Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що у нього виникла необхідність в реєстрації договору купівлі-продажу на його житловий будинок, який був посвідчений Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 30.05.1983 року за р.№29 в реєстраційній службі Вільнянського районного управління Запорізької області, але оскільки в тексті Договору його прізвище в одному реченні надруковане з виправленнями (чи то [PERSON] чи то - [PERSON]), які не були застережені з проставленням печатки, у нього не має можливості зареєструвати своє право власності, а зробити застереження виправленням не є можливим, оскільки він посвідчувався ще у 1983 році і наразі вже не існує навіть печатки, яка використовувалась на той час. У паспорті та в інших місцях по тексту Договору його прізвище зазначене правильно «[PERSON]». У зв'язку з чим [PERSON] прохає суд встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу на житловий будинок, посвідченого Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 30.05.1983 року за р.№29 [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Заявник, [PERSON], у судове засідання не з»явився, надав до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Згідно оглянутого судом паспорта серії [NUMBER], виданого 09 серпня 1997 року Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, правильне прізвище заявника - «[PERSON]» та по всьому тексту Договору купівлі-продажу, який був посвідчений Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 30.05.1983 року за р.№29, окрім одного речення, фігурує прізвище Покупця - «[PERSON]», а не «[PERSON]». Також судом розглянуто, як докази: - що земельна ділянка, на якому розташований житловий будинок [PERSON], є його особистою приватною власністю відповідно до наданого для огляду судом Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №049911, виданого Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 14.03.2001 року, у якому власником значиться «[PERSON]»; та наданий суду технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], виготовлений Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 07.07.1991 року, в якому прізвище власника теж зазначено «[PERSON]». Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає доведеним факт, що Договір купівлі-продажу на житловий будинок, який був посвідчений Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 30.05.1983 року за р.№29 належить [PERSON]. Стосовно визнання в рішенні суду права власності за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з такого. Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлені ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю. Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Статтєю 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень є договори, укладені у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України договори купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. На даний час законодавством не визначено механізму здійснення нотаріального посвідчення, які були укладені, до набрання чинності діючого Цивільного кодексу України. Відповідно до положень статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається здійсненим в письмовій форма, якщо його зміст зафіксовано в одному або декількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 204 зазначає, що правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом не дійсним. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, за вищезазначених обставин суд вважає за доцільне задовольнити заяву [PERSON] і в частині визнання за ним права власності на зазначений житловий будинок.

Outcome: approved