Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 жовтня 2014 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США. Грошові кошти були передані у гривні за офіційним курсом НБУ на момент передачі у позику грошових коштів, оскільки, відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. А саме було передано позичальнику 90 650 (дев'яносто тисяч шістсот п'ятдесят) грн. На підтвердження отримання грошових коштів гр. [PERSON] надав гр. [PERSON] розписку, в якій визначив розмір грошових коштів, отриманих ним у позику (оригінал розписки був долучений до матеріалів справи). Гроші надавалися безстроково за умови, що вони будуть повернуті позикодавцю - гр. [PERSON] - протягом десяти днів з моменту отримання позичальником - гр. [PERSON] - вимоги про повернення грошових коштів. 12 лютого 2015 року гр. [PERSON] направив вимогу про повернення грошових коштів на адресу, яка була зазначена гр. [PERSON] в розписці як адреса його реєстрації. Вказана вимога не була отримана відповідачем, оскільки він фактично не проживає за адресою реєстрації. Повторно вимога була отримана за фактичним місцем проживання відповідача та отримана ним 23 березня 2015 року. Таким чином строк повернення боргу гр. [PERSON] сплинув 3 квітня 2015 року. За вказаний строк гр. [PERSON] грошові кошти повернуті позивачу не були. У зв'язку із чим він був вимушений звернутися до суду для стягнення грошових коштів в судовому порядку. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника та про можливість заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, до його початку до суду заява про розгляд справи без його участі не надходила, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись із заявою позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем 24 жовтня 2014 року, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США. Грошові кошти були передані у гривні за офіційним курсом НБУ на момент передачі у позику грошових коштів, оскільки, відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. А саме було передано позичальнику 90 650 (дев'яносто тисяч шістсот п'ятдесят) грн. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач надав позивачу розписку, в якій визначив розмір грошових коштів, отриманих ним у позику. Відповідач у наданій позивачу розписці погодився, що отримував у позику саме гривневий еквівалент 7 000 доларів США. Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Аналогічний порядок повернення грошових коштів передбачений і в розписці, наданій відповідачем на підтвердження отримання грошових коштів та погодження із умовами їх отримання та повернення. Як зазначається в розписці, грошові кошти надавалися в позику безстроково за умови, що вони будуть повернуті позикодавцю - гр. [PERSON] - протягом десяти днів з моменту отримання позичальником - гр. [PERSON] - вимоги про повернення грошових коштів. Вимога про повернення коштів вперше була направлена 12 лютого 2015 року на адресу, яка була зазначена відповідачем в розписці як адреса його реєстрації. Вказана вимога не була отримана відповідачем, оскільки він фактично не проживає за адресою реєстрації. Повторно вимога була отримана за фактичним місцем проживання відповідача та отримана ним23 березня 2015 року, що підтверджується оригіналом зворотного повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах справи. Таким чином, строк повернення боргу відповідачем сплинув 3 квітня 2015 року. За вказаний строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. На момент складання вимоги про повернення грошових коштів, а саме станом на 12 лютого 2015 року, офіційний курс гривні до долара США за 100 доларів складав 2 495,6198 грн, що підтверджується листом Управління Національного банку України в Харківській області від 11 лютого 2015 року № 06-131/1499. Таким чином, сума грошових коштів, які мають бути повернуті позивачу складає: 7 000 х 24,956198 = 174 693,39 грн. Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлюється, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Оскільки відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення, Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, вважаємо положення, закріплені в розписці, наданій відповідачем, умовами договору позики. Враховуючи викладене,

Outcome: approved