Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03.11.2017р. по справі №740/778/17 на утримання дочки [PERSON], [INFO], до 400 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, не здатний до систематичної праці, місячний розмір його пенсії становить 726 грн, в звязку з чим його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (930 грн); відповідачка отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2695,40 грн на утримання дочки [PERSON], яка є дитиною-інвалідом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що після ухвалення судом в листопаді 2017 року рішення про стягнення з нього аліментів ніяких змін у його матеріальному чи сімейному становищі, стані здоровя не відбулося; розмір його пенсії становить 1452 грн, але за вирахуванням аліментів він отримує лише 726 грн; також має періодичний доход від праці по найму. Відповідачка в судовому засіданні заявлений позов не визнала, хоча письмового відзиву на позов не подала; вважає, що позивач має сплачувати аліменти в існуючому розмірі, оскільки їх дочка потребує коштів на навчання, придбання одягу, харчування, навчання, лікування; сама вона не працює, так як перебуває по догляду за дитиною-інвалідом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом положень ст.180 СК України обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю; шлюб між сторонами розірвано в червні 2005 року. На підставі рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), починаючи з 22 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути менший, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більший 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Як вбачається з копії довідки МСЕК від 08.06.2017р, [PERSON] встановлено другу групу інвалідності загального захворювання на строк до 01 липня 2019 року; він не здатний до систематичної праці. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в сумі 726 грн, хоча як повідомив сам позивач загальний розмір його пенсійного забезпечення становить 1452 грн. Водночас зазначені обставини вже були предметом дослідження і враховані Борзнянським районним судом Чернігівської області при ухваленні рішення від 03 листопада 2017 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів; дане судове рішення [PERSON] не оскаржувалося і є чинним. Крім того, зі змісту вказаного рішення суду слідує, що [PERSON] позов визнав і зобовязувався сплачувати аліменти в передбаченому законодавством розмірі. Натомість, ніяких змін у матеріальному чи сімейному становищі, стані здоровя [PERSON] після ухвалення зазначеного рішення суду не відбулося. Запропонований [PERSON] розмір аліментів в 400 грн. знаходиться значно нижче визначеного законодавством мінімального рівня для дитини відповідного віку (на час звернення з позовом для дітей до 6 років - 746 грн, для дітей від 6 до 18 років - 930 грн), який держава постійно підвищує насамперед з метою найкращого забезпечення інтересів дитини; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Посилання позивача на отримання відповідачкою державної соціальної допомоги на дочку не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки основний обовязок по матеріальному забезпеченню дитини покладається на її батьків. Тому суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні даного спору визначальним є обовязок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто, такий обовязок превалює над можливістю платника надавати утримання, в звязку з чим наведені позивачем обставини не можуть унеможливити стягнення аліментів в існуючому розмірі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, суд вважає, що наведені позивачем обставини та надані ним докази з огляду на положення ст.192 СК України не свідчать про погіршення його матеріального становища, стану здоровя чи зміни сімейного статусу, щоб він був позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в існуючому розмірі, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Оскільки позивач є особою з інвалідністю 2-ої групи й на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України судові витрати по розгляду справи підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed