Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання посилався на те, що йому 76 років, він не працює, отримує пенсію в сумі 1005 грн., інших джерел доходів не має тому його матеріальне становище є в карай нужденним. Його дочка [PERSON] [INFO] матеріальну допомогу йому добровільно не надає, хоча працює в Одеському національному морському університеті, має чоловіка та може надавати йому матеріальну допомогу. Просив суд стягнути на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив його задовольнити посилався на те, що в даний час не може працювати, не має постійного місця проживання, так як донька його виселила, забрала його речі, а квартиру здає квартирантам та отримує за це кошти. На його неодноразові звернення щодо надання матеріальної допомоги не реагує, та матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого позову посилаючись на те, що не має наміру та можливості надавати йому кошти, так як його матеріальне становище не є вкрай нужденним, крім пенсії позивач має інші джерела доходів, які використовує для купівлі алкогольних напоїв, якими систематично зловживає. В нетверезому стані позивач поводить себе непристойно, вчиняє сварки та бійки в наслідок чого вона зверталась до органів внутрішніх справ. Крім того, її матеріальне становище та наявність трьох неповнолітніх дітей не дозволяє їй додатково утримувати батька. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.9). [PERSON] є непрацездатним за віковими ознаками так як є [INFO] та досяг пенсійного віку встановленим законом (а.с.11). [PERSON] отримує пенсію за віком при неповному стажі у розмірі 999 грн. (а.с.16). Відповідачка [PERSON] є працездатною та працює на посаді старшого викладача Одеського Національного Морського Університету за що отримує заробітну плату 2003.40 грн. (а.с.30-32). [PERSON] э багатодітною матірю та має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей (а.с.33). Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що повнолітні працездатні діти зобовязанні піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Суд приймає до уваги те, що позивач є непрацездатним за віковими ознаками, досяг пенсійного віку, встановленого законом, а відповідачка є працездатною і відповідно до чинного законодавства зобовязана утримувати батька, який є непрацездатним. При ухваленні рішення суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що він має нужденне становище, та те, що у нього в даний час відсутнє постійне місце проживання та він потребує додаткових коштів на знімання житла. Задовольняючи позов частково суд приймає до уваги те, що позивачка є працездатною особою та може докласти зусилля за для забезпечення себе, своєї родини в тому числі батька, який в даний час вже є непрацездатним. Вирішуючи питання по суті позову суд не приймає до уваги те, що відповідачка є багатолітньою матірю, та користується пільгами на субсидію, так як дана обставина не знімає з неї обовязку, щодо утримання та надання допомоги батьку. Крім того, відповідачка не надала суду доказів про те у якому розмірі вона отримує субсидію та щодо інших витрат. Задовольняючи позов частково суд приймає до уваги розмір заробітної плати відповідачки і вважає, що 1/5 частина від її заробітку (доходу) буде відповідною для матеріального утримання непрацездатного батька в рамках дочірнього обовязку При ухваленні рішення суд не приймає до уваги пояснення відповідачки, щодо непристойної поведінки позивача у побуті, про те, що він спричиняє сварки, бійки, пиячить, так як на підтвердження даної обставини не надано жодного доказу. Відповідно до ст.. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Підстави виникнення обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, визначені ст. 202 СК України відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд приймає до уваги вік позивача і визначає стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача довічно з дня подання позову, а саме з 10 грудня 2015 року. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За нормами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial