Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказував на те, що його померла мати [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS], і була зареєстрована у вказаній квартирі, хоча фактично проживала в [ADDRESS]. Сумісно з матір»ю в цій квартирі проживав він, його сестра [PERSON] - відповідачка по справі, їх бабуся [PERSON], а також племінниця [PERSON] - донька його сестри. З 1995 року і до моменту своєї смерті його мати перебувала на обліку в психіатричній лікарні № 7 міста Маріуполя з діагнозом «шизофренія», яка характеризується погіршенням сприйняття реальності і значною соціальною дисфункцією. Зокрема, в його матері це виявлялося в тому, що вона з постійною регулярністю відчувала голоса і перебувала в стані депресії, неодноразово була доставлена швидкою допомогою до психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя. Вона неодноразово проходила стаціонарне лікування, а також регулярно щомісячно отримувала медикаментозне лікування, консультації і обстеження лікаря. За рецептом лікаря-психіатра його мати щоденно приймала лікуючі препарати, зокрема «галоперідол», «азалептін», що відносяться до фармакологічної групи «Психотропні лікуючі засоби. Нейролептики». [INFO] його мати померла. Її спадкоємцями за законом першої черги є він, його сестра - відповідачка та її мати - їх бабуся [PERSON] Після смерті матері він одразу поставив перед сестрою питання щодо оформлення спадщини матері - квартири [ADDRESS]. На що відповідачка відповіла йому, що їх мати, ще минулого року подарувала їй цю квартиру. Для нього цей факт виявився зовсім неочікуванним, так як за життя мати ніколи не висловлювала своїх думок щодо цього. Про неусвідомлення дій матері свідчить і причина її смерті - «повішення». Усі вищеперелічені факти дають підстави вважати йому, що починаючи з 1995 року і до моменту своєї смерті - [INFO], його мати в зв»язку з психічним захворюванням не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Що дає підстави вважати йому про те, що в момент укладення спірного договору дарування, його мати не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 19 квітня 2012 року між його померлою матір»ю та відповідачкою [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги і просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала і стверджувала, що її мати спірний договір підписала перебуваючи в усвідомленому стані. Дійсно, її мати хворіла на психічну хворобу, однак її хвороба мала чіткий, епізодичний характер. Вона працювала, господарювала, доглядала за її донькою, стежила за своїм зовнішнім виглядом. Разом з тим позивач ніколи не надавав матері ніякої допомоги. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення. Третя особа - [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Як свідчить свідоцтво про народження, матір»ю позивача [PERSON] значиться [PERSON] (а.с.11). [PERSON] померла [INFO], причиною її смерті є повішення (а.с.12-13). [PERSON] згідно особового рахунку була зареєстрована з 10 липня 2007 року в квартирі [ADDRESS] (а.с.17). В квартирі [ADDRESS] проживали і були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). 19 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] своїй доньці - відповідачці [PERSON] (а.с.96). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що була подругою померлої [PERSON] Вона постійно підтримувала з померлою стосунки, радилася з нею. В 1993 році [PERSON] захворіла, у неї була нестійка психіка, кожен місяць вона відвідувала лікарню, з метою огляду, так як іноді вона відчувала якісь голоса. В зв»язку з хворобою приймала ліки, можливо в зв»язку із захворюванням вона могла вчинити дії, які не планувала. Раніше у неї вже були спроби покінчити життя самогубством.Однак навіть незважаючи на це вона хвилювалася за своїх дітей, за онучку. Їй вона розповідала про те, що її донька [PERSON] наполягала на тому, щоб вона відписала їй квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що працює лікарем-психіатром. Лікував і спостерігав померлу [PERSON] напротязі 20 років. Вона страждала розладом психіки, відчуттям голосів, тобто чула голоси, з діагнозом шизофренія безперевна. У неї було три госпіталізації, а потім вона лікувалася амбулаторно. В стаціонарі лікувалася також 2 рази на рік. Вона регулярно вживала суворий галюциноген, направлений на голоса, оклики, звуки, які паразитують в психіці хворих, вживала галоперідол, азаліптол, цикладол, які і приводили її в нормальний стан. Однак за життя, незважаючи на свою хворобу, вона активно цікавилася зовнішнім світом, була не байдужа до подій, які відбуваються, добре слідкувала за своєю зовнішністю, не втрачала інтерес до своєї професії, була соціально адаптована. Він відвідував її за місцем свого проживання, у неї в квартирі було прибрано. Йому вона розповідала про те, що має сина і доньку, із сином у неї постійні конфлікти. Вона була на прийомі у нього за місяць до укладення договору - 20 березня 2012 року, в ході прийому йому стало відомо, що вона здійснює роботу по даруванню своєї квартири доньці. 24 квітня 2013 року він знову оглядав [PERSON], вважає, що в момент підписання договору вона усвідомлювала свої дії. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знала померлу [PERSON] більше 60 років, була її знайомою. Періодично вони зустрічалися, вона висловлювала свої думки про те, що квартиру вона подарує тільки своїй доньці. Вона навіть вперше дізналася про те, що померла [PERSON] страждала на психічний розлад. Свідок [PERSON] пояснила суду, що померла [PERSON] була її двоюрідною сестрою. Одразу після укладення спірного договору, в цей же день після укладення вона разом зі своєю донькою [PERSON] приходили до неї. [PERSON] віддала їй на зберігання відповідні документи, що стосуються договору. За життя померла стежила за собою, підтримувала порядок в квартирі. Їй відомо, що [PERSON] перебувала на обліку в психіатричній лікарні. При цьому оцінюючи показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд враховує те, що вказані свідки не є спеціалістами в галузі психіатрії щодо стану дарувальника та можливості його розуміти значення своїх дій. Відповідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК України, з підстав якої заявлено позов, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» для визначення наявності такого стану на момент укладання правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно акту № 362а/530 а посмертної судово-психіатричної експертизи від 22-24 жовтня 2013 року, [PERSON] в період укладення договору дарування квартири -19 квітня 2012 року, виявляла стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип протікання, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервне протікання - в редакції Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду), за психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.114-122). В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] посилався на те, що даний акт не відповідає вимогам законодавства і тому його слід не брати до уваги. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вищевказаний акт судово-психіатричної експертизи належним та допустимим доказом, оскільки експертиза проведена за участю декількох експертів, які є фахівцями в галузі психіатрії, експертами вивчалася медична документація, зокрема медичні картки померлої [PERSON] Про появу у померлої [PERSON] психічної хвороби свідчать також і медичні документи, зокрема її картки, з яких видно, що з 1995 року у неї проявлявся психічний розлад у вигляді неправильної поведінки, невмотивованого страху, галюцинаторних хвилювань, бредових ідей релігійного змісту. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу для задоволення позову, зокрема, стосовно того, що під час укладання спірного правочину психічний стан його померлої матері [PERSON] не дозволяв їй в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому приходить до висновку про визнання недійсним договору дарування. Відповідно до ст.88 ЦПК України, так як позивач звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь держави в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved