Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказав, що між ним та [PERSON] 24.10.2005 року був зареєстрований шлюб. Від спільного життя вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Домовленості між ними де буде мешкати їхня дитина не досягнута. З 13.12.2013 року відповідачка не спілкується з дитиною та не приймає ніякої участі у її вихованні. Малолітня дитина на даний час мешкає із ним та повністю знаходиться на його утриманні. Просить суд встановити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з ним [PERSON]. Також просить суд стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Селидівської міської ради Михайліченко Г.В., у судовому засіданні просила суд задовольнити вимоги позивача та пояснила, що позивач має належні житлово-побутові умови та матеріально забезпечена особа, не має шкідливих звичок. Мати [PERSON]має реєстрацію у м. Гірник але зі слів батька з червня 2014 року по теперішній час вона перебуває на заробітках в Росії, вихованням дитини не займається, не утримує її, не спілкується. Під час спілкування з малолітньою [PERSON], остання висловлювала своє бажання продовжити мешкати з батьком - позивачем, тому вважає, що вимоги позивача про встановлення постійного місця проживання повинні бути задоволені. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.02.2006 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2005 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.10.2005 року. Відповідно рішенню Селидівського міського суду Донецької області від 20.05.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно довідки № 163 від 21.01.2014 року, виданої ОСББ «Магнолія» м. Гірник», [PERSON] постійно мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта Росія» № 04-22/176 від 20.01.2014 року, [PERSON] працює з 16.08.2013 року прохідником та його заробітна плата у середньому складає 7595,24 гривень. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 03.02.2014 року, позивач має задовільні умови проживання, для виховання та навчання доньки [PERSON] має дитячу кімнату яка обладнана всім необхідними для розвитку дитини. Згідно акту не проживання [PERSON] від 27.06.2014 року, складеного депутатом Мандрики Т.П., спеціалістом служби у справа дітей міської ради Михайліченко Г.В., головного спеціаліста служби у справах дітей Гелецької Т.В. встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та вказаною адресою не мешкає з 14.06.2014 року у зв'язку із виїздом до Сахаліну на невизначений час. Як вбачається з учбової характеристики [PERSON], остання навчається в даній школі з 01.09.2012 року. Має середні здібності до засвоєння навчального матеріалу, пам'ять розвинена, увага нестійка, до уроків готується систематично. Батьки цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім'ї. Регулярно відвідують школу. Як вбачається з виробничої характеристики [PERSON], останній працює на шахті «Росія» з серпня 2013 року по теперішній час. За час праці на дільниці зарекомендував себе з позитивного боку, як добра, чутлива та не конфліктна людина. Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] органу опіки та піклування Селидівської міської ради від 28.07.2014 року орган опіки та піклування Селидівської міської ради вважає, можливим визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], у батька [PERSON]. Відповідно до висновку психологічного дослідження, проведеного з учнем 3 класу Гірницької загальноосвітньої школи №17 [PERSON] щодо встановлення внутрішньо сімейного спілкування та відносин в сім,ї. Вході дослідження було встановлено, що [PERSON] знаходиться в психологічному комфорті та психологічному благополуччі. Проявляється взаємодопомога в сім'ї, наявність спільних справ, виховання самостійності, ініціативності. Домінантність батька, а не матері у вихованні дитини. Під час консультації [PERSON] розповідала тільки про ситуації які пов'язані з батьком. Про матір на момент бесіди не пригадувала. За результатами проведеного дослідження дитині комфортніше з батьком. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Умовами ч.1 ст.ст. 14, 15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Враховуючи, вищенаведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що батько малолітньої дитини [PERSON], має належні побутові умови, працює, достатньо матеріально забезпечена особа, оскільки має стабільну заробітну плату, на час розгляду справи у побути та на роботі характеризуються позитивно, не має шкідливих звичок, тому суд з метою забезпечення інтересів дитини, вважає, що малолітньою [PERSON] необхідно залишити мешкати у батька [PERSON]. Суд також вважає законними і обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно зі ст.181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має одну неповнолітню дитину, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини. Інших утриманців відповідач не має. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до його заробітку (доходів) у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачк 10.06.2014 року звернувся до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 10.06.2014 р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved