Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який було уточнено 19.02.2021 року (а.с.53), в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розписками від 27.05.2019 року, 19.06.2019 року в сумі 2000 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 27.05.2019 року між ним та відповідачем було складено розписку відповідно до якої він дав [PERSON] в борг 1500 доларів США, про що відповідачем було надано розписку. Окрім того 19.06.2019 року він дав в борг відповідачу 500 доларів США, про що також ним надано відповідну розписку. Також 05.07.2019 року він надав [PERSON] в борг 900 доларів США на підставі розписки. Таким чином загальна сума, яку він дав в борг відповідачу складала 2900 доларів США. Відповідач відповідно до наданих розписок, зобов`язався повернути борг в строк до 30.09.2019 року. Однак у встановлений строк борг не повернув, змінив місце проживання та не виходить на зв`язок, таким чином порушив свої обов`язки щодо повернення боргу. Тому в первісному позові просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 2900 доларів США, а в судовому засіданні зменшив заявлені позовні вимоги, подавши відповідну заяву, в якій просив стягнути загальний борг по двом розпискам від 27.05.2019 року, 19.06.2019 року в сумі 2000 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн, так як після звернення його до суду відповідач повернув йому борг по розписці від 05.07.2019 року в сумі 900 доларів США, тому він відмовився від позовних вимог в цій частині позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно позичив у позивача кошти в загальному розмірі 2900 доларів США, про що надав йому відповідні розписки. В зв`язку зі матеріальними складнощами, повернути вчасно борг не зміг. На даний час ним повернуто борг в сумі 900 доларів США по розписці від 05.07.2019 року. Позовні вимоги щодо залишку боргу до двом розпискам на загальну суму 2000 доларів США визнає. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно розписки від 27.05.2019 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 1500 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.09.2019 року. (а.с.8) Згідно розписки від 19.06.2019 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 500 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.09.2019 року. (а.с.9) Окрім того, відповідно до розписки від 05.07.2019 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 900 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.09.2019 року. (а.с.10) Згідно розписки від 19.02.2021 року [PERSON] , [INFO] , отримав від [PERSON] повний розрахунок по розписці від 05.07.2019 року в сумі 900 доларів США. (а.с.52) Оригінали вказаних розписок знаходяться у [PERSON] . Сума боргу в розмірі 2000 доларів США відповідачем сплачена не була. Офіційний курс НБУ станом на 19.02.2021 року 1 долару США становить 27,8461 грн. (а.с.50) [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2021 року складає 55692 грн. Із встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору позики, укладення якого відбулося в письмовій формі і підтвердження реальності якого позивачем надано суду письмові розписки відповідача про отримання коштів. Дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України»), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок Також статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Однак як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У своєму рішенні Велика Палата Верховного Суду від 27.11.2019 року по справі №340/385/17, залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанції зробила висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Далі ч. 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правового висновку ВС від 08.07.2019 року по справі №524/4946/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Оцінивши докази в сукупності, перевіривши їх відповідність нормам закону, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із змісту наданих суду письмових розписок від 27.05.2019 року, 19.06.2019 року встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] 2000 доларів США. Відтак суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо позики. Суд вважає, що змістом даних розписок підтверджено наявність саме грошового боргу [PERSON] перед [PERSON] [PERSON] під час дослідження правової природи вказаних розписок, повідомив суду, що він надавав відповідачу гроші в борг тричі на загальну суму 2900 доларів США, відповідачем було повернуто тільки частина боргу в розмірі 900 доларів США. Залишок заборгованості досі не повернуто. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином дані розписки підтверджують факт отримання в борг відповідачем грошових коштів. В строк визначений в розписках 30.09.2019 року відповідач борг не повернув, не повернуто борг і станом на час звернення до суду 12.02.2020 року. Далі, оскільки у позикодавця наявні оригінали боргових розписок, а відповідачем підтверджено наявність боргових зобов`язань перед позивачем, тому суд вважає, що позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому виходячи із вимог ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, наявні всі правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача. Договір позики укладено в доларах США та позивач правомірно скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики в загальній сумі 2000 доларів США. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у зазначеній сумі. На підставі викладеного та

Outcome: approved