Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа: Українська товарна біржа «Центральна» про визнання договору та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 12 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем [PERSON] на Українській товарній біржі «Центральна» була укладена угода купівлі-продажу майна. Згідно до умов угоди позивач придбав житловий будинок № 44 по вул.Камянуватій в с.Благовіщенка Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, який складається з А- житлового будинку, загальною площею 42,92 кв.м, житловою площею -20,01 кв.м, та К- колодязю. З цією метою позивач звернувся до відповідача та домовившись з ним про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплатив йому повну вартість будинку в сумі 10 000 гривень. За оформленням вказаної угоди сторони звернулися до Української товарної біржі «Центральна», в приміщенні якої 12 листопада 2003 року оформили договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений у письмовій формі та зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 07/001. В нинішній час позивач дізнався, що не може розпорядитись належним йому нерухомим майном на підставі біржової угоди, яку необхідно узаконити. На сьогоднішній день оформити укладену між сторонами угоду у нотаріуса не можливо, оскільки відповідач на неодноразові усні пропозиції укласти угоду у нотаріуса відмовляється, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх майнових прав. Позивач у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач у судове засідання теж не зявилась, подавши до суду заяву, згідно якої просив справу слухати без його участі. Представник третьої особи Українська товарна біржа «Центральна» у судове засідання не зявився надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити судове рішення у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів. Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем [PERSON] на Українській товарній біржі «Центральна» була укладена угода купівлі-продажу майна, що підтверджується копією цієї угоди (а.с.5). Згідно до умов п.1 та 2 угоди позивач придбав житловий будинок № 44 по вул.Камянуватій в с.Благовіщенка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який складається з А- житлового будинку, загальною площею 42,92 кв. м , житловою площею -20,01 кв.м, та К- колодязю, що підтверджується угодою та копією технічного паспорту (а.с.6-7). За оформленням вказаної угоди сторони звернулися до Української товарної біржі «Центральна», в приміщенні якої 12 листопада 2003 року оформили договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений у письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 07/001. Проте до сьогоднішнього дня відповідач відмовляється нотаріально оформити укладену між ним та позивачем угоду. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі продажу або не випливає з їхньої суті. Статтею 220 ЦК України, передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Згідно ст. 60 ЦПК України 1.Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було виконано угоду, вищевказаний договір купівлі-продажу оформлений відповідно до діючого законодавства, а відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Укладення таких договорів на час укладення угоди від 12 листопада 2003 року дозволено ст. 15 Закону України «Про торгові біржі», яка передбачає що біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. На підставі ч. ч. 1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, згідно до умов п.1 та 2 угоди позивач придбав житловий будинок №44 по вул.Камянуватій в с.Благовіщенка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який складається з А- житлового будинку, загальною площею 42,92 кв.м, житловою площею -20,01 кв.м, та К- колодязю, що підтверджується угодою та копією технічного паспорту. Стаття 16 Цивільного кодексу України гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідність до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та враховуючи дослідженні судом матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved