Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 19.09.2017 року [PERSON] взяв у нього у борг під розписку грошові кошти в розмірі 26 300 грн. на строк до 19.10.2017 року. Крім цього, пунктами 3 та 4 договору передбачалась сплата позичальником пені та штрафу в разі порушення строків повернення позики та процентів відповідно. Після того 08.02.2019 [PERSON] взяв у позивача у борг 2 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на день надання позики становить 53 920 грн., під розписку на строк до 08.03.2019, зі сплатою 5% щомісяця за користування коштами. Далі 09.04.2019 відповідач взяв у позивача у борг 2 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на день надання позики становить 53 280 грн., під розписку, зі сплатою 5% щомісяця за користування коштами. За словами [PERSON] , строк повернення коштів у розписці не встановлений, а тому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був повернути їх позивачу на першу вимогу протягом 7 днів з дня отримання такої вимоги. [PERSON] зазначає, що 18.09.2019 року ним направлено відповідачу лист - вимогу, яку останній відмовився отримати. Таким чином з урахуванням 7 днів з моменту направлення вимоги відповідачу, заборгованість необхідно рахувати з 26.09.2019 року. Окрім цього, 25.05.2019 [PERSON] знов взяв у позивача у борг 2 200 дол. США, що за курсом НБУ станом на день надання позики становить 57 948 грн., під розписку. Відповідач зобов`язався повернути кошти за останньою розпискою до 30.05.2019 у сумі 2 230 дол. США. За словами позивача, якщо рахувати відсотки, зазначені в розписці, з розрахунку 30 доларів за 5 днів, то за місяць користування коштами відповідач повинен сплатити йому відсотки в розмірі 180 дол. США. Як вбачається зі змісту позовної заяви, на адресу [PERSON] 18.09.2019 року направлялася лист-вимога про повернення грошових коштів з відсотками та штрафними санкціями, однак дотепер відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 191 448,00 грн. загальної основної заборгованості, 4 682,00 грн. втрат від інфляції; 30 245,00 грн. штрафу, 31 560,00 грн. пені, 81 127,00 грн. загальної заборгованості по відсоткам, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 19.11.2019 року справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Пояснив, що відповідач звертався до нього неодноразово з проханням позичити кошти, однак борг у визначений строк не повернув, відсотки не сплатив. За договором позики кошти надавались відповідачу у гривні в сумі 26 300 грн., додатково розписка не складалась, а за розписками кошти передавались у борг у валюті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.09.2017 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав у власність, а відповідач прийняв кошти у розмірі 26 300,00 грн., які зобов`язався повернути у строк до 19.10.2017 року та сплатити 5% від зазначеної суми за кожен місяць користування грошовими коштами. Згідно з пунктами 3, 4 цього договору, при порушенні позичальником строку повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 5% від розміру позики за кожен день прострочення, а при порушенні строку сплати відсотків більш ні ж на місяць позичальник зобов`язаний протягом 3-х календарних днів повернути позику в повному обсязі та сплатити штраф в розмірі 5% від розміру позики. За розрахунком позивача, у зв`язку із несплатою позичальником боргу за договором позики, а також процентів, неустойки та з урахуванням положень ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити йому 124 347,00 грн. (26 300,00 грн. - основний борг, 31 560,00 - заборгованість по відсоткам, 31 560,00 грн. - пеня, 30 245,00 грн. - штраф, 4 682,00 грн. втрати від інфляції). 08.02.2019 року [PERSON] було складено розписку, згідно з якою він зобов`язався повернути до 08.03.2019 одержані в борг у позивача під 5% на місяць 2 000,00 дол. США. За курсом НБУ станом на 08.02.2019 сума наданих у позику коштів склала (26.96 за долар США) 53 920 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач повинен сплати позивачу не повернутий борг, а також 700 дол. США в якості процентів за період із 09.03.2019 по 16.10.2019, що становить 17 177,00 грн. за курсом НБУ станом на 16.10.2019 року (24.538 за долар США). 09.04.2019 року [PERSON] було складено розписку, згідно з якою він взяв у борг у позивача 2 000 дол. США на строк 2 місяці та зобов`язався виплачувати відсотки в розмірі 5% на місяць. За курсом НБУ станом на 09.04.2019 сума наданих у позику коштів склала (26.64 за долар США) 53 280 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач повинен сплати позивачу не повернутий борг, а також 600 дол. США в якості процентів за період із 09.05.2019 по 16.10.2019, що становить 14 723,00 грн. за курсом НБУ станом на 16.10.2019 року (24.538 за долар США). 25.05.2019 року [PERSON] було складено розписку, згідно з якою він взяв у борг у позивача 2 200 дол. США на строк до 30.05.2019 зі сплатою відсотків, разом 2 230 дол. США. За курсом НБУ станом на 25.05.2019 сума наданих у позику коштів склала (26.34 за долар США) 57 948 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач повинен сплати позивачу не повернутий борг, а також 720 дол. США в якості процентів за період із 31.05.2019 по 16.10.2019, що становить 17 667,00 грн. за курсом НБУ станом на 16.10.2019 року (24.538 за долар США). Згідно з положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, надані суду для огляду в засіданні оригінали розписок за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів, зазначених у розписці. Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Зобов`язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимогами даного кодексу у встановлений строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству та відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку [PERSON] не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення одержаних коштів. Із урахуванням меж заявлених вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу в розмірі 191 445 грн. 57 коп., з яких: 26 300,00 грн. за договором позики від 19.10.2017; 53 918,70 грн. за позикою від 08.02.2019, що еквівалентно 2 000 доларів США станом на 08.02.2019 року (1 долар США = 26,95935 грн.); 53 288,28 грн. за позикою від 09.04.2019, що еквівалентно 2 000 доларів США станом на 09.04.2019 року (1 долар США = 26,644138 грн.): 57 938,59 грн. за позикою від 25.05.2019, що еквівалентно 2 200 доларів США станом на 25.05.2019 року (1 долар США = 26,335723грн.). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Аналогічну думку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. При цьому, суд застосовує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто в даному випадку після закінчення строку дії договору позики. Таким чином з урахуванням обумовленого сторонами розміру процентів у договорі позики від 19.09.2017 року, розписках від 08.02.2019, 09.04.2019, 25.05.2019, встановлених судом обставин справи та з урахуванням меж заявлених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в сумі 10 122 грн. 63 коп. 1 315 грн. (5% на місяць х 26 300 грн. у період із 19.09.2017 по 19.10.2017); 2 648,11 грн. за позикою від 08.02.2019, що еквівалентно 100 доларам США (5% на місяць) станом на 08.03.2019 (1 долар США = 26,481142 грн.); 5 359,02 грн. за позикою від 09.04.2019, що еквівалентно 200 доларам США (по 5% за два місяці) станом на 09.06.2019 (1 долар США = 26,795094 грн.); 800,50 грн. за позикою від 25.05.2019, що еквівалентно 30 доларам США (саме такий розмір наведений у розписці) станом на 30.05.2019 (1 долар США = 26,683376 грн.). Суд не погоджується із твердженням [PERSON] про те, що строк повернення коштів в розписці від 09.04.2019 не був визначений, оскільки дане твердження спростовується змістом самої розписки, за яким [PERSON] взяв у борг грошові кошти в сумі 2 000 дол. США терміном на 2 місяці. Таким чином сторони обумовили строк виконання зобов`язання по поверненню позики в сумі 2 000 доларів США, визначивши його у 2 місяці. Згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того судом взята до увагу та обставина, що сторони за позикою від 25.05.2019 не обумовили розмір процентів за користування грошовими коштами, однак визначили загальну суму з урахуванням процентів, що підлягає сплаті позичальником позикодавцю на день повернення такої позики. З урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, суд вираховував проценти виключно до дня повернення позики, а тому вимоги в частині стягнення процентів за договором позики та розписками суд вважає за можливе задовольнити частково, а саме в сумі 10 122 грн. 63 коп. Як вбачається зі змісту договору позики від 19.09.2017 та встановлено судом, сторони договору обумовили, що при порушенні позичальником строку повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 5% від розміру позики за кожен день прострочення, а при порушенні строку сплати відсотків більш ні ж на один місяць позичальник зобов`язаний протягом 3-х календарних днів повернути позику в повному обсязі та сплатити штраф в розмірі 5% від розміру позики (п.п. 3, 4 договору). Суд вважає, що вимоги про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] пені та штрафу за договором позики від 19.09.2017 підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно зі статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності із ч.ч. 1, 2 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Судом встановлено, що положеннями пунктів 3 та 4 договору позики від 19.09.2017 передбачена цивільно-правова відповідальність у вигляді штрафу та пені за різні порушення строків виконання грошових зобов`язань, а саме обов`язок по сплаті пені виникає у позичальника у разі прострочення ним повернення позики, а штраф - у разі порушення строків сплати процентів. Суд не погоджується із розрахунком пені, наведеним [PERSON] у позовній заяві, оскільки такий розрахунок не відпадає суті нарахування такого виду неустойки як пеня. Розрахунок пені повинен відбуватись за формулою: Пеня = С х РП х Д: 100, де З - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення. Зважаючи на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, а за згаданим у попередньому абзаці розрахунком сума пені за прострочення повернення позики становитиме більшу суму ні ж 31 560 грн., суд вважає за можливе з урахуванням приписів статті 13 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] передбачену прохальною частиною позовної заяви пеню в розмірі 31 560 грн. Суд також не погоджується із розрахунком штрафу, який вказав [PERSON] у своєму позові, оскільки такий вид цивільно-правової відповідальності як штраф, має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, у той час як пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. З урахуванням положень ст.ст. 549, 551 ЦК України та змісту п. 4 договору позики суд стягує із відповідача на користь позивача штраф за порушення строку сплати відсотків більш ні ж на один місяць в сумі 1 315 грн. (5% від позики в сумі 26 300 грн.). Як зазначалось судом вище, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де ІІ-1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІ-2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ...... ІІ-Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Враховуючи, що за договором позики від 19.09.2017 [PERSON] передав у власність позичальникові грошові кошти у гривнях та оскільки відповідачем боргове зобов`язання не виконане у встановлений строк, суд, з урахуванням меж заявлених вимог, приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь позивача 4 132 грн. 92 коп. інфляційних втрат від суми боргу в 26 300 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням того, що позивачем не надано доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу і такі докази відсутні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для відмови у їх стягненні. Натомість відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 385,76 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (Сума с/з = 238 576,16 х 3 390,62 / 339 062 грн., де 238 576,16 - задоволені вимоги; 3 390,62 - сума судового збору, що підлягала сплаті; 339 062 грн. - сума заявлених позивачем вимог). З огляду на викладене та

Outcome: partial