Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи на те, що він з 19.11.2018 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . На час укладення договору купівлі-продажу будинку, в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є відповідачами у справі. [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] в даному будинку не мешкають тривалий час, забезпечені житлом в РФ та мають громадянство РФ. Відповідачі з 2014 року у спірному житловому приміщенні не проживають, особистих речей відповідачів в будинку немає, відмова їх в добровільному порядку знятися з реєстрації в користуванні житловим будинком, порушує його право користуватися та розпоряджатися житлом. Участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла вони не приймають, тому позивач несе додаткові витрати. Крім того, факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає йому в оформленні субсидії, що негативно впливає на його майновий стан. Тому, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О .П. від 21.05.2019 року відкрито провадження по дійсній цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.11.2019р. суддя Любчик О.В. прийняв справу до свого провадження, закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду. До судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, проти позову заперечує, посилаючись на те, що всі учасники по справі є повнолітніми особами, тому служба у справах дітей є неналежною стороною по справі. Щодо малолітньої [PERSON] , третя особа зазначає, що вона народилась у м. Люберці Московської області, [INFO] і з 30.08.2017 року її зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому, суд на підставі п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою неявка сторін не перешкоджає розгляду справи та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 19 листопада 2018 року [PERSON] придбав жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , який зареєстрований в державному реєстру речових прав на нерухоме майно під № 1697543414103 відповідно до витягу № 145897822 від 19 листопада 2018 року. Таким чином, договір укладено з додержанням Закону України, він є нотаріально посвідченим. Відомості про правочин наявні у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145897822 від 19.11.2018р. З довідок про реєстрацію, місця проживання, виданих Бахмутською міською радою від 17 травня 2019 року № 2126, 2123, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] . З копії акту від 19 червня 2018 року голови квартального комітету мікрорайону «Заріччя» встановлено, що в будинку [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але фактично не проживають з 01.05.2014 року. З копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , вбачається, що в будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наданих суду доказів встановлено, відповідачі не є родичами позивача, останні більше року не проживають в житловому будинку без поважних причин, їх речі в будинку відсутні, тому є такими, що втратили право користування вказаним житлом. Стосовно заперечень служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, суд вважає його недостатньо обґрунтованим та не погоджується з ним. Своє право неповнолітній реалізував, обравши інше місце проживання. До судового засідання від [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , надійшла нотаріально завірена заява про визнання [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки вона та її неповнолітня донька, яка народилась в м.Люберці Московської області РФ, житлом забезпечені в Російській Федерації. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку на батьків. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Тому, суд вважає, що визнання неповнолітньої [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням, розташованим в буд [ADDRESS] , не порушує її житлові права. Отже, наявність реєстрації місця проживання відповідачів в будинку позивача обмежує права останнього, як власника, і він на підставі ч.3 ст. 346 ЦУ України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved