком на один рік, але за умови, що замість договору позики і договору іпотеки, [PERSON] із дружиною [PERSON] [PERSON] укладе договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94. Після повернення грошей [PERSON] пообіцяв переоформити будинок на імя позивача. При укладенні договору [PERSON] фактично отримав на руки від [PERSON] 19 000 доларів США, дійсна ж вартість будинку на той час скаладала 80 000 доларів США. Позивач вказує, що знаходився у скрутному стоновищі, йому вкарай були потрібні гроші для повернення боргу [PERSON] для уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки, він не підозрював, що [PERSON] обманює його і погодився на цю кабальну угоду укласти договір купівлі-продажу за ціну, що в декілька разів нижча за реальну вартість будинку. Тому вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки вчинений під впливом тяжкої обставнини і на вкрай невигідних умовах загрози звернення стягнення на будинок позивача. Крім того, [PERSON] вказує, що під час укладення спірного договору [PERSON] присутня не була, замість неї договір укладала невідома особа, яка діяла без довіреності, незаконно надавши нотаріусу документи відповідача. Тому позивач вважає, що нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом [PERSON] договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями вчинене з порушенням закону не можна вважати дійсним, отже і спірний договір є недійсним, як такий, що укладений з недодержанням вимоги про нотаріальне посвідчення договору. Також Па хучий В.М. зазначає, що не мав наміру продавати будинок, оскільки там проживає вся його сімя та іншого житла вони не мають. Як зясувалось пізніше, [PERSON] обманув позивача, оскільки через три місяці після укладення договору купівлі-продажу, 08.12.2011 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про поновлення порушеного права, виселення та зняття з реєстрації. З приводу обмана з боку [PERSON], [PERSON] та приватного нотаріуса ХМНО [PERSON], [PERSON] звернувся до правоохоронних органів та його заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проводяться слідчі дії. Таким чином, позивач вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94, - правочин, вчинений під впливом обману. Такі обставини, на думку [PERSON], свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Позивач та його представник [PERSON] в судовому підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Заперечуючи проти задоволення позову зазначила, що [PERSON] не доведено наявність тяжкої обставини, яка змусила його укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. Також зазначила, що один і той же правочин не може бути вчинений і під впливом обману, і на вкрай невигідних умовах. [PERSON] вказує, що був обманутий в тому, що він не мав наміру укладати договір купівлі-продажу. Але він сам надав приватному нотаріусу документи для підготовки правочину, в тому числі і довідку з БТІ, з якої вбачається, що ця довідка отримана для укладення договору купівлі-продажу, а не якогось іншого правочину. Крім того, [PERSON] власноручно підписував договір купівлі-продажу, мав достатньо часу для його вивчення, також підписував декілька окремих заяв для посвідчення цього договору. Щодо вимог [PERSON] про визнання недійсним правочину, як такого, що укладений з недодержанням вимоги про нотаріальне посвідчення договору, то договір належним чином посвідчений, внесений до реєстру приватним нотаріусом та право власності за цим договором зареєстровано належним чином за [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечував, зазначив, що сторонами договору купівлі-продажу приватному нотаріусу були надані усі необхідні документи для вчинення правочину та погоджені усі умови договору, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Також вказав, що своїм підписом у договорі позивач підтвердив своє волевиявлення на укладення саме договору купівлі-продажу. Вважає, що [PERSON] не доведені обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3269, [PERSON] (Продавець) передав, а [PERSON] (Покупець) прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94. Відповідно до п. 4 вказаного договору, продаж вчинено сторонами за суму еквівалентну 26 000 долірів США, що в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 207 220 гривні, які Покупець повністю сплатив Продавцю ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Продавець стверджує, що: внаслідок відчуження вищевказаного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких Продавець зобовязаний утримувати за законом чи договором; що неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право на проживання у відчужуваному майні, немає. (а.с. 29). Позивач [PERSON], допитаний як свідок, наголосив, що він не мав наміру продавати будинок, оскільки в ньому проживає його сімя, іншого житла вони не мають. Вказував, що був введений в оману, оскільки вважав, що укладає договір позики грошей із [PERSON], а житловий будинок віддає у заставу. Крім того, зазначив, що уклав договір купівлі-продажу під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах загрози звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] ніколи не бачив, під час укладення договору купівлі-продажу у нотаріуса була присутня інша жінка. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, він у 2011 році надавав консультаційні послуги з продажу нерухомості. У той час до нього звернувся [PERSON] за допомогою продати будинок та пояснив, що він не має можливості виконати умови договору позики, тому йому необхідно скоріше продати будинок. А у [PERSON] на той час був покупець чоловік [PERSON] і він їх познайомив. Свідок [PERSON], яка є цивільною дружиною позивача, пояснила суду, що проживає з [PERSON] однією сімєю з 2003 року. Проте факт їх проживання як жінки та чоловіка однією сімєю встановлений за рішенням суду з 2008 року. Її чоловік неодноразово бав гроші у позику та укладав договори іпотеки. Зазначила, що у 2011 році чоловік повідомив її, що уклав фіктивний правочин купівлі-продажу їх будинку, замість договору позики. Також вказала, що її чоловік ніколи не мав наміру продавати будинок, оскільки в ньому проживає їх сімя. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 (далі - постанова) вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. У п. 20 вказаної постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Статтею 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. У пункті 23 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК (435-15), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно вимог ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Звернувшись до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, належних та допустимих доказів наявності обставин, які відповідно до ст. 230 ЦК Україничи ст. 233 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним, позивач не надав. Позивач зазначає, що був обманутий в тому, що він не мав наміру укладати договір купівлі-продажу. Проте судом встановлено, що він сам надав приватному нотаріусу документи для підготовки правочину, в тому числі і довідку з БТІ, з якої вбачається, що ця довідка отримана [PERSON] для укладення договору купівлі-продажу, а не будь-якого іншого правочину. Крім того, [PERSON] власноручно підписував договір купівлі-продажу, мав достатньо часу для його вивчення, також підписував декілька окремих заяв для посвідчення цього договору (щодо інтересів неповнолітніх осіб та щодо того, що він не знаходиться в шлюбі). (матеріали цивільної справи № 645/10739/13, т. 1, а.с. 103-128). Згідно наявних матеріалів справи суд не вбачає жодних доказів на підтвердження того, що спірний договір укладався під впливом обману. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не доведено факту введення його в оману іншою стороною договору, то зазначена підстава для визнання його недійсним відсутня. Також, не доведено [PERSON], що правочин був вчинений ним під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Тяжкою обставиною є не будь-яке несприятливе матеріальне становище, а його крайня форма. Визнання правочину недійсним не може повязуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2011 року належним чином посвідчений, внесений до реєстру приватним нотаріусом та право власності за цим договором зареєстровано належним чином за [PERSON], тому посилання позивача, як на підставу недійсності правочину, на те, що договір укладений з недодержанням вимоги про нотаріальне посвідчення договору, не відповідає дійсності. Крім того, [PERSON] стверджував, що насправді мав місце договір позики, укладений між ним та [PERSON], який не є стороною по справі, а не договір купівлі-продажу. Проте ні [PERSON], ні його цивільна дружина [PERSON] не змогли надати пояснення суду стосовно суми та умов повернення цього боргу. Також не надано доказів виконання цього зобовязання. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинкуз надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94, укладеного 22.09.2011 року між сторонами, та застосування наслідків недійсності правочину, у зв'язку з чим у задоволенні позову належить відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed