Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [INFO] про поновлення на квартирному обліку, посилаючись на те, що з 1988 року по 21.09.2011 року він проходив дійсну військову службу у Збройних Силах України. Його загальний військовий стаж становить 27 років. Перебуваючи на військовій службі у в/ч [NUMBER] м. Арциз, за його рапортом, відповідно до п. 37 наказу № 20 від 03.02.1995 року МО України (Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України), на підставі протоколу засідання житлової комісії Черкаського гарнізону №12 від 28.10.2004 року його було зараховано в чергу на отримання житла в Черкаському гарнізоні. Перебуваючи на військовій у в/ч [NUMBER] м. Арциз, за його рапортом, відповідно до п. 3.10 наказу МОУ № 577 від 06.10.2006 року «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», протоколом засідання житлової комісії [INFO] № 313 від 07.09.2007 року, його разом з сім`ю було зараховано на облік при [INFO] та підтверджено перебування на обліку з 28.10.2004 року. 21.09.2011 року наказом Командування Повітряних Сил Збройних Сил України № 648 його було звільнено з військової служби у запас за п. «а», ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з правом носіння військової форми одягу. З 30.09.2011 року посаду та справу він здав. Після звільнення з військової служби був направлений для постановки на військовий облік до м. Черкаси разом із сім`єю залишився перебувати на житловому обліку і виїхав працювати за межі України і тривалий час знаходився за кордоном. 11.04.2017 року, він звернувся до [INFO] з запитом про черговість перебування на житловому обліку в [INFO] , на який 07.09.2017 року отримав відповідь № 6/6жк/32 від 26.04.2017 року, що відповідно до протоколу житлової комісії № 436 від 30.04.2015 року його було знято з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов при [INFO] . Також повідомили, що лист про зняття з обліку був йому надісланий 06.2015 року. Зазначений лист він не отримував, на засідання комісії не викликався і присутнім не був. Вважає, що вказаний протокол винесений з порушенням закону та його прав на житло, тому змушений просити суд визнати незаконним і скасувати рішення житлової комісії [INFO] щодо зняття його з сім`єю з квартирного обліку, оформлене протоколом засідання житлової комісії військової частини [INFO] № 436 від 30.04.2015 року, зобов`язати [INFO] поновити його з сім`єю, на обліку громадян, які потребують житлових умов (квартирного обліку) в [INFO] . Підстав на які посилається житлова комісія відповідно до протоколу житлової комісії № 436 від 30.04.2015 року законодавством не передбачена. Відповідно до Наказу Командира військової частини [NUMBER] № 194 від 30.09.2011 року вислуга років у ЗС України становить 27 років, на облік він був взятий до 01.01.2015 року, підстави для звільнення проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу. Крім того в порушення зазначеної Інструкції житлова комісія [INFO] на засідання, яке відбулось 30.04.2015 року, розглянула питання про зняття його з квартирного обліку у його відсутність, чим позбавила можливості заперечувати та надавати документи на доказ заперечення. Просить суд визнати дії та рішення [INFO] , оформлене протоколом засідання житлової комісії [INFO] № 436 від 30.04.2015 року про зняття [PERSON] разом з сім`єю з обліку на поліпшення житлових умов при [INFO] із виключенням із списків незаконними. Зобов`язати [INFO] поновити [PERSON] разом з сім`єю на обліку поліпшення житлових умов при Черкаському ОВК. Стягнути з відповідача судові витрати за сплату судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з`ясувавши обставини, на які сторони\~\~посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні\~\~докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України\~ від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів»,\~ районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію\~ 15.12.2017 року. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року справі № 6-2139цс15 викладено правову позицію, відповідно до якої спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов`язання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-14цс16. В судовому засіданні встановлено, що з 1988 року по 21.09.2011 року [PERSON] проходив дійсну військову службу у Збройних Силах України. Його загальний військовий стаж становить 27 років. Перебуваючи на військовій службі у в/ч [NUMBER] м. Арциз, за рапортом [PERSON] , відповідно до п. 37 наказу № 20 від 03.02.1995 року МО України (Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України), на підставі протоколу засідання житлової комісії Черкаського гарнізону № 12 від 28.10.2004 року [PERSON] було зараховано в чергу на отримання житла в Черкаському гарнізоні. Перебуваючи на військовій у в/ч [NUMBER] м. Арциз, за його рапортом, відповідно до п. 3.10 наказу МОУ № 577 від 06.10.2006 року «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», протоколом засідання житлової комісії [INFO] № 313 від 07.09.2007 року, [PERSON] разом з сім`єю було зараховано на облік при [INFO] та підтверджено перебування на обліку з 28.10.2004 року. 21.09.2011 року наказом Командування Повітряних Сил Збройних Сил України № 648 [PERSON] було звільнено з військової служби у запас за п. «а», ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з правом носіння військової форми одягу. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 30.09.2011 року № 194 майора [PERSON] , начальника апаратного відділення станції дальньої радіонавігації (військова частина [NUMBER] -V м. Арциз), звільненого наказом Командувача Повітряних Сил Збройних України від 21 вересня 2011 року № 648 з військової служби у запас за пунктом «а», частини шостої (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, вважати, що 30 вересня 2011 року справи та посаду здав. Після звільнення з військової служби [PERSON] був направлений для постановки на військовий облік до м. Черкаси разом із сім`єю та залишився перебувати на житловому обліку. Рішенням житлової комісії [INFO] , оформлене протоколом № 436 від 30.04.2015, знято [PERSON] разом з сім`єю з обліку на поліпшення житлових умов при [INFO] із виключенням із списків, у зв`язку з тим що майора запасу [PERSON] було зараховано на облік для поліпшення житлових умов при Черкаському ОВК із порушенням п. 37 наказу Міністерства оборони України № 20 від 03.02.95 року та п. 3.10 наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК) потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Пунктом 1 ч. 2 ст. 40 ЖК визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Відповідно до пп. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. За приписами п. 9 ст. 12 Закону військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм вбачається про наявність закріплених на законодавчому рівні певних гарантій щодо поліпшення житлових умов військовослужбовців, в тому числі і тих, що звільнилися з військової служби. Отже, позивач, вислуга на військовій службі якого більше 20 років, який разом з членом сім`ї не мають власного житла, наймають житло, має право на одержання житла для постійного проживання, а тому повинен перебувати на квартирному обліку. Підставою для зняття позивача з квартирного обліку житлова комісія військової частини зазначила порушення п. 37 наказу Міністерства оборони України № 20 від 03.02.95 року та п. 3.10 наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 37 наказу Міністерства оборони України № 20 від 03.02.95 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. \~ \~ \~ \~Якщо такий військовослужбовець обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку прописки, інший населений пункт, відповідний командир військової частини, за проханням військовослужбовця за 3 роки до звільнення у запас або у відставку за віком, подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційної частини району необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла. На підставі повідомлення КЕЧ району про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби. Він також може скористатися правом отримати житло після звільнення з військової служби від виконавчих комітетів місцевих Рад народних депутатів відповідно до чинного законодавства. В судовому засіданні представником відповідача повідомлено, що протоколом засідання житлової комісії Черкаського гарнізону № 12 від 28.10.2004 року [PERSON] зараховано в чергу на отримання житла в Черкаськоиу гарнізоні в порушення вимог законодавства, оскільки на той період позивач перебував на військовій службі у в/ч [NUMBER] м. Арциз, де і повинен бути зарахований на облік. [PERSON] було знято з черги на отримання житла, оскільки протоколом засідання житлової комісії Черкаського гарнізону № 313 від 07.09.2007 року [PERSON] неправильно зарахували на облік при Черкаському ОВК, тому що [PERSON] написана заява за 7 років до звільнення. В спірному протоколі не зазначено конкретні порушення, які на думку комісії мали місце, зокрема на підставі яких положень заява [PERSON] про постановку на облік при [INFO] не підлягала до задоволення. При розгляді даної справи, стороною відповідача не надано доказів яким саме рішенням повноваженого органу встановлена неправомірність конкретних посадових осіб та в чому конкретно полягала неправомірність їх дій. Крім того, відповідно до протоколу № 370 від 17.11.2011 року (на момент прийняття зазначеного протоколу [PERSON] вже був звільнений відповідно до наказу від 21.09.2011 року) [PERSON] разом із сім`єю складом 4 особи постановили в першочергову чергу на отримання житла в м. Черкаси відповідно до п. 3.4 наказу МО України від 06.10.2006 року № 477, у житловій справі зазначити, що має вислугу більше ніж 25 календарних років та визначити першочергову чергу з 17.11.2011 року. Головою комісії зазначено підполковник [PERSON] , члени комісії підполковник [PERSON] , майор [PERSON] , майор [PERSON] , капітан [PERSON] . Відповідно до протоколу № 436 від 30.04.2015 року головою комісії зазначено майор [PERSON] , члени комісії підполковник [PERSON] , підполковник [PERSON] , майор [PERSON] , майор [PERSON] . Тобто, при винесенні зазначених протоколів головою комісії та її членами були майже одні ж ті самі особи, які повинні були перевірити правильність зарахування [PERSON] в чергу на отримання житла, однак ніяких порушень при винесенні попередніх протоколів виявлено ними не було. На засідання житлової комісії [INFO] 30 квітня 2015 року, [PERSON] не був присутній, та взагалі не був повідомлений про вказане засідання та не викликався на нього. Представниками відповідача в судовому засіданні не підтверджено факту повідомлення чи виклику позивача на вказане засідання, та не надано документів, які б підтверджували даний факт, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що не повідомлення [PERSON] про засідання житлової комісії 30.04.2015 року порушило права позивача на захист своїх інтересів. Таким чином, суд вважає, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку, на які послався відповідач, є надуманими та такими, що не спростовують встановлених Законом гарантій на поліпшення житлових умов позивача, враховуючи його вислугу на військовій службі та наявність зареєстрованого місця проживання в м. Черкаси, а також за відсутності даних про покращення житлових умов останнього. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права закони та\~\~інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний\~ розгляд\~ його справи\~ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим\~ законом,\~ який\~ вирішить\~ спір\~ щодо\~ його\~ прав\~ та обов`язків\~ цивільного\~ характеру. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами, а також не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині забезпечення права особи на житло та на вирішення судом спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру, а тому оскаржуване рішення житлової комісії військової частини про зняття позивача з квартирного обліку слід визнати недійсним. Позовні вимоги про зобов`язання поновити позивача разом з сім`єю на обліку поліпшення житлових умов при [INFO] не відносяться до компетенції суду, крім того, саме визнання рішення про зняття з обліку із виключенням із списків незаконним повертає сторони в попередній стан, та виключає вимогу про поновлення на обліку. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved