Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання права користування жилим будинком, який уточнив в процесі розгляду справи. В позові зазначив, що його дід [PERSON] був користувачем жилого будинку [ADDRESS]. З 1984 року за усною домовленістю з дідом він являється фактичним користувачем вказаного будинку, здійснює поточний ремонт будинку, сплачує комунальні послуги, однак, право власності на нього не оформив. [INFO] [PERSON] помер. За заявою позивача 13.01.2012 року ОП ЗМБТІ була проведена інвентаризація, згідно з якої загальна площа земельної ділянки складає 385 кв. м. Згідно рішенню виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 17.01.1991 року № 34, поштова адреса будинку [ADDRESS], змінена на поштову адресу: [ADDRESS]. На підставі ст. ст. 395, 398, 401, 411, 413, 415 ЦК України просив суд визнати за ним право користування жилим будинком [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягає на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були оповіщені у встановленому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення. Заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечення проти позову від них не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне. Згідно технічного паспорту, складеного станом на 13.01.2012 року (а.с. 7-11), по [ADDRESS] розташовано житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «Б», вбиральня «В», паркан № 1 на земельній ділянці площею 385 кв.м., користувачем зазначений [PERSON]. Право власності на цей об'єкт нерухомості не зареєстроване. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 12). За ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У зв'язку із цим норми ч. 3 ст. 376 ЦК можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил. Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого Постановою КМ України від 18 жовтня 2006 р. № 1434 дозвіл замовникам (забудовникам) на виконання робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування надається державною архітектурно-будівельною інспекцією, до функцій якої відноситься проведення перевірки відповідності виконання будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженим проектним рішенням. До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Зважаючи, що житловий будинок по [ADDRESS] в експлуатацію [PERSON] не введено, право власності не зареєстроване, крім того, позивачем суду не надано документів, виданих компетентними державними органами, на підтвердження відповідності спірних споруд архітектурним, будівельним, екологічним та іншим нормам і правилам, тож підстав для задоволення позову в частині визнання користувачем житлового будинку немає. Поряд з цим, чинне законодавство не містить поняття користувача житлового будинку в розумінні позовних вимог, оскільки право користування майном є однією зі складових права власності за визначенням ст. 317 ЦК України.

Outcome: dismissed