Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що йому згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2001 року належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. У даному будинку зареєстрований його повнолітній син [PERSON], 1993 року нраодження, який на даний час постіно проживає за кордоном в Італії. З 2008 року відповідач не проживає в даному будинку, житлом не користується, не сплачує рахунки за комунальні послуги, його особистих речей у будинку не має. Оскільки [PERSON] на протязі восьми років не користується житлом з власної ініціативи, будинок йому не належить, позивач просить визнати його особою, що втратила право користування даним житлом, з врахуванням того, що відповідач зареєстрований у даному будинку і в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в котрій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити їх, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі на підставі ст. 224 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач [PERSON] звернувся до суду вважаючи, що його право власності та житлові права порушені, оскільки у зв'язку з реєстрацією відповідача [PERSON] у належному йому будинку, він позбавлений можливості належним чином реалізувати свої права, тому його порушене право підлягає судовому захисту. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 04.09.2001 року, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно до довідки виданої Степанківською сільською радою Черкаського району Черкаської області № 340 від 24.04.2015 року, в житловому будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який та не проживає. Відповідач [PERSON] зареєстрований в належному позивачеві житловому будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], що належить позивачу [PERSON], і він як власник у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України про збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, згідно яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи положення наведених правових норм та обставини справи, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком по [ADDRESS], так як він був відсутній в зазначеному будинку без поважних причин понад вісім років, що підтверджено довідкою Степанківської сільської ради Черкаського району від 24 квітня 2015 року про не проживання особи за місцем реєстрації. Домовленостей щодо користування будинком між відповідачем і власником житла [PERSON] не було. Інших законних підстав, що визначають право відповідача [PERSON] на користування даним житлом, у судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Outcome: approved