Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди, стягнення збитків, пов'язаних з виконанням рішень суду та стягнення грошових коштів за несплачені комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2008року [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Власниками 2/3 частин вказаної квартири були - [PERSON] та її син - [PERSON] по 1/3 частині кожний. Позивач зазначав, що до квартири його не впускають, в зв'язку з чим він був вимушений подати до суду позов про передачу у власність власникам 2/3 частин даної квартири, належній йому - 1/3 частини, по 1/6 кожному, з виплатою йому грошової компенсації, яку визначить суд. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.10.2009 р. належна позивачу [PERSON] 1/3 частина перейшла у власність відповідачам по 1/6 на кожного. Вказане рішення [PERSON] та [PERSON] добровільно зареєстрували у Київському БТІ та стали повноправними власниками вказаної квартири по 1/2 кожний. Однак грошову компенсацію відповідачі [PERSON] та [PERSON] позивачу [PERSON] не сплатили, внаслідок чого було відкрите виконавче провадження про стягнення суми. Державною виконавчою службою було описане та виставлене на торги майно належне боржникам - [PERSON] та [PERSON], а саме дві, по 1/2частини, цієї квартири. Коли дані частини не продалися з торгів, [PERSON] погодився залишити майно а саме дві по 1/2 частки квартири [ADDRESS] за собою. Позивач [PERSON] вказує що з 27.06.2012 р., він є власником усієї квартири [ADDRESS], і згідно двох свідоцтв по 1/2 та 1/2 на право власності вказаної квартири. 09.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір оренди на дану квартиру який був зареєстрований належним чином у Житлово-експлуатаційній конторі. Також [PERSON] стверджує що відповідачі [PERSON] та [PERSON], колишні власники вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, не впускають його, орендатора та виконавчу службу до цієї квартири перешкоджаючи виконанню рішення суду, грубо порушуючи його права чим спричиняють йому як матеріальну - упущена вигода, так і моральну шкоду яку [PERSON] обґрунтовує переживаннями у зв'язку з неможливістю користування та розпорядження своєю власністю. В зв'язку із зазначеним позивач за первісним позовом [PERSON] просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 198 600 грн. упущеної вигоди; 198 600 грн. моральної шкоди; 6 877,48 грн. збитків пов'язаних з виконанням рішень суду; 5 911,32 грн. - грошові кошти за несплачені комунальні послуги. В процесі розгляду справи, [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позивачі за зустрічним позовом обгрунтовували свої вимоги тим, що вони є єдиними законними власниками спірної квартири, а [PERSON] злочинним шляхом набув право власності на спірну квартиру за допомогою фальсифікації правоустановчих документів. Позивачі за зустрічним позовом стверджують, що правоустановчі документи на спірну квартиру [PERSON] виготовлені в протиправний спосіб за допомогою сфальсифікованих документів до вступу в силу рішень судів, за допомогою незаконних рішень судів та протиправних дій посадових осіб Київського бюро технічної інвентаризації, судового виконавця, нотаріусів та експертів. Вважають, що [PERSON] шахрайським шляхом заволодів спірною квартирою, чим позбавив [PERSON] та [PERSON] права на житло, передбачене чинним законодавством. Також вважають, що рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 12.10.2009 року, яким було припинено право власності [PERSON] на 1/3 частини спірної квартири, визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині вказаної квартири є помилковим та направлене на незаконне заволодіння майном [PERSON] та [PERSON] Посилаються на те, що реалізація спірної квартири в порядку виконавчого провадження та набуття [PERSON] права власності на неї відбулося в порушення вимог чинного законодавства та прав [PERSON] та [PERSON], а тому вважають, що [PERSON] не набув права власності на спірну квартиру. В зв'язку із зазначеним позивачі за зустрічним позовом просили суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартири [ADDRESS] та скасувати правовстановлюючі документи на вказану квартиру, які видані на ім'я [PERSON], як такі, що є сфальсифікованими та які видані у незаконний та у не правовий спосіб. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд про задоволення позову, проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримала з підстав зазначених у позову та просила про його задоволення, проти первісного позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні первісного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні зустрічний позов підтримав з підстав зазначених у позову та просив про його задоволення, проти первісного позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні первісного позову. Третя особа за первісним позовом: ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтв про право власності [NUMBER] та [NUMBER] від 27.06.12 року посвідчених приватним нотаріусом Лихолат І.П., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Вбачається, що відповідачі за первісним позовом, на вимогу власника квартири добровільно з квартири не виселились та напроти перешкоджали [PERSON] безперешкодно користуватись своєю власністю, зокрема здавати квартиру в оренду, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року. Згідно вказаного рішення, Свідоцтва про право власності на житло виданого 04.08.1994 року на квартиру [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, тобто по 1/3 частині. Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 12.10.2009 року позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про припинення права власності задоволено, припинено право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири квартиру [ADDRESS], визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині вказаної квартири. Вказане рішення суду набрало законної сили та зареєстровано в БТІ м.Києва 14.03.2011 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.10.2009 року встановлено, що [PERSON] набув право власності на 1/3 частини квартиру [ADDRESS], згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06.11.2008 року. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,. З огляду на викладене, обставини встановлені судовим рішенням в частині набуття права власності [PERSON] на 1/3 частини спірної квартири встановлені та в порядку ст. 61 ЦПК України не доводяться. Так, в порядку примусового виконання рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 12.10.2009 року, державним виконавцем було проведено опис та арешт майна боржників, тобто відповідачів за первісним позовом та виставлено на прилюдні торги спірну квартиру. Встановлено, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах не відбулася, внаслідок чого [PERSON], як стягувач виявив бажання залишити за собою непридбане майно, що раніше належало [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/6 частина квартири, на підставі рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 12.10.2009 року, в порядку ч.6,8 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження». Так, згідно Свідоцтва [NUMBER], Свідоцтва [NUMBER] від 27.06.2012р. посвідченого приватним нотаріусом Лихолат І.П. за № 297 та №298, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Видача даних свідоцтв здійснено приватним нотаріусом Лихолат І.П. відповідно до ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ від 13.03.2012 року. Державна реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] здійснена 09.08.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Вказані вище свідоцтва є чинними. З огляду на викладене вбачається, що відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] втратили право власності на спірну квартиру, та на даний час, [PERSON] є єдиним її власником. Вбачається, що вказане рішення [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку виконане не було, оскільки останні чинили активний супротив державним виконавцям, в зв'язку з чим були притягнуті до кримінальної відповідальності. Так, згідно ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року справа № 1-кп\\760\\1043\\14, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 382 ч. 1 КК України, в зв'язку зі зміною обставин, а кримінальне провадження закрито. Згідно ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року справа № 1-кп\\760\\547\\16, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, за ст. 382 ч. 1 КК України на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» та кримінальне провадження закрито. Відповідно до п.2,ч.2,ст. 22 ЦК України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1,2, ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Разом з тим позивач за первісним позовом [PERSON] не надав суду доказів того, що він домовився зі співвласниками про спільну здачу в оренду квартири чи частини квартиру коли квартира перебувала у спільній частковій власності, тому задоволенню підлягає тільки вимога про стягнення з відповідачів за первісним позовом втраченої вигоди за період коли квартира перебувала у виключній приватній власності [PERSON] в межах позовної вимоги, а саме в по 5000 гривень на протязі 29 місяців активного перешкоджання відповідачами [PERSON] та [PERSON], позивачу [PERSON] користування своєю власністю та неможливістю з вини відповідачів отримати прибуток від здачі в оренду своєї квартири, а разом 145000 гривень. В решті вимог первісної позовної заяви має бути відмовлено оскільки позивачем [PERSON] не було надано належних і допустимих доказів щодо своїх витрат по спірній квартирі саме в контексті даного позову. Також [PERSON] не надав докази що він сплатив борг по комунальній платі замість відповідачів [PERSON] та [PERSON] та не вказав підстави відповідно до яких у нього виникає право вимоги до останніх по стягненню з них боргу по комунальним платежам. Враховуючи обставини справи, обсяг заподіяних позивачу [PERSON] моральних страждань, час моральних страждань, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених позивачем вимог і вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості (ст.23 ЦК України); Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Що стосується вимог зустрічного позову то у його задоволенні необхідно відмовити. Так посилання [PERSON] та [PERSON] на помилковість та незаконність прийнятих судом рішень по спірній квартирі, що набрали чинності в порядку ст.61 ЦПК України не підлягають дослідженню в даній справі оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наявність у [PERSON] та [PERSON] оригіналу свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації Залізничної районної держадміністрації м.Києві від 04.08.1994 року, не є підставою для відмови у задоволення вимог [PERSON], оскільки останній набув право власності на спірну квартиру в порядку вчинення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду, що підтверджується відповідними свідоцтвами від 28.06.2012 р. Таким чином, наявність оригіналу свідоцтва про право власності на житло у [PERSON] та [PERSON], не дає останнім законних підстав, в розумінні вимог чинного законодавства, право володіння, користування та розпорядженням спірним житловим приміщенням. З урахуванням викладеного вище,

Outcome: partial