Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики,мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 07.05.2018 року було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 250 000 грн. під 20 відсотків річних а відповідач зобов`язалась повернути зазначені кошти до 10 серпня 2018р. На підтвердження укладення договору відповідач надала позивачеві розписку. Однак відповідач прийняті зобов`язання не виконала та в обумовлені договором строки позику не повернула. Оскільки позика не повернута, то відповідач на користь позивача повинна сплатити суму боргу у розмірі 250000 грн., 20 відсотків заборгованості за період з 07.05.2018р. по 10.08.2021р., що складає 13150,68 грн., інфляційні нарахування з 11.08.2018р. по 24.07.2021р., що складає 55850 грн. та 3% річних починаючи з 11.08.2018р. по 24.07.2021р., що складає 22151,68 грн., а всього 341151,36 грн. Таким чином позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 341151,36 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 18.08.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 29.09.2021р. позивач [PERSON] та його представники не прибули, від представника позивача - адвоката Манзар Т.В. надійшла до суду заява, зареєстрована за вх. № ЕП-894/21-Вх від 29.09.2021р., в якій та просить справу розглянути без участі позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з?явилась, хоча про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, сторона позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд ухвалює, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 07.05.2018р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого відповідач позичила у позивача грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. під 20% річних, які зобов`язалась повернути до 10.08.2018р. Згідно написаної [PERSON] 07.05.2018р. розписки, відповідач зобов`язалась повернути позивачеві борг в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень до 10.08.2018р., факт передачі грошових коштів підтвердила. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт укладення договору та отримання грошей підтверджується розпискою від 07.05.2018р. за підписом [PERSON] та свідка передачі грошових коштів [PERSON] . Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала. Відповідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно розписки від 07.05.2018р. розмір процентів, які позичальник повинна повернути позикодавцю, встановлено в розмірі 20 % від суми позики, що за період з 07.05.2018р. по 10.08.2021р. складає 13 150,68 грн. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 11.08.2018р. по 24.07.2021р. сума інфляційних нарахувань складає 55 850 грн. та 3% річних складає 22 151,68 грн. Таким чином позивач правомірно заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 250000,00 грн., 20 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 13150,68 грн., 55850 грн. втрат від інфляції та 3% річних в розмірі 22150,68 грн., відповідно до наведеного в додатках до позову розрахунку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі, заявленому позивачем - 341 151,36 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування йоговитрат по сплаті судового збору 3411,52 грн.

Outcome: approved