Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 листопада 1995 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №194. В обґрунтування позову зазначив, що з 18.11.1995 він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. За рахунок вказаних обставин почуття між ними втрачені, а тому єдиним виходом з ситуації є розірвання шлюбу, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Шлюбні відносини між нами припинені з кінця квітня 2015 року і з цього часу вони проживають окремо. Продовження сімейного життя є неможливим виключно через вказані вище обставини. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними відсутній. Неповнолітня дочка залишається проживати після розлучення разом з ним, оскільки це відповідає її інтересам та особистому бажанню. 29.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. 21.08.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача, підготовче засідання було відкладено. 26.09.2018 в зв'язку із перебуванням судді у відрядженні підготовче засідання було відкладено. 19.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання. 19.10.2018 позивач [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. 07.11.2018 в зв'язку із перебуванням судді у відпустці підготовче засідання було відкладено. 29.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 26.12.2018 судовий розгляд відкладено в зв'язку з першою неявкою відповідача. 01.02.2019 учасники справи на судовий розгляд не з'явилися. Позивач [PERSON] засобами телефонного зв'язку повідомив, що не має змоги з'явитися в судове засідання через хворобу, просив проводити розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи, судові витрати просив залишити за його рахунок. Відповідач [PERSON], яка повідомлялася рекомендованими листами, направленими їй\~судом на адресу зареєстрованого місця проживання (а.\~с. 19, 22, 28, 32, 40, 44, 48, 52),\~та через\~оголошення на\~офіційному веб-сайті судової влади України (а.\~с.\~20, 27, 30, 36, 42, 46, 50), не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавала, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу Серія І-ВЛ №287397 та копії свідоцтва про народження Серія І-ВЛ №154482, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.11.1995, від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а. с. 8, 9). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подала заперечень відповідач, вбачається наступне: сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть; збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача; спору про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами немає. Дочка сторін [PERSON], [INFO], на час вирішення справи по суті досягла повноліття. Таким чином, спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Враховуючи, що: позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] відзив проти позовної заяви не надала, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач [PERSON] у заяві просив залишити судові витрати понесеними за його рахунок, питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судом не вирішувалося.

Outcome: approved