Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Гайворонська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в окремій його частині. Просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , який був спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , виданого 19.06.2001 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №809, в частині спадкового майна - земельної ділянки (паю) площею 1,443 га, з кадастровим номером: 3521186800:02:000:0400, що знаходиться на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Свої вимоги мотивує тим, що його батько - [PERSON] , 1925 року народження, мати - [PERSON] , 1928 року народження, та позивач, їх рідний син - [PERSON] , проживали у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на житло [NUMBER] від 27.07.1993 року, виданого Знам`янським відділом Одеської залізниці, кожному із них, належало по 1/3 частині зазначеної квартири . Мати позивача - [PERSON] мала земельну ділянку (пай) відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР № 034367, на території Хащуватської сільської ради, розміром 2,89 га, кадастровий номер: 3521186800:02:000:0400. 06.12.2000 року мати позивача померла. На час її смерті, крім померлої матері, у спільній квартирі проживали та були зареєстровані позивач та його батько. За життя мати заповіту на випадок своєї смерті, не складала. Враховуючи те, що батько та позивач, на день смерті матері були зареєстровані та проживали в згадуваній квартирі разом з матір`ю, він з батьком, вважається такими, що прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном матері після її смерті - її 1/3 частиною квартири та земельною ділянкою (паєм), загальною площею 2,89 га. У 2008 році, батько позивача склав заповіт на користь його сестри [PERSON] , яким на випадок своєї смерті заповідає їй все своє майно. У 2015 році помирає батько позивача. Після смерті батька, сестра позивача - відповідач по даній справі - [PERSON] у 2016 році, звертається до суду з позовом про встановлення факту належності заповіту, в зв`язку з тим, що в згадуваному заповіті батька були допущені технічні помилки, та одночасне ставиться питання про визнання права власності на спадкове майно батька за заповітом. Під час розгляду зазначеної цивільної справи, позивачу стало відомо, що батько після смерті матері, його дружини, не ставлячи до відома [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2001 року виданого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 809, спадкова справа № 373. Зазначене свідоцтво батьку видано на спадкове майно, а саме: на земельний пай в КСП «Нива» с. Хащувате, розміром 3,1 га, що належала матері (його дружині) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0065455 виданого Гайворонською райдержадміністрацією 28.01.1998 року. По невідомим позивачу причинам, батько, відповідно до даного свідоцтва, одноособово отримав у власність повністю всю земельну ділянку матері, в той час коли він повинен був отримати лише половину даної земельної ділянки розміром 1,44 га (2,887:2=1,443). Вважає, що після смерті матері, та при відсутності інших спадкоємців, позивач з батьком повинні були спадкувати дану земельну ділянку в рівних частинах, по 1/2 частки кожному, а не повністю батькові, як то було зроблено. А тому, було порушено його право отримання частки спадкового майна, що належало матері після її смерті, яку він фактично прийняв, проживаючи разом з нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Представник позивача адвокат Волошин М.Г. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] тільки декілька років тому назад, стало відомо, що батько позивача, без його згоди оформив земельну ділянку, яка належала його матері тільки на себе, чим порушив право власності останнього на спадкування Ѕ частки земельної ділянки, так як він прийняв спадщину після смерті матері, шляхом вступу у володіння спадковим майном. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надала. В судовому засіданні пояснила, що позивач в 2001 році знав, що їх батько оформив після смерті дружини спадкове майно на себе. Крім того, зазначила, що суди різних інстанцій розглядали спори між ними відносно спадкового майна, на підтвердження цього надала до суду копію постанови Кропивницького апеляційного суду від 13.06.2019 року, справа №385/358/16. Вважає позов безпідставним, а тому просить в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, матеріали копії спадкової справи № 373/2001 до майна померлої [INFO] [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 27.07.1993 року, виданого Знам`янським відділком Одеської залізниці, квартира в [ADDRESS] (вулицю перейменовано згідно розпорядження міського голови м. Гайворон від 19.02.2016 року №35-р на вул. Великого Кобзаря, а.с. 19), належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 59). 19.06.2001 року [PERSON] подав заяву до Гайворонської державної нотаріальної контори, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельний пай в КСП «Нива», після смерті [PERSON] (а.с. 58). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2001 року посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., [PERSON] є спадкоємцем майна дружини [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельного паю в КСП «Нива», с. Хащувате розміром три цілих одна десята гектара, що належав спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0065455 виданого Гайворонською райдержадміністрацією 28.01.1998 року (а.с. 62). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.11.2018 року у справі №227/908/16-ц. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] померла в 2000 році, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказує на те, що після смерті матері, та при відсутності інших спадкоємців, позивач з батьком повинні були спадкувати дану земельну ділянку в рівних частинах, по 1/2 частки кожному, а не повністю батькові, як то було зроблено. А тому, було порушено його право на отримання частки спадкового майна, що належало матері після її смерті, яку він фактично прийняв, проживаючи разом з нею на час відкриття спадщини та вступив у володіння майном померлої матері, проживаючи у їх спільній квартирі. З приводу порушеного права позивача суд зазначає наступне. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 цього Кодексу визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно копії довідки Гайворонської міської ради № 259 від 12.02.2020 року, станом на [INFO] за адресою [ADDRESS] , на постійне місце проживання були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] (а.с. 37). Після смерті [PERSON] її син вступив у володіння спадковим майном померлої матері, шляхом проживання у їх спільній вищезазначеній квартирі. Даний факт не заперечувала та визнала в судовому засіданні відповідач [PERSON] . Отже, в силу статті 549 ЦК УРСР, позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. В зв`язку з зазначеним вище, суд визнає порушеним право позивача на частку спадкового майна, що належало його матері, а свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2001 року посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., таким, що видане з порушенням прав інших осіб (позивача [PERSON] ). Позивач в позовній заяві просить суд: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , який був спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , виданого 19.06.2001 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №809, в частині спадкового майна - земельної ділянки (паю) площею 1,443 га, з кадастровим номером: 3521186800:02:000:0400, що знаходиться на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Разом з тим, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2001 року посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., [PERSON] є спадкоємцем майна дружини [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельного паю в КСП «Нива», с. Хащувате розміром три цілих одна десята гектара, що належав спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0065455 виданого Гайворонською райдержадміністрацією 28.01.1998 року (а.с. 62). Суд зазначає, що спірне свідоцтво на право власності на спадщину за законом від 19.06.2001 року не видавалось в частині спадкового майна - земельної ділянки (паю) площею 1,443 га, з кадастровим номером: 3521186800:02:000:0400, як то вказує позивач. Крім того, позивачем допустимими та належними доказами не доведено, що земельна ділянка на яку видано свідоцтво на право власності на спадщину за законом від 19.06.2001 року, яка складається з земельного паю в КСП «Нива», с. Хащувате розміром три цілих одна десята гектара та земельна ділянка (пай) площею 1,443 га, з кадастровим номером: 3521186800:02:000:0400 є однією й тією самою земельною ділянкою. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд при розгляді справи обмежений заявленими позовними вимогами позивача та доказами які наявні в матеріалах цивільної справи. За таких обставин, заявлений позов [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , який був спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , виданого 19.06.2001 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №809, в частині спадкового майна - земельної ділянки (паю) площею 1,443 га, з кадастровим номером: 3521186800:02:000:0400 задоволенню не підлягає, так як в такій частині свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось.

Outcome: dismissed