Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 травня 2010 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через розбіжність характерів, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, хоча вони проживають разом, але спільних інтересів не мають, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на розірванні шлюбу, оскільки його подальше збереження неможливе. Відповідачка відзиву на позов не подала, в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, так як наданий судом час для примирення не дав позитивного результату й подальше існування шлюбу між ними неможливе. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 14 травня 2010 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №661. Сторони є батьками спільної неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з батьками. Хоча сторони й проживають разом, але тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають й наданим судом часом не скористались для збереження сім`ї, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за його клопотанням залишаються за позивачем, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved