Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 серпня 1998 року у Ізюмському відділі реєстрації актів громадянського стану в Харківській області, актовий запис № 192. Від подружніх стосунків мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження, зареєстрованого Ізюмським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 279 від 29 вересня 1999 року. Позивач посилається на те, що сім'я фактично розпалась з 2012 року, оскільки протягом подружнього життя часто сварились з відповідачкою з причин цілковитої психологічної несумісності наших характерів, яка з часом поглиблювалась і привела до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Всі намагання зберегти сім'ю не давали результатів, у відповідачки є інша сім'я. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON]». Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 08 серпня 1998 року Ізюмським міським відділом реєстрації актів громадянського стану зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 192. Сторони спільно не проживають, припинили подружні відносини, ведення спільного господарства, позивач бажає розірвання шлюбу. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, причиною стало постійні сварки, непорозуміння. Примирення вважає неможливим, оскільки відповідачка створила нову сім'ю. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка побажала залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved