Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на управління, утримання та збереження спільного майна. На обґрунтування позову позивач зазначив, що сторонам на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині вбудованого приміщення магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 01.02.2015 р. по 01.08.2020 р. позивачем було сплачено за електроенергію 303411,49 грн., з 01.04.2014 р. по 30.06.2020 р. комунальні послуги 4062,76 коп., за виготовлення та монтаж метало пластикових вікон та дверей 21344,58 грн., а всього сплачено 328818,83 грн. Відповідач участі в утриманні та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 164409,00 грн., що становить половину витрат на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідач надав відзив на позов в якому зазначив, що не вважає себе зобов`язаним нести витрати за утримання приміщення магазину, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність, крім того, понесені позивачем витрати не підтверджені належними доказами, а строк позовної давності сплив 19.08.2017 р. Відповідачем подано заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він здійснює підприємницьку діяльність в приміщенні магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з чим оплачує всі комунальні послуги (електроенергія, вода та водовідведення) за тарифами, встановленими для приватних підприємців. Згоди відповідача на встановлення вікон та ролет він не отримував, але ніяких заперечень також не було. Відповідач надав пояснення, що відповідають доводам, що наведені ним у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторонам на праві приватної спільної сумісної власності належить по 1/2 частині вбудованого приміщення магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ № 239602. За період з 01.02.2015 р. по 01.08.2020 р. позивачем було сплачено за електроенергію 265630,60 грн., що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями наданими Олешківським РЕМ, довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 29.07.2020 року. Судом також встановлено, що за період з 01.04.2014 р. по 30.06.2020 р. позивачем на користь Виноградівського СКГ за комунальні послуги було сплачено 4062,76 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2020 р. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Сторони є співвласниками оспорюваної квартири, а тому відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, отже, позивач, що сплатив замість відповідача грошові кошти в сумі 265630,60 грн. за електроенергію, 4062,76 грн. за інші комунальні послуги вправі вимагати від відповідача сплати йому Ѕ частини вказаних витрат, що відповідає частці у спільній власності на майно, разом з тим, разом з тим, частина платежів, зазначених в довідці від 29.07.2020 року в сумі 37780,89 грн. сплачена позивачем за особовими рахунками, що відповідають іншим адресам, а тому суд вказану суму до розрахунку не приймає. Відповідачем також заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, отже, стягненню підлягають витрати позивача в межах строку позовної давності, оскільки позов пред`явлено 19.08.2020 року, а тому трирічний строк позовної давності до вимог, що заявлені до 19.08.2017 року пропущено й відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивачем після 19.08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, сплачено за електроенергію 162100,24 грн. та 1641,83 грн. за інші комунальні послуги, що в сумі становить 163742,07 грн., отже, стягненню з відповідача підлягає половина вказаної суми, що становить 81871,04 грн. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів здійснення ним оплати за виконання робіт по встановленню металопластикових вікон та дверей оскільки самі по собі договори поставки №353 та №354 від 18.08.2009 року не є документами, що підтверджують факт перерахування грошових коштів за виконані роботи, а тому позовні вимоги в частині стягнення витрат на виготовлення та монтаж металопластикових вікон та дверей в сумі 21344,58 грн., суд вважає необґрунтованими. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial