Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Ухвалою суду від 16.01.2017 року до участі у справі, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району (а.с.46). У позовній заяві [PERSON] вказує, що він з відповідачкою з 31.07.2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з лютого 2016 року вони разом не мешкають. Син залишився проживати разом з матірю. З цього часу, будь-які його спробу побачити дитину є недосяжними. Домовленості щодо виховання та спілкування з дитиною вони не дійшли. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2016 року шлюб з відповідачем було розірвано. Внаслідок того, що відповідач не дозволяє бачитися з дитиною, він не може у повному обсязі виконувати свої обовязки визначені СК України. На підставі викладеного позивач просить встановити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO] без участі [PERSON]: - систематичні побаченні з сином кожної суботи з 10 години до 18 години неділі за адресою [ADDRESS]; - побачення на свята: на день Різдва Христова 07 січня, на 5 годин у продовж дня; на 01 травня, на 6 годин; на день народження [PERSON] 16 липня на 5 годин; на день народження бабусі ([PERSON]) 24 червня на 5 годин. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. В судовому засіданні пояснив, що фактичні правовідносини між сторонами по справі було припинено з причин систематичного фізичного насильства з боку позивача по відношенню до відповідачки. Останньою подією, яка унеможливлювала подальше сумісне проживання стало вчинення позивачем злочину, кваліфікованого за ч.1 ст.126 КК України по відношенню до матері відповідачки, що підтверджується вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року. Внаслідок вказаних подій, їх син зазнав тяжких моральних травм і страху від можливих зустрічей з батьком, так як поневолі був свідком вказаних подій. Позиція відповідачки ґрунтується на принципах захисту здоровя дитини, зокрема її психологічного стану і остання вважає, що на теперішній час участь батька в житті дитини вкрай небажана і дитині потрібен значний час для того, щоб забути прояви аморальної батьківської поведінки. Просить в задоволенні позову відмовити. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи (а.с.61). Представник третьої особи надав суду висновок про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], 16.07.2012 року, відповідно до якого пропонується встановити такий порядок у спілкуванні та вихованні: щосуботи або щонеділі з 10.00 до 11.00, місце зустрічі визначається за домовленістю між батьками. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 12.04.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з матірю у м. Запоріжжі. Ухвалою суду від 16.01.2017 року зобовязано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надати висновок щодо визначення [PERSON] способу участі і спілкуванні та вихованні сина [PERSON]. На виконання ухвали суду надано висновок, який в подальшому було уточнено з якого вбачається наступне (а.с.81, 95). Батько [PERSON], фактично мешкає за адресою [ADDRESS]. Згідно акту обстеження житлово-побутові умови відповідають нормам. [PERSON] працює в КП „Управління капітального будівництва на посаді головного спеціаліста - інженера технічного нагляду виробничого відділу. Мати [PERSON] не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною згідно довідки №52 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, у звязку з діагнозами дитини (лікворно-гіпертензійний синдром, мінімальна мозкова дисфункція, бронхіальна астма, селективний дефіцит імуноглобуліну А). Зазначені обставини сторонами не заперечуються. У висновку також зазначено, що враховуючи стан здоровя малолітнього [PERSON] та перебування дитини на обліку в КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня ЗОР, батькам рекомендовано звернутися до [PERSON] завідувача кафедрою практичної психології, кандидата психологічних наук, доцента або до іншого спеціаліста для надання рекомендацій щодо визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з малолітнім сином. 10.05.2017 року [PERSON] надано висновок фахівця-психолога [PERSON] від 03.05.2017 року. Орган опіки та піклування враховуючи вищевикладене дійшов висновку про встановлення порядку участі у спілкуванні та вихованні у цій справі, враховуючи бажання дитини, режим її дня, стан здоровя та висновок фахівця-психолога: щосуботи або щонеділі з 10.00 до 11.00, місце зустрічі визначається за домовленістю між батьками. Як вбачається з наданого суду висновку спеціаліста психолога за результатами проведення психологічного обстеження [PERSON], [INFO] від 03.05.2017 року, в процесі обстеження було виявлено, що зустрічі з батьком (від яких дитина категорично відмовляється сам) будуть шкодити дитині. Так як на даному етапі батько [PERSON] являється сильною фрутрирующою особою для дитини [PERSON], який викликає у [PERSON] тривожність, страхи обумовлені негативними спогадами сцен неодноразового сімейного насильства, що з психологічної точки зору травмує психіку [PERSON], розхитує його нервову систему, тим самим погіршує його фізичне здоровя і завдає шкоди психологічному благополуччю. До вказаного висновку суд відносить критично і не бере його до уваги, так як суду не надано документальне підтвердження повноважень особи, на проведення такого виду досліджень. Також судом встановлено, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.126 КК України за умисне завдання побоїв потерпілій [PERSON] матері відповідачки [PERSON]О.(а.с.103). Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безпосереднє спілкування між собою, крім випадків коли таке право обмежено законом. Відповідно до ч.ч.1 -3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до положень ст. 159 Сімейного кодексу України : якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до змісту ч.2 ст.15 Закону України „Про охорону дитинства, батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Право на спілкування з дитиною належить до особистих немайнових прав батьків, про що прямо зазначає закон. Разом з тим, враховуючи всі обставини справи, стан здоровя дитини суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: встановити наступний спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO]: побачення щосуботи або щонеділі - чотири години у продовж дня; на день Різдва Христова, на 01 травня, на день народження [PERSON], на день народження бабусі ([PERSON]) по чотири години у продовж дня, за попередньою домовленістю з матірю дитини [PERSON], з дотриманням режиму дня та харчування дитини. Суд вважає, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial