Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 30.01.2018 він надав позику [PERSON] в розмірі 6 800,00 грн., про що було складено розписку, яку підписано сторонами. Боржник зобов`язалася повернути позичені кошти до 30.04.2018. Також 15.02.2018 позивач надав позику [PERSON] в розмірі 6 800,00 грн., про що було складено розписку, яку підписано сторонами. Боржник зобов`язалася повернути позичені кошти до 30.04.2018. Позивач зазначив, що на день звернення до суду відповідач не повернула позичених коштів, у зв`язку з чим ним нараховано 3% річних відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України в сумі 408 грн. Як стверджує [PERSON] 11 вересня 2019 року відповідачу була направлена вимога про повернення грошових коштів, але відповідач на день подання позову до суду грошові кошти остання не повернула, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] позику в сумі 13 600,00 грн. та 3% річних в сумі 408,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах [PERSON] наполягав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву представника позивача про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, згідно ч.2 ст.10 ЦПК України, вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2018 між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений договір позики, про що складено розписку. Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передав, а відповідач отримала у займ 6 800,00 грн., які зобов`язувалася повернути до 30.04.2018. Аналогічний договір позики на тих же умовах було укладено між сторонами і 15.02.2018. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на порушення зобов`язання з поверненням позики, як грошового зобов`язання, позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити 3 % річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Зазначений висновок підтверджується усталеною судовою практикою, зокрема: - Постановою Верховного Суду України від 05 червня 2018 року по справі № 520/12469/15-ц ( встановлено , що сторонами договору позики визначено грошове зобов`язання у гривнях в еквіваленті до доларів США, а відповідач не виконала грошове зобов`язання і не повернула позикодавцю суму боргу за цим договором, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України); - Постановою Вищого спеціалізованого суду України від 13 вересня 2017 року, по справі № 522/5359/16-ц (при цьому ст. 625 Цивільного Кодексу України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною 2 цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно у національній валюті України - гривні.) ; - Постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року по справі № 350/1798/15-ц (окрім того, підлягають застосування положенню статті 625 Цивільного Кодексу України із поєднанням зі статтею 1048 Цивільного Кодексу України, у разі просторочення виконання боржником грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок висловлено у Постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у праві № 6-1412цс16). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконує, а отже порушене право [PERSON] підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 13 600,00 грн. та 3% річних в сумі 408,00 грн. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved