Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та судових витрат. Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 1 квітня 2014 року він позичив відповідачу 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідно до розписки, відповідач зобов'язався повернути позичені кошти до 1 вересня 2014 року, зі сплатою 10 % позики за кожний місяць від суми позики. Таким чином, цей процент в грошовому вигляді складає 250 доларів США щомісячно, то станом на 01.09.2014 року складає за шість місяців 1500 доларів США. Загальна сума боргу, на час подання позовної заяви, становить 4000 доларів США. З 22.10.2014 року курс гривні встановлено 1295,0077 грн. за 100 доларів США, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача підлягає 51800 грн. ( 4000 доларів США х 12,95 грн.). 24 листопада 2014 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, враховуючи підвищення курсу гривні до долара США. (1509,6240 грн. за 100 доларів США). Остаточно просить стягнути з відповідача кошти в сумі 67 950 грн. (4500 доларів США х 15,10 грн.) . Позивач підтримав позов та просить його задовольнити.. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений у відповідності до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню. Згідно роз'яснень абз. 2, 3 п.8 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1390/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» - відносини між фізичними особами, зокрема щодо договорів позики, поруки, регулюються нормами ЦК України (статті 553 - 559, 1046 - 1053). Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до дослідженої розписки від 1 квітня 2014 року, взяла у позивача [PERSON] позику 2500 дол. США з кінцевим строком повернення до 1 вересня 2014 року, з виплатою 10% позики за кожний місяць від суми позики. Відповідно до офіційного сайту Національного банку України, з 21.11.2014 року, курс гривні становить 1509,6240 грн. за 100 доларів США. Таким чином стягненню з відповідача підлягають кошти в сумі 67 950 грн. (4500 доларів США х 15,10 грн.) . Факт прийому передачі грошових коштів у сумі позики підтверджується розпискою, підписаною відповідачем. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За змістом ст. ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Предметом договору позики у справі є іноземна валюта. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦПК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Також ч. 2 цієї статті встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений поговором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються документально підтверджені судові витрати - 300 гривень витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката по складанню позовної заяви та 680 гривень сплаченого судового збору, що складає 980 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 533, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, абз. 2, 3 п.8 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1390/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів»,

Outcome: approved