Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Юридичного департаменту ЛМР, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту ЛМР Хміляр Х.А., в якому просить визнати недійсним та скасувати Наказ №61-Ж-Г «Про передачу квартир у власність громадян» від 29.01.2018 року, визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане Комунальною установою «Львівський міський центр приватизації державного фонду Львівської міської ради» 29.01.2018 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] , визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Хміляр Христини Андріївни №43389131 від 02.10.2018 року та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] від 08.10.2018 року. В обгрунтування позову вказує на те, що в 28.09.1992 році йому та членам його сім`ї дружині [PERSON] та сину [PERSON] було видано Ордер на житлове приміщення ГО №017036 на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення міськвиконкому №509 від 17.09.1992 року, в яку вони вселились та зареєструвались, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї №3324 від 12.07.2016 року. Шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано в 1996 році, у зв`язку з чим, спільне перебування в спірній квартирі стало некомфортним. Відтак, [PERSON] обрав спосіб роботи відрядного характеру, що передбачає тимчасову відсутність за місцем реєстрації, однак дозволяє створити умови спільного проживання у спірному житлі. Оскільки іншого житла у позивача не було та немає, останній не втрачав свого інтересу до квартири [ADDRESS] , що підтверджується проведеними ремонтними роботами. Водночас, зазначає, що його відсутність носила тимчасовий характер. Натомість, відповідач [PERSON] , скориставшись тимчасовою відсутністю позивача, звернулась до Галицького районного суду м.Львова з позовом про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Заочним рішенням суду від 12.12.2016 року у справі №461/5155/16-ц позов задоволено. Про наявність вказаного рішення [PERSON] дізнався в листопаді 2018 року, коли звернувся в ЛКП «Старий Львів». 04.06.2019 року Львівським апеляційним судом винесено постанову, якою скасовано вищевказане рішення Галицького районного суду м.Львова та доведено факт реєстрації та проживання в приватизованій квартирі. Оскільки на час приватизації [PERSON] та [PERSON] вказаної квартири, видачі Свідоцтва про право на вказану квартиру від 29.01.2018 року, видачі Юридичним департаментом Львівської міської ради Наказу №61-Ж-Г від 29.01.2018 року та прийняття державним реєстратором Хміляр Х.А. рішення №43389131 від 08.10.2018 року, рішення суду про визнання позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою, було чинним та в подальшому було скасоване, вважає, що приватизація квартири є такою, що проведена з порушенням права на приватизацію житла, оскільки відбулась без його згоди. Відтак, просить позов задоволити. 18.11.2019 року від відповідача - Державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Х.А. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання проти позову заперечує з огляду на наступне. Так, 08.10.2018 року було прийнято рішення (індексний номер 43389131) про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності слугувало свідоцтво про право власності на квартиру, видане Юридичним департаментом Львівської міської ради від 29.01.2018 року. Враховуючи, що заявниками подано усі необхідні документи, державним реєстратором було прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій не було. Крім того, просить суд врахувати те, що скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав є неналежним способом захисту прав або інтересу позивача з огляду на на те, що у разі скасування судом свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] , таке буде підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування права власності останніх. Отже, для скасування права власності відповідачів не потрібно скасовувати ні рішення про державну реєстрацію, ні запис про державну реєстрацію. Водночас, вказує, що державний реєстратор, який здійснює технічні функції проведення державної реєстрації не є належним відповідачем при скасуванні рішення чи запису про реєстрацію, оскільки належним відповідачем у даній категорії справ має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. 08.01.2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Шимчишин І.С. скерував на адресу суду пояснення по справі, в якій зазначає, що позивач безпідставно ототожнює доводи по справі №461/5155/16-ц з доводами, заявленими в позовній заяві, вважаючи беззаперечним доводом свого права на приватизацію квартири відповідачів рішення апеляційного суду, яким скасовано рішення Галицького районного суду м.Львова. Вказане не відповідає дійсності, оскільки доводи в одному процесі не є переконливими доказами в іншому процесі з іншим предметом спору. Факт того, що позивач не проживає у спірній квартирі тривалий час не спростовано. Більше того, в рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що позивач має кілька місць проживання. Докази, які наводить позивач, стали підставою для скасування рішення про втрату права користування жилим приміщенням, однак, жодним чином не обґрунтовують заявлених позовних вимог. Жодних підстав, передбачених ст.71 ЖК Української РСР для збереження права на жиле приміщення за особою, яка тимчасово відсутня, позивачем не наведено. При цьому, позивач не зазначає того факту, що він вдруге одружився та створив іншу сім`ю, з якою постійно проживає. Крім того, зазначає, що в порушення вимог п.1 ч.4 ст.175 ЦПК України, зі змісту позовних вимог не зрозуміло, чому оскаржуваний наказ Юридичного департаменту Львівської міської ради не відповідає вимогам Закону та які підстави для визнання його недійсним, як і не зазначено, яким нормам Закону не відповідає сокаржуване Свідоцтво про право власності. Відтак, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими, такими, що сформульовані не належним чином, оскільки не відновлюють права позивача та не спрямовані на захист його прав та інстересів. 03.03.2020 року позивач скерував на адресу суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що питання його проживання в спірній квартирі вивчалось під час розгляду судами справи №461/5155/16-ц, в ході якого суд дійшов висновку, що відсутність [PERSON] була тимчасовою, враховуючи характер його роботи. Вказаний факт також підтверджується і довідкою, виданною ПП «Хопрі» за вих.№01-10/09/19 від 10.09.2019 року, в якій зазначено, що позивач часто перебуває у відрядженнях. Відтак, враховуючи відрядний характер роботи позивача, з врахуванням положень ст.71 ЖК Української РСР, за позивачем повинно зберігатись жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що підставою для прийняття Наказу Юридичним департаментом Львівської міської ради №61-Ж-Г «Про передачу квартир у власність громадян» від 29.01.2018 року щодо передачі у власність квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] стало рішення суду, яким позивача [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житлом та на підставі якого, позивача було знято з реєстраційного обліку зі спірної квартири. Оскільки на даний час рішення суду скасовано, права позивача на користування вищевказаною квартирою поновлено, відтак останній на рівні з усіма наймачами має право його реалізовувати та використовувати для власного проживання. Щодо скасування рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, виданого на його підставі, зазначає, що такі є актами індивідуальної дії, порушують його права та інтереси, а тому, підлягають скасуванню. Також, [PERSON] вказує, що на даний час не одружений, оскільки рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09.07.2007 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Звертає увагу суду на те, що іншого житла у позивача не було і немає, інтересу до спірного житла він не втрачав, що підтверджується проведеними останнім в такому ремонтних робіт. За наведених обставин, просить позов задоволити. Ухвалою суду від 26.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Шира М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Юридичного департаменту Львівської міської ради Феник Л.М. в судове засідання не з`явилась, однак, скерувала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. Крім того, зазначила, що проти позовних вимог заперечує, оскільки приватизація квартири здійснена відповідно до поданих документів, згідно з рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.12.2016 року №1200 зі змінами та доповненнями. Відповідач Державний реєстратор Управління державної режстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Х.А. скерувала на адресу суду клопотання про розгляд вказаної справи без її участі. В задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов\~висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.129\~Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2945 від 12.09.2019 року, виданої ЛКП «Старий Львів» (а.с.11). 28.09.1992 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів видано Ордер гр. [PERSON] та її сім`ї в складі 3 осіб ( [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ) на право зайняття в порядку обміну житловою площею 34,2 кв.м., яка складається з 2 кімнат за адресою: [ADDRESS] на підставі Рішення Міськвиконкому №509 від 17.09.1992 року (а.с.8). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Галицьким ВДРАЦСРС Львівського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 31.01.1996 року, актовий запис №43 (а.с.10). Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Юридичним департаментом Львівської міської ради серії СТЕ 127166 від 29.01.2018 року, квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видано на підставі Наказу Юридичного департаменту Львівської міської ради №61-Ж-Г від 29.01.2018 року (а.с.17). Наказом Юридичного департаменту Львівської міської ради №61-Ж-Г від 29.01.2018 року вирішено передати у приватну спільну сумісну власність громадянам [PERSON] (уповноважений власник), [PERSON] двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58, кв.м. (а.с.18). Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12.12.2016 року у справі №461/5155/16-ц позов [PERSON] задоволено, [PERSON] , 1964 р.н. визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с.22). Постановою Львівського апеляційного суду від 04.06.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Галицького районного суду м.Львова від 12.12.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на корситувнаня житловим приміщенням відмовлено (а.с.23-29). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно зі ст.345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна,

Outcome: dismissed