Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 06 вересня 2016 року ним були надані відповідачу гроші в позику в розмірі 300000 гривень на строк до 20 вересня 2017 року, про що наддав розписку. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов»язання. Псилаючись на вказані обставини просив стягнути вказану заборгованість. Позивач в судове засідання не з»явився, від нього надійшла заява, в якій він просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився в своїй заяві просив слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 вересня 2016 року сторони уклали договір позики. Відповідно до укладеного між сторонами договору [PERSON] отримав від [PERSON] 300000 гривень, які повинен був повернути в кінцевий термін 20 вересня 2017 року. На підтвердження даного договору позивач надав боргову розписку [PERSON] (ар.с.4). Відповідач в добровільному порядку борг не повертає, чим порушує права позивача. У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником він зобовязаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Під збитками розуміється витрати, понесені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також неотримані кредитором доходи, які він отримав би, якщо б зобовязання було виконано боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або \~таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як в десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.( ст. 1047 Цивільного кодексу України). \~ Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, укладений у письмовій формі договір, за яким сторони домовилися про всі істотні умови позики та розписка, яка є також договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідають змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України [PERSON] як позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] цього обовязку в повній мірі не виконав. У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Відповідач не оспорював фактичних обставин справи. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved