Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй заяві вказав, що 23 травня 2016 року позичив відповідачеві кошти в розмірі 177000 гривень 00 копійок строком до 23 березня 2017 року, про що було укладено письмовий договір позики. Оскільки останній у передбачений договором термін добровільно повернув вказані коштів частково, в сумі 41000 гривень, просить стягнути їх решту 136000 гривень в судовому порядку з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 11244 гривні 23 копійки та 3% річних 3308 гривень 71 копійка, а також вирішити питання щодо повернення йому судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, але у наданій суду заяві просив розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але у наданій суду заяві просив суд розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволенння. В зв»язку з неявкою в підготовче судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 1046 ЦК України «За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками». Як встановлено в судовому засіданні 23 травня 2016 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 177000 гривень 00 копійок строком до 23 березня 2017 року, що підтверджується письмовим договором позики (а.с. 9). У визначений зазначеним договором строк останній боргу не повернув, а лише частково сплатив його розмір в сумі 41000 гривень. Позивчем заявлені позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 136000 гривень, 11244 гривні 23 копійки інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних 3308 гривень 71 копійка. Згідно ст. 1049 ЦК України «Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором». Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» «У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з»ясування досліджених інших обставин справи». Відповідно до ч.4 ст 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідач у передбачений письмовим договором термін не повернув коштів позикодавцеві, позовні вимоги визнав в повному обсязі і згоден їх сплачувати, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні та обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути 1505 гривень 52 копійки в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору, які підтверджені документально (а.с.16).

Outcome: approved