Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 19 квітня 2013 року він домовився з відповідачем про продаж належного останньому житлового будинку за 4 000 гривень та сплатив йому зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою, а [PERSON] в свою чергу передав [PERSON] правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Посилаючись на ці обставини, позивач просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок. Представник позивача [PERSON] за дорученням в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач, якого належним чином повідомили про день та час розгляду справи, до суду не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомлену про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частина 1 ст. 328 ЦПК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» наголошує, що судам слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відтак суд вважає за можливе застосування до врегулювання відносин сторін ст.220 ЦК України, оскільки з 01.01.2013 року момент вчинення спірного правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК, не пов'язується з його державною реєстрацією. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази. Судом встановлено, [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1993 року, що видане Фондом комунального майна Бериславського району Херсонської області згідно з розпорядженням (наказом) від 06 серпня 1993 року за № 361, зареєстрованого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1 запис № 28, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2007 року, що видане державним нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори Херсонської області, реєстровий номер 54, на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] [PERSON] домовився з відповідачем [PERSON] про продаж належного останньому житлового будинку за 4 000 гривень та сплатив йому зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою, а [PERSON] в свою чергу передав [PERSON] правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Згідно будинкової книги, [PERSON] вселилася до придбаного будинку [ADDRESS]та зареєстрований за вказаною адресою. 19 квітня 2013 року відповідач в простій письмовій формі уклав з позивачем договір купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі-продажу даного будинку 20 грудня 2013 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення щодо продажу будинку відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, що порушує права [PERSON] як власника будинку. Вперше позивач пропозицію нотаріально оформити договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] надіслав ще 06 грудня 2013 року. Дана пропозиція залишилася без відповідного реагування з боку відповідача. 01 квітня 2014 року позивач надіслав відповідачу лист-вимогу оформити нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], яка була залишена відповідачем без задоволення. 03 лютого 2015 року позивач в черговий раз надіслав відповідачу лист-вимогу оформити нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], яка також залишилася без відповідного реагування з боку відповідача. Ухиляння відповідача від нотаріального посвідчення Договору порушує суб'єктивні права позивача, не дає йому можливості розпоряджатися предметом договору відповідно до приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved