Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ТОВ «ЖЕО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. 28 січня 2014 року внаслідок незадовільного обслуговування системи опалення стався порив в квартирі № 30 за зазначеною адресою, що призвело до залиття його квартири. 10 вересня 2014 року причиною повторного залиття квартири позивача стало самовільне втручання відповідачки до системи централізованого опалення, що підтверджено актами огляду комісії ТОВ «ЖЕО». Внаслідок залиття позивачу була завдана шкода в розмірі 27000,00 грн., яка визначена ним відповідно до зведеного кошторису розрахунку вартості об'єкта ремонту квартири позивача. Одночасно, позивач вказує на те, що йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок пошкодження майна та неможливістю користуватись квартирою, яку оцінює в розмірі 6000,00 грн. Просив стягнути з [PERSON] 27000,00 грн. матеріальної шкоди, 6000,00 моральної шкоди та витрати пов'язані з розглядом справи. Згодом, заявою від 30 грудня 2014 року, представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача вказаний ним розмір матеріальної та моральної шкоди (а. с. 59). Надалі позивач збільшив позовні вимоги та з врахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи щодо розміру матеріальної шкоди, просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 32142,37 грн. Крім того вказав, що в результаті неодноразового залиття квартири позивач зазнав глибоких душевних страждань, хвилювався за можливість використовувати дане приміщення взагалі та був позбавлений використовувати її самостійно або здавати в найм чи продати, чим створений дискомфорт йому та членам сім'ї, а тому просив стягнути на користь позивача також моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати (а. с. 155-156). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року позовну заяву в частині вимог до [PERSON] залишено без розгляду (а. с. 214). Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві з врахуванням поданих збільшень, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували щодо задоволення позову. Вважають, що в її діях відсутня протиправність, а відповідно і вина щодо спричинення матеріальної та моральної шкоди. Також зазначила, що позивачем взагалі не надано доказів залиття квартири 28 січня 2014 року, а стосовно залиття житла 10 вересня 2014 року відмітила, що в систему опалення особисто не втручалась та радіатори не від'єднувала, а ремонтні роботи в 2014 році в її квартирі виконувала ФОП [PERSON] відповідно до договору підряду, які в свою чергу виконані неякісно, що призвело до залиття. Вважає, що саме вказана особа має відповідати за завдання шкоди як позивачеві, так і їй. Щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 квітня 2015 року зазначала, що він є необґрунтованим, адже не містить обґрунтування розміру шкоди, відсутнє зазначення необхідних ремонтних робіт та матеріалів. Крім того, вказувала на не встановлення причин залиття квартири. За наведеного просила відмовити у задоволені позову (а. с. 173-177). Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги в частині матеріальної шкоди підтримала, в частині моральної шкоди поклалася на думку суду. При цьому звернула увагу, що складені працівниками ТОВ «ЖЕО» акти відображають дійсні обставини, а посилання на невідповідність їх нормам законодавства не може бути взято до уваги, зважаючи на відсутність затвердженої типової форми актів. Також вказувала, що за даними системи «Диспетчер» про вказані події було повідомлено експлуатуючу організація, яка вживала відповідних заходів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 12 серпня 2010 року № 980, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме мано від 23 вересня 2010 року № 27413355 (а. с. 14). Власником квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 07 липня 2014 року, виданого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., є відповідачка по справі [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2014 року № 30490476, а також Свідоцтвом про право на спадщину від 07 липня 2014 року (а. с. 54 т. 1., а.с.44 т.2). Дана квартира попередньо належала [PERSON] (матері відповідачки), яка померла в липні 2013 року. [PERSON] у вересні 2013 року подала заяву про вступ у спадщину. Відповідно до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до Акту про залиття квартири [ADDRESS] від 28 січня 2014 року, складеного посадовими особами ТОВ «ЖЕО», затоплення виникло з квартири № 30, що розташована поверхом вище, причиною затоплення є порив радіатора системи централізованого опалення в квартирі. Акт містить перелік пошкоджень спричинених затопленням (а. с. 7). 