Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Ічнянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року розірвано. Від даного шлюбу вони мають одну спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони намагались мирним шляхом вирішити місце проживання доньки [PERSON] На даний час [PERSON] проживає разом із [PERSON] , який офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, має постійний дохід та може утримувати дитину. За місцем проживання та роботи [PERSON] характеризується позитивно. Сама [PERSON] виявила бажання проживати разом із батьком. В зв`язку з цим він просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] разом з ним за місцем його реєстрації в [ADDRESS] . [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити із вищевказаних підстав. Також просив стягнути із відповідачки сплачений ним судовий збір. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Представник Служби у справах дітей Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року розірвано (а.с.16). Від даного шлюбу вони мають одну спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.11). З самого народження по даний час дитина [PERSON] не зареєстрована, але проживає за місцем реєстрації позивача в [ADDRESS] , що підтверджується копією акту обстеження від 01 березня 2019 року (а.с.8). Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Норми ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України вказують, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] працює державним реєстратором речових прав на нерухоме майно у виконавчому комітеті Прилуцької міської ради Чернігівської області, сума його доходу за період з жовтня місяця 2018 року по березень місяць 2019 року становить 37112 гривень 93 копійки (а.с.12). За місцем роботи та проживання останній характеризується позитивно (а.с.6,13). Згідно довідок, виданих Ічнянською ЦРЛ 12 березня 2019 року, позивач на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с.9). Дитина проживає разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 01 березня 2019 року (а.с.8). [PERSON] створені всі необхідні умови для навчання та відпочинку (а.с.7). Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні питання про місце проживання дитини, суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , враховуючи те, що відповідачка не заперечує проти позову, що підтверджується її заявою, а також з урахуванням думки дитини [PERSON] , [INFO] , яка бажає проживати разом із батьком, вважає за доцільне визначити місця проживання дитини разом із позивачем [PERSON] в [ADDRESS] . Крім того, суд зауважує, що мати дитини у разі визначення місця проживання з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, турботу стосовно неї та участь у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з позивачем щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved