Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру на житлове приміщення № 307/93 від 09.07.1993 р., в якій, у тому числі зареєстрований його син відповідач [PERSON] , який у вищевказаній квартирі з січня 2017 року не проживає, оскільки виїхав до Російської Федерації, де має намір отримати громадянство та постійно проживати, куди саме виїхав не відомо, останній не сплачує за комунальні послуги, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу оформити субсидію. В судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , є комунальною власністю, не приватизована, ордер на вказану квартиру виданий наймачу [PERSON] (а.с.12). В зазначеній квартирі, у тому числі зареєстровані [PERSON] , як наймач, [PERSON] , як син, що підтверджується довідкою ОСББ «Ювілейна, 57» № 789 від 09.06.2021 року (а.с.11). Згідно з актом про не проживання складеним ОСББ «Ювілейна, 57» 01.06.2021 року, [PERSON] , 1975 року народження, не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2017 року по теперішній час (а.с.10). Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст. 72 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР , ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. Разом з тим, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Оцінюючи докази у їх сукупності, що мають значення для справи, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved