Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 6320887000:01:002:0216 від 12.03.2007 року, укладений [PERSON] з СФГ «Промінь», зобовязати відповідача повернути йому земельну ділянку та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2015 року /після смерті батька [PERSON]І./ є власником земельної ділянки площею 4,5254 га, кадастровий номер: 6320887000:01:002:0216, що розташована на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. 12.03.2007 року між батьком позивача [PERSON] та СФГ «Промінь» був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 6320887000:01:002:0216, розташованої на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району строком на 25 років. Однак, даний договір батько позивача не підписував, підпис в договорі виконала його дружина [PERSON], на що в останньої повноважень не було, тому позивач вважає, що зазначений договір оренди є недійсним у звязку з відсутністю у [PERSON] внутрішньої волі і волевиявлення на його укладення. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити із вказаних в заяві підстав також вважала,що строк позовної давності пропущено не було, оскільки про порушення свого права позивач дізнався наприкінці 2014 року та в 2016 році звернувся до суду. Представник відповідача СФГ «Промінь» в судовому засіданні позов не визнав, вважав його таким, що не підлягає задоволенню. Пояснив, що [PERSON] за життя регулярно щороку отримував орендну плату від СФГ «Промінь», що свідчить про його обізнаність щодо наявності договору оренди та прийняття його умов. Також вважав, що виходячи з положень ст.1218 ЦК України позивач [PERSON] успадкував не тільки земельну ділянку, а і обовязки у виді договору оренди цієї ділянки та що позивачем було пропущено строк позовної давності. Зазначив,що у батька позивача було достатньо часу для оспорювання договору,та початком перебігу строку позовної давності вважав дату його державної реєстрації. Представник третьої особи - Сектору державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, письмових заперечень або пояснень на позов не надав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши і оцінивши докази у справі, приходить до наступного: Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,5254 га для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6320887000:01:002:0216, що розташована на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька [PERSON],який помер 01.08.2014 року.(т.2 а.с.12). 12.03.2007 року між батьком позивача [PERSON] та СФГ «Промінь» укладено договір оренди землі за №169, відповідно до якого належна на той момент орендодавцеві земельна ділянка передається в оренду СФГ «Промінь» строком на 25 років /т.1 а.с.20/.Договір зареєстрований 18.12.2007 року відповідно до норм діючого на той момент законодавства в Богодухівському відділі «Центр ДЗК» за номером 0407686000195. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 202 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як зазначено в ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/. Тобто підпис підтверджує наміри учасників правочину та має забезпечити їх ідентифікацію. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що є одним із головних елементів угоди (правочину). Верховний Суд України у постанові від 18.12.2013 р. у справі за № 6-127цс13 висловив правову позицію, згідно із якою зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Нормами ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають захисту і відновленню в порядку і у спосіб, встановленому законом і відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, п. «в», «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України такими є визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 577/6789 від 15.05.2017 р. підписи від імені [PERSON] в двох примірниках договору оренди землі № 169 від 12.03.2007 р. в графі «Орендодавець», в двох примірниках акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18.12.2007 р. в рядку «Орендодавець», в двох примірниках акту прийому передачі земельної ділянки від 18.12.2007 р., в графі «Акт підписали» ліворуч - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] /т.1 а.с. 212-231/. Той факт, що спірний договір підписаний дружиною [PERSON], а не ним самим, підтвердила і допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] яка зазначила, що дійсно вона підписала договір за свого чоловіка та що довіреність на підписання цього договору їй не видавалася. Про підписання договору нею позивачу стало відомо наприкінці 2014 року. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив,що після смерті батька, наприкінці 2014 року,від матері, йому стало відомо,що договір оренди землі батько не підписував. Таким чином враховуючи, що [PERSON] оспорюваний договір своїм підписом не скріплював, інших осіб на підписання договору оренди не уповноважував, а належних та допустимих доказів погодження [PERSON] з умовами договору суду не надано, суд вважає доведеною і обґрунтованою вимогу позивача про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності у власника земельної ділянки волі та волевиявлення на його укладання та передачу в оренду СФГ «Промінь», тому приходить до висновку про задоволення цієї вимоги та як наслідок вимоги про повернення земельної ділянки власнику. Відповідачем суду були надані відомості про видачу орендної плати за 2008-2012 роки, а також копії видаткових касових ордерів, з яких вбачається, що [PERSON] дійсно отримував від СФГ «Промінь» орендну плату пшеницею, крупами та грошима, однак сам лише факт отримання орендної плати не свідчить про наявність волі і волевиявлення [PERSON] на укладення спірного договору та про схвалення ним його умов, тому посилання представника відповідача на ці обставини суд до уваги не бере. Суд вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено не було, оскільки про порушення свого права позивач дізнався наприкінці 2014 року та в межах трьохрічного строку,а саме 01.09.2016 року звернувся до суду з позовом. Згідно ст.88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про стягнення з відповідача витрат, повязаних з проведенням судової експертизи, що відноситься до витрат, повязаних з розглядом справи судом не вирішується,оскільки вимогу про їх стягнення позивачем заявлено не було.

Outcome: approved