10 вересня 2014 року посадовими особами ТОВ «ЖЕО» складений Акт про залиття, аварію, що сталась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) на предмет встановлення наслідків та причин залиття, яке сталося 10 вересня 2014 року, квартири [ADDRESS]. При обстежені квартири встановлено перелік пошкоджень спричинених залиттям, а також встановлено, що причиною залиття є самовільне втручання кв. № 30 до системи централізованого опалення, а саме від'єднання радіаторів для шпаклювання за ними та встановлення відбивача теплової енергії (а.с. 6). Як вбачається з інформації, що міститься в даних системи «Диспетчер» 28 січня 2014 року та 10 вересня 2014 року мешканцем кв. [ADDRESS] повідомлено про течії в квартирі. За результатам заяв течії усунуті (а. с. 86-87). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснила, що 28 січня 2014 року відбулося залиття квартири, яка належить її чоловікові. З приводу цього були викликані представники ЖЕКу. Причиною залиття є порив батарей у квартирі, яка належить відповідачці. Повторне залиття квартири позивача сталось у вересні 2014 року, з приводу якого також викликалися представники ЖЕКу. Пропозиція про добровільне відшкодування завданої шкоди відповідачкою була відхилена. Допитаний в якості свідка [PERSON], інженер ТОВ «ЖЕО», пояснив, що працівники експлуатуючої організації двічі обстежували кв.[ADDRESS] за наслідками її залиття, про що складалися відповідні акти. При цьому вказував, що оглядалася також квартира №30, що розміщена поверхом вище. За наслідками огляду були встановлені причини залиття квартири №25. При цьому акцентував увагу, що зокрема під час обстеження квартири №30 у вересні 2014 року було виявлено заміну батарей на інші в цій квартирі, поверхня стіни за якими була пошпакльована та облаштований відбивач. Самі ж батареї мають спеціальні гайки («американки») для закриття води, які не були належним чином закручені, через що і сталося залиття. За наведеного, суд вважає доведеною обставину залиття квартири позивача з квартири відповідачки. При цьому суд не погоджується з твердженням представника відповідачки про відсутність доказів про таке залиття, адже надані позивачем докази є належними та допустимими відповідно до положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Одночасно суд бере до уваги, що в позовній заяві від 20 лютого 2015 року за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги, також зазначає про затоплення її квартири та квартири сусідів поверхом нижче, вказуючи на неякісний ремонт опалення в її квартирі, внаслідок чого до неї пред'явлено позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в розмірі 33000,00 грн. (а. с. 189, зворот). Посилання сторони відповідача на те, що акти обстеження не відповідають визначеній законом формі, зокрема не містять всіх необхідних реквізитів, в тому числі і підпису відповідача, а акт від 28.01.2014 року взагалі не відповідає визначеній формі, то вказане не може бути підставою для відмови в позові, оскільки викладені в актах обставини об'єктивно узгоджуються з іншими наведеними вище доказами. Щодо її посилання на відсутність висновку експертизи в частині визначення причин залиття квартири та необхідність з цього приводу її проведення, то суд враховує сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, які вказують на такі причини та відсутність інших доказів, які б піддавали сумніву надані позивачем докази щодо причин такого залиття. Не є таким і висновок експертизи, проведений в цивільній справі №127/3039/15-ц. При цьому слід відмітити тривалість часу між подіями та часом розгляду справи. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Щодо відшкодування шкоди саме відповідачем, то суд звертає увагу на те, що залиття відбулося саме внаслідок несправностей та втручання у внутрішньоквартирну мережу системи теплопостачання в квартирі відповідача, що підтверджується зібраними в справі доказами. Щодо тверджень відповідача про недоведеність її вини, то слід звернути увагу, що відповідач є власником квартири, пошкодження сталося в межах внутрішньоквартирної мережі, а відповідно відповідач як власник несе відповідальність за її стан, адже в силу положень ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Щодо тверджень відповідача про вину ФОП [PERSON], то вказані твердження не заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та ФОП [PERSON] склались договірні відносини щодо виконання останньою підрядних робіт по заміні системи опалення в квартирі [PERSON] Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. В силу договірних відносин кожна сторона має право на пред'явлення претензій до іншої сторони. Разом з тим, позивач по справі не є стороною вказаних відносин. При цьому суд також звертає увагу, що відповідно до положень ст.1172 ЦК України, замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. За наведеного, суд приходить до висновку, що обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної майну позивача слід покласти саме на відповідача. Крім того, слід зауважити, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Натомість, відповідач покладає такий обов'язок саме на позивача. В той же час, доказів відсутності своєї вини суду не надав. Щодо розміру матеріальної шкоди завданої позивачці суд зазначає наступне. Відповідно до висновку судової будівельно-технічна експертизи від 21 квітня 2015 року № 170, проведеної «Подільським центром судових експертиз» відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 року, розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 32142,37 грн. Також висновок містить перелік пошкоджень зазначеної квартири (а. с. 103-110). При цьому характер та розмір пошкоджень квартири позивача також встановлювався відповідним актами, що складалися працівниками ТОВ «ЖЕО» 28.01.2014 року та 10.09.2014 року. Вказані пошкодження є відповідними, однак в жодному із актів не йде мова про пошкодження у ванній кімнаті, про що вказано у висновку експертизи (порушення кріплення висушувачів рушників). Відсутні вказані пошкодження опорядження і у світлинах у додатках до експертизи, а тому суд позбавлений можливості перевірити відповідність цих пошкоджень пошкодженням у квартирі, які відображені у відповідних актах ТОВ «ЖЕО». Відтак, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, що стосується ванної кімнати на суму 89,53 грн. (сума визначена з урахуванням даних локального кошторису та договірної ціни (нарахувань на прямі витрати), що невід'ємною частиною експертного висновку та які лежать в обґрунтуванні розміру матеріальної шкоди). В решті розміру матеріальної шкоди позов є доведений. Висновок експертизи в цій частині для суду є переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів. Твердження відповідачки про те, що висновок є необґрунтованим у зв'язку з відсутністю в останньому необхідного переліку робіт та матеріалів необхідних для проведення відновлювальних робіт є безпідставними, адже вказане відображено в локальному кошторису, складеному з використанням програмного комплексу АВК-5, про що також вказувалося експертом при надані пояснень в судовому засіданні. Що ж до тверджень відповідача про вказівку на заміну вікон як пластикових то, як вбачається, експерт, визначаючи розмір шкоди, виходив якраз із вартості дерев'яних вікон, якими облаштована квартира позивача. При цьому, враховував і коефіцієнт зносу будівельних матеріалів. Щодо їх заміни, то вказане, враховуючи характер пошкоджень, відповідає загальним засадам справедливості щодо повного відшкодування шкоди. За наведеного, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню (32143,37 грн. - 89,53 грн.). Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд звертає увагу, що відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що право позивача порушено. В результаті залиття квартири позивач зазнав душевних страждань, переживань, неспокою, роздратування, зневіри та був позбавлений можливості використовувати майно за призначенням. Відтак, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, суд вважає розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди, який забезпечить баланс між порушеним правом позивача та інтересами відповідачки - 1000,00 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. Розмір судового збору за подання зазначеного позову становить 565,02 грн. з врахуванням заявлених вимог як майнового, так і немайнового характеру. Враховуючи, пропорційність розміру задоволених вимог щодо вимог майнового та немайнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 344,89 грн. Крім того, враховуючи вказані вище положення, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати за проведення експертизи, що є судовими витратами в контексті ст. 79 ЦПК України Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial