Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання такими, що втратили право на користування житлом в буд. [ADDRESS]. У попередньому судовому засіданні [PERSON] уточнив позовні вимоги, за якими він просить усунути перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення [PERSON] і [PERSON] Позивач [PERSON] позовні вимоги мотивує наступним чином. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 05 січня 1985 року він є власником житлового буд. [ADDRESS]. У належному йому будинку зареєстровані та фактично проживають відповідачі - син [PERSON] та невістка [PERSON] Також у будинку проживає його, позивача, внук [PERSON] Між ним та сином і невісткою, відповідачами, постійно виникають конфліктні ситуації. Відповідачі порушують його право на володіння, користування та розпорядження власністю - житловим будинком [ADDRESS]. Вони, відповідачі, перешкоджають йому та його дружині [PERSON] користуватися будинком, господарськими спорудами, комунальними послугами; вони, відповідачі, псують майно. Відповідачі самовільно навісили замки на двері спальні, на двері гаражу, в якому знаходиться садовий інвентар. Ключів від зазначених приміщень у них немає. Відповідачі, забороняють перебувати у літній кухні, забороняють користуватися погребом, вхід до якого облаштований через літню кухню. Відповідач [PERSON] відключив воду від пральної машини та умивальника, відрізав антену від телевізора, пошкодив телефон. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] пошкодили кухонні меблі, а саме: зняли столешницю зі столу, зняли мийку, винесли з будинку газову плиту. Відповідачі в указаний спосіб своїми протиправними діями порушують його, позивача, право на вільне користування приватною власністю. Відповідачі не приймають участі у витратах по утриманню будинку. Відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо нього, позивача, та його дружини шляхом застосування погроз, образ, вчиняє дії, які є несумісні для спільного з ним проживання в одному будинку. Внаслідок дій відповідачів він, позивач, та його дружина постійно перебувають у стані психологічної напруги, страху та тривоги, враховуючи також, що вони є особами похилого віку, через хронічні захворювання стан здоров'я поганий. Відповідач [PERSON] з підбурювання дружини [PERSON], відповідачки, жорстоко знущається з них, позивача, та його дружини [PERSON] Його, позивача, дружина [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до Кролевецького РВ УМВС на таку поведінку сина, пропонувала йому добровільно виселитися разом з дружиною з житлового будинку, однак син не реагує на ці пропозиції, а також не реагує на заходи, які вживаються працівниками міліції. Відповідач [PERSON], перебуваючи в нетверезому стані, часто вчиняє сварки за місцем проживання як з дружиною, так і з ними, позивачем та його дружиною. Такі факти мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 14.01.2014 року з дружиною [PERSON] за місцем проживання [ADDRESS], близько 2 години ночі та згідно з протоколами про адміністративні правопорушення від 12 березня 2014 року - з матір'ю [PERSON] за місцем проживання [ADDRESS] 03 березня 2014 року близько 13 години, 07 березня 2014 року близько 14 години. Тому він, позивач, з посиланнями на положення ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 16, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 156, 157 ЖК України просить суд усунути перешкоди у користуванні буд. [ADDRESS] шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення відповідачів [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. (а.с. 50) Заяву чи клопотання про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи на іншу дату також суду не надав. Причини своєї неявки суду не повідомив. Представники позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали у повному обсязі і надали наступні пояснення. Вони проживають у [ADDRESS]. Між ними з однієї сторони та позивачем [PERSON] та його дружиною виникають сварки, конфлікти, скандали, образи, непорозуміння щодо користування житловими і підсобними приміщеннями. Вони мають характер сімейно-побутових і призвели до виникнення неприязних взаємин. Особливо вони загострились на протязі останніх приблизно двох років, тобто неприязні відносини. Дружина [PERSON] - [PERSON] неодноразово зверталася до Кролевецького РВ УМВС із заявами щодо вжиття заходів впливу відносно них. [PERSON] у 2014 році двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за насильство у сім'ї - у січні 2014 року відносно своєї дружини [PERSON] і у березні 2014 року відносно матері [PERSON] Вона, [PERSON], до адміністративної чи іншої юридичної відповідальності за час її проживання у [ADDRESS] не притягувалася, тобто, відносно неї не вживалися заходи запобігання і громадського впливу зі сторони правоохоронних органів, суду, прокуратури, органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади. Він, відповідач, [PERSON] проживає у [ADDRESS] з дня народження, а вона, відповідачка, [PERSON] проживає у даному будинку з дня одруження у 1988 році, як член сім'ї власника будинку, і також прописана (зареєстрована) у будинку з дозволу його власника, [PERSON] Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] та [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення містяться й у ст. 383 ЦК України. Згідно ст. 391 ЖК України власник майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод має право. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК УРСР передбачено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, для застосування цієї статті необхідна наявність двох умов: - систематичне порушення правил співжиття; - вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового буд. [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину заповітом, яке видане Кролевецькою державною нотаріальною конторою 05 січня 1985 року. (а.с. 7) Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1988 року. Відповідач [PERSON] проживає у [ADDRESS] з дня народження, тобто, з 1968 року, і зареєстрований у будинку згідно довідки Кролевецького районного сектора УДМС від 06.09.2014 року з 22.06.1988 року. (а. с. 14, 23) Відповідачка [PERSON] в 1988 році була вселена й зареєстрована у [ADDRESS], як дружина відповідача [PERSON], і члени сім'ї власника будинку [PERSON] - батька відповідача [PERSON] Зареєстрована вона з 17 жовтня 1989 року. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON] - [PERSON], будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] (а.с. 8-13), довідкою виконавчого комітету Кролевецької міськради за №1585 від 29 липня 2014 року (а.с. 14), довідкою Кролевецького районного сектора УДМС від 06.09.2014 року. (а.с. 24) Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачка [PERSON] вселилась до буд. [ADDRESS] в установленому законом порядку та набула прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК УРСР. Підстави виселення членів сім'ї власника жилого будинку передбачені нормою ст. 157 ЖК України та полягають у порушенні такими особами умов їх проживання й користування жилим приміщенням, що належить власнику. Позивач [PERSON] пов'язує виселення відповідачів з належного йому жилого будинку із систематичним порушенням правил співжиття та вжитими заходами попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Згідно довідки Кролевецького РВ УМВС від 13.10.2014 року за №8394 (а.с. 44) заяв від [PERSON] щодо неправомірної поведінки [PERSON] та [PERSON], починаючи з 01.01.2014 року до часу подання відповіді на запит суду не надходило. Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] підтвердила вказані обставини, зазначивши, що її чоловік [PERSON] з відповідними заявами щодо протиправної поведінки відповідачів, починаючи з 01.01.2014 року до Кролевецького РВ УМВС не звертався, а зверталась вона. В інші державні органи чи по місцю роботи відповідачки [PERSON] щодо її протиправної поведінки чи поведінки її сина [PERSON] в жилому будинку та відносин щодо користування жилими приміщеннями та господарськими будівлями, ні вона, [PERSON], ні її чоловік [PERSON], позивач, на протязі 2014 року ні письмово, ні усно не зверталися. Таким чином, зібраними по справі доказами встановлено, що відповідачка [PERSON], яка вселилась до буд. [ADDRESS] в 1988 році в установленому законом порядку та набула прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК УРСР та була зареєстрована у даному будинку з 17 жовтня 1989 року, систематично не порушувала правила співжиття і до неї не застосовувались заходи попередження та громадського впливу. За таких обставин відсутні правові підстави щодо її виселення без надання іншого жилого приміщення із буд. [ADDRESS]. Судом встановлено на підставі зібраних доказів, що між сторонами склалися неприязні взаємини за час тривалого спільного проживання у [ADDRESS], які самі по собі не можуть бути підставою для виселення. Висновок суду стосується позивача [PERSON] і відповідачки [PERSON], між якими склалися неприязні відносини. В судовому засіданні зібраними доказами не встановлено порушення фактів правил співжиття зі сторони відповідачки [PERSON] та фактів застосування до неї заходів попередження та громадського впливу. Окрім того, не може ставитися питання про виселення всіх осіб, які проживають разом в одному будинку, якщо навмисні винні дії чинить один, а не всі члени сім'ї власника жилого приміщення. Навмисних дій відповідачка [PERSON], які мають систематичний характер, за час проживання у [ADDRESS] з 1988 року не вчиняла, що підтверджується зібраними по справі доказами, тобто не вчиняла дій, пов'язаних з порушеннями правил співжиття. Також за вказаний час проживання у даному будинку до неї не застосовувалися заходи попередження та заходи впливу уповноваженими на це суб'єктами. Із постанови судді Кролевецького районного суду від 23 січня 2014 року вбачається, що [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, вчинення ним відносно дружини [PERSON] за місцем проживання у [ADDRESS] 01 січня 2014 року близько 02 години ночі. (а.с. 16) Із постанови судді Кролевецького районного суду від 24 березня 2014 року вбачається, що [PERSON] повторно притягнутий до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, вчиненим відносно матері [PERSON] за місцем проживання у [ADDRESS] 03 березня 2014 року близько 13 години і 07 березня 2014 року близько 14 години. (а.с. 15) Даних про те, що відповідач [PERSON] вчиняв протиправні дії відносно батька [PERSON], які пов'язані з порушеннями правил співжиття і до нього вживалися заходи, попередження або громадського впливу, у матеріалах цивільної справи немає. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] вона письмово зверталась до Кролевецького РВ УМВС у 2014 році щодо притягнення до відповідальності її сина [PERSON], відповідача по справі, відносно його протиправної поведінки за місцем проживання у [ADDRESS], а саме: за вчинення з нею сварки та висловлювання на її адресу нецензурними словами. Даних про те, що відповідач [PERSON] після 07 березня 2014 року порушував правила співжиття шляхом вчинення скандалів, дебошів, образ, заподіяння тілесних ушкоджень, за які до нього застосовувалися заходи попередження та громадського впливу, у матеріалах цивільної справи немає. Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні і відповідач [PERSON] Можливість виселення на підставі ст. 116 ЖК України особи, яка систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з нею в одному будинку, не обмежується певним часом, що минув після застосування заходів запобігання або громадського впливу, що вживалися за попередні порушення правил співжиття. Разом з тим, якщо після застосування зазначених заходів минуло багато часу, суд має це врахувати, так само, які і характер подальшої поведінки відповідача та знову вчиненого проступку. За змістом ст. 116 ЖК УРСР пред'явлення позову про виселення після застосування відповідного заходу впливу не може бути правомірним, оскільки така вимога може бути заявлена лише у разі коли після застосування заходів впливу до винної в порушенні правил громадського співжиття особи її поведінка не змінилася і вона вчинила нові неправомірні дії, несумісні з установленими правилами соціального співіснування. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами чи заявами на порушення правил співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] після 07 березня 2014 року проступків, пов'язаних з порушеннями правил громадського співжиття за місцем проживання у [ADDRESS] відносно дружини та батьків не вчиняв; його поведінка за місцем проживання є позитивною і законослухняною; з часу вчинення останнього проступку (07 березня 2014 року) і до часу ухвалення рішення минуло більше 7 місяців; після 07 березня 2014 року відповідач [PERSON] до юридичної відповідальності за протиправні дії, вчинені ним за місцем проживання, не притягувався. Крім того, суд також враховує, що відповідач [PERSON] вчинив у січні 2014 року протиправні дії, пов'язані з порушеннями правил співжиття відносно дружини [PERSON], яка до нього ніяких претензій не має щодо порушення її житлових прав, а у березні 2014 року - відносно матері [PERSON] Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що підстав для виселення без надання іншого жилого приміщення відповідача [PERSON] з буд. [ADDRESS] немає, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Приймаючи дане рішення суд також враховує і те, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] та його дружиною [PERSON] з іншої сторони склалися неприязні відносини, які негативно впливають на їхні стосунки між собою. Окрім того, суд вважає, що [PERSON] 01 січня 2014 року, 03 березня 2014 року і 07 березня 2014 року за місцем проживання вчинив незначні порушення, виходячи із змісту постанов судді Кролевецького районного суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відповідно 23 січня 2014 року і 24 березня 2014 року. (а.с. 15, 16) Що стосується доводів позивача [PERSON] про те, що відповідачі перешкоджають користуватися житловими і підсобними приміщеннями; не беруть участі у витратах по утриманню будинку; псують майно, яке є у будинку; виносять із будинку належне йому, позивачу, майно без його дозволу, як підстави для задоволення позову, то суд з зазначеними доводами не погоджується, виходячи із наступного. Позивач [PERSON] згідно уточнених позовних вимог просить суд усунути перешкоди в користуванні буд. [ADDRESS] шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення відповідачів згідно ст. ст. 157, 116 ЖК УРСР через систематичне порушення правил співжиття та застосування до них заходів попередження та громадського впливу, які виявилися безрезультатними. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] за час проживання у будинку позивача правил співжиття не порушувала і відповідно до неї не застосовувалися заходи попередження і громадського впливу, з чим згодна і представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] Відповідач [PERSON], як встановлено у судовому засіданні зібраними доказами, вчинив, на думку суду, незначні порушення, пов'язаних з правилами співжиття відносно дружини та матері; відносно батька [PERSON] протиправних дій не вчиняв, пов'язаних з порушеннями його житлових прав; його поведінка після останнього порушення є позитивною і законослухняною; минуло більше 7 місяців після вчинення останнього порушення; після застосування до нього заходів попередження у березні 2014 року його поведінка за місцем проживання змінилася; нових порушень, за які до нього застосовувалися заходи попередження і громадського впливу, пов'язаних з порушеннями правил співжиття не вчиняв. Надані позивачем докази не є переконливими щодо задоволення його позовних вимог про виселення без надання іншого жилого приміщення відповідача [PERSON] з буд. [ADDRESS]. Доводи позивача [PERSON] можуть бути предметом судового захисту при його зверненні до суду з окремим чи окремими позовами щодо усунення перешкод у користуванні будинком, як житлом, і підсобними приміщеннями; стягнення матеріальної шкоди за пошкоджене чи знищене майно, яке йому належить; стягнення витрат по утриманню будинку та за комунальні послуги. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити за його безпідставністю. Відповідно до ст. ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК УРСР, ст. ст. 380, 383, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed