Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є власником земельної ділянки площею 0,05 га по [ADDRESS]. Суміжним землекористувачем є відповідач, котрий самовільно встановив дерев`яну огорожу, захопивши при цьому частину його, позивача, земельної ділянки, чим створив перешкоди у користуванні вказаної земельної ділянки На його неодноразові вимоги звільнити земельну ділянку відповідач не реагує, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повторно у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копії державного акта серії ЯМ № 037584 про право власності на земельну ділняку, виданого на ім`я [PERSON], вбачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,05 га по [ADDRESS], наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], котрий є суміжним землекористувачем, самовільно встановив дерев`яну огорожу на земельній ділянці, власником якої є [PERSON], внаслідок чого захопив 0,0012 га земельної ділянки позивача, що також підтверджується інформацією № 02-19/364 від 16.05.2014 року, наданою Славською селищною радою Сколівського району Львівської області. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 103 Земельного кодексу України, яка регламентує зміст добросусідства встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Нормою ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а одним з засобів захисту прав громадян на земельні ділянки є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідача слід зобов`язати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], оскільки позивач, який є власником даної земельної ділянки, вимагає усунення порушення свого права володіння, користування та розпоряджання своїм майном шляхом знесення самовільно встановленої дерев`яної огорожі. З приводу вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача встановити огорожу згідно межових знаків, визначених у плані меж земельної ділянки, вказаному у державному акті, суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких зобов`язання до вчинення дій не передбачено. Натомість одним з таких способів є припинення дії, що порушує право, який пов`язаний із вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі та обирається у випадках, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майно. У зв`язку із задоволенням позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно встановленої дерев`яної огорожі, тобто припинення дії, яка порушує право власності позивача на земельну ділянку, суд вважає, що порушене право позивача є захищеним у такий спосіб.

Outcome: partial