Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] його сестри [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його рідною сестрою є [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з земельної ділянки та житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у власності колгоспу «Дружба» с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області, розміром 4,7 умовних кадастрових гектарах. Позивач, як рідний брат [PERSON] , є спадкоємцем за законом другої черги. Зазначає, що він мешкає у м. Києві, а померла сестра проживала у с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області. Пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк прийняття спадщини, оскільки у зв`язку з життєвими обставинами не мав змоги своєчасно поїхати до Чернігівської області, оскільки в період з 2003 по 2010 роки працював у Рембудзв`язку телефонної станції АТС, а з 2010 по 2020 роки у школі-інтернаті для дітей з обмеженими можливостями. Також зазначив, що у нього радикуліт та остеохондроз та він був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування у медичних установах. Ухвалою суду від 14.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, подав заяву, в якій просив судове засідання в даній справі проводити без участі його представника, проти задоволення позову не заперечує. На запит суду до Борзнянської районної державної нотаріальної контори стосовно подання заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини після смерті [PERSON] надійшла відповідь, що після смерті останньої із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , заяви про відмову від спадщини не подавались. Згідно отриманої від Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що заяви про прийняття спадщини після його смерті подали [PERSON] - дочка [PERSON] , [PERSON] - внук [PERSON] , [PERSON] - дружина [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні суд ознайомив позивача з отриманими відповідями з нотаріальних контор. На виконання вимог ч. 5 ст.12, ст. 51, ст. 197 ЦПК, з метою реалізації своїх прав позивачем, судом було роз`яснено останньому його права, в тому числі право на заміну належного відповідача, а також наслідки невчинення таких дій. З метою реалізації позивачем його прав, судом неодноразово відкладалося підготовче засідання. Однак, в кінцевому рахунку, позивач жодних клопотань, заяв, як-то про заміну неналежного відповідача, про вступ у справу інших осіб, залучення співвідповідачів, уточнення позовних вимог, а також щодо інших питань, передбачених ст. 197 ЦПК України, не заявив. На неодноразові питання суду зазначав, що заяв та клопотань немає, наполягав на призначенні справи в судове засідання для розгляду заяви по суті. Ухвалою суду від 31.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав свої первісні позовні вимоги та оголосив позовну заяву від 08.12.2020 року. Жодних клопотань знову не заявив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є сестрою позивача, померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно відповіді Борзнянської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який є рідним братом позивача, заяви про відмову від спадщини не подавались. Згідно свідоцтва про спадщину за законом від 23.09.2010 року, останнє видане на ім`я [PERSON] , як спадкоємця після смерті його сестри [PERSON] (а.с. 70), та стосується земельних ділянок померлої. Як убачається з рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.09.2010 року, останнім було визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку та допоміжних приміщень, які розташовані у с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області, після померлої [PERSON] . Як зазначено в судовому рішенні, відповідач [PERSON] (позивач у даній справі) у своїй заяві просив розглянути справу у його відсутність, проти позову не заперечував (а.с. 59). На запитання суду позивач пояснив, що дійсно знав, що ще у 2010 році брат оформлював на себе майно, однак вони з ним домовилися, що брат йому частину майна компенсує грошима, а тому він не заперечував, аби брат оформив спадщину на себе, але у подальшому брат його обманув та нічого не компенсував, а тому позивач вирішив звернутися із позовом, оскільки вважає, що таке становище порушує його права як спадкоємця. Додатково зазначив, що навіть хотів оскаржувати рішення від 08.09.2010 року, звертався до адвокатів, але брат його вмовив не оскаржувати рішення, про що він зараз жалкує. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.89). Згідно отриманої від Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що заяви про прийняття спадщини після його смерті подали [PERSON] - дочка [PERSON] , [PERSON] - внук [PERSON] , [PERSON] - дружина [PERSON] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Проте, суд зауважує, що позивач звернувся з позовною заявою до неналежного відповідача з огляду на таке. Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див. наприклад, ВС/КЦС у справі № 352/382/18 від 30 квітня 2020р). Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У даній справі, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Звертаючись до суду з позовом, позивач визначив як відповідача Борзнянську районну державну адміністрацію Чернігівської області. Разом із цим, Борзнянська районна державна адміністрація Чернігівської області є неналежним відповідачем, у неї відсутня належна цивільна процесуальна правоздатність, оскільки у даній справі є інші спадкоємці, які прийняли спадщину. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Водночас позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, яка є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Визнання позову відповідачем суд, у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, не може прийняти до уваги, оскільки таке визнання суперечить закону.

Outcome: dismissed