Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.08.2010 року відповідач взяв у нього в борг 10 000 євро строком на шість місяців, тобто до 17.02.2011 року. За користування грошовими коштами відповідач зобов'язався сплачувати проценти в розмірі 3,5% щомісячно. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою. Відповідач грошову суму у встановлений строк не повернув. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 108121 грн., суму індексу інфляції за період з лютого 2011 року по жовтень 2013 року у розмірі - 3351грн., проценти за період з 17.02.2011 року по 21.11.2013 року в розмірі 124 879 грн., а також стягнути сплачений ним при подачі позову судовий збір. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглянути позов у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог статті 224 ЦПК України суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні відносини регулюються статтями 509, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України. Частиною 1 статті 1046 ЦПК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошті, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом при розгляді позову по суті встановлено, що 16.08.2010 [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 10 000 євро, яку відповідач зобов'язався повернути через шість місяців, тобто 17.02.2011 року. Факт укладення договору позики підтверджується оригіналом боргової розписки позичальника від 16.08.2010 року, яка посвідчує передання відповідачу [PERSON] позикодавцем визначеної грошової суми. За користування грошовими коштами відповідач зобов'язався сплачувати позивачу проценти в розмірі 3,5 % щомісячно. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, свої зобов'язання за договором відповідач не виконав. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У зв'язку з наведеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 108121 грн., проценти в межах позовних вимог за період з 17.02.2011 року по 21.11.2013 року в розмірі - 124879 грн. Вимоги про стягнення суми інфляції не підлягають задоволенню, оскільки індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін в національній валюті - гривні на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого вживання, у зв'язку з чим норми ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції розповсюджуються лише на випадки прострочки виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором в гривні. Як слідує з матеріалів справи, сума боргу визначалася позивачем, виходячи з курсу євро станом на 21.11.2013 року, у зв'язку з чим в задоволенні вимог про стягнення суми інфляції необхідно відмовити. Відповідно до положень частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2 330 грн. На підставі наведеного, статей 509, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial