Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на наступні обставини. 11 січня 2011 року відповідач [PERSON], по усному договору позики взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 25200 (двадцять п'ять тисяч двісті) гривень, зобов'язавшись повернути їх в строк до 22.01.2011 року про що була складена розписка від 11.01.2011 року, котра власноручно написана та підписана відповідачем. Однак після спливу строку повернення коштів, а саме 22.01.2011 року відповідач свої зобов'язання відповідно до договору займу не виконав та не повернув грошовий борг позивачу до теперішнього часу. Після чого, на протязі трьохлітнього періоду часу на неодноразові нагадування та вимоги повернути позивачу борг, відповідач не реагував, ухиляючись від виконання своїх обов'язків виплати грошових коштів. Таким чином грошовий борг відповідача по договору позики на 22.01.2011 року складає 25200 грн. Посилаючись на норми ст.625 ЦК України, позивач вважає, що відповідач станом на 22.12.2013 року повинен сплатити йому борг у вигляді відсотків із розрахунків 3% в місяць від загальної суми боргу, що складав 25200 грн., за період з 21.01.2011 року по 22.12.2013 року, а всього за 35 місяців, на загальну суму 2205 грн. /25200 х 3% : 12 х 35 = 2205/. За таких обставин, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про повернення боргу в загальній сумі 27405 грн./25200 + 2205/. Позивач та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явились, направивши до суду заяву з проханням заслухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в разі неявки відповідача, просили винести рішення при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви до суду про причину неявки не надіслав. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Із копії розписки від 11.01.2011 року (а.с.20) видно, що [PERSON] підтверджує борг перед [PERSON] в сумі 25200 грн., які зобов'язувався повернути до 22.01.2011 року. Відповідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1. ч.2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом з достовірністю встановлено, що 11.01.2011 року між сторонами укладено договір позики на суму 25200 грн., про що свідчить надана суду розписка позичальника (а.с.20), яка посвідчує передання відповідачу позикодавцем вказаної грошової суми, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. Строк повернення боргу у розписці зазначено 22.01.2011 року, однак до теперішнього часу позивачу грошові кошти не повернуті. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 25200 грн. а також трьох процентів річних від простроченої суми за 35 місяців прострочки в сумі 2205 грн./25200 х 3% : 12 х 35 = 2205/, а всього на загальну суму 27405 грн. /25200 +2205/, основані на законі, оскільки відповідач не виконав умов договору, а саме не повернув борг в строк, чим порушила вимоги ч.1 ст.1049 ЦК України. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в сумі 274 грн. 05 коп.(а.с.1).

Outcome: approved