Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на його користь 3% річних від простроченої суми боргу за весь період прострочки у сумі 26652,79 грн. та інфляційне збільшення суми боргу - 229428,51 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання за договором позики, та неповернення боргу у сумі 288000, 00 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок) звернувся до суду та 21.09.2012 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було ухвалено заочне рішення про задоволення позову та стягнено з відповідача на його користь борг у сумі 288000 грн.; 3% річних від простроченої суми боргу - 24480 грн. та судові витрати. Дане рішення було направлено на виконання, однак станом на липень 2015 року з відповідача в примусовому порядку було стягнено заборгованість всього лише у сумі 3801,30 грн. Оскільки на день звернення його до суду рішення суду не виконано, просив, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача вищезазначені суми. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач неспроможний виконати взяте на себе зобов'язання, оскільки є пенсіонером. Інших доходів окрім пенсії не має. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2012 року було ухвалено заочне рішення яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнено на його користь 288000 грн. боргу за договором позики та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання - 24480 грн. (а.с.3). На підставі даного рішення 25.12.2012 року видано виконавчий лист (а.с.4), який було звернено до примусового виконання. Однак, відповідно до довідки № 232/3/7341 від 22.07.2015 року виданої ВДВС Южноукраїнського міського управління юстиції станом на 22.07.2015 року за вищезазначеним виконавчим листом залишок заборгованості складає 311803,50 грн. (а.с.6), що є підтвердженням того, що зобов'язання за договором позики не виконано в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до якої Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. В даному випадку це заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.09.2012 року, яке набрало законної сили 13.11.2012 року. Воно не змінювалось та не скасовувалось в порядку, передбаченому процесуальним законом. Проте, відповідачем виконано не було. Виходячи з норм ч. 5 ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України обов'язок з виконання зобов'язання на підставі рішення суду виникає у боржника з моменту набрання чинності цим рішенням суду, а отже терміном виконання такого зобов'язання в сенсі ст. 530 ЦК України має бути день, наступний за днем набрання чинності відповідним рішенням суду (ст. 253 ЦК України). Таким чином, терміном виконання зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду від 21.09.2012 року є 13.11.2012 року. (а.с.3 зворот) Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином відповідач прострочив зобов'язання щодо повернення позивачу коштів в розмірі 311803,50 грн. Та відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання, внаслідок відсутності у боржника грошей, не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки. Таким чином, оскільки відповідач повинен був сплатити на користь позивача борг в розмірі 288000 грн., тому таке правовідношення слід вважати грошовим зобов'язанням та на нього поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, якою передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується після вирішення судом питання про стягнення основної суми грошових коштів. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума інфляції за період з 13.11.2012 року по 18.09.2015 року становить 229428,51 грн., 3% річних 26652,79 грн. Суд погоджується з даним розрахунком. Відповідачем даний розрахунок не спростований. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до копії посвідчення (а.с.7) - [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. (категорія 2), а тому згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільняється від сплати судового збору. В зв'язку з чим, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2560,81 грн. судового збору.

Outcome: approved