Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення моральної шкоди в солідарному порядку в сумі 50000грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відносно нього відповідачами були скоєні злочини, за що вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2011р. [PERSON] був визнаний винним і призначено покарання за ч.1 ст.15 і ч.2 ст.146, ч.2 ст.146, ч.2 ст.125, ч.2 ст.189, ч.3 ст.364, ст.70 КК України у виді 5 років позбавлення волі, а [PERSON] визнаний винним і призначено покарання за ч.1 ст.15 і ч.2 ст.146, ч.2 ст.146, ч.2 ст.125, ч.1 ст.289, ч.2 ст.189, ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі умовно з іспитовим строком 1 рік. Відповідачами вказані злочини були вчинені за наступних обставин: 13.11.2008р. приблизно о 23год. біля с.Розношенське, Ульянівського району, Кіровоградської області, його зненацька захопили відповідачі, осліпивши ліхтарем та пострілами змусили впасти на землю, після чого його жорстоко побили ногами, придавивши до землі чинили над ним насилля, завдаючи сильного фізичного болю та тілесних ушкоджень. Розправившись з ним у такий спосіб його закинули в багажник автомобіля ВАЗ і відвезли в якийсь гараж на ст.Голованівськ, де його викинули на землю і продовжували знущатися: били ногами й руками у голову, тулуб, а потім ще й молотком по голові і зап'ястях рук, повністю зламавши його волю. Немаючи змоги захиститися від побоїв він переносив сильний біль, страх за своє життя та приниження гідності. Після чергового побиття його закрили на цілу ніч в гаражі, незаконно позбавивши волі, завдавши неймовірних страждань, як душевних так і фізичних, знесилений він знемагав від болю в холоді, потребуючи медичної допомоги. Уранці 14.11.2008р., продовжуючи свій злочинний замисел, [PERSON], який працював начальником карного розшуку Голованівського райвідділу міліції Кіровоградської області, по сфальсифікованому протоколу про адміністративне правопорушення закрив його на 15 діб арешту, утримуючи в ізоляторі, де кожної ночі з 14 до 20 листопада 2008р. виводив його в кабінет слідчих, куди приходив єгер лісництва [PERSON], і вони продовжували його катувати, застосовуючи всілякі насилля та муки, били руками й ногами в різні частини тіла, завдаючи тілесних ушкоджень, погрожуючи вбивством, вимагали 40 тисяч доларів США. За відсутності доларів такої кількості його родичі закупили декілька машин зерна і відвезли [PERSON] і [PERSON] аби тільки його відпустили. Після звільнення з-під арешту він був госпіталізований в Савранську ЦРЛ, де перебував на стаціонарному лікуванні з 21.11.2008р. по 02.12.2008р. з тілесними ушкодженнями, закритою черепно-мозговою травмою, струсом головного мозку, крововиливами в ділянці ребер та обох очей, набряком кісті лівої руки. Але йому не вдалося відновити здоров'я, на протязі більше трьох років здоров'я погіршується і він періодично проходить лікування. Негативні наслідки злочинних дій відповідачів позначилися на психічному і фізичному стані позивача, він, а також члени його сім'ї постійно відчувають страх, тривогу та неспокій, позивач не відчуває радість життя, а тому він як потерпілий по кримінальній справі має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, яких він зазнав через тілесні ушкодження, втрату здоров'я, приниження честі і гідності та незаконне позбавлення волі у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів, яку він оцінює в сумі 50000грн., та яку відповідачі добровільно відмовляються йому компенсувати, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, посилаючись на те, що його довірителем була повністю відшкодована позивачу матеріальна і моральна шкода, на підтвердження чого він надав письмову заяву позивача від 17.08.2009р., в якій останній підтвердив той факт, що претензій морального та майнового характеру до відповідачів не має (а.с.70, 80). Відповідач [PERSON], який відбуває покарання у Домницькому виправному центрі №135, Менського району, Чернігівської області, та який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.60, 69, 74, 77, 90, 91), письмове заперечення проти позову не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали даної справи та матеріали кримінальної справи №1-16/11 відносно відповідачів, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2011р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.15 і ч.2 ст.146, ч.2 ст.146, ч.2 ст.125, ч.2 ст.189, ч.3 ст.364, ст.70 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки з конфіскацією майна, а також на підставі ст.54 КК України його позбавлено спеціального звання - капітана міліції, і [PERSON] визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.15 і ч.2 ст.146, ч.2 ст.146, ч.2 ст.125, ч.1 ст.289, ч.2 ст.189, ст.70 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з однорічним іспитовим строком, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Потерпілими по вказаній справі є [PERSON] і [PERSON]. Вказаний вирок набрав законної сили 20.12.2011р. (а.с.15-36). Як встановлено ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З вироку вбачається, що [PERSON] і [PERSON] потерпілому [PERSON] була добровільно відшкодована матеріальна шкода (а.с.23), цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілими не заявлявся. Позивачем оцінено моральні страждання, які він зазнав від злочинних дій відповідачів, в сумі 50000грн.. Згідно пояснень позивача в судовому засіданні він не заявляв цивільний позов про відшкодування моральної шкоди при розгляді кримінальної справи через те, що відповідачі обіцяли добровільно сплатити йому моральну шкоду в сумі 50000грн., але до цього часу її не відшкодували, а його письмова заява від 17.08.2009р. щодо відсутності претензій морального та майнового характеру до відповідачів, на яку посилається представник відповідача [PERSON], була ним написана під тиском останніх та їх обіцянок про добровільне відшкодування моральної шкоди. В силу ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вина відповідачів доведена вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2011р., а тому в силу ч.4 ст.61 ЦПК України при розгляді даної цивільної справи не потребує доказуванню наявність моральної шкоди, протиправність діяння їх заподіювачів (відповідачів) та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювачів та їхньої вини в її заподіянні. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача [PERSON] з посиланням на письмову заяву позивача від 17.08.2009р. про відсутність у нього претензій до відповідачів, оскільки воно спростовується дослідженими по справі доказами. Крім того, як встановлено ч.1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно роз'яснень абз.2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особи вважаються такими, що спільно заподіяли шкоду, якщо вони заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, а тому несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. Враховуючи, що [PERSON] і [PERSON] своїми сукупними злочинними діями з єдністю наміру заподіяли шкоду позивачу, що пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення його порушених прав, суд дійшов висновку про солідарну відповідальність відповідачів перед позивачем щодо відшкодування моральної шкоди. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами, але з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, встановлених ч.3 ст.23 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial