Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ», в якому просить визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки ЗАЗ Sens, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №Y6DTF698KH0339311, двигун №307000Н0824962, обєм двигуна 1299 см. куб., вартістю 162500,00 грн., та зняти арешт з даного транспортного засобу, що накладений постановою Дарницького РВ ДВС м. Києва від 04.12.2017р. по ВП №55307413. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного з ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» договору фінансового лізингу №2440 від 15.06.2017р. він 28.07.2017р. отримав у користування зазначений легковий автомобіль, після чого ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» повідомило його про відступлення права вимоги за цим договором до ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» згідно договору від 01.06.2017р. Він належним чином виконував свої договірні зобовязання, сплативши всі необхідні платежі, й у відповідності до акту приймання/передачі товару від 16.01.2018р. ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» не має до нього жодних претензій. Однак, перереєструвати право власності на вказаний транспортний засіб на своє імя він позбавлений можливості, оскільки постановою Дарницького РВ ДВС м. Києва від 04.12.2017р. по ВП №55307413 на автомобіль накладений арешт, чим порушуються його права як власника майна. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що обрав саме такий спосіб захисту свого права за порадою юриста ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ», яка й оформила йому матеріали позовної заяви до суду, так як сплачених за лізинговий автомобіль грошових коштів ні ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», ні ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» йому повертати не збиралися. Відповідач ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, у встановлений судом строк відзиву на позов не подав, надавши клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позов визнає та зазначає, що позивач дійсно виконав всі взяті на себе зобовязання по договору фінансового лізингу №2440 від 15.06.2017р., сплативши передбачені лізингові платежі; проте, в звязку з накладеними арештами виконавчих служб на все майно товариства в нього відсутня можливість зняти з обліку транспортний засіб та передати його у власність позивачу, як т о передбачено договором. Відповідач ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» в судове засідання представника не направив, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечує; в своєму відзиві на позов від 13.03.2018р. повністю визнає позовні вимоги [PERSON], оскільки в нього виникло законне право на володіння спірним транспортним засобом, яке він набув після повного виконання умов договору №2440, в звязку з чим вважає, що автомобіль належить позивачу, а не ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Третя особа Дарницький РВ ДВС м. Києва була належним чином і своєчасно сповіщена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, надавши письмові заперечення проти позову від 12.03.2018р., в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, так як винесена державним виконавцем постанова про арешт майна боржника ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» від 04.12.2017р. є законною, винесеною для забезпечення реального виконання судових рішень про стягнення з ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» на користь фізичних осіб та держави заборгованості на загальну суму понад 2 млн. грн., а укладений договір фінансового лізингу №2440 від 15.06.2017р., предметом якого виступає спірний транспортний засіб, є нікчемним з моменту його вчинення, оскільки він у відповідності до вимог ст.799 ЦК України нотаріально не посвідчений й у ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» відсутня ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування; позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №2440, відповідно до умов якого товариство повинно було придбати, зареєструвати та передати у користування [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ Sens, а [PERSON] зобовязаний був сплатити передбачені договором лізингові платежі. Крім того, за договором купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01 червня 2017 року ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» мало передати ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» право власності на транспортні засоби відповідно до додатку №1 до цього договору, а також відступити право вимоги за лізинговими платежами у розмірі та на умовах, визначених у договорах лізингу. Відповідно до акту приймання-передачі предмета лізинга від 28 липня 2017 року ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» передало [PERSON] у користування предмет лізинга автомобіль марки ЗАЗ Sens. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХМ №636525 власником спірного автомобіля [NUMBER], є ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Актом про прийняття/виконання послуг за договором фінансового лізингу №2440 від 15.06.2017р. та листом від 19.01.2018р. ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» підтвердило про виконання [PERSON] усіх умов договору, здійснення ним всіх лізингових платежів та повідомило позивача про відсутність можливості зняти з обліку транспортний засіб, що був предметом лізингу, й передати його у власність позивача в звязку з накладеним 04 грудня 2017 року Дарницьким РВ ДВС м. Києва арештом майна ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Аналогічного змісту лист від 30.01.2018р. був направлений [PERSON] й ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Постановами Дарницького РВ ДВС м. Києва від 04 грудня 2017 року в рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП №55307413 для задоволення вимог ряду стягувачів було накладено арешт на майно та грошові кошти боржника ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Крім того, постановою Дарницького РВ ДВС м. Києва від 16 січня 2018 року було оголошено в розшук належні ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» транспортні засоби, серед яких і спірний автомобіль, що знаходиться у [PERSON] Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Водночас, положеннями ст.203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч.2\~ст.806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, укладений між сторонами договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~ст.628 ЦК України. Згідно\~зі ст.799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Тому, оскільки предметом договору фінансового лізингу №2440 від 15.06.2017р. є транспортний засіб, однією з сторін договору є фізична особа - позивач [PERSON], то такий договір повинен бути укладений не лише в письмовій формі, а й нотаріально посвідчений (ст.209 ЦК України), чого не було зроблено. Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015р. по справі №6-2766цс15, від 08.06.2016р. по справі №6-330цс16 й підстав відступати від них не вбачається. Відповідно до ч.1\~ст.220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним й згідно з ч.2 ст.215 ЦК України в цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Разом з тим, приписами ч.1 ст.216 ЦК України\~визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, з огляду на зазначені норми чинного законодавства суд вважає укладений 15 червня 2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» та [PERSON] договір фінансового лізингу №2440 нікчемним, який не створює ніяких юридичних наслідків, в тому числі й щодо переходу права власності на предмет договору фінансового лізингу спірний автомобіль. Також суд не може взяти до уваги й укладений між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» та ТОВ «ЛК «АВТО СІТІ» договір купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01 червня 2017 року, оскільки він укладений у часі раніше ніж договір фінансового лізингу №2440, й, відповідно, не може бути поширений на позивача. За змістом положень ст.ст.15, 20 ЦК України, ст.ст.4, 13 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право на захист особа здійснює на свій розсуд. Водночас, згідно з ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-пятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно ж до ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тому, обраний [PERSON] спосіб захисту свого права, як і визнання відповідачами позову, суперечить закону та порушує інтереси багатьох інших осіб стягувачів у зведеному виконавчому провадженні ЗВП №55307413, в якому Дарницьким РВ ДВС м. Києва було накладено арешт на майно боржника ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», оскільки реалізація цього майна, в тому числі й спірного автомобіля, сприятиме реальному виконанню ухвалених на користь стягувачів судових рішень та досягнення завдань виконавчого провадження. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд погоджується з доводами представника третьої особи щодо невірно обраного [PERSON] способу захисту свого права, в звязку з чим вважає даний позов [PERSON] необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, ухвалюючи рішення по суті спору шляхом відмови в задоволенні позову до належних відповідачів, суд вважає, що цим не будуть обмежені права, свободи, інтереси та (або) обовязки стягувачів у виконавчому провадженні, оскільки всупереч вимогам чч.1-3 ст.51 ЦПК України позивач своїм процесуальним правом на внесення клопотання про залучення їх у справі як співвідповідачів (п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна») не скористався, хоча суд у підготовчому засіданні зясовував це питання, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed