Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради - про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно. Позивач мотивував свої вимоги тим, що на праві власності йому належить 39/100 частини житлового будинку по [ADDRESS], житловою площею 41,40 кв.м. - літ. А, гараж - літ. Б, сарай - літ. В, альтанка - літ. Г, погріб - літ. Д, погріб - літ. Е, сарай - літ. Ж, сарай - літ. З, вбиральня - літ. И, спорудження №І, ІІІ, ІV, № 1-6, що він отримав в подарунок від своєї бабусі, [PERSON], згідно договору дарування житлового будинку від 24.05.2002 року. В житловому будинку по [ADDRESS] він проживає з 2002 року. Інша частина житлового будинку - 61/100, належить на праві власності його сусіду [PERSON] Вказаний будинок, а також господарські будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці, яка приватизована на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.98 № 116-4/217 й передані його рідній бабусі [PERSON] та [PERSON] у спільну приватну власність. Загальна площа земельної ділянки - 0,1000 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку та господарських будівель, правовстановлюючий документ - державний акт на право власності на земельну ділянку - серія [NUMBER], який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації за № 06-7-01208 від 26.03.2005р. Разом з позивачем в належній на праві власності частині будинку, що розташовані на вказаній земельній ділянці, проживала його бабуся [PERSON], яка у віці 90 років померла [INFO] Заповіт на належну їй частину земельної ділянки його бабуся не оформляла. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на належну їй на праві власності частину земельної ділянки у [ADDRESS]. Позивач зазначав, що з 2002 року він постійно проживав в будинку по [ADDRESS] з бабусею, як за її життя так і на час відкриття спадщини ([INFO]) й прийняв спадщину після неї. За життя постійно опікувався бабусею, матеріально її забезпечував, доглядав за нею, надавав іншу необхідну їй допомогу, так як через похилий вік, ряд хвороб, бабуся потребувала допомоги й самостійно не мала змоги у повній мірі себе обходити. Батько позивача, [PERSON], якому за законом належала б спадщина після померлої бабусі, помер [INFO], тобто до смерті бабусі ([INFO]). Інших спадкоємців за законом немає, у зв'язку з чим, єдиним спадкоємцем після смерті бабусі є тільки позивач, який бажає оформити спадщину на себе. В зв'язку із смертю [PERSON] позивач взяв на себе всі витрати по її похованню та придбанні ритуальних предметів. В звязку із зазначеним позивач просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із його бабусею - спадкодавицею [PERSON], яка померла [INFO] року, з 2002 року до її смерті [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на 39/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована на [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність в якій також зазначено, що представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач КМР в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки в судове засідання представника відповідача суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Суд, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність представника відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], згідно договору дарування житлового будинку, укладеного між ним та [PERSON], посвідченого 24 травня 2005 року Клітко\~В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6656, на праві власності належить 39/100 частини житлового будинку житловою площею 41,40 кв.м. - літ. А, гараж - літ. Б, сарай - літ. В, альтанка - літ. Г, погріб - літ. Д, погріб - літ. Е, сарай - літ. Ж, сарай - літ. З, вбиральня - літ. И, спорудження №І, ІІІ, ІV, № 1-6, по [ADDRESS]. Право власності за [PERSON] на вказане майно було зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 06.09.2002 року, запис у реєстровій книзі № 206-66 за реєстровим № 36467. До укладення договору дарування житлового будинку, 39/100 частин житлового будинку належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Залізничної районної ради м. Києва 18.03.1992р., право власності зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 21.08.1992р. в реєстровій книзі під реєстровим № 36467. Встановлено, що [PERSON] померла у віці 90 років [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану - відділом реєстрації смерті у місті Києві, 03.01.2013р., актовий запис №140. Згідно з інформацією Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори лист від 24.03.2015р. № 1293/01-16, а також Фастівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, лист від 18.04.2015р. № 249/01-16, до майна померлої [INFO] року - [PERSON], спадкова справа не заводилася. Встановлено, що заяви про відмову від спадщини позивач не подавав. Син померлої бабусі, батько позивача, [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 09.04.2012р., актовий запис № 6639. Інших спадкоємців не встановлено. Згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON], була зареєстрована та проживала по день смерті [INFO] року за цією ж адресою [ADDRESS] - в житловому будинку однією сім'єю разом зі своїм онуком позивачем [PERSON] В процесі розгляду справи в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] Вказані свідки пояснили суду, що протягом тривалого часу знайомі з позивачем [PERSON] та покійною [PERSON], які проживали разом з 2002 року однією сім'єю. Померла [PERSON] доводиться рідною бабусею позивача [PERSON], та матір'ю батька позивача - [PERSON], померлого [INFO] Померла [PERSON] страждала на різні хвороби, була безпомічною, потребувала стороннього постійного догляду, який надавав їй позивач [PERSON] з 2007 року аж до її смерті, вона повністю перебувала на його утриманні. Також свідки пояснили, що позивачем сплачені усі витрати по захороненні померлої. Інших спадкоємців за законом немає. Також, свідок [PERSON] пояснив, що він є власником 61/100 частини житлового будинку [ADDRESS], а також співвласником земельної ділянки по [ADDRESS], загальною площею 0,1000га, на яку він та померла бабуся позивача, [PERSON], отримали державні акти на право власності на земельну ділянку. У зв'язку з тим, що позивачу було передано в дар від бабусі право власності на 39/100 житлового будинку [ADDRESS], то пропорційно розміру частки житлового будинку до нього перейшло і право власності на 39/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка належала його бабусі [PERSON] на підставі вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для неправдивих свідчень немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи, тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача [PERSON] про спільне проживання однією сім'єю з його бабусею [PERSON], у суду немає. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. Зважаючи на викладене вище, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а також з врахуванням показів свідків [PERSON] та [PERSON], судом достовірно встановлено факт постійного проживання [PERSON] однією сім'єю з його бабусею [PERSON], з 2002 року по день смерті [PERSON], а саме [INFO] року, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про визнати за [PERSON] право власності на 39/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована на [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON], слід зазначити наступне. Встановлено, що свою волю, щодо розпоряджання квартирою, за час життя [PERSON] не висловила, а саме заповіт не склала. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як достовірно встановлено вище, [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] більше п'яти років. За умовами частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки позивач [PERSON], як спадкоємець, постійно проживав разом із [PERSON], як спадкодавцем, понад п'ять років, то згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України позивач як спадкоємець померлої [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для визнання за позивачем права власності на 39/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована на [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON], оскільки в обґрунтування цього позивачем були подані безспірні докази.

Outcome: approved