Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які збільшив при розгляді справи, та просить зобов'язати ТОВ «Гулянецький Щебзавод» повернути позивачу заповнену відповідно до чинного законодавства трудову книжку, стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на вимушене проживання в м.Коростень в розмірі 3600 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67025, 19 гривень, але в будь-якому разі не менш ніж на дату винесення рішення, витрати на закінчення лікування в розмірі 1123 гривні, моральну шкоду у розмір 250000 гривень, а також судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що з 01.08.2014 року він працював на посаді заступника директора з правових питань в ТОВ «Гулянецький Щебзавод», 10.08.2015 року він був повідомлений з наказом про скорочення численності і штату працівників ТОВ «Гулянецький Щебзавод», 12.10.2015 року в останній робочій день [PERSON] був присутній на підприємстві, передав матеріали та документи директору, однак, останній без будь-яких пояснень не видав позивачу копію наказу про звільнення, довідку про заробітну плату, трудову книжку та не було проведено розрахунку по заробітній платі, в зв'язку з чим [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні 28.03.2017 року позивач підтримав позовні вимоги, в подальшому до судового засідання 18.08.2017 року не з'явився, повідомлявся, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, також надала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, свідків, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, наказом ТОВ «Гулянецький Щебзавод» від 01.08.2014 року №71-к [PERSON] прийнятий на посаду заступника директора з правових питань в ТОВ «Гулянецький Щебзавод». На підставі заяви [PERSON] з 25.08.2015 року позивачу встановлено режим неповного робочого часу з графіком роботи: з понеділка по п'ятницю по дві години з 08.00 по 10.00 (наказ №71-к від 14.08.2015 року). 10.08.2015 року [PERSON] був повідомлений з наказом №67-к від 10.08.2015 року про скорочення численності і штату працівників ТОВ «Гулянецький Щебзавод», в тому числі і заступника директора з правових питань, а також і його звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з 12.10.2015 року. Наказом від 12.10.2015 року №88-К [PERSON], заступника директора з правових питань, звільнено 12.10.2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацією за 3 календарних дня невикористаної відпустки за період роботи з 01.08.2015р. по 12.10.2015р. У судовому засіданні директор ТОВ «Гулянецький Щебзавод» [PERSON], який був допитаний у якості свідка пояснив, що 12.10.2015 року позивач о 10.00 годин залишив територію заводу не отримавши ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки, без жодних пояснень та звернень щодо направлення копії наказу та трудової книжки поштовим відправленням. В телефонній розмові, [PERSON] пояснив, що у нього не було часу чекати, а тому не заперечує, щоб [PERSON] віддав йому наказ про звільнення та трудову книжку за межами території заводу. В результаті телефонних дзвінків сторони домовились і зустрілись 15.10.2015 року у кафе «Верона» м.Коростень, де [PERSON] віддав [PERSON] копію наказу про звільнення та трудову книжку. Розписку про отримання документів позивач не написав, пообіцяв заїхати на завод та розписатись у книзі обліку руху трудових книжок, однак в подальшому до заводу не з'явився, на телефоні дзвінки не відповідав. [PERSON] також зазначив, що визнає свою провину в том, що не видав трудову книжку під розпис, як передбачено законом, однак враховуючи дружні стосунки с позивачем він і припустити не міг, що отримавши трудову книжку, [PERSON] в подальшому може пред'явити претензії з приводу її не отримання. Зазначені обставини підтверджуються також і поясненнями головного інженеру ТОВ «Гулянецький Щебзавод» [PERSON], який також був допитаний у якості свідка у судовому засіданні, деталізацією по локальним і роумінговим дзвінкам директора ТОВ «Гулянецький Щебзавод» [PERSON] в період жовтень-грудень 2015 року, а також актом від 12.10.2015 року складеному директором ТОВ «Гулянецький Щебзавод» [PERSON], інженером з охорони праці [PERSON] та диспетчером [PERSON], з якого вбачається, що [PERSON] відмовився ознайомлюватись під розпис з наказом №88-К від 12.10.2015 року «Про звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників» та отримувати копію зазначеного наказу. Позивач, який був допитаний у судовому засіданні у якості свідка, наполягав на тому, що трудову книжку він не отримував, при цьому пояснив, що взагалі він працює з 16-ти років, за фахом є юристом, факт звільнення не оспорює, знав, що звільнений з 12.10.2015 року, про строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору знає, однак вважає, що строки ним не пропущені, чому звернувся до суду лише через 9 місяців після звільнення пояснити не зміг. Згідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Предметом даного спору не є «законність звільнення та поновлення позивача на посаді», а питання видачі трудової книжки, крім того, 19 жовтня 2015 року на картрахунок [PERSON] було нарахована сума у розмірі 8104,24 гривень. Розрахунок вказаної суми, яка була нарахована та виплачена позивачу в зв'язку із його звільненням, [PERSON] не оскаржував. При таких обставинах та враховуючи, що з 12.10.2015 року позивач знав про своє порушене право в зв'язку з неотриманням трудової книжки, але до суду звернувся з позовом про повернення заповненої відповідно до чинного законодавства трудової книжки лише 13.07.2016 року, суд вважає вимоги [PERSON] в частині повернення трудової книжки, не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском строків позовної давності, відповідно до ст.267 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на вимушене проживання після звільнення в м.Коростень в розмірі 3600 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67025, 19 гривень, але в будь-якому разі не менш ніж на дату винесення рішення, витрат на закінчення лікування в розмірі 1123 гривні, моральну шкоду у розмір 250000 гривень, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги про стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed