Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позиву вказував, що 23.03.2017 року він позичив відповідачу [PERSON] 1250 дорів США, які той мав повернути позивачу до 20.12.2017 року. Однак, у вказаний термін відповідач боргу позивачу не повернув. На підтвердження факту наявності у відповідача перед [PERSON] грошового зобов`язання за договором позики позивач посилається на надану відповідачем [PERSON] розписку від 23.03.2017 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики, неустойку та судові витрати. Позивач надав суду заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у його відсутність. Відповідач за викликом до суду не з`явився. У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] 23.03.2017 року позичив у [PERSON] 1250 дол. США, які зобов`язувався повернути до 20.12.2018 року про що свідчить власноручна розписка відповідача, яка ніким не оспорена та не визнана недійсною. Борг відповідачем позивачу не повернуто. Станом на 27.11.2019 року офіційний курс валют Національного банку України становить: 1 долар США 23,9827 грн. Таким чином заборгованість [PERSON] за договором позики становитиме в сумі 1250 доларів США, що еквівалентно по курсу Національного банку України станом на 27.11.2019 року - 29978,37 грн. Так, відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 533 ч. ч. 1 та 2 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 549 ч. ч. 1 та 2 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Здійснивши системний аналіз правових норм та оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача основної суми боргу - 1250 доларів США, що еквівалентно по курсу Національного банку України станом на 27.11.2019 року - 29 978,37 грн. Не є обгрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки, оскільки такий вид забезпечення виконання грошового зобов`язання між сторонами договором позики не обумовлено, що в розумінні ч. 2 ст. 551 ЦК України є обов`язковим, якщо стягнення такої в даних правовідносинах не передбачено актом цивільного законодавства. Судові витрати підлягаютиь розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved