Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до [PERSON] та [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], та просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири № 71, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12, укладений 11.02.2011 р. між [PERSON] та [PERSON]; визнати покупцем за договором купівлі-продажу квартири № 71, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12, укладеним 11.02.2011 р. [PERSON] та [PERSON]; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири № 29, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12, укладений 25.07.2012 р. між [PERSON] та [PERSON]; визнати покупцем за договором купівлі-продажу квартири № 29, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12, укладеним 25.07.2012 р. [PERSON] та [PERSON]; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу машиномісця № 09, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12, укладений 12.09.2012 р. між [PERSON] та [PERSON]; визнати покупцем за договором купівлі-продажу машиномісця № 09, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна, будинок 12, укладеним 12.09.2012 р. [PERSON] та [PERSON]; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]: квартиру № 71, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12; квартиру № 29, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12; машиномісце № 09, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ясна будинок 12. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18 листопада 1995 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Позивач проживав з відповідачкою однією сім'єю до 02 квітня 2014 року. 16 червня 2004 року у позивача та [PERSON] народився син - [PERSON]. 24 вересня 2014 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року було розділено між позивачем та [PERSON] частину спільного сумісного майна подружжя, яке знаходилось у їх безпосередній власності. Також позивач зазначив, що під час шлюбу, за зароблені кошти від трудової діяльності та продажу іншого майна, подружжям було придбано спірне нерухоме майно у м. Одеса. З ініціативи [PERSON], задля зменшення податкового навантаження на подружжя, договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна оформлювалися на її батьків - [PERSON] та [PERSON] Спірна нерухомість придбалась позивачем та [PERSON] для власних потреб, їх вартість сплачувалась із спільних заощаджень колишнього подружжя від трудової діяльності. [PERSON] та [PERSON] до спірної нерухомості не мали ніякого відношення, ніколи не вселялись в квартиру та в ній не проживали, машиномісцем не користувались, коштів на придбання даної нерухомості не мали, як і причини її придбання. На період придбання нерухомості [PERSON] та [PERSON] вже тривалий час були пенсіонерами, отримували невеликий дохід, заощаджень для придбання даної коштовної нерухомості не мали. До укладення договорів купівлі-продажу спірної нерухомості саме позивач та [PERSON] обговорювали умови купівлі-продажу нерухомості, їх ціну, а оглядав квартиру рідний брат позивача [PERSON], який постійно мешкає у м. Одеса, натомість відповідачка [PERSON] та її померлий чоловік [PERSON] участі в підборі нерухомості для купівлі та в підготовці укладення договору не приймали. Крім того, спірною нерухомістю після її купівлі користувалися позивач та їх спільна з [PERSON] неповнолітня дитина. Позивач та [PERSON] проводили ремонт житла, оплачували квартирну плату. Після розірвання шлюбу та поділу майна, що знаходиться в м. Києві, на пропозиції позивача щодо позасудового поділу частини спільної сумісною власності родини у м. Одесі, відповідачі відмовились та взагалі заперечували, що це майно фактично належить позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що вони є необґрунтованими та недоведеними. Також зазначила, що позивач має довести належними письмовими доказами, що саме за його кошти були придбані спірні квартири, наявність грошей не може доводитися лише показами свідків. Присутність [PERSON] при укладенні договорів купівлі-продажу спірних квартир не означає, що грошові кошти, за які придбано квартир, належали саме позивачу. Твердження позивача, що [PERSON] та [PERSON] не мали змогу купити нерухомість у м. Одесі не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] із своїм покійним чоловіком, все життя працювали на керівних посадах, до того, ж батько [PERSON] жив у Німеччині, мав громадянство Німеччини, постійно допомагав матеріально. [PERSON] та [PERSON] мали свої особисті грошові кошти і були в змозі придбати спірні квартири, і зробили це з метою вкладення своїх особистих грошових коштів у нерухомість, з метою збереження. Також представник відповідачів зазначила, що при розгляді судової справи про поділ частини спільної сумісної власності подружжя [PERSON] не згадував про наявність спільного майна подружжя у м. Одесі. Також вказала, що позивачем було подано до суду підроблену довіреність [PERSON] від 22 серпня 2013 р., яка не має юридичної сили. А також подала заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач пропустив строк і не на дав обґрунтованих підстав для його поновлення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, мотивуючи це тим, що договір купівлі-продажу був укладений безпосередньо з покупцем, а позивача третя особа ніколи не бачила. Представник третьої особи також зазначила, що позивачем був пропущений строк для предявлення позовних вимог щодо визнання недійсним правочину. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявлялися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, у їх сукупності , прийнявши докази , що є наяними у матеріалах справи , вислухавши думку сторін , повно і всебічно з`ясувавши обставини суд приходить до висновку . Судом встановлено, що 18 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON], укладено та зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-БК №326699 видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис за №2550. 16 червня 2004 року у позивача та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 червня 2004 року серії 1-БК №268418, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року, що набрало чинності, шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року було вирішено спір про поділ частини спільної сумісної власності подружжя, та розділено між позивачем та [PERSON] частину спільно нажитого майна подружжя, яке знаходилось у їх безпосередній власності. Також судом встановлено, що 11 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Вартість квартири склала 387\~000 грн. 25 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Вартість квартири склала 602\~888, 00 грн. 19 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу машиномісця за адресою: м. Одесса, вул. Ясна 12, № 09, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Вартість машиномісця склала 89\~500 грн. Також судом встановлено, що дії щодо пошуку спірної нерухомості, її огляду, визначення істотних умов договорів купівлі-продажу та реалізації їх умов, здійснювали безпосередньо [PERSON] та [PERSON], при цьому [PERSON] та [PERSON] участі в підборі квартири для купівлі та визначені істотних умов договорів купівлі-продажу не приймали. Вищевказані обставини також підтверджуються допитаними в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], який є рідним братом позивача, та [PERSON] - рідного сина відповідачки [PERSON] В суду немає підстав ставити під сумнів вищевказані показання свідків, їх пояснення не суперечать іншим доказам та матеріалам справи. Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в подальшому нерухомістю не користувалися та не розпоряджалися, у спірній квартирі не були зареєстровані та в ній не проживали. Відповідачами не надано обґрунтувань щодо походження коштів, за які було придбано квартиру. При цьому слід врахувати, що [PERSON] - особа похилого віку і окрім пенсії інших доходів не має, а [PERSON] окрім пенсії, отримував дохід як працевлаштований на підприємстві ТОВ «Ельбрус-транс» інвалід. Твердження представника відповідачів про те, що спірна нерухомість придбана за рахунок заощаджень [PERSON] та [PERSON], а також про наявність матеріальної допомоги із-за кордону суд оцінює критично і вважає дані твердження є недоведеними. Натомість, достатність спільних грошей у колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] для придбання спірної нерухомості підтверджується наявними в матеріалах справи: довідками про середню заробітну плату (дохід) позивача на посаді директора ТОВ «Ельбрус-транс» з 2000 по 2012 р. на загальну суму 212\~065, 97 грн.; довідкою ТОВ «Українські лінії» про дохід [PERSON] на посаді технічного директора за період з 2003 по 2010 р. на загальну суму 69\~093, 74 грн.; видатковими касовими ордерами за січень 2011 р. про виплату [PERSON] ТОВ «Ельбрус-транс» доходу на загальну суму 300\~000, 00 грн.; Договором комісії №378867 від 12 червня 2012 року та довідкою-рахунком №378867 про продаж [PERSON] транспортного засобу VolvoS-80 на загальну суму 300\~000, 00 грн.; податковою декларацією про майновий стан і доходи [PERSON] за 2012 р. Доводи [PERSON] про фальшивість довіреності від 22 серпня 2013 року, виданою нею на імя [PERSON], в якій [PERSON] підтверджує, що спірна нерухомість є спільною з позивачем власністю, є безпідставними та не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа\~доказів\~і розглядати справу на підставі інших доказів. Пунктом 28 постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що при відсутності таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК України) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. Проте, представником відповідачів відповідних доказів до суду надано не було. Суд не погоджується з доводом представника відповідачів та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] про застосування позовної давності, у звязку з наступним. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. До розірвання шлюбу за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року та поділу майна, що знаходиться в м. Києві відповідачі не ставили під сумнів та не заперечували досягнуту усну домовленість про спільність сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], тому позивач дізнався про його порушене право лише після розірвання шлюбу та початку поділу спільного майна. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За ст. 665 ЦК України договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Враховуючи наведені обставини і оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що правочини мають бути спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Наслідком оформлення спірної нерухомості на [PERSON] та [PERSON], стало виникнення розбіжності між волею реального покупця та її зовнішнім виявом, тому такі правочини є недійсними в частині покупця з моменту вчинення правочину. Належними покупцями за даними спірними правочинами є колишнє подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки спірна нерухомість придбана за їх спільні кошти, для потреб родини. За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що спірна нерухомість набута подружжям [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, тому належить колишнім дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved