Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області №707/766/21 від 26.04.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно. Позивач вказує, що на даний час його матеріальне становище погіршилося у зв`язку з тим що у нього народилася дитина [PERSON] , [INFO] від другого шлюбу. Крім того, він допомагає утримувати ще двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу дружини. Також, позивач зазначає, що на даний час має кредитні зобов`язання та сплачує орендну плату за житло для своєї родини. [PERSON] зазначив, що на даний час він офіційно не працює та має мінливі заробітки, а тому на підставі вище вказаних обставин позбавлений можливості сплачувати аліменти встановлені рішенням суду та просить суд зменшити розмір аліментів згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області №707/766/21 від 26.04.2021 року з 1/3 частини від усіх видів доходу до 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття та встановити оплату аліментів у твердій грошовій формі Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 28.09.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 19.10.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] та позовні вимоги не визнала у повному обсязі, у задоволенні позову просила відмовити з підстав вказаних у відзиві. Від позивача пояснення на відзив [PERSON] до суду не надано. Дослідивши надані позивачем письмові докази, наданий відповідачем відзив, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області № 707/1931/15-ц від 04.09.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після фактичного припинення подружніх відносин між сторонами їх малолітні діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Згідно судового наказу від 26.04.2021 року, виданого Черкаським районним судом Черкаської області №707/766/21, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19.04.2021 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до постанови державного виконавця Черкаського РВДВС Ценрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Демченко М.В. від 03.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65629051 у порядку виконання вказаного судового наказу. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 05.01.2021 року, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Стаття 15ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третястатті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК Українив становлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилася дочка [PERSON] від іншого шлюбу з [PERSON] . Однак, не надав суду доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась. Твердження позивача, що він на наданий час не працює та має мінливий дохід не підтверджується матеріалами справи. Надані до суду договори оренди житла та кредитний договір №2036684103 від 15.06.2021 року та додаткова угода до договору фінансового лізингу №КВ-0700220/542 від 07.02.2020 року не є належними та достатніми доказами погіршення майнового стану позивача, оскільки згідно позовної заяви та копії паспорта позивача місцем його проживання та реєстрації вказано [ADDRESS] , а договір оренди житла укладений дружиною позивача [PERSON] , щодо оренди житла у [ADDRESS] , не містить дані щодо факту підписання по посвідчення даного договору у встановленому законом порядку та не свідчить про той факт що вказана житло орендується для цілей проживання саме сім`ї позивача. Також суд, констатує, що наявність у позивача кредитних зобов`язань не є безумовною підставою погіршення його матеріального стану. Крім того, посилання позивача, що на його утриманні також знаходяться діти його дружини від попереднього шлюбу, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, оскільки позивачем не надано до суду будь яких доказів наявності у його дружини [PERSON] неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Проте, окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану. Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28.05.2021 року №715/2073/20 (провадження №61-1031св21). Суд також враховує, що виховування дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Відповідачем надано до суду докази належного виконання нею покладених обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, витрачання отриманих аліментів на їх навчання та розвиток здібностей. У заперечення вказаних обставин позивачем до суду доказів не надано. Крім того, суд констатує, що позовні вимоги [PERSON] є по суті зміною способу стягнення аліментів та відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто стягувача [PERSON] . Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведені та необґрунтовані, а тому не підлягають до задоволення у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Outcome: dismissed