Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 15000 гривень, 3% річних від суми боргу, в розмірі 1017,53 гривень, та судовий збір в сумі 551,21 гривень. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій наполягає на позивних вимогах, просить розглянути справу без його участі, в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився. Про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до п.5 ч.5 ст. 74 ЦК України, що підтверджено поштовими повідомленнями. Пояснень або заперечень по суті заявлених позовних вимог суду не надав. Суд розцінює його неявку без поважної причини, та відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 15000 гривень, з щомісячним поверненням суми платежами, не менш ніж 1200 гривень, та остаточним строком повернення позики до 13 травня 2017 року, про що свідчить копія (а.с.7) та оригінал (а.с.29) розписки. Як вказує позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання і не здійснив [PERSON] жодної щомісячної сплати. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За змістом ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки судом не встановлено виконання відповідачем своїх зобовязань та повернення грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved