Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 06.11.2008р. його дружина [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 гривень, що підтверджується розпискою. Відповідачка зобов'язалася повернути позику в строк до 06.09.2009р. відповідачка грошові кошти в повній сумі вчасно не повернула, повернула лише частину - 11000грн., тому домовились про повернення решти боргу в сумі 9000грн. в строк до 20.09.2013 р., проте свої зобов'язання не виконала. [INFO] [PERSON] померла, позивач є єдиним спадкоємцем після її смерті. З посиланням на ст.ст. 625, 1046-1047, 1049, 1216 ЦК України просив стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 9000грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 225,00 грн., індекс інфляції в сумі 1098,00грн., а також судові витрати. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що повернула всю суму боргу, тому вважає позовні вимоги необґрунтованими. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно письмової розписки відповідачки від 06.11.2008 року [PERSON] передала їй в позику 20000,00 гривень, а відповідачка зобов'язалася повернути аналогічну суму грошей в строк до 06.09.2009 року. 24.08.2012 року строк виконання зобов'язання відстрочено за згодою сторін до 20.09.2013 року (а. с. 7). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9). Єдиним спадкоємцем після її смерті є її чоловік [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст.1216 Ц України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка повернула частину боргу в сумі 11000грн., тому є обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідачки суми боргу в розмірі 9000грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що суму боргу нею повернуто в повному обсязі, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження даної обставини. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню. За період з 20.09.2013 року по липень 2014 року індекс інфляції склав: жовтень 2013 - 100,4%; листопад 2013 - 100,2%; грудень 2013 - 100,5%; січень 2014 - 100,2 %; лютий 2014 - 100,6%; березень 2014 - 102,2%; квітень 2014 - 103,3%; травень 2014 - 103,8%; червень 2014 - 101,0%, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 10098,00 грн. Три проценти річних від простроченої суми складає 225грн.: період прострочення - 10 місяців (з 20.09.2013 р. по липень 2014 р.); сума боргу - 9000 грн. 9000грн. х 3% / 12міс. х 10міс. = 225 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved