Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, про визнання договору міни, зареєстрованого на Запорізькій товарній біржі «Капитал ВК» 30.12.1997 року за № Н-1040 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , дійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.1997 року між сторонами було укладено договір міни за яким [PERSON] обміняв житловий будинок [ADDRESS] , який належав йому на праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] , який належав відповідачам на праві спільної власності. Договір міни був оформлений та зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Капитал ВК». При укладенні договору всі істотні умови сторонами було погоджено, право власності на придбане майно [PERSON] зареєстровано на підставі вказаного договору в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Маючи намір розпорядитись належним йому нерухомим майном, він звернувся до нотаріальної контори, де йому повідомили про неможливість укладення будь-яких угод з відчуження майна на користь інших осіб у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору міни квартири від 30.12.1997 року, як правовстановлюючого документу, що ставить під сумнів його дійсність. Оскільки позивачем повністю виконанні умови договору міни житлового будинку на квартиру під час укладення договору, для захисту своїх прав як власника та забезпечення можливості їх реалізації [PERSON] вимушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі, повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в якій просили розглядати справу без їх участі, позов визнали у повному обсязі, проти визнання договору міни дійсним не заперечували. Третя особа - Запорізька товарна біржа «Капитал ВК», повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до таких висновків. 30.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , було укладено договір міни за яким [PERSON] обміняв житловий будинок [ADDRESS] , який належав йому на праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] , який належав на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4-5). На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» та відповідно до прикінцевих положень договору, останній був 30.12.1997 зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Капитал ВК» за № H-1040. Після укладення договору міни від 30.12.1997 року, [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] в орендному підприємстві «Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації» із внесенням відповідного запису в реєстрову книгу за №264/37628, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с. 6). Згідно технічної документації власником квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] (а.с.7-8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с. 56-57). Як вказував позивач, причиною його звернення до суду став захист його прав як власника нерухомого майна у зв`язку з неможливістю вільної реалізації права розпорядження майном шляхом відчуження на користь інших осіб з огляду на те, що правовстановлюючий документ на нерухоме майно (договір міни від 30.12.1997 року) не відповідає вимогам чинного законодавства з підстав відсутності його нотаріального посвідчення, що впливає на його дійсність. Перевіряючи обґрунтованість та правомірність пред`явлених позивачем вимог та обраний ним спосіб захисту, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 391, 392 ЦК України (в діючій редакції) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору міни нерухомого майна, передбачені ст.241 ЦК УРСР 1963 року, норми якого діяли на момент укладення угоди, дійсність якої позивач має намір підтвердили в судовому порядку. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем, яке він одержує. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яка він дає в обмін , і покупцем майна, яке він одержує. Згідно з ст. 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. При цьому, згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, діючій на час укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Аналіз вказаних норм в їх сукупності приводить суд до переконання про існування колізії в матеріальних нормах, що визначали вимоги до форми угоди щодо відчуження нерухомого майна. Згідно з приписами ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною; в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що оспорюваний договір міни від 30.12.1997 року дійсно підлягав нотаріальному посвідченню, однак не був нотаріально оформлений з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (в редакції, чинній на момент укладення договору). Так, під час укладення вказаної угоди [PERSON] не посвідчив його нотаріально, вважаючи достатніми його реєстрацію на Запорізькій товарній біржі «Капитал ВК» та в орендному підприємстві «Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації». Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, та те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, що не оспорюється сторонами, всі істотні його умови погоджені, загальних договірних засад та прав і свобод сторін договору не порушують, угода міни фактично відбулася з обміном одного нерухомого майна на інше, право власності на нерухоме майно належним чином зареєстроване за позивачем, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, а договір міни від 30.12.1997 року - визнати дійсним. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд

Outcome: approved