Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 49676 грн. 76 коп., а також сплачену суму судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 грудня 2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір про намір укласти договір купівлі - продажу (договір завдатку). Предметом договору був намір укласти договір купівлі - продажу об`єкту нерухомості - однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.2.1.2 договору обов`язок продавця [PERSON] було погашення заборгованості по всіх видах комунальних послуг по продажному об`єкту нерухомості не пізніше 23 грудня 2019 року, або в строк не більше 3 днів з моменту підписання договору купівлі - продажу. 17 грудня 2019 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за № 3779. Пунктом 4 цього договору передбачено, що станом на 19.12.2019 р. продавець зобов`язується сплатити усі заборгованості за комунальними платежами, повністю звільнити відчужуване майно та передати ключі покупцю. В цей день 17.12.2019 року в приміщенні нотаріальної контори у приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г.І. за адресою: [ADDRESS] офіс була складена розписка від імені [PERSON] , співробітника агентства нерухомості «Актів», відповідно якої [PERSON] приймає на відповідальне зберігання суму в розмірі 1800 доларів США від [PERSON] . Ця сума є завдатком за виплату заборгованості за комунальні послуги. Власник не проти погашення заборгованості із цієї суми. Залишок суми залишеної після погашення заборгованості повертається довіреній особі власника вищевказаної квартири [PERSON] , на що власник дає свою згоду. Вказану розписку підписали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З 17.12.2019 позивач став власником квартири [ADDRESS] , проте до сьогоднішнього дня сума заборгованості за комунальні послуги за належну йому квартиру ніким не погашена і не сплачена. В зв`язку з чим, позивач просить, в порядку ст. ст. 1046-1047, 1049 ЦК України стягнути з відповідачів борг за договором позики, тобто розпискою, у розмірі 1800 доларів США, що за курсом НБУ становить 49676,76 грн. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 16.09.2020, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем заявлена вимога про стягнення суми боргу за договором позики в порядку ст. ст. 1046-1047, 1049 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як вбачається зі змісту наданої позивачем копії розписки від 17.12.2019 року, підписної [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приймає на відповідальне зберігання суму в розмірі 1800 доларів США від власника квартири [ADDRESS] [PERSON] . Вказана сума є завдатком за оплату заборгованості за комунальні послуги. Власник не проти погашення заборгованості із цієї суми. Залишок суми залишеної після погашення заборгованості повертається довіреній особі власника вищевказаної квартири [PERSON] , на що власник дає свою згоду (а.с.8). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачами від позивача грошових коштів саме у борг (позику) та не встановлено обов`язку відповідачів повернути грошові кошти саме позивачу у визначений строк чи на його вимогу. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено тієї обставини, що відповідачі позичали у нього грошові кошти, та, відтак, у них виник обов`язок по їх поверненню, оскільки надані позивачем докази не містять відомостей про зобов`язання відповідачів повернути кошти, та того, що ці кошти були передані відповідачам позивачем саме в борг, тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.1). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати покладає на позивача.

Outcome: dismissed