Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 39000 грн. за розпискою та пені у розмірі 210600 грн., 3% річних 1732 грн., інфляційних 3063,47 грн.; судових витрат у виді судового збору. Зобов`язання за розпискою у встановлений строк до 24.11.2019 року виконані належним чином не були, що стало підставою звернення до суду у встановленому порядку. Розгляд справи здійснено в режимі відео конференції. Представник позивача заявлений позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач позов визнала частково, в частині щодо повернення основної суми позики. Пояснила, що прострочка виконання зумовлена важким матеріальним становищем у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заявлений позов підлягаючим задоволенню частково. 24 травня 2019 року [PERSON] позичила у [PERSON] 51 000 грн. до 24.11.2019 року, що підтверджується письмовою розпискою. За умовами розписки передбачена можливість стягнення пені у розмірі одного процента від суми за кожний день прострочки. Зобов`язання виконувались неналежним чином. У відповідача виникла прострочка, що спричинило звернення позивача до суду. Відповідач повернула позику частково у розмірі 12000 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отриманя від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України). Нарахування пені допускається у випадку невиконання договірних зобов`язань за умови дотримання письмової форми неустойки(ст.547 ЦКУ). Письмова форма неустойки дотримана. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову в частині стягнення суми боргу, 3% річних, інфляційних в заявленому розмірі. Позивачем заявлено до стягнення 3% річних-1732грн., інфляційні від простроченої суми 3063,47 грн. та сума боргу у розмірі 39000 грн. Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 39000 грн3063,47 грн.-інфляційні втрати, 1732 грн.- 3% річних. В той же час позивачем нараховано пеню у розмірі 210 600 грн. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Суд оцінює співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних та враховує, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18). Зважаючи на викладене, відповідно до ч.3.ст.551 ЦК, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені до 39 000 грн. Витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК, пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved