Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову посилається на те, що з 13 вересня 2013 року, на підставі довіреності виданої йому в порядку передоручення [PERSON] , він користується автомобілем марки OPEL, модель OMEGA 2.01, 1992 року випуску, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) vin [NUMBER] , [NUMBER] , зареєстрованим в ВРЕР міста Острог УДАІ УМВС України в Рівненській області 12 серпня 2008 року, державний реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] (копія довіреності додається). Власником автомобіля є [PERSON] . Вказує, що протягом всього часу він оплачував страхування даного автомобіля, має так звану «генеральну довіреність» на даний автомобіль, який дає йому також і право на його відчуження та вчинення всіх юридично значимих дій, пов`язаних з цією та передбачені основною довіреністю. Довіреність дійсна до двадцять п`ятого травня 2023 року. Також на представництво інтересів [PERSON] в судах будь-якої ланки з усіма правами, які надано законом позивачу з питань, пов`язаних із захистом його прав як громадянина України, він має довіреність [PERSON] від 07.02.2020 р. Зазначає, що 23 липня 2018 року в м. Нетішин, його знайомий - [PERSON] , [INFO] попросив продати йому вищезазначений автомобіль за 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США. Однак, перед тим як укладати договір купівлі - продажу з перереєстрацією автомобіля в установленому законом порядку. Відповідач попросив надати йому автомобіль в користування з метою перевірки його технічного стану, на що він погодився і передав йому автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію і два комплекти ключів від автомобіля. [PERSON] дав йому завдаток в сумі 3000 (три тисячі) гривень і пообіцяв за місяць розрахуватися і укласти у нотаріуса договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля. Проте свої зобов`язання Відповідач не виконав, а восени 2018 року зник з м. Нетішина, а його матір - [PERSON] не повідомляє місце перебування свого сина. З її слів син одружився і проживає в Київській області. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а розгляд справи просить проводити у його відсутність та у відсутності позивача. Також вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що довіреністю від 25 травня 2013 року [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] представляти його інтереси як власника транспортного засобу OPEL, модель OMEGA 2.01, 1992 року випуску, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) vin [NUMBER] , [NUMBER] , зареєстрованим в ВРЕР міста Острог УДАІ УМВС України в Рівненській області 12 серпня 2008 року, державний реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до довіреності (в порядку передоручення), [PERSON] передав для [PERSON] та [PERSON] його повноваження в повному обсязі по довіреності від 25 травня 2013 року за №1334 від [PERSON] щодо розпорядження (продажу) належному йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: OPEL, модель OMEGA 2.01, 1992 року випуску, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) vin [NUMBER] , [NUMBER] , зареєстрованим в ВРЕР міста Острог УДАІ УМВС України в Рівненській області 12 серпня 2008 року, державний реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] (а.с.4). Згідно з довіреністю від 07 лютого 2020 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти інтереси [PERSON] у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, в тому числі перед адвокатом для укладання від його імені відповідних договорів на його представництво (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Позивачем не доведено факт, що він є власником рухомого майна і таке право власності не підтверджене правовстановлюючими документами. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави, для задоволення позову про витребування у відповідача з чужого незаконного володіння на користь позивача зазначеного майна, оскільки в ході розгляду справи судом, позивачем не надано та не наведено належних та допустимих аргументів, а також не надано для суду будь-яких доказів на підтвердження своїх позивних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed