Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та визнання права користування майном, зазначивши, що являється з відповідачем співвласниками нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири [ADDRESS] однак відповідач змінила замки на вхідних дверях та унеможливила позивача користуватись даним майном, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить усунути перешкоди, які чинить відповідач, та вселити його в квартиру [ADDRESS] визнавши за ним право користування на праві власності квартирою та сараєм. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що дана квартира належить їй та позивачу на праві спільної сумісної власності. Не заперечувала та визнала обставини приналежності до даної квартири сараю. Зазначила, що в квартирі проживає з своєю донькою. Позивач в квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує. Змінювала замки на вхідних дверях у квартирі та сараї у зв'язку з необхідністю та виходом із ладу старих замків. Дублікатів відповідних ключів позивачу не надавала, оскільки не бачить в цьому необхідності. Підтвердила про наявність випадків перешкоджанню позивачу потрапити в дану квартиру, так як площа квартири не дозволяє їх спільне проживання. За умови сплати позивачем заборгованості - не буде чинити йому перешкод. Просила позов задовольнити частково, відмовивши у вселенні позивача. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Зміст договору дарування, посвідченого 24.03.2006 року приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу [PERSON], зазначає, що [PERSON] та [PERSON] одержали в дарунок в рівних частках квартиру [ADDRESS], при цьому 30.03.2006 року дана квартира на праві приватної власності зареєстрована Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному, реєстрова книга № 319, реєстровий № 30/29407 (а.с. 3). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] зазначає, що дана квартира є однокімнатна, житлова площа складає 11,1 кв.м. (а.с. 5). Копія особового рахунку № [NUMBER] від 26.02.2014 року, видана ТОВ «ЖЕО», вказує, що в квартирі [ADDRESS], проживає [PERSON] та її донька [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 11.1 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], остання разом зі своєю донькою проживає в даній квартирі, при цьому сторонами в судовому засіданні не заперечувались та визнавались обставини приналежності до зазначеної квартири господарської будівлі - сараю, та наявності перешкод у [PERSON] щодо користування відповідним нерухомим майном в силу заміни замків на вхідних дверях квартири та сараю. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст ч.1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Норма ст. 319 ЦК України прописує, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст. 355 ЦК України зазначає - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, [PERSON] та [PERSON], будучи співвласниками квартири [ADDRESS], мають рівні права щодо такого майна та забезпечуються рівними умовами здійснення своїх прав, в тому числі щодо права спільного володіння та користування відповідним майном, незалежно від волі інших осіб, при цьому суду не надано жодного доказу наявності підстав, передбачених законом, щодо позбавлення чи обмеження їх прав власності. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 155 Житлового кодексу України прописує, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Норма ст. 392 ЦК України прописує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Таким чином позивач, як співвласник жилого приміщення, не може бути обмежений у праві користування таким приміщенням, тим більше позбавлений права користування відповідним приміщенням, а тому при наявності перешкод у здійсненні ним свого права користування майном - він має право вимагати усунення таких перешкод та звернутись із позовом про визнання його права користування, що є однією із складових права власності, при цьому суд звертає увагу на те, що не забезпечивши позивачу право користування жилим приміщенням, неможливо буде отримати настання правовідносин між співвласниками майна, що є у спільній сумісній власності, щодо можливості здійснення ними фактичного користування, а відтак появи, можливої, необхідності реалізувати подальший захист своїх речових прав, в тому числі шляхом виділу частки із майна та припинення права на частку у спільному майні, що передбачено ст.ст. 364, 365, 370 ЦК України. Разом з тим, відповідно до норми ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, при цьому поняття утримувати майно, в яке надаються житлово-комунальні послуги, передбачає, окрім витрат, пов'язаних із збереженням та поліпшенням майна, необхідність оплати відповідних житлово-комунальних послуг, проте несплата останніх не може бути перешкодою у користуванні майном, а тому позиція відповідача щодо вчинення перешкод позивачу в користуванні майном з підстав несплати ним відповідних коштів - є помилковою, в даному випадку суперечить нормам чинного законодавства, однак може бути окремою підставою для звернення до суду із позовом про стягнення відповідної компенсації із співвласника майна. За даних обставин, враховуючи, що позивач має достатньо правових підстав для користування квартирою [ADDRESS], оскільки є співвласником такого майна, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, які не заперечувались та визнавались сторонами, щодо неможливості доступу позивача до належного йому майна в силу зміни замків на вхідних дверях відповідної квартири та приналежної до неї господарської споруди - сараю, що є наслідком дій відповідача, а тому при наявності перешкод у здійсненні позивачем свого права власності, складовою якого є права користування майном - він має право вимагати усунення таких перешкод та звернутись із позовом про визнання його права користування, що є однією із складових права власності, в результаті чого обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як співвласника житлового приміщення, а саме: вселення та визнання його права користування, відповідає змісту порушеного права власності позивача щодо користування таким майном, в силу чого суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved