Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Нижньореметівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивований наступним. 16 жовтня 2015 року померла мати позивача, [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ № 199192 від 18.10.2015 року. Факт родинних звязків між позивачем та його матірю підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія І-ФМ № 352736 від 23.06.2016 року. Покійна мати позивача проживала в одноквартирному (садибному) житловому будинку, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Нижні Ремети, вул. Грабки, б. 6 (далі Будинок), який згідно запису в погосподарській книзі села належав їй. Даний факт підтверджується довідкою Виконавчого комітету Нижньореметівської сільської ради № 133 від 07.06.2016 року. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить Будинок. На випадок смерті батьки позивача жодних розпоряджень стосовно належного їм майна не залишали. За таких обставин, у першу чергу право на спадкування за законом, згідно приписів ч. 1 ст. 1261 ЦК України, отримав позивач. З метою оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся до державного нотаріуса Берегівської державної нотаріальної контори [PERSON] з приводу прийняття спадщини після смерті його матері. 15 червня 2016 року КП «Берегівським ББТІ БРР» на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на Будинок. Відповідно до даних, які містяться в ньому, загальна площа Будинку складає 94,7 кв.м., жила - 44,5 кв.м. Довідка КП «Берегівське ББТІ БРР» від 24.06.2016 року № 267 підтверджує, що будинок не зареєстрований. Разом з тим, державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори [PERSON] надано йому лист від 18.02.2016 року Вих 60/02-14. Даним листом позивачу розяснено, що нотаріус не може видати мені свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок під № 6 по вул. Грабки в селі Нижні Ремети Берегівського району Закарпатської області, у звязку з тим, що при перевірці належності житлового будинку померлій встановлено, що права на житловий будинок не були зареєстровані. У звязку з вищезазначеним, нотаріусом рекомендовано йому звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав, що він і зробив. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, при цьому подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач представник виконкому Нижньореметівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved