Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом було видано виконавчий лист №2-72 і 30 березня 2010 року відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції виготовив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027, про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу в розмірі 15\~375,00 гривень. Згідно довідки державної виконавчої служби міста Першотравенська кошти в сумі 752,24 гривень були стягнуті у жовтні 2013 року з боржника [PERSON], перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з [PERSON], повернення боргу, який повинен був повернутий [PERSON] в грудні 2007 року. Залишок боргу (прострочена сума) станом на 01 листопада 2013 року становить 7657,63 гривень. У звязку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%). В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.1 та п.2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобовязується повернути суму позики в установлений договором строк до 20 грудня 2007 року». Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, справа №186/754/16-ц, індекс інфляції за: грудень 2007 року червень 2013 року становить 69.06 (169,06%). 752,24 х 0.6906 = 519,50 грн. 752,24 частка боргу повернута у жовтні 2013 року; 0.6906 коефіцієнт індексу інфляції для розрахунку. Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми». Залишок боргу станом на 01 листопада 2013 року складає 7657,63 гривень 10% = 765,76 гривень. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 519,50 грн. + 765,76 грн. = 1284,26 гривень. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року листопад 2013 року) в розмірі 519,50 грн. та десять процентів простроченої суми в розмірі 765,76 грн., а всього 1284,26 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду заперечення відповідно до яких, позовні вимоги не визнає, та просить суд відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення з нього 10% від простроченої суми 765,76 гривень, а в іншій частині позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до нього про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та відсотків від простроченої суми. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо стягнення з нього щомісячної неустойки у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 765,76 грн. зазначає наступне. Позивач [PERSON] сам склав, редагував і без його дозволу та згоди надрукував цей проблемний договір позики від 20 жовтня 2007 року, на ксерокопіях його документів, в якому свідомо і навмисно у пункті №6 не зазначив часовий проміжок нарахування 10% від простроченої суми (за рік, за місяць, за добу). [PERSON] не врахував вимогу закону про чітку обовязкову письмову форму на пеню та її розмір. У договорі позики від 20 жовтня 2007 року відсутній навіть таке слово, як пеня. Відповідно до положень ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо виконання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. На даний момент існує рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року №22ц-12329/2011, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з нього користь позивача [PERSON] було стягнуто штраф в розмірі 1500,00 гривень, тобто 10% від простроченої суми, за вищезазначеним договором позики. Таким чином, позивач вже скористався субєктивним правом , однак не розуміючи того, сам постійно щомісячно подає до суду позовні заяви, в яких просить суд стягнути з нього зазначені 10%, при цьому, вигадуючи нові предмети своїх позовних заяв, тим самим вводить в оману суди всіх інстанцій, які ухвалюють рішення, в котре притягує його до юридичної відповідальності за одне й те саме цивільне правопорушення, у звязку з чим грубо порушує вимоги ст.61 Конституції України, в якій чітко вказано про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також вважає рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року № 22ц/774/6734-13, яке в якості обовязково вирішального зразка, присутнє в усіх рішеннях 2015 2016 роках помилковим, тому що суд не повно зясував обставини справ. Вважає, що це рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року, не може бути вирішальним в наступних справах за позовом [PERSON] до нього. Крім того, звертає увагу суду на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року № 22-ц/774/3517/16 на рішення Першотравенського міського суду від 19 лютого 2016 року № 186/1743/15-ц, за його скаргою, апеляційний суд дуже уважно розглянув його скаргу, зробив висновки стосовно юридичного змісту п.6 договору позики, відносно стягнення з нього 10% від простроченої суми і індексу інфляції суд скасував це рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у повному обсязі на підставі ст.303 ЦПК України. Просить суд врахувати його пільги щодо сплати судового збору, відповідно до довідки МСЕК №267810 від 06 листопада 2001 року, він є інвалідом ІІ групи, та відповідно до п.9 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в межах заявлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено 20 грудня 2007 року. За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобовязався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати 375 гривень. Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів. У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошти (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строк договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до п.6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від простроченої суми. Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, зміст) кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. У виконання рекомендацій Верховного Суду України (Лист ВСУ від 03 квітня 1997 року №62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») вважається, що сума, яка була внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення заборгованості сталося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційне змінення розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційне змінення розраховується з урахуванням цього місяця. Сукупний індекс інфляції розраховуємо по формулі: ііс = (іі-1:100) х (іі-2:100) х ... (іі-Z:100), де іі-1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, іі-2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, іі-Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Загальний індекс інфляції становив: за 2008 рік - 122,3%; за 2009 рік 112,3%; за 2010 рік 109,1%; за 2011 рік 104,6%; за 2012 рік 99,8%; з січня 2013 року - жовтень 2013 року 99,8%. Оскільки кінцевим строком повернення суми боргу визначене 20 грудня 2007 року, то суд з урахуванням вищезазначених рекомендацій ВСУ, розраховує суму індексації починаючи з січня 2008 року. Крім того, позивачем не зазначена дата сплати [PERSON] частини боргу у розмірі 752,24 грн., то суд розраховує суму індексації з урахуванням місяця в якому була сплачена вищезазначена частина суми боргу. Відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу: -752,24 грн. отриманих у жовтні 2013 року, в розмірі 422 грн. 01 коп. з врахуванням індексу інфляції з січня 2008 року - жовтень 2013 року - 156,1% (752,24 грн. х 156,1% : 100% - 752,24 = 422 грн. 01 коп.). Всього позивачу слід стягнути з відповідача в рахунок індексації зазначеної суми 422,01 гривень. Рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року та від 01 грудня 2014 року по цивільним справам за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди з застосуванням індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, які набрали законної сили з моменту проголошення, встановлено, що розрахунок заборгованості по договору позики між [PERSON] та [PERSON] укладеному 20 жовтня 2007 року здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на 10% та на кількість днів прострочення. Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 28.08.2015 року №4842, кошти в розмірі 752,24 грн., що стягнуті у жовтні 2013 року з [PERSON] перераховані на підставі виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року. Сума боргу станом на 01 листопада 2013 року складає 7657,63 гривень. Тому стягненню підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 765,76 гривень та інфляційне збільшення в сумі 422 гривні 01 копійка. У відповідність до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 2 групи. Згідно висновку МСЕК від 01.11.2001 року [PERSON] є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву безстроково. При таких умовах суд вважає за необхідне сплачений позивачем [PERSON] судовий збір по справі в сумі 551 гривня 20 копійок компенсувати за рахунок держави, як це передбачено ч.2 ст.88 ЦПК України. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial