Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: 63343, [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] не є родичом позивача. Йому на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрованою є відповідач [PERSON], але вона не проживає в квартирі тривалий час, її особистих речей в будинку немає. Позивач вважає, що реєстрація відповідача порушує його права власника, так як він сплачує додаткові кошти за комунальні послуги та в майбутньому в нього можуть виникнути труднощі при здійсненні свого права власності житла при відчуженні нерухомості. Позивач в судове засідання не зявився, від нього 21.01.2019 року до суду надійшла письмова заява, в якій він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце якого була повідомлена судом у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки, оголошення не було, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, не подано нею відзиву, тому згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137827381 від 14.09.2018 року та копією договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2018 року (а.с.3-5). З акту встановлення фактичного місця проживання від 13.12.2018 року витікає, що громадянка [PERSON], [INFO] фактично не проживає з 2002 року по теперішній час в [ADDRESS], однак зареєстрована в ній (а.с. 9). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересуваня та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-1V громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, без обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеженння. За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадняства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця прожвання. За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-1V зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відстньою або оголошення її померлою. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає з 2002 року по теперішній час в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності, але залишається зареєстрованою в ній, чим порушує права власника на володіння та користування квартирою. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved