Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, вказавши, що 23.11.2016 року відповідач взяв в борг грошові кошти в сумі 5000 доларів США та зобов`язався повернути їх в повному обсязі до 23.12.2016 року, про що власноручно склав розписку. Проте, кошти у визначений строк не повернув, неодноразові нагадування не спонукали його повернути цей борг. На сьогоднішній день борг за розпискою не погашений в повному обсязі.Загальна сума заборгованості становить 5000доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на дату складання позовної заяви (26 березня 2019 року - 26,88 гривень за один долар США) становить 134400грн. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу в 134400грн., 3% річних в розмірі 9102,11грн., 39943,68 грн., індекс інфляції в 39943,68 грн., і сплачений судовий збір. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2019 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.05.2019 року, за клопотанням позивача, вжиті заходи забезпечення позову. Ухвалою від 11.07.2019 року закрите підготовче провадження у справі. У судове засідання відповідач, представник відповідача не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв не надали, не надано відзив на позов. Представник позивача наполягала на розгляді справи за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 23.11.2016 року [PERSON] оформив розписку у якій вказав, що взявв борг у [PERSON] , 5000 Доларів США на строк 30 днів, зобов`язується повернути до 23.12.2016 року. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Наданими доказами, судом встановлено, що 23.11.2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договір позики відповідно до ст.1046,1047 ЦК України, на суму 5000 Доларів США, зі строком повернення до 23.12.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно до пояснень представника позивача у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідачемгрошові кошти не повернуто, оригінал боргового документу, знаходиться у позивача. В договорі позики виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), тому за наявності визначеного порядку повернення коштів суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 12.07.2018 по справі №6-708цс17. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за договором позики складає 5000 доларів США, яка, відповідно до позовних вимог, підлягає стягненню у еквіваленті національної валюти України, за курсом на момент подачі позову, у розмірі 134400грн. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Суд вважає, що розмір трьох відсотків річних, який підлягає стягненню з відповідача розрахований позивачем вірно за період з 23.12.2016 року(дата повернення позики) по 26.03.2019 року(звернення дог суду), і становить 134400грн. Х 824 дні Х 3% річних = 9102,11 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час звернення до суду зі справою про стягнення боргу, то підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі № 638/10417/15-ц, провадження № 61-21851св18. За викладених обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо підстав стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики у розмірі 134400грн., 3% річних в розмірі 9102,11 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial