Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 14 по вул. Льва Толстого, 22 в м.Мукачево, Закарпатської області. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS], однак в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який в квартирі не проживає з 1997 року. Таким чином реєстрація відповідача в квартирі створює незручності, додаткові витрати на її утримання, порушує його право, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у звязку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 22.02.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-квартири від 14.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. ( а.с. 7) Право приватної власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9234203 від 10.12.2005 року. ( а.с. 9). Факт не проживання відповідача [PERSON], [INFO], в спірній квартирі з 1997 року, підтверджується актом 8 від 27.01.18 року, складеного ТОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс». ( а.с.12). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, в тому втратив право на користування квартирою № 14 по вул. Льва Толстого, 22 в м.Мукачево, Закарпатської області у звязку із зміною власника, оскільки до нового власника будинку, тобто до позивача, не перейшло збереження права користування житлом колишніх власників (членів їх сімї), а тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved