Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Львівської області Дитюк Г.М., за реєстром №840, придбав у [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 19 зазначеного договору продавець зобов`язаний звільнити вищевказану квартиру до 15 серпня 2018 року і знятись з реєстраційного обліку не пізніше цього строку. Однак, попередній власник квартири - [PERSON] , на даний час не знявся з реєстраційного обліку і його місце проживання досі зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . зазначає, що факт реєстрації відповідача у квартирі порушує його право на вільне розпорядження і користування майном. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 18.09.2020 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15.10.2020 року відповідач через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подав клопотання у якому позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив позов задоволити. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на поштову адресу сторін. Відповідач не подала відзиву на позовну заяву та інших заяв до суду від неї не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності /а.с.17-18/. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 11.09.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.21/. Відповідно до п.19 договору купівлі-продажу від 17.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Львівської області Дитюк Г.М., за реєстром №840, продавець зобов`язаний звільнити вищевказану квартиру до 15 серпня 2018 року і знятись з реєстраційного обліку не пізніше цього строку /а.с.8/. З довідки ОСББ «Зелений кипарис» від 01.01.2020 року та акту комісії ОСББ «Зелений кипарис» від 01.01.2020 року вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з серпні 2018 року /а.с.11-12/. 15.10.2020 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги, просить позов задоволити. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, відтак наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved