Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], померлий [INFO], є сином [PERSON], померлого 07.07.1970 року, визнати за ним - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт ММ131936, виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.03.1999 року, право власності на житловий будинок літ «А-1» з прибудовами літ «А1-1», «А2-1», «А3-1», «А4-1» з тамбуром літ «а», тамбуром літ. «а2», загальною площею 127,30 кв.м., житловою площею 90,00 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «Д», душем літ. «Е», сараєм літ. «Ж»,погрібом літ. «жп», гаражем літ. «З», навісом літ. «И», кіоском літ. «Л», навісом літ. «М», вигрібною ямою літ. «Н», колодязем літ. «к1», воротами літ. №1, огорожею №3,4,5,6, розташованими за адресою Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Шевченко, №73 в порядку спадкування за законом після смерті дідуся [PERSON], померлого 07 липня 1970 року та після смерті батька [PERSON], померлого 01 липня 2002 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що до 1961 року, на земельній ділянці, розташованій за адресою: смт. Пісочин вул. Шевченко № 73 (колишній №8), знаходився житловий будинок право власності на який було зареєстровано, в цілому, за його дідусем [PERSON]. Вказаний житловий будинок було знесено і в 1961 році, на даній земельній ділянці в порядку перебудови ( рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 04.05.1956 року) зведено новий житловий будинок, який було прийнято до експлуатації на імя [PERSON] згідно акту, затвердженого рішенням виконкому [PERSON] селищної ради від 29.06.1962 року, але право власності на житловий будинок не оформлено та в БТІ не зареєстровано. 07 липня 1970 року дідусь позивача - [PERSON] помер. Спадщину після смерті дідуся [PERSON] прийняв батько позивача - [PERSON], який постійно в будинку мешкав та був зареєстрований по вказаній адресі. Але свої спадкові права в нотаріальній конторі не оформив. 01 липня 2002 року [PERSON] помер, після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку літ. «А-1», прибудов літ. «А1-1», «А2-1», «А3-1», «А4-1» з тамбуром літ. «а», тамбуром літ. «а2», загальною площею 127,30 кв. м., житловою площею 90.00 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «Д», л. душем літ. «Е», сараєм літ. «Ж», погрібом літ. «жп», гаражем літ. «З», навісом літ. «И», кіоском літ. «Л», навісом літ. «М», вигрібною ямою літ. «Н», колодязем літ. «к1», воротами літ. №1, огорожею № 3,4,5,6 розташованими за адресою: смт. Пісочин вул. Шевченко № 73. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, оскільки в встановлений законом, шестимісячний строк, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, мати позивача померла, він являється єдиним спадкоємцем на залишену спадщину. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не має можливості в звязку з тим, що будинок в БТІ не зареєстрований і відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON], йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та витребувано докази по справі. 11 грудня 2018 року через канцелярію Харківського районного суду Харківської області представником позивача долучено до матеріалів справи витребувані ухвалою суду відомості з Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. 11 грудня 2018 року на підставі ч. ч.1,4\~ст. 268 ЦПК України\~вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час дату та місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що згідно інформації Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» вих. № Е-з4697 від 24.10.2018 року до 1961 року, на земельній ділянці, розташованій за адресою: смт. Пісочин вул. Шевченко № 73 (колишній №8), знаходився житловий будинок право власності на який було зареєстровано, в цілому, за моїм дідусем [PERSON],, згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради 27.06.1955 року на підстави ухвали народного суду Пятої ділянки від 15.06.1955 року, справа № 2-490. За вказаним житловим домом була закріплена земельна ділянка площею 1200 кв.м. Згідно акту, затвердженого рішенням виконкому [PERSON] селищної ради від 29.06.1962 року, вказаний житловий будинок було знесено і в 1961 році, на даній земельній ділянці в порядку перебудови ( рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 04.05.1956 року) зведено новий житловий будинок, який було прийнято до експлуатації на імя [PERSON], але право власності на житловий будинок не оформлено та в БТІ не зареєстровано. 07 липня 1970 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 256413 , виданим 10 липня 1970 року відділом запису актів громадянського стану [PERSON] селищної ради Харківського району. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв батько позивача - [PERSON], який постійно в будинку мешкав та був зареєстрований по вказаній адресі. Але свої спадкові права в нотаріальній конторі не оформив. 01 липня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 347994, виданим 29 жовтня 2002 року відділом запису актів громадянського стану [PERSON] селищної ради Харківського району. За інформацією КП «ХРБТІ» та технічним паспортом, виготовленим станом на 03.10.2018 року після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку літ. «А-1», прибудов літ. «А1-1», «А2-1», «А3-1», «А4-1» з тамбуром літ. «а», тамбуром літ. «а2», загальною площею 127,30 кв. м., житловою площею 90.00 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «Д», л. душем літ. «Е», сараєм літ. «Ж», погрібом літ. «жп», гаражем літ. «З», навісом літ. «И», кіоском літ. «Л», навісом літ. «М», вигрібною ямою літ. «Н», колодязем літ. «к1», воротами літ. №1, огорожею № 3,4,5,6 розташованими за адресою: смт. Пісочин вул. Шевченко № 73. Мати позивача - [PERSON] померла ще 13.02.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІV-ВЛ № 299506, виданим 14.02.1991 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно. Оскільки правовідносини щодо виникнення права власності на спірний житловий будинок виникли в 1970 році, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України у редакції 1963 року і іншого законодавства, яке діяло на час їх виникнення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України\~(в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, а саме ст.ст. 12, 13 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що серед інших підстав громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом, обєктами права приватної власності є жилі будинки. Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995 року) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української РСР, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. \~ \~ \~ \~Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 року також вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Все належне спадкодавцю майно, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входить до складу спадщини, є обєктом спадкування після його смерті. \~ \~ \~ \~За своє життя [PERSON] та [PERSON] ніяких заповітів не залишали, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, згідно вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на\~спадкування\~почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем на залишену спадщину, в установлений законом строк її прийняв, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки в шестимісячний строк звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району із заявою про прийняття спадщини. Оскільки спірний житловий будинок є обєктом спадкування (майном померлого) після його смерті, входить до складу спадщини згідно приписів ст. 1218 ЦК України (в ред. 2003 року), позивач має право претендувати на право власності на це майно в цілому в порядку спадкування за законом у разі прийняття ним спадщини при відсутності інших спадкоємців, які її також прийняли. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за N 282/20595,\~видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Відповідно до положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.\~2 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.\~3\~зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до листа МЮ України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав\~фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved