Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, а сааме просив із урахуванням змінених позовних вимог зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод йому перешкод у встановленні огорожі по периметру земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS], але в повній мірі не може нею користуватися, так як відповідачі не дають можливіть обгородити земельну ділянку. У звязку з цим змушений звернутися до суду із вищезазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав, просив його задовольнити з наведених в позові підстав. Відповідачі та їхній представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні, оскільки вважають його безпідставним та необґрунтованим. Додатково заначили, що жодних перешкод у користуванні земельної ділянки [PERSON] не створюють. При цьому вважають, що [PERSON] має намір влаштовувати огорожу на їхній частині земельної ділянки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Згідно з ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав та предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Крім того, підставами позову є фактичні обставини, що мають місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, а зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на зазначене можливим є застосування цивільно-правових способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 391 ЦК України, відповідно до яких власник управі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення і дає можливість захистити порушене право. Відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS]. Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54845819 від 10.03.2016 року, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.02.2016 року. Одночасно також встановлено, що як пояснили в судовому засіданні сторона відповідачів, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок [ADDRESS] на цей час не оформлено. При цьому власниками зазначеного будинку є відповідачі [PERSON] та [PERSON] Таким чином слід прийти до висновку, що земельна ділянка, яка розташована за адресою [ADDRESS], на праві користування належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] Зазначені обставини, визнані сторонами у справі, а відтак в силі вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. З огляду на зазначене судом встановлено, що земельна ділянка на [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] В свою чергу користувачами земельної ділянки на [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON] Зазначені земельну ділянки є суміжними. Відповідно ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Так відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Таким чином у суду немає підстав ставити під сумнів визначені межі земельної ділянки позивача, оскільки така належить йому на праві приватної власності і таке жодним чином не оспорене, земельній ділянці [PERSON] присвоєно кадастровий номер, що однозначно свідчить про те, що така має чітко визначені межі. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача також вказувала на те, що у позивача підсутні правові підстави для звернення до суду з такими вимогами, оскільки жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою не вчиняється. Разом з тим така позиція сторони відповідача спростовуєтьсмя наступним. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК). Додатково суд відкидає твердження сторонни відповідачів, що у випадку встановлення огорожі, такі будуть позбавлені можливості належним чином обслуговувати належні їх будинок та господарські споруди, оскільки вирішення такого питання можливе шляхом встановлення земельного сервітуту, що не є предметом цього спору. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, що в ході судового розгляду підтвердився факт порушення прав позивача, який позбавлений права вільного користування належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому такі перешкоди мають бути усунуті шляхом зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у встановленні огорожі по периметру земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS]. Разом з тим, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не є співласником будинку [ADDRESS] а відтак і користувачем земельної ділянки, на якій такий розташований, в задоволенні заявленого позову до [PERSON] слід відмовити. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial