Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його батьком дитини [PERSON], [INFO]; просить зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції виключити відомості з актового запису про народження №2897 про [PERSON], як батька дитини [PERSON], [INFO]; зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження №2897, здійсненого в книзі реєстрації народжень від 13.12.2011 року, зазначивши його батьком дитини, змінивши її прізвище з Нікітіна на Царюк, по батькові з Андріївна на Сергіївна. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з листопада 2014 року проживає разом з [PERSON], ведуть спільне господарство, повязані спільним побутом, виховують дітей та в майбутньому планують зареєструвати шлюб. Вказує, що 31.12.2014 року, [PERSON] повідомила його, що він є біологічним батьком її дитини [PERSON], [INFO]. У звязку з цим, для повноцінного виховання дитини та уникнення юридичних розбіжностей просить внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.03.2015 року за клопотанням представника позивача до участі у розгляді справи, в якості співвідповідача, залучено [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, при цьому посилалися на обставини зазначені в позові, просили його задовольнити, при цьому представник позивача надав письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи (а.с.85-86). Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач пояснив, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] він знав, що його дружина народила дитину, батьком якої є позивач. Однак, з часу народження [PERSON] виховував дитину, як рідну доньку, а вона називала його татом. Після розірвання шлюбу [PERSON] почала створювати перешкоди у спілкуванні з дитиною. У звязку з чим, він вимушений був звернутися до служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради йому дозволено зустрічатися з дитиною у визначені години. Крім того, у судовому засіданні просили застосувати строк позовної давності, оскільки про своє право бути батьком позивач дізнався у середині грудня 2012 року (а.с.87). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Пояснила, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем періодично підтримувала близькі стосунки з позивачем. Коли дізналася, що чекає дитину, повідомила про це відповідача [PERSON], який погодився виховувати її, як рідну доньку. Позивача під час вагітності та після народження дитини про це не повідомляла. Після народження [PERSON] вона не підтримувала стосунків з позивачем. Але, вже з листопада 2014 року вона почала проживати з [PERSON], мріючи в майбутньому створити сімю та зареєструвати шлюб. 31 грудня 2014 року вона повідомила позивача про те, що той є батьком [PERSON], [INFO]. Отже, вона погодилась з бажанням [PERSON] юридично закріпити його батьківство та змінити прізвище та по батькові дитини. Представник третьої особи відділу державної реєстрації РАЦС Чернігівського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі (а.с.33. 80). Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим справу розглянути у відсутності предстанвика третьої особи. Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджують сторони, відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до квітня 2013 року. Судом встановлено, що 13 грудня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження [PERSON], яка народилась 02.12.2011 року у м. Чернігові, про що в Книзі реєстрації народжень 13 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №2897 (а.с.19-21). Батьками [PERSON] вказані мати: [PERSON] та батько: [PERSON] (а.с.5). Проте, відповідно до пояснень позивача та відповідача [PERSON], з 2010 року періодично підтримували близькі інтимні стосунки. Згідно із ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до висновку експерта №117 від 30.06.2015 року судово медичної генетичної ідентифікації встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та складає 99,99 %, а тому біологічне батьківство відповідача по відношенню до його доньки практично доведено (а.с.67-70). Крім того, відповідач у судовому засіданні не заперечував того факту, що він не є біологічним батьком [PERSON]. Згідно Конвенції «Про права дітей», ратифіковану Верховною Радою України 27.02.1991 року, у ст.2 зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За таких обставин, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та на спілкування з ним. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач [PERSON], спільно проживають та ведуть спільне господарство, беручи до уваги положення ст.7 СК України за яким регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, а дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановленні Конституцією України, Конвенцією про права дитини та враховуючи інтереси дитини, яка проживає разом з матірю та позивачем, висновок судово медичної генетичної ідентифікації яким підтверджено, що [PERSON], [INFO], з вірогідністю 99,99% є біологічною донькою [PERSON], а також діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про визнання батьківства. Відповідно до статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. З матеріалів справи вбачається, що дитина має прізвище [PERSON], мати в судовому засіданні не заперечувала щодо зміни прізвище дитини. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни прізвища та по батькові дитини, а тому задовольняє вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини. Вирішуючи питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до правил, зазначених в ст. 258 ЦК України для вимог про встановлення батьківства спеціальна позовна давність не передбачена. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки і її перебіг починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Європейський суд з прав людини у справі Расмуссен проти Данії визнавав, що встановлення строку подачі позову про оспорювання батьківства виправдано намаганню забезпечити правову визначеність у сімейних відносинах та захистити інтереси дитини. Метою статті 8 Конвенції про захист прав людини є, в основному, захист окремої особи від добровільного втручання з боку органів державної влади, ця стаття зобов'язує державу не лише утримуватися від такого втручання: до такого негативного зобов'язання додається також і позитивне, яке є необхідним для забезпечення дійсної поваги до приватного і сімейного життя. Відповідач, щодо початку перебігу строку позовної давності з середини грудня 2012 року, посилався на показання свідків [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] знайомий відповідача, суду пояснив, що він працював у коледжі разом з [PERSON] та [PERSON] У 2010 році він вийшов на пенсію, але після цього зустрічався з колегами, із розмов від яких дізнався, що [PERSON] є батьком дитини, яку народила [PERSON] і яка в той час перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Безпосередньо від позивача він цього не чув. Свідок [PERSON] колишня дружина позивача, в судовому засіданні пояснила, що вона знала про відносини її колишнього чоловіка з [PERSON] Повідомила, що в середині грудня 2012 року, під час зустрічі з [PERSON] та [PERSON], остання повідомила про те, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Проте, з показань свідка [PERSON] не вбачається, що позивач дізнався про своє батьківство у грудні 2012 року. Суд критично ставиться і до показань свідка [PERSON] колишньої дружини позивача, так як вбачається із копії паспорту позивача (а.с.49), у лютому 2012 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб (а.с.49), в подальшому, у період з 09.04.2012 року по 11.06.2013 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON] (а.с.49). За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач дізнався про своє батьківство у середині 2012 року. Відповідно до пояснень позивача, останній про існування доньки дізнався 31 грудня 2014 року, тобто перебіг строку позовної давності почався з цієї дати, позивач звернувся до суду з позовом 16.01.2015 року, отже на момент його звернення до суду строк позовної даності не сплив. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved