Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти на загальну суму 68445,95 грн. Також просить стягнути судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2020 позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 01.10.2020. Однак, відповідач вчасно грошові кошти не повернула. У грудні 2020 [PERSON] просила продати їй водяний насос за який обіцяла віддати 2000 грн. разом із боргом протягом 3 днів, однак борг так і не повернула. У березні 2021 відповідач склала розписку у якій зобов`язалася повернути борг в розмірі 2420,00 доларів США та 2000,00 грн. у строк до 25.03.2021. Однак, у вказаний строк відповідач кошти не повернула, почала уникати зустрічей з ним, в телефонних розмовах обіцяла повернути борг, але на момент звернення до суду так і не виконала свої зобов`язання. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, а саме стягнення на його користь загальної суми 68445,95 грн., що складається із 66445,95 грн. - 2420 доларів США на момент звернення до суду (за офіційним курсом НБУ) та 2000,00 грн. заборгованості за придбаний водяний насос. Ухвалою від 09.07.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 27.10.2021 судом витребувано необхідні для розгляду справи докази. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Позивач також пояснив, що у телефонних розмовах відповідач визнає свій борг, крім того він звертався до поліції із заявою про вчинення [PERSON] злочину, однак кримінальне провадження не було відкрито, натомість поліцейськими здійснювалось опитування [PERSON] та у своїх письмових поясненнях остання також визнала, що має борг перед ним. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась за місцем реєстрації. Повістки про виклик до суду отримала, однак жодного разу в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила у [PERSON] 2420,00 доларів США та 2000,00 грн., які зобов`язалась повернути до 25.03.2021. Договір оформлено борговою розпискою (а.с. 8). Як пояснив позивач, фактично грошові кошти від передав відповідачу ще в серпні 2020 року. Увесь час до моменту звернення до суду відповідач обіцяла повернути борг, однак цього не зробила. У зв`язку з тривалим неповерненням коштів, позивач звертався до відділення поліції № 3 (м. Лебедин) із заявою про злочин. Зокрема, вході проведення перевірки за заявою [PERSON] , оперуповноваженим СКП ВП № 3 (м. Лебедин) у [PERSON] 20.10.2021 було відібрано пояснення у яких остання підтвердила, що дійсно позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 2420 доларів США та 2000,00 грн. (а.с. 44). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що зазначена позивачем розписка [PERSON] є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі, оскільки підтверджує як його укладення, так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дату повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу (а.с. 8). Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Як встановлено судом, [PERSON] зобов`язалась повернути борг, який визначено в іноземній валюті в розмірі 2420 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на день звернення до суду, офіційний курс гривні до іноземної валюти складав 2745,72 грн. за 100 доларів США. (а.с. 7). Таким чином сума заборгованості у перерахунку на гривню становить 66445,95 грн., а загальна сума боргу за договором позики складає 68445,95 грн., у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved