Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03.04.2019 року було розірвано та визначено місце проживання дитини з матір`ю. Від даного шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідування та почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача у спілкуванні позивача\~\~із дитиною. Відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин відмовляється надавати позивачу можливість вільно спілкуватися з дитиною, брати його до себе на вихідні, разом з них гуляти, відвідувати парки, спільно проводити час, виховувати його та інше. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, як органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] . Розпорядженням Виконавчого комітету Леськівської сільської ради від 17.07.2020 року № 73 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] » був встановлений наступний порядок: на вихідні, та святкові дні не рідше 2 разів на місяць тривалістю до 72 годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи вікові особливості дитини та стан її здоров`я. Однак, незважаючи на прийняте рішення, [PERSON] надалі продовжує чинити перешкоди у такому спілкуванні. Позивач зазначив, що розуміє свій батьківський обов`язок та бажає приймати участь у вихованні дитини, і як батько має велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею. Створення перешкод у спілкуванні із сином порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька із дитиною та спричинення йому шкоду, не існує. Позивач вказує, що має постійне місце роботи, позитивні характеристики та регулярно сплачує аліменти на утримання сина. Відповідач не бажає врегулювати дане питання мирним шляхом, а тому позивач звернувся до суду та просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із малолітнім сином та встановити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] : кожен перший та третій тиждень кожного місяця з 18:00 год п`ятниці до 18:00 год неділі, у тому числі за місцем проживання батька, без присутності матері; з 01 червня по 31 серпня щорічно протягом трьох тижнів з метою спільного відпочинку, оздоровлення та проведенням спільного часу за попереднім узгодженням з матір`ю [PERSON] з правом подорожей в межах території України; в інші дні за згодою та узгодженням з [PERSON] ; вільне спілкування телефоном або іншими засобами зв`язку з 9 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. з врахуванням розпорядку дня дитини. Такий порядок моєї участі у вихованні та спілкуванні з сином вважаю, що враховує права всіх заінтересованих осіб: в першу чергу дитини, а також самої [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Самофал В.І. та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові,\~\~та пояснили, що з моменту розлучення між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі позивачем у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач почала створюватися штучні перешкоди у спілкуванні [PERSON] \~\~із дитиною. Позивач намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, однак відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з сином.\~\~Створення перешкод у спілкуванні із сином порушує не тільки\~\~права позивача, як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Представник відповідача адвокат Василенко О.В та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві та вважають, що такі вимоги позивача будуть суперечити інтересам дитини. Просили у позовних вимогах позивача про\~\~усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, відмовити. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району в судове засідання не з`явився, проте від Леськівського сільського голови Бас М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи,\~\~суд дійшов наступного висновку. Згідно\~\~ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 76 ЦПК України\~\~визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1\~ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з приписами ст.12\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною першою\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального\~\~управління юстиції у Черкаській області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між сторонами розірвано , [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] » та визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю (а.с. 13-15). Згідно розпорядження виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 73 від 17.07.2020 року [PERSON] визначено порядок участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Із акту обстеження умов проживання від 14.09.2020 року (а.с.16) вбачається, що [PERSON] проживає зареєстрований у будинку належному його батьку, у [ADDRESS] . У будинку створені добрі умови для проживання. Для малолітнього [PERSON] у будинку віділена окрема кімната, на подвір`ї встановлено ігровий майданчик. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частина 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року\~вказує, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Сімейний Кодекс України\~також регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч.1, ч. 2, ч. 3\~ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України\~передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно\~ст.159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 19 СК України\~передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що дитина сторін в даній справі проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Між сторонами склались відчужені взаємовідносини, сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення. За таких обставин, суд, при розгляді даної справи, враховує складні взаємовідносини між позивачем і відповідачем, наявність особистих претензій між сторонами, ставлення позивача до сина, відсутність будь-яких фактів, що свідчили б про негативний вплив позивача на фізичний, психологічний стан та розвиток дитини, малолітній вік дитини, позитивні характеристики за місцем роботи, відсутність заборгованості по сплаті аліментів, а також розпорядження виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 73 від 17.07.2020 року. Обґрунтування відповідачем заперечень щодо позовних вимог [PERSON] , суд вважає не переконливими, а графік побачень позивача з сином встановлений розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області №150 від 01.07.2019 року є недостатнім для належного спілкування сина з батьком, забезпечення зі сторони батька виховного процесу малолітньої дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначений позивачем порядок спілкування з сином буде достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, суд на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, зважаючи на вищевикладені аргументи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved