Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про змінення розміру стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував у шлюбі із [PERSON] від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позивача на користь відповідача на утримання спільної дочки було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач наполягає, що після ухвалення вказаного рішення суду у нього змінилися обставини, які слугували для визначення розміру аліментів, а саме: позивач створив іншу сім`ю та в нього 25.12.2016 року народився син [PERSON], що суттєво впливає на його матеріальне становище, його цивільна дружина знаходиться у декретній відпустці, а тому обов'язок утримання свого малолітнього сина та непрацюючої дружини покладений повністю на нього. За таких обставин позивач не має можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі, а тому звернувся до суду із вказаним позовом. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали суду від 19.06.2018 року. Відповідач направила до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала частково та зазначила, що у них дійсно народилася дочка [PERSON], яка перебуває на утриманні та проживає разом і з відповідачем по справі. Позивач, на думку відповідача, належних доказів зміни свого матеріального стану не надав, та не довів суду, яка частка від реальних доходів позивача складає виплата аліментів. Крім того відповідач наполягала, що чинне законодавство стосовно стягнення аліментів з часу винесення судового рішення суттєво змінилося, зокрема збільшився прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та відповідний процент стягнення аліментів на дитину, а тому вважала за можливе стягнути із позивача аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, вивчивши матеріали вказаної справи та доводи якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 07.05.2010 року) [PERSON] народилася [INFO], а її батьком зазначений позивач по справі [PERSON]. Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.09.2015 року із позивача на користь [PERSON] на утримання спільної дочки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином суд вважає доведеним обов'язок позивача по утриманню своєї дочки [PERSON] У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з нормами ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до представлених позивачем документів, за час, що минув з дня проголошення судового рішення від 21.09.2015 року змінилися обставини, що слугували суду для визначення розміру аліментів, зокрема у позивача народилася дитина від іншого шлюбу, а саме: [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження (серії І-СР №243695 від 04.01.2017 року), копія якого додана до матеріалів справи. Вказана обставина безумовно впливає на матеріальне становище позивача, що пов'язано із його обов'язком стосовно утримання вказаної дитини, а також відповідного утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, що також безумовно обмежує матеріальні можливості позивача по справі та відповідно його сім'ї. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Разом із тим суд враховує, що відповідно до вказаних вище свідоцтв про народження позивач є батьком як [PERSON], так і [PERSON], який так само як і [PERSON] має право на належне утримання від свого батька. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси обох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 197 СК України та виходячи з системного аналізу наведених правових норм, а також наведених обставини щодо незадовільного матеріального становища позивача, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення, що не буде порушенням вимог чинного законодавства, оскільки можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.,ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. У своїх запереченнях стосовно позовних вимог позивача, відповідач наполягає, що позивач не надав належних доказів погіршення свого матеріального становища, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Однак із такою позицією відповідача суд погодитися не може, оскільки, як зазначено вище матеріали справи містять наявність відповідного свідоцтва про народження дитини, що безумовно впливає на матеріальний стан позивача. Суд також критично відноситься до позиції відповідача стосовно зміни чинного законодавства у питанні стягнення аліментів та визначення їх відсотків, оскільки СК України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв'язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII. Більше того, за загальним принципом дії норм права закон не має зворотної дії в часі, а відповідно до ч. 1ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Таким чином чинне законодавство передбачає чітку процедуру зміни розміру аліментів, яка безпосередньо пов'язана із зверненням особи до суду із відповідною вмотивованою заявою про їх зміну, за таких підстав суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно визначення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів громадян, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Таким чином, суд,

Outcome: approved