Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди з тих підстав, що він є приватним підприємцем та здійснює перевезення вантажів, використовуючи на підставі договору оренди автомобіль DAF-XF95.380, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. На початку листопада, 6 чи 7 числа, 2012 року водієм на вказаний автомобіль було прийнято [PERSON], який 06.12.2012 року отримав в м. Харків вантаж, який повинен був доставити в м. Одесу. При перевезенні вантажу, [PERSON] безпідставно передав керування автомобілем [PERSON], який на відстані 30 км від м. Кривий Ріг не впорався з керуванням, заснув за кермом та здійснив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої вище вказаний автомобіль було пошкоджено. Після ДТП ні [PERSON], ні [PERSON] не викликали працівників ДАІ на місце пригоди. Пошкодженням автомобіля завдано шкоду в розмірі 145357,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача 32000,00 грн. упущену вигоду в результаті простою автомобіля. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., яку він обґрунтовує тим, що він хвилювався за ремонт автомобіля, через що погіршився його стан здоров'я, він переніс душевні страждання, було порушено його нормальні життєві зв'язки. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився , надавши суду заяву якою просить суд розглядати справу без його участі . Третя особа [PERSON] також в судове засідання не з*явився , надавши суду заяву якою просить суд розглядати справу без його участі . Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обгрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору оренди від 13.12.2011 року, вантажний автомобіль DAF-XF95.380, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], переданий в оренду [PERSON] (а.с. 54). Факт дорожньо-транспортної пригоди та факт керування автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди саме відповідачем в судовому засіданні ні ким не заперечувався. Відповідно до ст.. 61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно звіту №43 про оцінку майна, автомобіля DAF-XF95.380, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], від 24.01.2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу станом на 21.01.2013 року, складає 145357,00 грн. (а.с. 16-49). Клопотань про проведення інших експертиз в судовому засіданні не було. Відповідно до п. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні не встановлено факту трудових відносин між позивачем та відповідачем, оскільки позивач чітко заявив , що він погодився лише заплатити за перевезення відповідачу та тертій особі без трудового договору . Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом , механізмом іншим об*єктом , завдала шкоди діяльністю щодо його використання , зберігання або утримання , зобов*язана відшкодувати її на загальних підставах На підставі вище викладеного , суд вважає , що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача майнової шкоди в сумі 145357 грн. підлягає до задоволення . Відносно інших позовних вимог то а саме: стягнути з відповідача 32000,00 грн. упущену вигоду в результаті простою автомобіля, моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн , то ухвалою Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних справ від 02.10.2013 року в цій частині залишено ріщення Карлівського районного суду від 26.02.2013 року без змін , а ньому по цим вимогам позивачу відмовлено. Судові витрати, понесені позивачем, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial