Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.02.2014 року його було звільнено з посади начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки таке відбулося в період його тимчасової непрацездатності. Крім того зазначив, що з наказом про звільнення він не був ознайомлений, жодних пояснень з приводу грубого порушення ним трудових обов`язків від нього відповідачем не вимагалось, а тому вважає, що його звільнили всупереч вимогам чинного трудового законодавства у зв`язку з чим просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 17.02.2014 року № 11-к «Про розірвання трудового договору», поновити його на роботі та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав, додатково пояснив, що 17.02.2014 року у зв`язку з безпосереднім виконанням своїх службових обов`язків він перебував у Райлівському лісництві Дрогобицького району Львівської області, коли, через погіршення стану здоров`я, він змушений був звернутися у Дрогобицьку міську лікарню, де йому було надано необхідну допомогу, а з 18.02.2014 року він перебував на лікарняному, оскільки за станом здоров`я тимчасово не міг виконувати свої трудові обов`язки. Незважаючи на те, що звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається, його було звільнено, що, на його думку, відбулося незаконно, відтак просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав до суду заперечення, в якому зазначив, що позивача, як начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», 17.02.2014 року було звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Вказав, що перед тим як застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення, до позивача була пред`явлена вимога щодо надання письмових пояснень з приводу грубого порушення ним трудових обов`язків, однак така не була виконана позивачем. Вважає, що відмова позивача надати такі пояснення не була перешкодою для його звільнення. З приводу того, що звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності позивача зазначив, що тимчасова непрацездатність працівника підтверджується листком непрацездатності, а такий не було надано позивачем. За таких обставин вважає, що при звільненні позивача було враховано та виконано усі приписи трудового законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила з вищенаведених підстав, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. З копії наказу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 17.02.2014 року № 11-к «Про розірвання трудового договору» вбачається, що [PERSON] - начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» було звільнено з займаної посади з 17.02.2014 року у відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП, за одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків, а саме незаконне звільнення з роботи 02.01.2014 року інженера І категорії Сколівського військового лісгоспу [PERSON] Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Отже, позивач, будучи керівником філії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - Сколівського військового лісгоспу належить до категорії осіб, з яким трудовий договір може бути розірваний за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, однак суд, аналізуючи характер та зміст порушення трудових обов`язків, яким, як зазначено у вказаному вище наказі, є незаконне звільнення з роботи працівника Сколівського військового лісгоспу, не погоджується, що таке є грубим порушенням, оскільки визнання дій незаконними, в тому числі й стосовно незаконного звільнення, належить виключно до компетенції судових органів. Таким чином, при формулюванні причин звільнення позивача відповідач вийшов за межі своєї компетенції, визнавши дії [PERSON] щодо звільнення з роботи 02.01.2014 року інженера І категорії Сколівського військового лісгоспу [PERSON] незаконними, незважаючи на те, що таке звільнення не було визнано незаконним у судовому порядку. Крім того, згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, крім звільнення за пунктом 5 цієї статті, а також у період перебування працівника у відпустці. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455 встановлено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених, зокрема п. 2.19., згідно якого особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації. В судовому засіданні встановлено, що 17.02.2014 року позивач самостійно звернувся по консультативну допомогу у Дрогобицьку міську лікарню № 1, про що йому була видана довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою вказаного лікувально-профілактичного закладу, з зазначенням часу проведеної консультації, що підтверджується копією такої довідки № 466 від 17.02.2014 року, а з 18.02.2014 року по 14.03.2014 року позивач перебував на лікарняному, що засвідчується копією листка непрацездатності. Таким чином, відповідач звільнив позивача 17.02.2014 року, що є днем, коли [PERSON] було видано довідку про його тимчасову непрацездатність, у зв`язку з чим звільнення позивача 17.02.2014 року суд не визнає обґрунтованим, оскільки таке відбулося з порушенням правила про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір, з одночасним прийняттям рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 17.02.2014 року № 11-к «Про розірвання трудового договору», поновлення [PERSON] на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допускається до негайного виконання

Outcome: approved