Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 листопада 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США на строк шість місяців під 3 проценти щомісячно (від залишку), на підтвердження чого [PERSON] надав йому розписку. До розписки [PERSON] написав доповнення, відповідно до змісту якого зобов`язався основну суму боргу віддавати частками, починаючи з третього місяця (7 лютого) по 1/3 частині щомісячно. 16 травня 2014 року [PERSON] написав розписку про те, що станом на 07.11.2013 року його заборгованість перед [PERSON] складає 10792,00 долари США, а строк, коли він повинен повернути суму боргу, продовжується на три місяці. У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернув, що і стало приводом для звернення до суду [PERSON] Загальна сума боргу, яку на думку позивача повинен повернути йому відповідач, з урахуванням процентів становить 10792,00 долари США, що в перерахунку в національну валюту України - гривню складає 139250,28 грн. В процесі судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути суму боргу станом на 18 лютого 2015 року з урахуванням збільшення курсу долару по відношенню до гривні, а саме: стягнути з відповідача 284463,23 гривні та судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (шляхом надання оголошення в пресі), про причини неявки суд не повідомив. За цих обставин, суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США на строк шість місяців під 3 проценти щомісячно (від залишку), на підтвердження чого [PERSON] надав йому розписку. До розписки [PERSON] написав доповнення, відповідно до змісту якого зобов`язався основну суму боргу віддавати частками, починаючи з третього місяця (7 лютого) по 1/3 частині щомісячно. 16 травня 2014 року [PERSON] написав розписку про те, що станом на 07.11.2013 року його заборгованість перед [PERSON] складає 10792,00 долари США, а строк, коли він повинен повернути суму боргу, продовжується на три місяці. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики табо цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннм встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1048 ЦК передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що [PERSON]. ухиляється від виконання грошового зобов'язання та не повертає [PERSON] борг, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розміру суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача у гривні, яка еквівалентна сумі боргу у доларах США, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як зазначив Верховний Суд України у п. 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день постановлення судом рішення (12.03.2015 року) офіційний курс НБУ становить 100 доларів США = 2155.3929 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 232610,00 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved