Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Підставою переходу права власності до позивача є Договір дарування №4-170 від 30.01.2004 року, посвідчений державним нотаріусом п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідач, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у квартирі з 25.09.2008 року, зареєстрований був з дозволу колишнього власника кварти [PERSON]„ власних речей у квартирі не має. Позивачу доводиться нести додаткові, витрати зі сплати комунальних послуг, що для нього являється збитковим, тому він просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав. Представник третьої особи - Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району УДРФ Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору дарування №4-170 від 30.01.2004 року, посвідченому державним нотаріусом п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], на праві приватної власності, одноособово, належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Вказану квартиру [PERSON] отримав у дар від [PERSON]. Відповідач, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з дозволу колишнього власника кварти [PERSON]. З 25.09.2008 року, [PERSON] у квартирі не проживає, власних речей у квартирі не має, що підтверджується актом огляду квартири (а.с.8). Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved