Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивований тим, що 21 лютого 2014 року він позичив [PERSON] кошти у розмірі 15 000 грн. під заставу земельних ділянок що знаходяться в с. Ріпчиці Дрогобицького району, Львівської області. Згідно зі поданою розпискою відповідач повинен був повернути вказану суму до 21 березня 2014 року. 20 червня 2014 року [PERSON] додатково позичив відповідачу кошти у розмірі 5 000 гривень з розпискою про повернення таких до 23 червня 2014 року. Не повернувши кошти до часу, що був зазначений у розписках, 25 січня 2017 року відповідачем було надано розписку про повернення грошей в сумі 20 000 грн. до 20 травня 2020 року, проте до вказаної дати відповідач кошти не повернув. Усі намагання повернути кошти позитивного результату не дали. Просить стягнути з відповідача на його користь кошти у сумі 20 000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, скерувавши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив суду причини своєї неявки, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання на його адресу за зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик у судове засідання, однак конверти з судовими повістками були повернуті адресанту у зв`язку відсутністю адресата за зазначеною адресою. Відповідно до пунктів 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» та «Судове повідомлення», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч. ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку або судове повідомлення, не виявлено в місці проживання, повістку або повідомлення під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку чи повідомлення, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Отже, повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про відкриття спрощеного позовного провадження вважається належним. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими [PERSON] , будучи позикодавцем, передав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у розмірі 20 000 грн. На підтвердження отримання грошових коштів у сумі 20 000 грн. та зобов`язання їх повернення [PERSON] надав розписки [PERSON] . Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки про отримання коштів від 22 лютого 2014 року укладеної між позивачем та відповідачем (а.с. 4), відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 15 000 грн. через 30 днів, тобто до 21 березня 2014 року, що засвідчено підписом боржника у присутності двох свідків. Крім того, 20 червня 2014 року відповідачем було додатково отримано на строк до 23 червня 2014 року грошові кошти у сумі 5 000 грн., про що була складена відповідна розписка (а.с. 5). Окрім цього, не виконавши перед позивачем зобов`язання щодо повернення коштів згідно з вищевказаних розписок, 25 січня 2017 року [PERSON] надав розписку про зобов`язання повернення грошових коштів в сумі 20 000 грн. до 20 травня 2020 року (а.с. 6). До цього часу [PERSON] борг за вищевказаною розпискою не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленими розписками посвідчено передання позивачем відповідачеві у борг 20 000 гривень. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобовязання за ним відповідачем не виконано. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, у встановлений договором строк позика повернута не була, а тому позов про примусове стягнення суми позики підлягає задоволенню. Згідно зі ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаться на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Враховуючи те, що [PERSON] є інвалідом 2 (другої) групи, що підтверджується належним чином завіреною копією посвідчення, судові витрати по оплаті судового збору щодо подання позову в сумі 840,40 грн. слід стягнути з [PERSON] в користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved