Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, виділ її в натурі та поділ в натурі об`єкта спільної часткової власності незавершеного будівництвом житлового будинку. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він є власником Ѕ частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі рішення Рівненського міського суду від 17.09.2013 року. Співвласником іншої частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів спірного незавершеного будівництвом житлового будинку є відповідач [PERSON] Житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка виділена відповідачу Рішенням ВК Рівненської міської ради від 14 червня 1989 року для будівництва житлового індивідуального будинку. Вважає, що у разі переходу до нього права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку та виділення його в натурі, поділу і виділу в натурі підлягає також і земельна ділянка, на якій він розміщений. Просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки в [ADDRESS] та виділити її в натурі згідно висновку щодо технічної моливості поділу об`єкта нерухомого майна № 080 від 14.05.2019 року як для співвласника ІІ, поділити в натурі об`єкт спільної часткової власності - незавершений будівництвом житловий будинок (будівельні матеріали та конструктивні елементи) на [ADDRESS] на самостійні об`єкти нерухомого майна згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 080 від 14.05.2019 року, виділивши йому приміщення житлового будинку та господарські будівлі передбачені для співвласника ІІ. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовільнити. Додатково зазначили, що право власності [PERSON] на 1/2 частку незавершеного будівництвом житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами з відсотком готовності 93% зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2019 року. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з причини пропуску строку позовної давності. Окрім того зазначив, що позивач є власником Ѕ ідеальної частки будівельних матеріалів та конструктивних елементів будинку готовністю 93%, іншими словами власником непойменованих будівельних матеріалів і конструктивних елементів, а не житлового будинку, як об`єкту нерухомого майна, оскільки в експлуатацію спірна будівля не прийнята, державна реєстрація її не проведена. Окрім того зазначає, що відсутні правові підстави для поділу і виділу в натурі частини земельної ділянки, на якій розміщений спірний об`єкт незавершеного будівництва, оскільки дана земельна ділянка є особистою власністю [PERSON] , оскільки набута нею в порядку приватизації. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] та просив відмовити йому в задоволенні позовних вимог із причини його пропуску. Статями 256-257 та 261\~ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.\~72\~СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] 01.09.2016 року звернувся до суду із даною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та про поділ майна, що є у спільній частковій власності в натурі, та просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки в [ADDRESS] , виділити її в натурі та поділити об`єкт спільної часткової власності - незавершений будівництвом житловий будинок (будівельні матеріали та конструктивні елементи) готовністю 93%, в [ADDRESS] , виділивши йому в натурі Ѕ його частину, право власності на яку визнано за ним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2013 року. З наведеного вбачається, що право часткової власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів - незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 93 % розташованого на земельній ділянці площею 0,0615 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . у [PERSON] виникло з часу набрання згаданим рішенням законної сили - 01 листопада 2013 року. Зважаючи на те, що з позовом про виділ в натурі даної ідеальної частки позивач звернувся 01.09.2016 року трирічного строку позовної давності ним не пропущено. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] у вересні 2014 року звертався до суду з позовом про усунення йому перешкод в користуванні частиною незавершеного будівництвом спірного житлового будинку, проте рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року йому у задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв`язку з тим, що без вирішення питання про поділ спільного майна та виділу належної стороні частини незавершеного будівництва в натурі та земельної ділянки, на якій знаходиться незавершена будівля, захистити порушене право позивача неможливо. З наведеного можна зробити висновок, що про спосіб захисту свого права він дізнався саме із згаданого рішення апеляційного суду Рівненської області, яке набрало законної сили 19 червня 2015 року. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21.11.1981 року по 28.12.2004 року. Як встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2013 року, яке набрало законної сили у період перебування сторін у шлюбі ними був збудований житловий будинок у [ADDRESS] . Згаданим рішенням у цивільній справі №2-6915/11 визнано будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 93%, за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визначено частки в спільному майні [PERSON] та [PERSON] на будівельні матеріали та конструктивні елементи - незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 93 % розташованого на земельній ділянці площею 0,0615 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] - [ADDRESS] кожному, визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів - незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 93 % розташованого на земельній ділянці площею 0,0615 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Дане право власності [PERSON] зареєстроване за ним 13.06.2019 року, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається із копії архівного витягу з рішення № 198 виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 14 червня 1989 року [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва житлового індивідуального будинку і дозволено його газифікацію та водопостачання. Рішенням Рівненської міської ради № 347 від 21 травня 2003 року відповідно до заяви щодо передачі у приватну власність на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в [ADDRESS] .м. (а.с.66) Копією державного акту від 06 січня 2005 року стверджується право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,0615 га. Відповідно до частини першої\~статті 22 КпШС 1969 року\~(у редакції, чинній на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За положеннями статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а, відтак, правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій\~статті 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною першою\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою\~статті 364 ЦК України\~передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до\~статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Новостворене нерухоме майно набуває правовий режим житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей\~60,\~63,\~69 СК України\~та статей\~328,\~331,\~368,\~372 ЦК України\~дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта\~незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 509/2669/15-ц (провадження № 61-14636св18). У постанові Верховного суду від 16 січня 2019 року (справа №\~\~367/2212/16-ц, провадження № 61-9574св18) зазначено, що системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті\~181, пункт 6 частини першої статті\~346, статей\~350\~та351 ЦК України\~) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя\~статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~ЗакономУкраїни від17липня 1997\~року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~статті 317 ЦК України. Згідно з нормою\~статті 319 цього Кодексу\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved