Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», [PERSON] про визнання добросовісним набувачем на автомобіль, в якому просить визнати його добросовісним набувачем на майно, а саме на автомобіль ВАЗ, моделі 211540-110-30, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , придбаний 04 березня 2014 року, д/н [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 05.03.2014 року. Позов обґрунтований наступними обставинами. 04 березня 2014 року [PERSON] придбав автомобіль ВАЗ, 2011 року випуску через майданчик з продажу автомобілів у м. Одеса за 60 000 грн., відповідно до довідки-рахунку № 278245 від 04 березня 2014 року. Вказаний автомобіль був зареєстрований в регіональному сервісному центрі в Одеській області № 1546 РСЦ МВС України в Одеській області м. Роздільна на підставі довідки-рахунку, та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] . При постановці на облік придбаного автомобіля було здійснено перевірку по базі даних, автомобіль в заставі банку та інших реєстрів обтяжень не значився. З моменту придбання на протязі трьох років позивач користувався автомобілем, та лише у квітні 2017 року дізнався, що АТ «Ідея Банк» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 211540-110-30, 2011 року випуску. Договір застави було укладено між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 09.12.2011 року, та на думку позивача, автомобіль було реалізовано саме банком, який вилучив предмет застави у боржника та реалізував його. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначає, що при переході права власності на автомобіль застава, при зареєстрованому у встановленому законом порядку обтяженні, силу не зберігає. Таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте вони не є чинними у відносинах із позивачем. Вимоги банку, на думку позивача, зводяться до витребування майна у добросовісного набувача в порушення положень ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, однак обставини, за наявності яких, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України майно може бути витребуване у добросовісного набувача, банком не наведені. 01 грудня 2020 року представник відповідача АТ «Ідея Банк» подав до суду відзив на позов із запереченнями проти позову, в якому зазначив, що посилання позивача на п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 не є обґрунтованими, так як редакція вказаного пункту 15 Порядку на момент реєстрацій транспортного засобу 05.03.2014 року ще не діяла, а тому не передбачалось обов`язок компетентного державного органу перевірки відсутності будь-яких обмежень чи заборон відчуження автомобіля. Крім того, відповідач посилається на обставини, встановлені Апеляційним судом Одеської області в постанові від 31.07.2018 року, а саме, що всупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», та умовам договору застави, [PERSON] відчужив майно, яке перебувало в заставі ПАТ «Ідея Банк» й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди, що виключає добросовісність набуття майна…, та на нього розповсюджується запис про обтяження автомобіля. Не підтвердженими жодним належним та допустимим доказом, а відтак не приймається колегією суддів до уваги посилання суду першої інстанції на те, що при постановці на облік придбаного автомобіля було здійснено перевірку по базі даних, і автомобіль в заставі банку та інших реєстрів обтяжень не значився, оскільки у матеріалах справи наявний Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15 травня 2012 року, дійсність якого у встановленому законом порядку не спростована. Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено обставини, що виключають добросовісність набуття майна позивачем і на нього розповсюджується запис про обтяження спірного автомобіля. 10 грудня 2020 року [PERSON] подав до суду письмові пояснення на відзив, в яких, не погоджуючись із доводами представника АТ «Ідея Банк», викладеними у відзиві на позов, вказав, що відповідно до відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, обтяження на автомобіль було встановлено на підставі Договору застави транспортного засобу 29.02.2012 року приватним нотаріусом Львівського МНО Чорним І.С. Про даний вид обтяження необхідно було внести відомості до державного реєстру обтяжень рухомого майна саме нотаріусом, а банк повинен був з метою забезпечення обтяження надати відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна в Одеській області. У відкрите судове засідання позивач не з`явився, у заяві від 16.02.2021 року просив судове засідання проводити без його участі. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника не подав. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подав. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ Територіального сервісного центру № 5146 у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника не подав. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказам 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. 05 березня 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про реєстрацію автомобіля ВАЗ 211540, 2011 року, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] серії [NUMBER] на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 278245 від 04.03.2014 року (а. с. 10). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31.07.2018 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави звернуто стягнення на предмет застави, який належить [PERSON] , а саме - на автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, а також вилучено у [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] та передано ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації. Апеляційним судом Одеської області в постанові від 31.07.2018 року встановлено, що 09 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.12442, відповідно до якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 62 790, 58 гривень на строк 60 місяців до 12 вересня 2016 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 16,99 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору, а відповідач зобов`язався сплачувати мінімальні платежі, графіком щомісячних платежів встановлені договором та додатком №1 до кредитного договору. Згідно із п. 2 Кредитного договору, кредит був наданий для фінансування купівлі Позичальником транспортного засобу марки «ВАЗ», моделі 211540-110-30, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , у сумі 61 020 гривень, та фінансування страхового платежу за страхування життя Позичальника в сумі 1 770,58 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, 01 березня 2012 року банк уклав з [PERSON] договір застави вказаного транспортного засобу №910.12442. Відповідно до ч. 1 §1 Договору застави транспортного засобу, для забезпечення виконання зобов`язань кредитного договору №910.12442 від 09 грудня 2011 року, заставодавець передав у заставу заставодержателю наступне майно: транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі 211540-110-30, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 06 грудня 2011 року, що належать [PERSON]на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданогоРЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 06 грудня 2011 року. Відповідно до ч. 2 §2 Договору застави транспортного засобу, наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування транспортним засобом третім особам, переміщення транспортного засобу за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя. Апеляційним судом Одеської області в постанові від 31.07.2018 року встановлено, що всупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави, [PERSON] відчужив майно, яке перебувало в заставі ПАТ «Ідея Банк» й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди, що виключає добросовісність набуття майна позивачем, та на нього розповсюджується запис про обтяження автомобіля. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені Апеляційним судом Одеської області в постанові від 31.07.2018 року щодо виключення добросовісності набуття спірного майна позивачем мають преюдиційне значення, що є підставою у відмові в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем спірного автомобіля. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилається на те, що при постановці на облік придбаного автомобіля, було здійснено перевірку по базі даних, і автомобіль в заставі банку та інших реєстрів обтяжень не значився. Вказані доводи позивача не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, в зв`язку із чим не можуть бути прийняті судом до уваги. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] також посилається на те, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та вилучення автомобіля по суті зводяться до витребування цього майна у добросовісного набувача в порушення положень ст. 41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, та обставини, за наявності яких, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України майно може бути витребуване у добросовісного набувача банком не наведені. З цими доводами позивача суд не погоджується, враховуючи визначений судом апеляційної інстанції у постанові від 31.07.2018 року характер правовідносин між сторонами, відповідне застосування закону, що їх регулює та надання належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Суд зауважує на тому, що в постанові Апеляційного суду Одеської області від 31.07.2018 року є посилання на наявність в матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15 травня 2012 року, дійсність якого у встановленому законом порядку не спростована. Тобто, на час придбання позивачем спірного автомобіля 04.03.2014 року він, як предмет застави, був зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Таким чином, враховуючи вимоги статей 9, 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» можна зробити висновок, що в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30.05.2018 року по справі № 555/661/16-ц, провадження № 61-579св17. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed