Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом в інтересах [PERSON] мотивуючи тим, що 06.01.2010 року померла мати останньої [PERSON], яка мешкала в селі Успенка Буринського району Сумської області. Рішенням Буринського районного суду від 06.09.2016 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини один місяць після набрання рішенням законної сили. 30.09.2016 року на імя приватного нотаріуса Буринського нотаріального округу [PERSON] поштою була направлена заява про прийняття спадщини, а 19.10.2016 року останньому надано пакет документів для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак 19.10.2016 року нотаріусом надано письмову відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] пропустила строк для подання зави про прийняття спадщини. Просив визнати такі дії нотаріуса протиправними та визнати за нею право власності на земельні ділянки, що належали померлій [PERSON] в порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримуючі позовні вимоги, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмовими заявами. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Приватний нотаріус [PERSON] не визнаючи позову, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. З поданих письмових заперечень останнього вбачається, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину вважав, що він діяв відповідно до Закону України «Про нотаріат», оскільки з поданої представником позивачки заяви не вбачалося, що остання виявила бажання прийняти спадщину після померлої [PERSON]. Приймаючи до уваги, що всі учасники справи в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 6 січня 2010 року померла мати позивачки [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4807 га, з кадастровим номером 5920987400:05:001:0086, розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, право на яку було посвідчено за спадкодавцем Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №671615, що підтверджується копіями державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження, звітом про експерту грошову оцінку земельної ділянки, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9,13,17,43-56,57-61). Також до спадщини останньої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4800 га, з кадастровим номером 5920987400:05:001:0087, розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, успадкована нею в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті 04.11.2009 року свого чоловіка [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовився від прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, що вбачається із свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть, державного акту на право приватної власності на землю серії Р2671644, довідки [PERSON] сільської ради, звіту про експертну грошову оцінку землі, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14,15,16,22,32-36, 37-41). Прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], остання юридично свої спадкові права не оформила та померла. Між тим, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка позивачка по справі [PERSON] відповідно до положень ст.1261 ЦК України (а.с.10,13). Рішенням Буринського районного суду від 06.09.2016 року, яке набрало законної сили 16.09.2016 року, задоволено позов останньої та визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася 6.01.2010 року після смерті її матері [PERSON] один місяць після набрання рішенням суду законної сили (а.с.12). 29.09.2016 року [PERSON] поштою направила до приватного нотаріуса Буринського нотаріального округу [PERSON] заяву в якій повідомила, що «06.01.2010 року померла її мати [PERSON] , у звязку з чим відкрилася спадщина, яка складається з двох земельних ділянок, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради. Вказала, що крім неї інших спадкоємців немає. Документи для отримання свідоцтва про право на спадщину нею будуть подані пізніше» 05.10.2016 року вказана заява була отримана нотаріусом, між тим останній спадкової справи не завів, посилаючись в своїх запереченнях, що заява не містила інформації про прийняття спадщини заявницею. Даючи оцінку діям нотаріуса суд зважає на таке. Відповідно до Глави 2 Розділу І Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року (далі Порядок), нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладене в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або направлення документів на експертизу. Частиною 1 Глави 6 Розділу І Порядку встановлено, що нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Главою 7 Розділу І Порядку передбачено, що передбачено, що нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Главою 13 Розділу І встановлено випадки, коли нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, а саме коли: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених\~Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (Глава 14 Розділу І Порядку). Відповідно до Глави 10 Розділу ІІ Порядку спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (п.п.1.1). При зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус зясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна (п.п.1.2) Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану (1.3) У разі неможливості предявлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29\~ ЦК України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця (п.п.1.12). Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть (п.п.1.13). Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів (п.п.2.1) Системний аналіз зазначених положень вищевказаного Порядку дає підстави прийти суду до висновку, що приватний нотаріус [PERSON] вищевказаних вимог належним чином не дотримався. Зокрема останній, вказуючи в своїх письмових запереченнях, що з поданої [PERSON] заяви неможливо зробити висновок про те, що вона приймає заяву після смерті своєї матері [PERSON], водночас в листі від 19.10.2016 року №576/01-16 на адресу [PERSON] вказує, що нею заява про прийняття спадщини була подана несвоєчасно (а.с.26). Тобто фактично, останній встановивши дійсне волевиявлення спадкоємця, однак не витребувавши у спосіб перебачений Порядком додаткових документів від спадкоємця, фактично відмовив останньому в заведенні спадкової справи та вчинення ним дій направлених на прийняття спадщини в строки, які були встановлені рішенням Буринського районного суду від 06.09.2016 року, у звязку з чим вказані строки [PERSON] були пропущені. Між тим, Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ (далі Закон №3425-ХІІ) поділяє обєкті судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи : нотаріальні дії, відмова у вчиненні нотаріальних дій, нотаріальні акти. Згідно з ч.1 ст.1 Закону №3425-ХІІ нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів , що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Поняття «нотаріальний акт» є значно ширшим за поняття «нотаріальна дія» і являє собою будь-яку дію, що є складовою нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання своїх власних повноважень. Обовязок нотаріуса вчиняти нотаріальні дії передбачений ч.3 ст.49 Закону №3425-ХІІ, де встановлено заборону безпідставної відмови від вчиненні. Як випливає з п.9 ч.1 ст.49 Закону №3425-ХІІ, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. За наявності умов, передбачених ст. 49 цього Закону, на нотаріуса покладається завдання, поперше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства, подруге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно з п.3 Глави 13 Порядку та ч.4 ст.49 Закону №3425-ХІІ, відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи , яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом встановлено, що [PERSON] після того як отримала письмові розяснення від нотаріуса щодо порядку прийняття спадщини, із заявою про винесення нотаріусом відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій не зверталася, а Законом №3425-ХІІ не передбачена можливість надання такої заяви іншими особами. З врахуванням відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відсутні передбачені законом підстави для визнання його дій неправомірними, у звязку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд враховуючи, що [PERSON] в подальшому оформити свої спадкові права в органах нотаріату не спроможна, оскільки закінчився строк визначений судом на прийняття спадщини з причин, що не залежали від її волі, вважає належним способом захисту її прав є саме вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно. Зокрема, відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя , який його пережив, та батьки. Як вбачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру заповіти від імені [PERSON] та [PERSON] не посвідчувалися. Згідно ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст. 1296 цього ж Кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~визначено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У відповідності до ст. 1 Протоколу №1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: partial