Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він та відповідачі є співвласниками по 1/3 частині вказаної квартири, однак користуватись своєю власністю позбавлений можливості через дії відповідачів. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив суд його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином і завчасно, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст..224-226 ЦПК України. Представник третьої особи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в м Чернігові, їм належить по 1/3 частині вказаної квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19.03.1997 року (а.с.4). У вказаній квартирі крім [PERSON], [PERSON], [PERSON] також зареєстрований неповнолітній [PERSON], [INFO], який є сином [PERSON] та [PERSON] і має право на проживання в ній, що підтверджується копією довідки КП «Деснянське» (а.с.6). На даний час у спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON]. В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у користування квартирою, змінила вхідні замки, що позбавляє позивача можливості увійти до квартири. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. За ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Право позивача на звернення з даним позовом передбачено ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України, згідно з якими власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Отже, оскільки перешкоди зі сторони [PERSON] щодо вселення [PERSON] наявні, доводяться матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення позивача [PERSON] до спірної квартири та зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, сторони не домовилися про порядок користування квартирою. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. До спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 50 ЖК України не застосовуються, оскільки дані норми регулюють порядок надання жилих приміщень у будинках державного і громадського фонду, а в цій справі спір виник між співвласниками житла щодо порядку користування ним. Відповідно до ст.. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне виділити позивачу [PERSON] кімнату 2 площею 12,5 кв.м, відповідачу [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] кімнату 1 площею 17,3 кв.м, відповідачу [PERSON] кімнату 3 площею 12,5 кв.м. Коридор, площею 16 кв. м, вбиральню 1 кв. м, кухню 8,6 кв.м, ванну 2,5 кв.м, прихожу 1,2 кв.м, залишити в спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].

Outcome: approved