Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про перезаключення договору дарування. У позовній заяві позивач зазначив, що йому та [PERSON] по Договору дарування від 27.05.1994 року на праві спільної часткової власності належить частина домоволодіння по [ADDRESS] . Але [PERSON] 29.08.2017 року за власною ініціативою передала свою частку іншим особам і таким чином договір анулювала без його згоди і виділення її частки в натурі. Склалася невизначеність і необхідність судового розгляду, так як порушені його інтереси і норми договірного права. Просить: зобов`язати [PERSON] перезаключити Договір дарування від 27.05.1994 року і провести державну реєстрацію прав власності; дозволити передачу майнових прав іншим особам після вирішення умов цього рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 16 листопада 2020 року та 15 лютого 2021 року, не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. У судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив на позовну заяву та заяву про розгляду справи за її відсутності, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. У вступному слові позивач зазначив, що справа стосується земельної ділянки та квартири, розташовані по [ADDRESS] , які були набуті сторонами згідно договору від 1994 року. Спочатку між сторонами були дружні відносини, проте з часом вони стали прохолодними, а на даний час ворожими. Така ворожість наносить збитки їхнім сім`ям. Позивач звернувся до відповідача з пропозицією переоформити договір за 1994 рік або укласти новий, але відповідач такі звернення ігнорує. При цьому, відповідач самостійно анулювала договір за 1994 рік, уклавши у 2017 році новий договір, яким відчужила свою невизначену частку іншій особі. Вказаний договір за 2017 рік, на думку позивача, не набув законної сили, так як на даний час з приводу цього договору наявні судові справи, що дає підстави сумніватись в законності такого договору. На запитання головуючого судді уточнив, що він просить зобов`язати відповідача перезаключити договір за 1994 рік шляхом внесення в нього змін чи укладення додаткових угод, які б надати частку у майні їхнім дітям, так як вказаний договір не захищає права та інтереси їхніх сімей Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Позивач [PERSON] у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що [PERSON] 29.08.2017 року за власною ініціативою передала свою частку іншим особам і таким чином договір за 1994 рік анулювала без його згоди і виділення її частки в натурі. Склалася невизначеність і необхідність судового розгляду, так як порушені його інтереси і норми договірного права. До позовної заяви позивачем в якості доказів додано копію Договору дарування від 27.05.1994 року, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар кожен в рівних долях належну [PERSON] 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, і які стосуються передачі відповідачем 29.08.2017 року своєї частки іншим особам, або ж вчинення інших дій, на які вказав позивач. Крім цього, позивач належним чином не обґрунтував свої позовні вимоги та не зазначив, яким чином він просить зобов`язати відповідача перезаключити договір дарування, якщо вказаний договір був укладений за результатами волевиявлення дарувальника [PERSON] , і відповідач [PERSON] , як і позивач, були особами, які лише прийняли в дар належну дарувальнику частину жилого будинку з частиною надвірних споруд. З ким відповідач має перезаключити договір дарування, і на якій правовій підставі, позивач не зазначає. При цьому, суд враховує, що позивач не оспорює законність вказаного договору дарування від 27.05.1994 року. Враховуючи те, що позивач вільний у способі доказування своїх позовних вимог та наданні доказів, таким правом скористався, при цьому не надав суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, а також можливість перезаключення відповідачем договору дарування, якщо вказаний договір був результатом волевиявлення іншої особи, тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed