Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом їх виселення, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником будинку [ADDRESS] у м. Шепетівка. Позивач, як власник будинку, дозволив тимчасово проживати у ньому [PERSON] - брату по матері. Однак, [PERSON] багато років не звільняє житло, більш того, проживає у ньому з співмешканкою [PERSON] та створив для позивача нестерпні умови для проживання - погрожував фізичною розправою, наносив тілесні ушкодження. У зв'язку з цим, позивач змушений був піти з власного будинку до будинку для осіб похилого віку, де він проживає з 2012 року по теперішній час. Просив усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідачів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позові, просив виселити відповідачів, які не є членами його сім'ї, а також доповнив підставу позову - виселити відповідачів на підставі ст. 116 Житлового кодексу УРСР. Позивач суду пояснив, що народився та проживав у спірному будинку до 1968 року. Попереднім власником означеного будинку була його матір [PERSON], яка померла [INFO]. та залишила заповіт на його ім'я. На той час мати проживала у будинку одна, оскільки позивач проживав із сім'єю у Казахстані, а [PERSON] проживав у Шепетівці зі своєю сім'єю, крім того відбував покарання у місцях позбавлення волі. Через рік після смерті матері позивач продав своє житло та переїхав до Шепетівки, де у 2008р. оформив спадщину на будинок, зареєструвався у ньому та проживав один. В кінці 2008 році позивач дозволив тимчасово проживати у будинку своєму брату по матері [PERSON], оскільки останній повернувся з місць позбавлення волі та не мав де проживати, так як пішов зі своєї сім'ї. Вони проживали у різних кімнатах, позивач займав кімнату більшою площею. [PERSON] привів до будинку жінку, з якою проживав близько року, а потім розійшовся. Приблизно у 2010 році [PERSON] привів у будинок [PERSON], з якою проживає зараз. З цього часу відносини між братами погіршились, оскільки [PERSON] повідомив, що буде проживати з [PERSON] в будинку [PERSON] постійно і не мав наміру залишити житло. Відповідачі вигнали [PERSON] з більшої кімнати до меншої. [PERSON], на вимоги звільнити будинок, реагував агресивно, застосовував до позивача фізичну силу, з приводу чого останній неодноразово звертався до правоохоронних органів. До суду позивач не звертався, оскільки на прохання родичів прощав [PERSON] Після чергового побиття, [PERSON] змушений був переїхати до будинку для осіб похилого віку, де за утримання сплачує 75% своєї пенсії, в той час, коли має власний будинок, але не має можливості у ньому проживати. Вимоги про вселення не ставить, оскільки не може проживати із [PERSON], боїться його. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідачі підлягають виселенню з двох підстав: як такі, що не є членами сім'ї позивача в силу ст. 64 ЖК УРСР, а також на підставі ст. 116 ЖК - систематичне порушення правил співжиття. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] проживає у спірному будинку з моменту народження, а позивач є його рідним братом по матері. Протягом певного часу [PERSON] був відсутній за місцем проживання, проте з 2002 року він безперервно проживає та зареєстрований у будинку по [ADDRESS] в м. Шепетівка. У період з 2008 року по листопад 2011 року [PERSON] проживав разом з братом, спільно вели домашнє господарство, брав участь у спільних витратах на придбання продуктів харчування, побутової техніки, утримував присадибну ділянку, тощо. Позивач постійно зловживав спиртними напоями, тому основний тягар по утриманню майна ніс саме [PERSON] Просив відмовити в позові, посилаючись на те, що [PERSON] є членом сім'ї [PERSON], а тому в силу ст. 156 ЖК та ст. 405 ЦК має право на користування житлом нарівні з позивачем. Таке ж право має й відповідач [PERSON], як особа, яка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Крім того, відсутні підстави для виселення відповідачів згідно зі ст. 116 ЖК, оскільки відповідачі утримують будинок та земельну ділянку, сплачують комунальні послуги, тощо. З листопада 2011 року сторони взагалі не спілкуються. Належних доказів щодо протиправної поведінки [PERSON] позивач суду не надав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори Камфорович О.А., зареєстрованого в реєстрі за №810, позивач [PERSON] став власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Шепетівка, [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок зареєстроване за [PERSON], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП Шепетівське бюро технічної інвентаризації від 31.03.2008р. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] з 06 травня 2008 року зареєстрований в належному йому будинку за адресою: м. Шепетівка, [ADDRESS]. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 06 листопада 2002 року зареєстрований в належному позивачеві [PERSON] будинку за адресою: м. Шепетівка, [ADDRESS]. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] з 1987 року зареєстрована у [ADDRESS]. Таким чином, на час реєстрації [PERSON] в будинку [ADDRESS] в м. Шепетівка (2002 рік) власником була його мати - [PERSON], після смерті якої право власності на будинок перейшло до позивача [PERSON] Позивач своєї згоди на реєстрацію [PERSON] в будинку не надавав у зв'язку із тим, що власником спірного будинку не був. [PERSON] проживає у спірному будинку без реєстрації. Власник будинку [PERSON] з 20.06.2012р. по даний час постійно проживає в стаціонарному відділенні Шепетівського територіального центру соціального обслуговування, що підтверджується довідкою від 06.05.2014р. №85. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] У їх матері [PERSON] було 7 дітей, [PERSON] - старший син, [PERSON] - наймолодший. Мати проживала одна в будинку по [ADDRESS] в м. Шепетівка, кожен з братів мав свою сім'ю та проживав окремо, [PERSON] у Казахстані, [PERSON] у Шепетівці. В 2005 році померла мати, яка залишила заповіт на старшого сина [PERSON] Через деякий час [PERSON] продав свій будинок в Казахстані, вийшов на пенсію та переїхав проживати в Шепетівку і став проживати у спірному будинку один. [PERSON] розійшовся з дружиною, деякий час знаходився в місцях позбавлення волі, після чого став проживати у будинку [PERSON] Позивач дозволив відповідачу проживати у нього тимчасово, пожалів його. Брати проживали у різних кімнатах, мали різний бюджет, харчувались окремо, будинок був в занедбаному стані, ніхто його не доглядав, продукти харчування [PERSON] привозила сестра [PERSON] Якщо [PERSON] іноді й пригощав [PERSON], то обов'язково брав з нього гроші. Приблизно в 2010-2011 р.р. відповідач привів [PERSON], з якою зараз проживає у будинку [PERSON] Позивач жалівся їй, що коли їжу готувала [PERSON], то йому навіть не пропонували. [PERSON] обіцяв піти з будинку, але не йшов, на вимоги звільнити житло почав погрожувати підпалом будинку та фізичною розправою. Протягом 2011-2012 р.р. брати весь час сварились, [PERSON] боявся, розповідав, що [PERSON] застосовує до нього фізичну силу. Позивач неодноразово скаржився, що брат його б'є, ображає, виганяє з будинку, тощо. Свідок бачила синці на тілі [PERSON], однак особисто не бачила, щоб [PERSON] бив брата. Перед зверненням до суду [PERSON] повідомив свідкові, що йти з будинку не має наміру, а також не бажає проживати з [PERSON] Позивач тривалий час звертався до правоохоронних органів, але родичі весь час мирили братів і до суду справа не доходила. У 2012 році життя [PERSON] у будинку стало нестерпне, тому вона допомогла йому поселитися у будинок для осіб похилого віку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При розгляді справ про виселення, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, правовідносини між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Відповідно до висновків, що містяться в ухвалах Верховного Суду України (№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10), право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення прав членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що в будинку [ADDRESS] у м. Шепетівка проживають [PERSON] та [PERSON] Вказані свідки не підтвердили, що вказані особи проживали разом з [PERSON] як одна сім'я та вели спільне господарство. Відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] проживає у будинку [PERSON] як член його сім'ї. Право [PERSON], який не є власником спірного житлового будинку, на користування ним було похідним від прав колишнього власника цього житлового будинку, а з припиненням його права власності, припинилося й право [PERSON] на користування житлом. З дня смерті матері [PERSON] припинено її право власності на будинок. Отже, після того, як мати [PERSON], до якої відповідач вселився, позбулась права власності, [PERSON] отримав статус тимчасового жильця. Суд відхиляє твердження представника відповідачів про те, що [PERSON] є рідним братом по матері [PERSON] та народився у спірному будинку, і, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України має право користуватися спірним житловим будинком як член сім'ї власника житла. Вказана норма, з урахуванням ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Таким чином, встановлено, що [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON] та ніколи ним не був. Щодо позовної вимоги про виселення відповідачів на підставі ст. 116 ЖК УРСР, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, що проживають разом з ним, систематично руйнують або псують житлове приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання разом з ним в одному будинку, а заходи попередження і суспільного впливу виявилися марними, виселення винних за вимогою наймодавця здійснюється без надання іншого жилого приміщення. З досліджених у судовому засіданні постанов правоохоронних органів про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.02.2011р., 23.04.2011р., 15.07.2011р., постанов про закриття кримінального провадження від 27.07.2013р., 26.12.2013р., вбачається, що за фактами побиття [PERSON] відповідачем [PERSON], проведені перевірки, за результатами яких відмовлено в порушенні кримінальних справ та закриті провадження за відсутністю складу злочину в діях відповідача. Всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачами правил співжиття у будинку [ADDRESS] у м. Шепетівка і застосування до них заходів реагування. [PERSON], [PERSON] не є членами сім'ї [PERSON], у зв'язку із чим право відповідачів на користування спірним будинком припинилось на підставі закону, у зв'язку із зміною власника будинку, і саме це є підставою для задоволення позову, а не з підстав, що передбачені у ст. 116 ЖК. Оскільки [PERSON] є власником вказаного вище житлового будинку, а [PERSON] вселився до цього будинку та проживає у ньому зі згоди колишнього власника будинку (матері [PERSON]), а [PERSON] проживає зі згоди [PERSON], який не є власником чи співвласником будинку і сам проживає як тимчасовий жилець, відповідачі ніколи не були і не є членами сім'ї [PERSON], суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні належним йому будинком шляхом виселення відповідачів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved