Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив позбавити відповідача материнських прав відносно [PERSON] та визначити місце проживання дитини з сім'єю батька дитини, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи позивач подав заяву про залишення позовної вимоги про позбавлення відповідача материнських прав без розгляду. Ухвалою суду від 09.10.2013року вказана заява була задоволена(а.с.136). В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях(а.с.48-57), зазначав, що із-за протиправних дій відповідача дитина з острахом ставиться до спілкування з нею. Щодо зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з матір'ю за адресою: [ADDRESS], вказав, що визнає позов за умови якщо відповідач випишеться за місцем його реєстрації, тобто з квартири [ADDRESS] та пропишеться за адресою фактичного проживання. Проте, оскільки відповідач не пристала на його пропозицію, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Під час розгляду справи 27.11.2013року суд провів заміну відповідача в зв'язку із зміною прізвища на [PERSON] (а.с.173-174) . Відповідач позов не визнала просила у його задоволенні відмовити. Заперечуючи проти задоволення позову подала зустрічну позовну заяву (а.с.86-90), просила : - Визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] народження із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - Негайно відібрати дитину [PERSON], [INFO] народження, від батька [PERSON] та повернути її за попереднім місцем проживання, за адресою : [ADDRESS]. Зазначала, що жоден з доводів позивача на обґрунтування позову не відповідає дійсності. Медичні документи про психологічний стан дитини та частина наданих позивачем доказів створювались штучно під даний позов та з метою її шантажу, щоб не допустити поділу майна подружжя. Позивач та його матір методично налаштовують дитину проти відповідача, що ускладнює спілкування з нею. Байдуже відношення батька до доньки підтверджується його умовами висловленими в судових засіданнях, за якими він згоден був визнати зустрічний позов, натомість відповідач повинна виписатись з будинку по вулиці Джерельна в якому прописаний та проживає позивач. Представник органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради посилаючись на висновок комісії з питань захисту прав дитини, просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] народження з батьком. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, заслухавши думку спеціаліста та малолітньої [PERSON], вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. Встановлено, що між позивачем та відповідачем у 2002 році було укладено шлюб. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 травня 2007 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.91). Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.12), яка після розірвання шлюбу її батьками, залишилася проживати з батьком. Між сторонами склались неприязні відносини. За твердженням сторін, одним з основних підстав розриву у спілкуванні матері та дитини було порушення проти відповідача кримінальної справи, з постановленням вироку (а.с.16-17). Неприязні відносини між сторонами, неможливість дійти згоди в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною підтверджується інцидентом, що стався 30.06.2013року свідком якого була дитина, та мав негативні наслідки для її психологічного стану, що підтверджується медичними документами (а.с.21,22,26,27,32). Актами обстеження житлових умов сторін у справі (а.с.65,163) встановлено, що кожен з батьків має належні житлові умови для виховання та розвитку дитини. Сторони за місцем останньої роботи та проживання характеризуються позитивно (а.с.164-165, 201-202). Позивачем надана довідка, що він працевлаштувався, отримує заробітну плату (а.с.203). Відповідно до висновку наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради вказано, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 05.03.2014 року розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] Встановлено, що в даний час [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Дитина знаходиться на утриманні та вихованні батька. З матір'ю [PERSON] дівчинка практично не бачилась та не спілкувалась. З метою з'ясування психічного та емоційного стану дитини, її відношення до батьків, практичним психологом КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради було проведено психологічне обстеження малолітньої [PERSON]. Враховуючи результати психологічного обстеження, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.211). Викликаний в якості спеціаліста практичний психолог КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» був присутнім при висловленні міркувань малолітньої [PERSON], [INFO] народження з приводу визначення її місця проживання вказав, що за наявним психоемоційним станом дитини по відношенню до матері, визначення її місця проживання з нею може негативно вплинути на її психологічний стан. Вказав на необхідність поступового звикання дитини до матері. В судовому засіданні [PERSON], [INFO] просила залишити її проживати з батьком, виказала небажання бачити матір та з нею спілкуватись. Під час розгляду справи були допитані свідки: [PERSON], яка є дочкою відповідача та [PERSON], яка є подругою та співробітником відповідача. [PERSON] показала, що позивач є колишнім чоловіком її матері - [PERSON], між ними існують недоброзичливі відноси. Свідок з 6 років проживає у бабусі в АР Крим, проте приблизно з серпня 2010 року по липень 2011 року вона проживала в Кіровограді. У 2010році з ними почав проживати позивач. Деякий час в сім'ї відносини були добрі, а потім почались скандали. Ставлення позивача до неї було погане, а до її молодшої сестри нейтральне. В присутності молодшої сестри Даші позивач часто влаштовував сварки, кричав та бив матір. [PERSON] вказала, що знає колишнього чоловіка відповідача, з останньою разом працює з 2008 року. Біля 5 раз бувала у сторін дома, при її присутності відносини між сторонами та дитиною були нормальні. Завжди відповідач опікувалась дитиною, водила її на танці та в садочок, ходила на концертні виступи дитини. Зазначила, що не була свідком того, як позивач перешкоджав відповідачу у зустрічах з дитиною. Бачила як відповідач приходила на роботу в синцях, остання пояснювала, що її побив чоловік. За наслідками допиту свідків неупереджених осіб по відношенню до сторін у справі не встановлено, та вони не володіли інформацією про відносини між сторонами у справі. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Умовами ч.1 ст.ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства»дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. На підставі викладеного, надавши оцінку всім дослідженим доказам, в тому числі на електронному носії, суд прийшов до переконливого висновку, що визначення місця проживання дитини з матір'ю на даний час може завдати шкоду психоемоційному стану дитини. З дослідженого можна зробити висновок, що дитина стала заручником неприязних відносин між її батьками, частково знайшли підтвердження доводи відповідача, що позивач спекулює почуттями дитини. Склалось враження, що на свідомість дитини існує постійний вплив, який став причиною негативного ставлення до матері, а не лише епізод сварки між батьками від 30.06.2013 року. Психолог в судовому засіданні підтвердив, що зміна місця проживання не є бажаним, доки довіра дитини до матері не відновиться. Таким чином, зустрічний позов до відновлення зв'язку між матір'ю та дитиною є передчасним, оскільки в протилежному випадку може завдати шкоду здоров'ю дитини, відтак не може бути задоволений на даний час. За наведеного, первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.160-163 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму ВСУ № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»,

Outcome: partial