Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, з тих підстав, що 04.03.2016 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір фінансового лізингу № 003084, згідно якого [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» зобовязалась придбати у власність предмет лізингу, а саме: трактор МТЗ-82.1.26 та передати його у користування позивачу в строк та на умовах цього договору, а позивач зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Цього ж дня позивач сплатив [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 49000 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0515636515.1 від 04.03.2016 року з призначенням платежу «адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 003084 від 04.03.2016 року». За умовами договору до отримання в користування предмета лізингу, лізингоотримувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з таких платежів: адміністративний платіж 10%, авансовий платіж 50%, комісія за передачу 3% від ціни предмета лізингу. Авансовий платіж, який відповідно до умов договору може збільшитись в сумі, лізингоодержувач має право сплатити частинами протягом 12 місяців. Вважає, що в оспорюваний договір включені несправедливі умови, які зазначені у ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця(виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обовязкових для споживача умов, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Крім того предмет фінансового лізингу, його вартість належним чином не визначений, зокрема, відсутні технічні та індивідуальні характеристики трактора, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України, а також сторонами не погоджений графік сплати лізингових платежів. За таких умов лізингоодержувач в жодному разі не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною для нього ціною, що ставить позивача в повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає в отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу. Зазначає, що вказані обставини є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, може поставити позивача у невигідні для нього фінансові умови, чого він не знав в момент підписання договору, оскільки не міг передбачити максимальну вартість предмета лізингу, який йому запропонує відповідач. Крім того, в порушення норм ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 49000 грн. під вигляд «платіж за договором», який, за умовами договору, не повертається в жодному випадку. Посилаючись на те, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам закону, позивач просив визнати договір фінансового лізингу № 003084 від 04.03.2016 року недійсним та стягнути з [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» сплачений адміністративний платіж у розмірі 49000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, подали заяви про слухання справи у їх відсітність. Під час розгляду справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові, просили його задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначили, що оспорюваний договір лізингу містить несправедливі умови, які ставлять позивача, як споживача, у нерівне становище з відповідачем, в т.ч.: договором чітко необумовлений предмет лізингу та його ціна це визначається на розсуд відповідача; у договорі не передбачена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання умов договору, непередбачено повернення сплачених лізингоодержувачем коштів у разі розірвання договору. Також Позивач додатково пояснив, що коли він приїхав в м. Кременчуг для укладення договору, в офісі компанії «ВАШ АВТО» йому розяснили, що 49 тис. грн.., які він має сплатити одразу з укладенням договору, входять у вартість предмету лізингу. Представник відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Автофінанс» в судове засідання не зявився, причин неявки в судове засідання не повідомив, був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 04.03.2016 між [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 003084 (далі - Договір), за умовами якого у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб - трактор марки МТЗ 82.1.26, обєм двигуна 4.75/дизель (далі - предмет лізингу), вартістю 18148,15 доларів США, що становить 490000 грн. 00 коп., зазначений у додатку № 1, 2 до договору (а.с. 6-14). Відповідно до п. 1.3. ст. 1 даного Договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Пунктом 1.7. ст. 1 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: Адміністративного платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору. Згідно пунктів 9.1., 9.7. ст. 9 Договору, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному Договорі та у Специфікації. Кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - адміністративний платіж; - комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. Згідно квитанції № 0.0.515636515.1 від 04.03.2016 року [PERSON] сплатив на рахунок [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 49000 грн., вказавши при цьому призначення платежу: «адміністративний платіж» (а.с. 15). Як вбачається з договору та додатку №1 до нього, сплачені позивачем 49000 грн. є першочерговим адміністративним платежем у розмірі 10% від вартості предмета лізингу, за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення. Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За правилами ч.3 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначені індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Частиною 1 ст. 184 ЦК України передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Як вбачається, з п. 1.1 ст. 1 Договору фінансового лізингу та Додатку № 2 до нього (Специфікації), предметом фінансового лізингу є транспортний засіб - трактор марки МТЗ 82.1.26, обєм двигуна 4.75/дизель. Проте, в порушення вищенаведених норм предмет фінансового лізингу не визначений належним чином, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики трактора, рік його випуску, колір, номер шасі/кузова. Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не меньше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж, повязаний з укладенням самого договору. Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, договір може бути визнаний недійсним в цілому. Крім того, п.п. 8.2., 8.3. ст. 8 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору 18148,15 доларів США, що станом на дату укладення Договору становить 490000,0 грн. За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до п. 10.1. ст. 10 Договору, лізинговим платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожний лізинговий платіж включає: - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане в лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу); - комісія за супроводження Договору в розмірі 7 відсотків. Як видно з вищенаведеного, графік покриття витрат, виплати лізингових платежів та сам обсяг таких платежів в момент укладання договору між сторонами не погоджено, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування та є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності. Так, згідно з п. 1.4. ст. 1 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. В договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4. ст. 1 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже, на переконання суду такі умови є несправедливими. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно п. 5.4. ст. 5 Договору, лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим Договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший. Але відповідно до п. 7.3. ст. 7 даного Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. Статтею 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.1.-12.13. ст. 12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Згідно п. 12.1.ст. 12 Договору передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, письмово повідомивши лізингодавця. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, а 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. У звязку з цим положення статті 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а статтею 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом в інших формах. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Як зазначає Верховний Суд України в своїй постанові від 16.12.2015 року до спірних правовідносин також застосовуються вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пункт 4 частини першої статті 34 цього закону вказує, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідачем не надано суду доказів про наявність в нього відповідної ліцензії. Відповідно до вимог абзацу 2 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже враховуючи вищенаведене для суду є обов'язковим висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним адміністративний платіж в сумі 49000,0 гривень. А тому, суд оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки [PERSON] на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, то з [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст., 3, 13, 184, 216, 227, 806, 807, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 3, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: approved