Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 2 900 доларів США, що на день підписання позову еквівалентно 34 294,82 грн та 2 500 грн, а також просить стягнути 2 000 грн витрат за правову допомогу. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.09.2011 року, відповідно договору позики, надав відповідачу 4 300 доларів США. В подальшому 03.12.2011 року під розписку надав відповідачу 2 500 грн. Всю суму позики [PERSON] зобов'язався повернути до 01.08.2013 року. Повернення позики відповідачем було здійснено на суму 1 400 доларів США. Таким чином, на момент подачі позову заборгованість становить 2 900 доларів США та 2 500 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.24). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність сторін за наявними в матеріалах справи доказами. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21.09.2011 року відповідач взяв в борг у позивача 4 300 доларів США строком до 01.08.2013 року. Також, 03.12.2011 року відповідач взяв в борг у позивача 2 500 грн строком на 2 місяці до 03.02.2012 року. Вказані обставини підтверджуються наданими суду розписками (а.с.30.31). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві отриману за договором позики таку ж суму грошових коштів у порядку та строки, що встановлені зазначеним договором. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого зв'язку. Розписка підписана відповідачем (позичальником), є документом, що стверджує про вчинення правочину між позивачем та відповідачем. Як вбачається із матеріалів справи відповідач повернув 1 400 доларів США, решту грошей до цього не повернуто (а.с.4). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до змісту ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови від 18.12.2009 року № 14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошей в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд, враховуючи викладене, знаходить вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 21.09.2011 року в розмірі 2 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення 08.09.2014 року - 12,8221 становить 37 184 грн. 09 коп. та стягнення заборгованості за договором позики від 03.12.2011 року в сумі 2 500 грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться і витрати на правову допомогу. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з приписами ч.1, ч.2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В матеріалах справи наявні договір про надання юридичних послуг від 10.06.2014 року (а.с.12), калькуляція вартості правової допомоги (а.с.13) та квитанції про сплату коштів в розмірі 2 000 ,00 грн (а.с.11). За ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З огляду на ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» відшкодування витрат за отримання юридичних консультацій, нормами вказаного Закону не передбачені. Дані щодо ознайомлення адвокатом з матеріалами справи відсутні, в судовому засіданні адвокат участі не приймав. З розрахунку оплати правової допомоги, (а.с.13) вбачається, що адвокатом було витрачено 2 години на підготовку позовної заяви. Проте суд вважає, що розмір витраченого часу, з урахуванням категорії даної справи, є завищеним та вважає, що його необхідно зменшити до 1 години. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування витрат на правову допомогу 487 грн. 20 коп. ( 1218 грн. Х 40% х 1 год.), витрачених на підготовку та складання позовної заяви. За правилами ст.88 ЦПК України про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 396 грн. 85 коп судового збору, враховуючи, що позивач, як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору (а.с.9). На підставі наведеного,

Outcome: approved