Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди з боку відповідача [PERSON] у користуванні ним належної позивачу земельної ділянки шляхом відновлення меж земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін відповідно до первинних планів забудови земельних ділянок. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач в суді пояснив, що вважає, що діями відповідача [PERSON] порушуються його права як землекористувача, оскільки остання у 2007 році під час встановлення огорожі пересунула межові знаки, збільшивши за рахунок цього розмір власної земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в суді позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю, пояснила, що межі сумісних земельних ділянок сторін визначені уповноваженими особами Степанської селищної ради, зі слів відповідача - будівництво на належній їй земельній ділянці проведено на підставі відповідних дозволів, а тому права позивача нею жодною мірою не порушені. З огляду на зазначене, вважає вимоги позивача безпідставними. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Згідно із вимогами ч.2 ст.152 ЗК України - землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Відповідно до ч.3 цієї ж норми - захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі і відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. [PERSON] у поданій до суду позовній заяві вказував на порушення його прав як землекористувача, які мали місце з боку відповідача [PERSON] Допитана у суді свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснила, що між ними та сусідкою [PERSON] тривалий час має місце суперечка з приводу меж земельних ділянок. В зв'язку з цим позивач неодноразово звертався до різних інстанцій із заявами та скаргами. Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України - надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішенням виконавчого комітету Степанської селищної ради № 120 від 30 травня 1978 року, копія якого надана позивачем, вирішено погодити наказ адміністрації радгоспу від 3 квітня 1978 року про виділення [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]. Із наданої відповідачем копії договору від 23 квітня 1979 року, укладеного між виконкомом Степанської селищної ради та [PERSON], встановлено, що останній на праві безстрокового користування надається земельна ділянка по [ADDRESS], загальною площею 680 кв.м. Вказані обставини доводяться, також, копією плану земельної ділянки, належної відповідачу, згідно із яким станом на 12 червня 1978 року остання має у користуванні земельну ділянку по [ADDRESS] розміром 680 кв.м. Таким чином, на думку суду, право [PERSON] на користування земельною ділянкою по [ADDRESS] є правомірним. Судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що відповідач зайняла частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, чим порушила його права, так як відповідно до копії плану земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], наданої відповідачем на доведення заявлених вимог, розмір земельної ділянки [PERSON] станом на 26 травня 1980 року становить 612 кв.м., тобто розмір ділянки навіть зменшився. Пояснення позивача, також спростовуються копією повідомлення Степанської селищної ради від 29 вересня 2005 року, яке надано відповідачем, адресованого [PERSON], згідно із яким селищною радою проведено перевірку скарги позивача, в ході розгляду якої не встановлено фактів порушення межі з боку [PERSON] Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України - кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення; ч.2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У позовній заяві та під час судового розгляду позивач вказував, що відповідачем порушені його права, як користувача суміжної земельної ділянки. Однак, в ході судового слідства не встановлено факту порушення його прав, оскільки всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, згідно із якою - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, [PERSON] не надано доказів на доведення того, що він дійсно є землекористувачем земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою відповідача. Сам факт зміни розмірів земельної ділянки [PERSON] не є доказом порушення прав позивача. Крім цього, пояснення позивача в частині переміщення відповідачем межових знаків, які розділяють земельні ділянки сторін спростовуються копією довідки від 13 квітня 2010 року, наданої ним же, відповідно до якої Степанська селищна рада посвідчила, що при обмірі садиби [PERSON] 13 вересня 2005 року ніяких межових знаків не ставили. Згідно із повідомленням за підписом начальника відділу містобудування , архітектури та житлово-комунального господарства РДА від 23 травня 2013 року - будівельний паспорт та планові матеріали на будівництво по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] відсутні, що також спростовує аргументи позивача стосовно того, що [PERSON] порушує його права як землекористувача вказаної вище земельної ділянки. Окрім наведеного, відповідачем надані копії рішень Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2006 року та від 5 лютого 2014 року, ухвалених за результатами розгляду цивільних справ за позовом [PERSON] до [PERSON], під час розгляду яких встановлені факти порушення прав [PERSON] як користувача земельної ділянки, що мали місце з боку [PERSON] З огляду на наведене, позов [PERSON] не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.152 ЗК України,

Outcome: dismissed