Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів у звязку з навчанням. Свій позов [PERSON] аргументує тим, що [PERSON] є його батьком. Шлюб між батьками було розірвано 10.11.2003 року. 02.11.2016 року позивач змінив прізвище з «Лєпьошкін» на «Корєньков». На даний час позивач зареєстрований в [INFO], у зв»язку з навчанням на 2 курсі Інституту прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені [PERSON], форма навчання денна, період навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Вартість всього навчання становить 98000,00 грн.. Позивач зазначає, що оскільки він навчається на денній формі навчання, то у нього відсутня можливість працювати та забезпечувати себе. У зв»язку з навчанням у нього існують фінансові витрати на навчання, проживання у гуртожитку, на канцелярські засоби, транспортні поїзди, продукти харчування, додаткові навчальні курси, лікування та інше. За його навчання сплачує його мати, яка фактично є єдиною, хто надає йому посильну матеріальну допомогу, але цього недостатньо. Враховуючи зазначене, посилаючись на вимоги ст..199 СК України, просить стягнути аліменти з відповідача на свою користь в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання. Позивач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день, місце та час розгляду справи в суді, але зявились його представники. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також пояснила, що як мати вона не може повністю забезпечити потреби свого сина у зв»язку з його навчанням, тому сину необхідна матеріальна допомога батька, який має можливість її надавати. Зазначила суду, що дійсно відповідачем з грудня місяця 2018 року в добровільному порядку надається щомісячна матеріальна допомога, яку отримує позивач, але зазначила, що аліменти у зв»язку з навчанням сина відповідач сплачує зі своїх доходів у вигляді заробітної плати, а враховуючи вимоги закону, аліменти повинні сплачуватися з усіх видів доходів. Від державного виконавця позивачу стало відомо про те, що відповідач крім заробітної плати ще отримує і пенсійні виплати, тому вона вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька, у зв»язку з навчанням, в розмірі, який повинен вираховуватися з усіх доходів відповідача і це буде справедливо. Також зазначила, що позивач не має наміру приховувати факт добровільної допомоги батька у зв»язку з навчанням і в разі винесення рішення на користь позивача, останній у державного виконавця, з метою перерахунку заборгованості по аліментам у зв»язку з навчанням, підтвердить усі надані йому суми добровільної допомоги. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності в судовому засіданні зазначив, що відповідач на даний час працює та почав надавати матеріальну допомогу сину(позивачу) тільки з заробітної плати, хоча також отримує пенсію з якої допомоги не надає. У звязку з ти, що позивач навчається та потребує додаткових матеріальних витрат на оплату навчання, проїзд, гуртожиток, лікування, харчування та одяг, а відповідач має можливість надавати таку допомогу позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву від 04.02.2019 року в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Враховуючи вимоги ст..223 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідача. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки добровільно надає синові матеріальну допомогу, а саме 21.11.2018 року він подав за місцем роботи заяву про утримання 25% аліментів із заробітної плати на користь [PERSON] на СБ «Росія» на рахунок 26256015314398 для дитини [PERSON], [INFO]. Аліменти за вказаною заявою просив утримувати з 01.11.2018 року по 30.09.2023 року. У зв»язку з наведеним вважає, що ніякі права позивача ним не порушуються. Крім того, в своєму відзиві на позов, відповідач зазначає, що він вважає довідку з місця навчання, яка додана позивачем такою, що не відповідає договору про навчання, а також надані позивачем квитанції такими, що не повинні враховуватись судом як доказ, оскільки в деяких не зазначена інформація щодо отримувача послуг. На підставі викладеного [PERSON] вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, у звязку з чим просив відмовити у задоволені позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та вивчивши відзив відповідача, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Свідоцтвом про народження на [PERSON], [INFO] підтверджується, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Шлюб батьків [PERSON] є розірваним, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 10.11.2003 року Добропільським МВ реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №266 (а.с.12). Після розлучення матір [PERSON] залишила собі прізвище «Коренькова». Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 02.11.2016 року, виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 24, гр.[PERSON], [INFO], змінив прізвище на «Корєньков» (а.с.8). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є родичами, а саме батьком та сином. Довідкою № 134 Інституту прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені [PERSON] від 04.10.2018 року, яка підписана директором Інституту, підтверджується, що [PERSON] є студентом 2 курсу 13 групи Інституту прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені [PERSON], форма навчання денна. Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року (а.с.9). Суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що останній потребує матеріальної допомоги від своїх батьків у зв»язку з навчанням, оскільки має витрати на навчання, проживання, харчування, одяг, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Так, договором №217/1, форми ПБД-2017 від 10.08.2017 року про надання освітніх послуг Національним юридичним університетом імені [PERSON], який укладеного між ректором вказаного навчального закладу та [PERSON], підтверджується, що предметом договору є надання освітньої послуги [PERSON], а саме навчання останнього у вказаному Університеті на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавра за спеціальністю 081 «Право». Умовами цього договору передбачена плата за надання освітніх послуг, загальна вартість якої, за весь строк навчання становить 98900,00 гривень, в тому числі 24700,00 грн за кожен календарний рік окремо (а.с.10, 11). Квитанцією № 21299 від 03.09.2018 року підтверджується, що позивач здійснює витрати на своє проживання, а саме оплачує гуртожиток. Вартість проживання у гуртожитку становить 5720,00 гривень. Також, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджено витрати позивача на продукти харчування та інші додаткові витрати для свого життя, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів. Ці витрати підтверджуються наданими квитанціями про придбання продуктів харчування та оплату стоматологічних послуг, а саме квитанцією №938433, яка видана ФОП [PERSON] щодо надання стоматологічної послуги на суму 6000,00 грн. не містить відомостей про особу отримувача послуги (а.с.16). Квитанція ФОП Загуменний на суму 119,69 грн. та квитанція ТОВ «АТБ-Маркет» на суму 106,80 грн.. При цьому суд критично відноситься до доводів відповідача з приводу того, що вказані квитанції не містять прізвища замовника цих послуг, оскільки законом не передбачена вимога видавати споживачу, при придбанні продуктів харчування, чеки з зазначенням прізвищ покупців. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач, у зв»язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, в добровільному порядку, надає сину матеріальну допомогу зі свого доходу у вигляді заробітної плати, шляхом перерахування на користь позивача 25% своєї заробітної плати на його навчання, що підтверджується копією заяви останнього від 21.11.208 року (а.с.45), довідкою про доходи ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 10.01.209 року (а.с.46). Вказане, в судовому засіданні, не оспорювалось представниками позивача. Але, в той же час, з аналізу досліджених доказів, в тому числі і вартості навчання позивача, суд приходить до висновку про те, що наданих в добровільному порядку коштів не є достатнім для позивача. Вирішуючи питання про те, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у звязку з продовженням навчання та про розмір аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] є працездатною особою, працює в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», що підтверджується довідкою про доходи № 481 від 10.10.2018 року (а.с.24) і надає позивачу матеріальну допомогу. Будь-яких доказів того, що у відповідача існує інша сімя, що на його утриманні знаходяться інші утриманці або що його стан здоров»я та матеріальний стан не дозволяють надавати позивачу допомогу в більшому обсязі, суду не надано. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, яка отримує заробітну плату, середній розмір якої за період з 01.07.2018 року по 01.12.2018 року становить 19889,00 грн. щомісяця. До доводів відповідача у відзиві щодо сплати ним комунальних послуг, у зв»язку з чим його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти сину, суд відноситься критично, оскільки їх розмір, враховуючи розмір заробітної плати позивача, не впливає на право позивача на отримання аліментів і не свідчить про те, що їх нарахування та сплата погіршують матеріальне становище відповідача, у зв»язку з чим останній не може надавати матеріальну допомогу сину. Крім того, з пояснень представників, в судовому засіданні встановлено, що відповідач крім заробітної плати, ще отримує доходи у вигляді пенсії. Вказана обставина підтверджується листом Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби №14.27/22-2127 від 15.11.2018 року (а.с.13), з якого вбачається, що в ході примусового виконання виконавчого листа, виданого Добропільським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] В»ячеславівни на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], державним виконавцем був встановлений факт отримання боржником пенсії у Добрпоільському об»єднаному УПФУ Донецької області, у зв»язку з чим в вересні 2018 року виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до виконання до Добропільського об»єднаного УПФУ Донецької області. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач крім заробітної плати також отримує пенсію, з якої аліменти сину, у зв»язку з його навчанням, не сплачує. Суд також зазначає, що відповідно до п.14 ч.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків та інших осіб (ділі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними. Таким чином аліменти стягуються не лише із заробітної плати, а також і з пенсійних виплат, окрім інших видів доходів зазначених у Переліку. В своєму відзиві відповідач взагалі не зазначав про існуючий у нього дохід у вигляді пенсії, що свідчить про недобросовісність останнього при здійсненні ним своїх процесуальних прав і обов»язків і прагнення відповідача приховати від суду обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи. Тобто, таким чином в судовому засіданні встановлено, що дохід відповідача є більшим ніж його офіційна заробітна плата, що свідчить про те, що останній має можливість, за відсутності інших утриманців, проблем зі здоров»ям, надавати позивачу матеріальну допомогу на навчання також і з пенсії. Погоджуючись з вимогою позивача про те, що він потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням, враховуючи, що обовязок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено в рівній мірі на обох батьків, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно по 30.06.2021 року, або до припинення навчання [PERSON] в навчальному закладі. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 14.12.2018 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Крім того, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved