Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Луганськвугілля», посилаючись на наступне. З листопада 1973 року по березень 1997 року він працював на різних підприємствах вугільної промисловості, де всі його посади були пов'язані з підземними та шкідливими умовами праці. Останні сім років [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВП шахта «Фащівська» ДП «Луганськвугілля». За висновком МСЕК [PERSON] була встановлена стійка втрата професійної працездатності з 29 липня 2013 року, ступень якої складає 40% безстроково, а саме: 20% у зв'язку із виробничою травмою від 04 липня 1992 року - вдруге, 20% за професійним захворюванням /антракоз/ вперше. Через втрату працездатності позивач змушений систематично лікуватися в лікарнях, в санаторіях, більшість за свій рахунок. Позивач вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, тому що в наслідок втрати професійної працездатності він позбавлений можливості працювати за фахом і в повній мірі забезпечувати сім'ю, з'явилось почуття неповноцінності, оскільки обмежений в фізичних навантаженнях, життя залежить від вживання ліків та лікування. Виходячи із вищевикладеного, відповідно до об'єму та часу спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди, та враховуючи тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану, [PERSON] просить суд стягнути з ДП «Луганськвугілля» на його користь 50000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, понесеної внаслідок професійного захворювання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, про що надав суду письмове заперечення, в якому вказав, що [PERSON] обґрунтовує свої позовні тим, що він працював на підприємствах відповідача з 19 листопада 1973 року по 14 лютого 1974 року, з 31 липня 1978 року по 27 червня 1983 року, а починаючи з 04 липня 1983 року по 13 березня 1997 року на інших підприємствах вугільної промисловості. Позивачу спочатку було встановлено 20% втрати працездатності у зв'язку із травмою 1992 року, отриманої на шахті «Ольховатська», а з 29 липня 2013 року [PERSON] було встановлено 20% втрати працездатності за професійним захворюванням за сукупністю роботи на усіх підприємствах за професійним захворюванням на усіх підприємствах вугільної промисловості, що підтверджується трудовою книжкою, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2013 року. Загальний стаж [PERSON] на підприємствах вугільної промисловості складає 26 років 1 місяць, з яких стаж на ВП «Шахта «Фащівська» складає 8 років 10 місяців. Крім того, протягом своєї трудової діяльності [PERSON] не звертався до відповідача про порушення його законних прав, а тому вважає що, відшкодування моральної шкоди не передбачена. На підставі вищевикладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП відшкодування працівнику моральної шкоди у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, провадиться власником або уповноваженим ним органом в порядку, встановленому законодавством. Відповідно Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130. 132-134 КЗпП якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого). У судовому засіданні відповідними документами встановлено, та сторонами не заперечувалось, що позивач працював на ДП «Луганськвугілля» у період з 19 листопада 1973 року по 14 лютого 1974 року, з 31 липня 1978 року по 27 червня 1983 року з повним робочим днем під землею та буз звільнений на підставі ст.38 КЗпП України, а також з 13 березня 1997 року по 03 липня 2000 року з повним робочим днем під землею та з 03 липня 2000 року переведений на поверхневі роботи. 13 квітня 2007 року звільнений на підставі ст.38 КЗпП України /а.с.5-6/. Відповідно до копії довідки МСЕК серії 10 ААА № 223977 від 25 вересня 2013 р. позивачу встановлено 40% ступеню втрати професіональної працездатності: 20% виробничої травми від 04 липня 1992 року вдруге та 20% антракозу, вперше /а.с.7/. Підставою довідки МСЕК є Акт б/н про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2013 року, з якого вбачається, що [PERSON] було встановлено діагноз: антракоз І (першої-другої) стадії, пізній розвиток. Хронічний бронхіт у фізі уповільненого загострення. ЛН І-ІІ (першої-другої) стадії, захворювання професійне, встановлено вперше /а.с.10-11/. У відповідності зі ст. 153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У судовому засіданні встановлено, що причиною професійного захворювання - антракозу І ступеню, є багаторазова дія на організм працюючого вуглепородного пилу, питома вага пилу якого в повітрі робочої зони складає по шахті «Фащівська», по ЦЗФ «Комендантська», по шахтоуправлінню «Александр-Запад», по шахті «Ольховатська», що підтверджується Актом Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2013 року /а.с.10/. Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок втрати професійної працездатності, він частково втратив професійну працездатність, вимушений регулярно проходити обстеження та лікування в медичних установах, відчуває фізичний біль та душевні страждання, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд не приймає довід відповідача про те, що ДП «Луганськвугілля» не відповідний відповідач, так як [PERSON] працював на даному підприємстві з 19 листопада 1973 року по 14 лютого 1974 року, з 31 липня 1978 року по 27 червня 1983 року, з 13 березня 1997 року по 03 липня 2000 року, а хворіти він почав до 1997 року, так як, відповідно до акту П-4 від 15 липня 2013 року підприємством, на якому він працював і виробничі фактори, що призвели до захворювання вказані саме підприємства, які відносяться до ДП «Луганськвугілля». Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Таким чином, факт заподіяння моральної шкоди є доведеним. У судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову частково. Вказаних висновків дійшов також Свердловський міський суд Луганської області при розгляді цивільної справи №427/2959/13-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» про стягнення моральної шкоди, внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві, рішення якого ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 25 листопада 2013 року залишено без змін та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31 січня 2014 року відмолено у відкритті касаційного провадження у справі. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань [PERSON] з приводу пошкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд

Outcome: partial