Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] Оскільки відповідач фактично в будинку значний час не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у нього з відповідачем не немає жодних домовленостей з приводу користування належним йому будинком, він вважається таким, що втратив це право. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього через канцелярію суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, від неї надійшла заява в якій вона проти позову не заперечувала та просила розглянути справу без її присутності (а.с. 19). За таких обставин, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з'явившихся осіб за доказами, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.04.2006 року реєстровий № 1461, реєстраційним посвідченням Чугуївського МБТІ від 11.05.2006 року реєстровий № 753 та витягом з державного реєстру правочинів № 2338712 від 28.04.2006 року. (а.с. 9-10). У належному позивачу будинку зі згоди його матері 12.07.2006 року була зареєстрована її подруга - відповідач [PERSON], про що [PERSON] стало відомо вже після смерті його мати [PERSON], померлої [INFO] року. Відповідач [PERSON] хоча й зареєстрована за вказаною адресою, однак з 2007 року фактично в ньому не проживає, що підтверджується Актом № 48 завіреним виконавчим комітетом Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області 11.04.2017 року, складеним депутатом селищної ради та сусідами 10.03.2017 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, позивач як власник житла, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач у вказаному будинку не мешкає, його особистих речей в ньому не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку за весь час його реєстрації за вказаною адресою не приймає, Позивач самостійно утримує будинок в належному стані, здійснює його поточний ремонт. Той факт, що за адресою розташування нерухомого майна позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 71 ч. 1 Житлового Кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач не є членом сім'ї Позивача, а отже, оскільки Відповідач фактично у будинку не проживає, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та, враховуючи те, що у Позивача з Відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Для зняття Відповідача з реєстрації у відповідності до Закону України ст.7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення Відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/ перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved