Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить розірвати договір позики, що було укладено між [PERSON] та [PERSON] 07.03.2014 року, стягнути з [PERSON] на свою користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 185 983, 92 грн., а також судові витрати у розмірі 1 859, 84 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07 березня 2014 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 11 167 євро та 1 600 грн., про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики, повернення боргу повинно було здійснюватися щомісячно в сумі 372, 23 євро та 53, 33 грн. в строк до 30-го числа кожного місяця, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 07.09.2016 року. У порушення умов договору позики та розписки, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, щомісячних платежів не здійснює, в зв'язку з чим позивач просить стягнути суму позики достроково. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. У відповідності до приписів ч. 9 ст.ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] 07.03.2014 року укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11 167 євро та 1 600 грн., із кінцевім терміном повернення заборгованості 07.09.2016 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався здійснюватися повернення боргу помісячно в сумі 372, 23 євро та 53, 33 грн. в строк до 30-го числа кожного місяця. Факт отримання грошових коштів підтверджується додатково оформленою розпискою від 07.03.2014 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно п. 2 договору позики термін повернення позики за цим договором встановлено 07.09.2016 року. Враховуючи прострочення сплати відповідачем частини заборгованості за договором позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про дострокове стягнення позики. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконує, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 11 167 євро, що за курсом НБУ станом на 17.10.2014 року складає 184383,92грн., і 1600грн., що разом складає 185 983, 92 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за договором позики не здійснив, внаслідок чого ним було порушено умови договору позики. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору позики, укладеного 07.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved