Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, уточнивши позовні вимоги просить суд: стягнути з [PERSON]. на користь [PERSON] 399 493,38 грн., в тому числі сума основного боргу - 11525 дол. США, що еквівалентно 302646,50 грн.; 5% від основної суми позики за прострочення повернення позики - 576,25 дол. США., що еквівалентно 15132, 32 грн; 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України- 3111,75 дол. США., що еквівалентно 81714,55 грн.; а також судові витрати в розмірі 6036,66 грн. Позивач, його адвокат Компанієць М.М. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Адвокат відповідача Турута Л.Д. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необгрунтованості, просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 24 січня 2007 року уклав з відповідачем- [PERSON] договір позики грошових коштів. Даний договір позики оформлений розпискою, копія якої наявна в матеріалах справи. За умовами укладеного між [PERSON] та [PERSON], договору позики, позивач передав останньому в борг грошові кошти в сумі 11 525 доларів США. Факт отримання [PERSON] коштів від [PERSON] підтверджується змістом розписки. Зі свого боку, відповідач [PERSON] зобов'язався згідно умов договору позики повернути позивачеві суму боргу у строк не пізніше 01.03.2007 року, в разі своєчасного неповернення грошей, він зобов'язаний сплатити пеню з розрахунку 5% від суми позики. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати процентів, належних останньому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач [PERSON] суму боргу в обумовлений договором строк не повернув. Із копії розписки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що сума основного боргу [PERSON] перед позивачем складає 11 525 доларів США. Доводи відповідача про те, що сума боргу перед позивачем за вказаним договором позики на теперішній час становить лише 2 000 дол. США суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустими доказами. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 26.12.2016 року НБУ встановлено офіційний курс гривні до долара США - 26,26 гривень за 100 доларів США. Таким чином, сума основного боргу, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, складає 11 525 дол. США, що за курсом НБУ становить 302646,50 грн. (11 525 х 26,26). 576,25 дол. США, що за курсом НБУ становить 15132,32 грн. - 5% за прострочення боргу; 3111,75 дол. США, що еквівалентно 81714,55 грн.- 3% за користування позикою. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а саме стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу в розмірі 15 213 дол. США, що за курсом НБУ становить 399 493,38 грн. Щодо заявленого відповідачем клопотання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, то суд вважає його необгрунтованим, строк позовної давності позивачем пропущено не було з огляду на наступне. Ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Із матеріалів справи вбачається, що Відповідач, [PERSON], під час допиту в якості свідка в рамках кримінального провадження № 12015160500009309 підтвердив існування боргу перед [PERSON], підтвердив написання ним розписки про взяття грошових коштів у борг у розмірі 11 525 доларів США та зобов'язався повернути борг позивачу. Даний факт підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 26 травня 2016 року (а.с.8). Тобто на сьогоднішній день строк позовної давності на звернення до суду у позивача не сплинув, оскілки відповідач у ході проведення допиту у якості свідка визнав існування боргу та виявив намір розрахуватися з позивачем, чим перервав перебіг позовної давності і її перебіг почався заново. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 6037,00 гривень, які у відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного і у відповідності з ст.ст. 611, 625, 1048, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 84, 88, 118, 119, 120, 213-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved