Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 жовтня 2010 року між ним та [PERSON] укладено догові позики, про що свідчить розписка і за яким він позичив [PERSON] 3000 гривень строком на один місяць, тобто до 04 листопада 2010 року. За користування коштами ними було обумовлено сплату відсотків у розмірі 7%, на місяць, що становить 210 гривень. 04 березня 2011 року відповідач повернула 1600 гривень. Решту боргу в сумі 1400 гривень на відсотки за 5 місяців в сумі 1050 гривень відповідач не повернула, тому просив стягнути суму боргу у розмірі 1400 гривень та відсотки за кожен місяць прострочення з квітня 2011 року по грудень 2014 року (45 місяців) у розмірі 5460 гривень. Позивач подав письмову заяву про підтримання позову, розгляд справи у його відсутності та погодження на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини та не подавши заяви про розгляд справи у її відсутності, що є підставою для заочного розгляду справи, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його божникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04.10.2010 року укладено договір грошової позики на суму 3 000 гривень строком на один місяць, тобто до 04.11.2010 року, з поверненням грошових коштів в сумі 3210 гривень. Згідно змісту розписки 04.03.2011 року повернуто борг в сумі 1600 гривень. Неповернутим є сума позики у розмірі 1610 гривень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд приходить до висновку, що підлягає стягненню заявлена позивачем сума боргу у розмірі 1400 гривень та кошти за користування в сумі 210 гривень. Стосовно стягнення відсотків заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно з нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, що визначено ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У розписці від 04.10.2010 року визначено суму коштів, яка підлягає поверненю у визначений строк. З договору позики грошей, вбачається, що сторонами не визначався розмір і порядок одержання процентів після закінчення терміну повернення позики. Тому заявлені вимоги про стягнення відсотків за прострочення виконання грошових зобов'язань задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У справі не приймав участі представник позивача. За відсутності акту виконаних по наданню юридичних послуг, витрати в сумі 300 гривень згідно наданої позивачем довідки відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору. Розмір судового збору при поданні позову мав становити 243,60 гривень. Позовні вимоги задоволено на 23,5%. Судовий збір у розмірі 57,25 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене, ст.ст. 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial