Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень та відшкодувати йому витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Позов обгрунтовано наявністю усною домовленістю між сторонами згідно якої позивач передав, а відповідач зобов'язалась в строк до 01.04.2017 року повернути позивачу 20000 гривень, 00 коп. На підтвердження зобов'язань відповідачем власноручно була складена розписка, копія якої була долучена до позову. Позивач в позові послався на норми ЦК України, які регулюють відносини за договором позики. В судове засідання позивач - з'явився, позов повністю підтримав. Відповідача - в судове засідання - з'явилась, позов визнала повністю, про що на адресу суду надала письмову заяву. Судом в судовому засіданні додатково ще були роз'яснені наслідки визнання позову. Відповідач погодилась, позицію по визнанню позову не змінила. При вирішенні справи, суд враховує те, що кожна сторона має право розпоряджатись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в тому числі і в частині визнання позову. При цьому, ч.1 ст.174 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідна заява про визнання позову подана в письмовому вигляді представником відповідача в межах повноважень визначених довіреністю, копія якої долучена до матеріалів справи. Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 березня 2017 року за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, позивач передав, а відповідач прийняла та зобов'язалась в строк до 01.04.2017 року повернути позивачу 20000 гривень, 00 коп. На підтвердження зобов'язань відповідачем власноручно була складена розписка (а.с. 4). У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернула. В судовому засіданні зазначила про те, що її матеріальне становище не дозволяє їй зараз повернути всю суму коштів. Зазначила що збирається повертати їх частинами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже відповідач допустила порушення строку на повернення позики, не повернувши її в строк до 01.04.2017 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн., 00 коп.

Outcome: approved