Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири під [ADDRESS], визнавши зазначену квартиру спільним подружнім майном. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 05.01.2007 року. 09.10.2014 року шлюб між подружжям було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси. Під час перебування у шлюбі, а саме 15.08.2008 року подружжя придбалио квартиру [ADDRESS], яка складається з 2-х кімнат загальною площею 40,6 кв.м., житловою - 26,2 кв.м. Всі документи на придбану квартиру були виготовлені на ім'я відповідачки, [PERSON]. Разом з тим вказана квартира [ADDRESS] була придбана позивачем та відповідачем сумісно, під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Позивач зазначає, що його право власності на 1/2 частину подружнього майна не закріплене документально, тобто він не має письмового підтвердження свого права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] вважає зазначену квартиру лише своєю власністю. У сторін виник спір про право, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно надано до суду письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглянути у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені, що рішенням Приморського районного шлюбу м. Одеси від 09 жовтня 2014 року по справі №522/12695/14-ц розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 05.01.2007 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №04 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). У період шлюбу, а саме 15 серпня 2008 року [PERSON] придбала квартиру під [ADDRESS], загальна площа якої становить 40,6 кв.м., житлова - 26,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3710. Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 3 статті 355 ЦК України визначено, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що спірне майно було придбане відповідачем під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, суд приходить до висновку, що квартира під [ADDRESS], має бути визнана спільним подружнім майном шляхом визнання за позивачем право власності на 1/2 частку зазначеної квартири. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, не порушують права інших осіб, відповідають вимогам діючого законодавства України, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved