Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих аліментів, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, стягнутих судовим наказом Рівненського міського суду № 569/8772/18 від 31 травня 2018 року у твердій грошовій сумі,в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у у розмірі 400 гривень, та зобовязати виконавчу службу зробити перерахунок суми аліментів за період з 11 травня 2018 року і не стягувати судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що судовим наказом Рівненського міського суду № 569/8772/18 від 31 травня 2018 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ вступив у законну силу. При постановленні цього судового наказу судом не були взяті до уваги обставини, які мають значення для способу присудження аліментів. Зокрема, що він є інвалідом 2 групи, переніс ампутацію пальця на нижній кінцівці, постійно перебуває на стаціонарному лікуванні, весь час потребує постійного та дорогого лікування, у трудових відносинах не перебуває і на даний час має дохід у вигляді пенсії у розмірі 1455,77 грн., інших джерел доходу не має. На виконання судового наказу виконавча служба стягує з нього 700 грн., тобто половину його доходу, що позбавляє його коштів для власних потреб. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заперечення, наведенні нею у відзиві на позов, просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. На заперечення позовних вимог посилається на те, що [PERSON], звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, не вказав, які його права порушено, а також невірно обрав спосіб захисту, а саме який не передбачено законодавством для боржника. Вказує на те, що позивач інших утриманців немає, а вона та син [PERSON] є також інвалідами, і розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року у справі № 569/8772/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаним судовим наказом також розяснено, що відповідно до частини сьомої статті 170 СК України судовий наказ оскарженню не підлягає, а боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Згідно частини сьомої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до\~пункту 4\~частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до\~пунктів 4\~і\~5\~частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Відповідно до\~вимог частини\~третьої статті\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 192 СК України, на яку, як на підставу позовних вимог, посилається позивач [PERSON], розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. Аналізуючи положення частини першої статті 192 СК України, суд приходить до висновку, що зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувала аліментів, як підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів, мають виникнути після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Як встановлено статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, а саме погіршення матеріального стану, [PERSON] надав суду довідку № 1057 від 14 червня 2018 року, виданої Рівненським обєднаним управлінням Пенсійного Фонду України Рівненської області, з якої слідує, що [PERSON] станом на червень 2018 року отримував пенсію у розмірі 1455,77 грн., який розмір пенсії він отримує на день звернення до суду позивачем не надано. З досліджених по справі доказів слідує, що відповідач, пред'являючи позов про зменшення розміру аліментів не надав доказів, що за період з 31 травня 2018 року у нього суттєво погіршився матеріальний стан чи змінився сімейний стан або погіршився стан здоров'я і ці зміни є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених\~статтею 192 СК України. Також установлено, що сімейний стан позивача не змінився, здоров'я не погіршилось. Суд визнає, що надані позивачем докази жодним чином не доводять тих обставин, які є підставою для зменшення розміру аліментів та передбачені частиною першою статті 192 СК України, крім того, як слідує з пояснень позивача з нього на утримання дитини вираховується по 700 грн., даний розмір і так є меншим від половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1013,50 грн.), що є порушенням прав неповнолітньої дитини. За встановлених по справі обставин, суд вважає, що визначений судом розмір аліментів (50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) суд визнає законним, справедливим та розумним, а отже підстави для зменшення розміру аліментів, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed