Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб зареєстрований 18 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївського міського управління юстиції Харківської області. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей, кожний з них має різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого шлюбно-сімейні відносини припинені з грудня 2017 року і з цього періоду часу вони фактично не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Сторони до зали судових засідань не зявились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу (а.с. 18, 24). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 18 липня 2003 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 116, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії І-ЖД № 362695 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 269846, виданого від 25.03.2004 року (а.с.11). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1 ст.\~110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідачем не надано відзив на позовну заяву, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Майнового спору між сторонами не має.

Outcome: approved