Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що згідно договору позики б/н від 30.01.2013 року, він надав безвідсоткову позику відповідачу [PERSON] в сумі 81 000 грн., що в еквіваленті долара США на 30.01.2013 року складало 10 000 доларів США, на строк 365 днів з моменту надання позики. Позика була надана 30.01.2013 року. Однак, відповідач не виконав своїх зобов'язань по договору, у відповідний термін позику не повернув, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду для примусового стягнення боргу. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 28.12.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 218 000 грн., проценти в розмірі 10 355 грн. та судовий збір в розмірі 2 283,55 грн., а всього 230 638,55 грн. 26.09.2016 року Сватівським районним відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження для примусового виконання стягнення боргу на користь позивача, але станом на 01.07.2018 року позика не повернута боржником. За цей період боржником сплачено 40 492 грн., з яких зараховано погашення таким чином: 2 283,00 грн., - витрати на судовий збір; 10 355,00 грн. - проценти за рішенням суду, 27 854 грн. - частина основної позики, в зв'язку з чим залишок за договором позики складає: 218 000,00 грн. - 27853,00 грн. = 190 146,00 грн. Оскільки сума основного боргу, яка складає 218 000,00 грн., за рішенням Сватівського районного суду Луганської області не була погашена у повному обсязі, позивач просить суд стягнути з боржника 3% відсотки річних та втрати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 83474,00 грн. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 78). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги та викладені у позові обставини визнає повністю, не заперечує проти позовних вимог ( а.с.81). Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно ч. 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, з договору позики від 30.01.2013 року вбачається, що позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику у розмірі 81 000,00 грн., що в еквіваленті до курсу долара США складає 10 000,00 доларів США та зобов'язався повернути борг у строк до 30.01.2014 року ( а.с. 21). Таким чином, судом встановлено, що сторони перебувають у договірних відносинах та між ними було укладено саме договір позики у письмовій формі згідно вимог ч.1 ст.1047 ЦК України, що підтверджується копією договору позики. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 28.12.2015 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивача [PERSON] суму боргу за вищевказаним договором позики в розмірі 218 000 грн., проценти в розмірі 10 355 грн., та судовий збір в розмірі 2 283,55 грн., а всього 230 638,55 грн. (а.с. 22-23). 26.09.2016 року державним виконавцем Сватівського районного відділу ДВС були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження за номерами ВП №52352880 та ВП №52352853 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми боргу у розмірі 228355,00 грн. та судового збору у розмірі 2283,55 грн. (а.с.24-25). З листа Сватівського районного відділу ДВС від 04.12.2018 року вбачається, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Сватівським районним судом Луганської області № 426/5264/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики 218000 грн., проценти у розмірі 10335,00 грн, який складає сукупний борг 228355,00 грн. Станом на 01.07.2018 року сума боргу за виконавчим листом не погашена у повному обсязі (а.с.51-52). Оскільки сума основного боргу, яка складає 218 000,00 грн., за рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 28 грудня 2015 року не була погашена у повному обсязі, позивач просить суд стягнути з боржника суму 3% річних від простроченої суми боргу та індексу інфляції за період прострочки сплати станом на 01.07.2018 року, що становить 83 474,00 грн., які нараховані на залишок суми заборгованості станом на 01.07.2018 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.26). Виходячи з положень ст. 625 ЦК позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України. У зазначених вище правових нормах відсутня така підстава припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не виконане боржником, не припиняє договірних правовідносин сторін та незвільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідач у поданій суду заяві від 25.01.2019 року позовні вимоги та викладені у позові обставини визнав у повному обсязі ( а.с. 81). Розглядаючи цей спір, суд приймає до уваги, що у разі визнання позову ухвалення рішення відбувається у порядку, визначеному ст. 206 ЦК України. Згідно з ч 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач своїх заперечень проти доказів наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог суду не надав - навпроти, погодився із його задоволенням у поданій суду заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права інших осіб. Суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позову. Оскільки вказану суму боргу за вищевказаним договором позики відповідач у повному обсязі по цей час не повернув, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача cуму 3% річних від простроченої суми боргу та індексу інфляції у розмірі 83 474,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 834 грн. 74 коп., що були оплачені позивачем при подачі позову до суду ( а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved