Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.08.2006 року між сторонами був укладений шлюб, за час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було набуто спільне майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], автомобіль «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER]. Оскільки після розірвання шлюбу, [PERSON] почала перешкоджати позивачу у користуванні спільним майном, [PERSON] був змушений звернутися до суду. 21.08.2014 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на ? частку квартири, припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER], зобов'язати [PERSON] сплатити на користь позивача грошову компенсацію в сумі 29291,50 грн, замість його частки (1/2) у спільному майні подружжя - автомобілі «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Представник третьої особи про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, однак не з'явився. Суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 31.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.173). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2006 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.170-171). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.09.2014 року [PERSON] після державної реєстрації шлюбу зі серпня 2006 року змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.112). Також під час шлюбу сторони придбали автомобіль «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного від 05.04.2008 року, власником вказаного автомобіля є [PERSON] (а.с.41). Автомобіль «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] є предметом застави, що підтверджується кредитно-заставним договором №К2НСАК24100348 від 09.04.2008 року (а.с.42-53). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.08.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна колісного транспортного засобу, ринкова вартість - колісного транспортного засобу «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] - об'єкту оцінки, станом на 17.02.2014 року становить 58583,00 грн (а.с.8-30). [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвища на «Полякова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.06.2014 року (а.с.142). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і норма ч. 3 статті 368 ЦК України. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 69, 70 СК України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні представник відповідача, посилаючись на ч. 3 ст. 70 СК України, просив суд звернути увагу, на те, що після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з відповідачем, а позивач жодним чином не бере участі у вихованні, в тому числі не сплачує ніяких коштів на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, в матеріалах справи міститься копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та копія ухвали про відкриття провадження від 31.07.2015 року по вказаній позовній заяві, однак представником відповідача не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що по даній справі винесено рішення та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] та не доведено, що розмір встановлених аліментів, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Таким чином, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ч. 3 ст. 70 СК України та враховуючи положення ч.1 ст. 70 СК України, вважає за необхідне в порядку поділу майна визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Так, 09.04.2008 року між [PERSON] та банком було укладено кредитно-заставний договір, згоду на укладення якого надав [PERSON] Тобто, даний договір було укладено в інтересах сім'ї. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 передбачено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні було встановлено, що в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору на автомобіль «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] було звернено стягнення у межах невиконання грошових зобов'язань. Даний факт сторонами був визнаний в судовому засіданні. Таким чином, на час розгляду справи вказаний автомобіль знаходиться у власності [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком від 26.06.2014 року (а.с.176). Більш того, відповідно до довідки виданої ПАТ КБ «Приватбанк», кредит щодо вартості автомобіля погашено в повному обсязі (а.с.177). Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині припинення права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] та зобов'язання [PERSON] сплатити на користь позивача грошову компенсацію в сумі 29291,50 грн, замість його частки ? у спільному майні подружжя - автомобілі «Chevrolet Tacuma» UF75Z, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial