Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Української акціонерної страхової компанії «АСКА». Свої позовні вимоги мотивував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06.06.2014 року о 12.30 год. на 127-му км автодороги Житомир - Могилів-Подільський, з вини [PERSON], пошкоджено належний позивачу транспортний засіб марки «Mitsubishi», моделі «Colt», ДНЗ [NUMBER]. Відповідно до висновку експерта автотоварознавчого дослідження № 506Е-08/14 від 12.08.2014 року вартість матеріального збитку складає 75 002,00 грн., однак згідно акту здачі-прийняття робіт № ОУ - 0000009 від 13.08.2014 року розмір фактичних витрат склав 76 430,00 грн. Оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування у 50 000,00 грн., встановлений договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладено між відповідачем та третьою особою, зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач з урахуванням зменшення позовних вимог, просить стягнути на свою користь : 26980,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 510,00 грн. - франшизи, 600,00 грн. витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а також 15 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати. При цьому, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач вказував на порушення його права власності, адже він більше 2-х місяців не міг використовувати автомобіль. Також були порушені життєві плани, звичайний ритм життя, позивач вимушений займатись справами по ремонту автомобіля, пошуком майстрів та запчастин, які не планував, змушений позичати кошти на ремонт, змінилися плани щодо відпочинку, що призвело до виникнення пригніченого стану, погіршило самопочуття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог. Зокрема зазначив, що проведені позивачем ремонтні та відновлювальні роботи автомобіля не відповідали характеру завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень. Крім того, відповідач вважає висновок експерта автотоварознавчого дослідження від 12.08.2014 року необ'єктивним, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу проводився у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Української акціонерної страхової компанії «АСКА» в судове засідання не з'явився, подав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести у його відсутність (а. с. 115 т.1). Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо недоговірних зобов'язань в частині загальних підстав відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки майнову та моральну шкоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Colt», ДНЗ [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АВС № 053393 від 11.12.2007 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 липня 2014 року 06 червня 2014 року о 12 год. 30 хв. на автодорозі Житомир -Могилів - Подільський 127км +450 м водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Colt, д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а. с. 16). Цивільна-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «УАСК«АСКА», про що свідчить Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ № 4553244 від 08.08.2013 року зі строком дії з 09.08.2013 року до 08.08.2014 року включно. Забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного Полісу є автомобіль марки «ВАЗ» модель «2107», ДНЗ [NUMBER]. Ліміт відповідальності за даним Полісом за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн., розмір франшизи - 510,00 грн. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 10.06.2014 року аварійним комісаром [PERSON] та експертом автотоварознавцем ПП ЕНДЦ «Експертиза» [PERSON] було проведено огляд пошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Colt», ДНЗ [NUMBER], а також складено список деталей та опису пошкоджень та на замовлення страхової компанії 25.06.2014 року проведено автотоварознавче дослідження. На замовлення [PERSON] 12.08.2014 року ПП ЕНДЦ «Експертиза» складено висновок експерта, яким встановлено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Colt», ДНЗ [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП згідно акту огляду від 10.06.2014 року, у розмірі 75 002,09 грн. [PERSON], як власнику автомобіля «Mitsubishi», моделі «Colt», ДНЗ [NUMBER], Українською акціонерною страховою компанією «АСКА» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49 490 грн., що підтверджується платіжними дорученням (а.с.177-181). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року N 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] провів роботи з ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Colt», ДНЗ [NUMBER], а замовник сплатив відповідно за отримані послуги грошові кошти у розмірі 76 430,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 0000039 від 13.08.2014 року, актом № ОУ-0000009 здачі-прийняття робіт від 13.08.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13.08.2014 року № 15 (а. с. 11 - 13). За висновком експерта, здійсненої у справі судової автотоварознавчої експертизи від 21 січня 2015 року №1982/14-21, проведеної КНДІСЕ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті пошкодження під час ДТП 06 червня 2014 року проведеної на основі матеріалів цивільної справи складає 48608,44 грн. чи 74610,36 грн. При цьому експертом враховано, що на час огляду 15 грудня 2014 року автомобіль відновлений та розглядались два варіанти за відсутності можливості встановити наявних чи відсутніх пошкоджень перед ДТП, яке мало місце 06 червня 2014 року, що впливає на розмір коефіцієнту фізичного зносу, який у випадку відсутності попередніх пошкоджень складає 0, а при наявності минулих пошкоджень 0,41 (а. с. 129-139). Враховуючи, що висновком судової експертизи однозначно не надано відповіді на питання щодо розміру матеріального збитку завданого позивачеві, висновок грунтується на можливих пошкодженнях, суд з урахуванням пред»явлених позовних вимог та положень ст. 1192 ЦК України приходить до висновку що до відшкодування підлягає реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Як вбачається з наданих доказів, а саме рахунку, акту здачі-приймання виконаних робіт від 13.08.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 13.08.2014 року, позивачем понесені фактичні витрати по відновленню пошкодженого у ДТП автомобіля у розмірі 76 430,00 грн. В той же час, суд бере до уваги заперечення [PERSON] щодо часткової невідповідності проведених робіт згідно акту здачі-приймання фактичним пошкодженням автомобіля. Зокрема, відповідно до акту № ОУ-0000009 від 12.08.2014 року виконавцем робіт було одночасно проведено заміну та ремонт одних й тих самих деталей транспортного засобу. Так, до акту було включено вартість арки колісної задньої в сумі 6 216,00 грн., вартість її заміни в сумі 300,00 грн. та вартість її ремонту в сумі 700,00 грн. Крім того, до акту включено вартість боковини задньої правої внутрішньої у розмірі 1 350,00 грн. та її ж ремонт в сумі 160,00 грн. Суд переконаний, що придбання нової деталі автомобіля та її заміна виключають доцільність та необхідність одночасного ремонту цієї ж деталі, відтак приходить до висновку про помилковість включення до акту здачі-приймання робіт № ОУ-0000009 від 12.08.2014 року вартості ремонту арки колісної правої задньої на суму 700,00 грн. та ремонту боковини задньої правої внутрішньої на суму 160,00 грн. Щодо інших витрат, які відповідач вважає необгрутнованими, то ним не доведено, що вказані витрати, враховуючи характер пошкоджень, не були необхідні для повного відновлення пошкодженого транспортного засобу. При цьому є безпідставним його посилання на пояснення експерта, зважаючи, що експертом не здійснювався огляд автомобіля. Не підтверджує вказані заперечення і довідка ДАІ, на яку посилається відповідач, зважаючи, що нею не визначався обсяг робіт необхідних для відновлення автомобіля. Тому з урахуванням викладеного та враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення на суму 26 080,00 грн. Як зазначалось, позивачем документально підтверджено розмір фактично понесених ним витрат на суму 76 430,00 грн., а з урахуванням взятих до уваги судом заперечень відповідача, фактичний розмір шкоди становитиме 75570,00 грн. Разом з тим, відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт страхового відшкодування складає 50 000,00 грн. за мінусом франшизи у розмірі 510,00 грн., а тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода із розрахунку 76 430,00 грн. - 860,00 грн. - 49 490,00 грн. = 26 080,00 грн. При цьому суд зауважує, що при визначені вказаного розміру, розмір франшизи уже врахований, тому повторному стягненню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача 600,00 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» (а. с. 14) суд зазначає, що зазначена вимога не підлягає задоволенню з підстав того, що вказані витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вказані витрати здійснені позивачем особисто для забезпечення доказів по справі та також не є судовими витратами, відповідно до положень ст. 79 ЦПК України. Виняткового випадку для застосування положень ст.1193 ЦК України судом не встановлено. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, оскільки порушення права людини призводить до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; моральна шкода може полягати, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач просив суд відшкодувати моральну шкоду, завдану не тільки внаслідок пошкодження майна, а й моральну шкоду, що йому завдана внаслідок ухилення відповідача, всупереч положенням ст. 1166 ЦК України, від відшкодування майнової шкоди. Тобто моральну шкоду, завдану у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з'ясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди майну та умисним щодо її відшкодування. Глибина душевних страждань позивача наявна, але не критична. Позивач протягом двох місяців позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, займатися його ремонтом, що призводить до певних незручностей. Посилання позивача на зміну планів щодо сімейного відпочинку у період з червня по серпень 2014 року ним не доведено. За результатом даного розгляду, суд вважає, що відповідач винен в заподіянні моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях позивача внаслідок пошкодження його майна та протиправної бездіяльності відповідача щодо відшкодування майнової шкоди. Тому, виходячи із вищезазначеного,

Outcome: partial