Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 24 червня 2016 року за заявою представника позивача до участі у справі було залучено у якості відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В своєму позові позивач зазначив, що тривалий час користується та володіє житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], а тому фактично є власником зазначеної нерухомості. Проте оформити право власності на нього вона в має можливості, так як, воно вже є зареєстрованим. Позивач придбав житловий будинок у відповідачів, але вирішуючи питання про оформлення права власності на житловий будинок стало відомо, що будинок належить [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідачі є спадкоємцями 1 черги за законом, але не прийняли спадщину у встановленому законом порядку на житловий будинок. До початку судового засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив суд розглядати справу за його відсутності. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема вказаний житловий будинок разом із господарськими спорудами та будівлями. Відповідачі, дружина та діти померлого, є спадкоємцями першої черги, але не прийняли спадщину на житловий будинок у встановленому законом порядку. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року [PERSON] отримав у власність житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS], який раніше належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 11від 01.02.1992 року, посвідченого Кривопустоською сільською радою Братського району Миколаївської області ( арк. с. 6, 30, 39). Зобов'язання за договором було виконано сторонами у повному обсязі. Проте, отримати свідоцтво про право власності не може у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально та не зареєстровано у встановленому законом порядку. Здійснити нотаріальне посвідчення договору позивач не може, оскільки власник будинку помер, відповідачі спадщину у вигляді житлового будинку не прийняли. Відповідно до матеріалів спадкової справи, [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася, [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину, яка складається із грошового вкладу та земельних ділянок площею 10,36 та 11,20 га. Згідно з довідкою Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області № 97 від 21 червня 2016 року, [PERSON] з 29 грудня 2014 року мешкає в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 46). Відповідно до норм ст.ст. 220, 638 ЦК України, якщо сторонами досягнуто домовленість щодо істотних умов договору, сторонами виконані всі умови договору, проте не відбулося нотаріальне посвідчення договору, суд може визнати договір дійсним. Приписами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вказане, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved