Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП «УКРНТЦ «Енергосталь», в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 156\~520,87 грн.. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що в період з 01.08.2000 та по теперішній час він працює в ДП «Енергосталь». Відповідачем щомісяця нараховувалась заробітна плата, але не виплачувалась у повному обсязі. Починаючи з листопада 2018 року заробітна плата не виплачувалась. Відповідно до довідки заборгованість становить 156\~520,87 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідач заборгованість по заробітній платі. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заявоюу про розгляд справи за їх відсутності, в разі неявки представника відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Також представником позивача подана заява, в якій він зазначив, що просить задовольнити позов, з урахуванням сплаченої заробітної плати, яка виплачена у розмірі 37\~883,50 грн., вказавши, що борг в розмірі 118\~637,37 грн. відповідачем не сплачено. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Приписами ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді начальника відділу захисту повітряного басейну, що підтверджується копією наказу №156-к та копією трудової книжки. Відповідно до довідки про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати станом на 18.02.2020 за період листопад 2018 - грудень 2019 заборгованість становить 156\~520,87 грн.. З довідки відповідача, наданої 09.07.2020 на адвокатський запит представника позивача, вбачається, що [PERSON] виплачено заборгованість із заробітної плати за період з 01.11.2018 по 31.01.2019 у сумі 37\~883,50 грн.. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що за\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням викладено позовні вимоги підлягають задоволенню, тобто, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі у сумі 118\~637,37 грн.. При зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, на підставі п.1 ч.1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка визначає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»\~ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет»\~визначено, що прожитковий мінімум для працездатної особи з 01.01.2020 становить 2102 грн. Отже, розмір судового збору становить 840,80 грн. При таких обставинах суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги. На підставі ст. ст.\~47,\~116,\~117,\~233\~\~КЗпП України,

Outcome: approved