Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. Ціна позову становить 150000грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 24.04.2017року, його підполковника поліції - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки ГУНП в Черкаській області згідно наказу № 115о/с було звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч. 1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушені вимог ст. 1 та ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за грубе порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», «Правил етичної поведінки поліцейських». Наказ №115о/с від 24.04.2017 року був прийнятий за результатами проведеного службового розслідування, відповідно до якого відповідачем був виявлений факт, що виразився у негідній поведінці позивача в позаслужбовий час, унаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода, у якій постраждала цивільна особа, невжитті заходів щодо надання медичної допомоги, самовільному залишені місця дорожньо-транспортної пригоди, а також у зв`язку з недотриманням професійної та службової етики. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року у справі №823/722/17, що залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.10.2019, вказаний адміністративний позов був задоволений в повному обсязі. Наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 24.04.2017 №1110 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області [PERSON]», а також наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 24.04.2017 №115 о/с. були визнані протиправними та скасовані. [PERSON] було поновлено на посаді та стягнено з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на його користь середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 35 462 грн. 32 коп. Позивач вказує, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року, яке набрало законної сили 15.11.2017 року, суд констатував, що позивач був звільнений відповідачем протиправно, а відтак наявний факт того, що відповідачем по відношенню до позивача було допущено вчинення незаконних дій., а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 150000грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 10.03.2020 року відповідачу був наданий строк, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачем - Головним управлінням Національної поліції України в Черкаській областічерез канцелярію суду надано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] ГУНП в Черкаській області не визнав з підстав вказаних у відзиві, вказавши, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не підтвердженим позивачем, а тому у задоволені позову просили відмовили у повному обсязі. Позивачем надано до суду відповідь на відзив, вказавши, що посилання відповідача, щодо необґрунтованості позовних вимог [PERSON] не відповідають вимогам чинного законодавства України. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, у порядок визначений ч. 5 ст. 81 ЦПК України. Судом встановлено, що 24.04.2017року, підполковника поліції - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки ГУНП в Черкаській області [PERSON], згідно наказу № 115о/с було звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч. 1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушені вимог ст. 1 та ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за грубе порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», «Правил етичної поведінки поліцейських». Згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року у справі №823/722/17, яке набрало законної сили 15.11.2017 року, Наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 24.04.2017 №1110 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області [PERSON]», а також наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 24.04.2017 №115 о/с. були визнані протиправними та скасовані. [PERSON] було поновлено на посаді та стягнено з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на його користь середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 35 462 грн. 32 коп. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України 2004 року). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі, порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення па роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 та Верховним Судом у постанові 19.12.2018 року у справі провадження №61-20666св18. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення стану його здоров`я, що підтверджується наданими до суду медичними документами та вважає справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial