Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач у позові вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.1992р. Між позивачем та відповідачем ніякого договору найму або угоди про умови користування та проживання його у будинку не було, відповідач не проживає в будинку вже 5 років, що можуть підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з реєстрацією відповідача, позивач, як власник будинку, не може повною мірою реалізувати свої права щодо зазначеного майна. До того ж, комунальні служби, які надають послуги по утриманню будинку в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців та нараховують у відповідності із своїми тарифами відповідні розміри грошових коштів, які позивач змушений сплачувати, що значно погіршує його матеріальне становище. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг за весь час його реєстрації не приймав. Окрім того, за весь час реєстрації відповідача у будинку, він у поліпшенні стану житлового будинку участі не приймав, позивач сам утримує будинок. Як зазначає позивач, що оскільки відповідач фактично в будинку не проживає вже протягом 5 років, не оплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог, в яких просив розглядати справу без його участі (а.с. 38). Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 130 газети «Слобідський край» від 29 жовтня 2016 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав (а.с. 23, 28, 30, 36, 39). Представник третьої особи - Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області в судове засідання не з'явився, селищний голова надав суду заяву про те, що проти позову не заперечує, в якій просить розглядати справу за відсутності представника (а.с. 22). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, виданого 17 жовтня 1992 року Чугуївською державною нотаріальною конторою (а.с.8). Згідно акту-підтвердження Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області від 07.07.2016р. складеного комісією у складі: секретаря сільської ради Капустник В.Ф., депутатів сільської ради Ребрищевої Н.М. та Шумової І.В., Полупан В.П. зареєстрований, але не проживає в [ADDRESS] в домоволодінні, яке належить [PERSON] (а.с. 9). Факт не проживання відповідача понад 5 років у будинку, що належить позивачу, підтверджується також письмовими поясненнями сусідів позивача [PERSON], яка проживає [ADDRESS] та [PERSON], який проживає у [ADDRESS] по тій саме вулиці (а.с. 10, 11). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, власником якого він є, зареєстрований [PERSON], який фактично не проживає у вищезазначеному будинку протягом 5 років, тому вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved