Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Ласка», по якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поновити його на роботі у відповідача на посаді водія з 20.01.1998 року; стягнути з відповідача матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку в загальній сумі 181910, 70 грн., загальну суму денної заробітної плати за порушення строків і порядку розрахунків при звільненні, яка становить 178820, 80 грн., а також суми компенсації моральної шкоди в сумі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював водієм в Закритому акціонерному товаристві АТП-1102 «Реформа» із 26.12.1988 року по 20.01.1998 рік та його було звільнено з роботи наказом № 16-К від 16.02.1998 року із 20.01.1998 року, за власним бажанням. Фактично, після перебування на лікарняному із 12.01.1998 р. по 17.01.1998 p., 19.01.1998 року позивач приступив до роботи, але адміністрація підприємства не допустила його до роботи пояснивши, що він звільнений з роботи за власним бажанням. Зазначає, що не подавав жодних заяв про звільнення, продовжував постійно приходити на роботу кожен день, перебував на своєму робочому місці весь робочий день, але адміністрація підприємства в січні-лютому до роботи не допускала. Вказує, що адміністрація підприємства підробила підписи осіб, які підписали акт від 16.02.1998 р. про те, що позивач був ознайомлений із наказом про звільнення № 16-к. В цьому акті місяць складення переправлений із «03» на «02». При перевірці цього акту працівниками міліції особи, які, начебто підписували цей акт, письмово дали свідчення, що ці підписи не їх, ніхто до них не звертався і вона нікого із наказом не знайомили. Також, адміністрація підприємства підробила ксерокопії поштових квитанцій про відправлення позивачу по пошті письмових повідомлень про необхідність прийти до підприємства і отримати свою трудову книжку, які були відправлені на протязі квітня 1998 р. по лютий 1999 р. Адміністрація підприємства стверджує, що [PERSON] особисто отримав в квітні 1999 року розрахункові суми, хоча напис та підпис в видатковому ордері, як встановила міліція, йому не належить. Тільки в кінці лютого 1998 року адміністрація надала охороні підприємства наказ не допускати позивача на територію підприємства, але відмовилася видати йому копію наказу та трудову книжку. [PERSON] неодноразово, звертався до адміністрації підприємства із вимогами видати копію вищевказаного наказу та трудову книжку, проте трудову книжку він не отримав взагалі, тому не мав змоги влаштуватися на роботу. Наказ про своє звільнення отримав від адміністрації підприємства лише 15.01.2001 року. Позивач звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда із позовом про поновлення його на роботі, виплаті суми заробітку за порушення строків повернення трудової книжки та суми моральної шкоди. В ході розгляду справи [PERSON] повідомив суд, що вищевказаний видатковий ордер заповнений не ним, просив суд призначити судово-почеркознавчу експертизу. Також, представник підприємства не надав суду ніяких документів, які б підтверджували факт повернення підприємством йому трудової книжки. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2001 року [PERSON] відмовлено в позові, вказано, що звільнення проведено дійсно незаконно, але позивач пропустив строк позовної давності. Вказує, що звернувся до прокуратури про порушення кримінальної справи за підробку письмових доказів із боку керівних працівників ЗАТ АПТ-1102 «Реформа». Після тривалої переписки із прокуратурою та скасування відмов із боку міліції, була порушена кримінальна справа № 12013120060003069, яку розслідує Кіровоградський міський відділ УМВС України в Кіровоградській області. В порядку виконання слідчих дій, була призначена судова почеркознавча експертиза, виконання якої було доручено KB ОНДІСЕ. Слідчі встановили, що в архівних документах повністю відсутні не тільки оригінали поштових квитанцій про повідомлення позивача про звільнення із роботи, але навіть і оригіналу видаткового ордеру № 79 від 06.04.1998 року, а в книзі реєстрації видаткових ордерів, взагалі, під номером 79 значиться зовсім другий ордер на другу особу і виписаний іншою датою. Відомості про відсутність вищевказаних документів отримав 24.10.2014 року при ознайомленні із матеріалами вищевказаної кримінальної справи. Ці відомості є підставою для перегляду вищевказаного рішення суду про знову виявленим обставинам, однак не має змоги це зробити, оскільки із дня винесення рішення минуло більше ніж три роки. Однак, діями адміністрації підприємства йому вчинена матеріальна шкода, яка підлягає стягненню із винної особи, або з її правонаступника. Вважає, що має право на примусове стягнення із відповідача, який став в 2007 році правонаступником ЗАТ АТП-1102 «Реформа», суми матеріальної і моральної шкоди, яка вчинена внаслідок порушення трудових прав. Станом на 27.10.2014 року, згідно офіційно встановленого середнього розміру заробітної плати, індексу інфляції за періоди 1991-1995 роки включно, та із 20.01.1998 року по 01.01.2015 року, матеріальна шкода у вигляді втраченого загального заробітку становить суму 181910,70 грн., сума денної заробітної плати за порушення строків та порядку розрахунку при звільненні із 20.01.1998 року, яка, станом на 01.01.2015 року, становить 178820,80 грн.,а розмір моральної шкоди визначено позивачем в сумі 100000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вказавши, що ТОВ «Ласка» не здійснює виробничої діяльності та ТОВ «Ласка» ніколи не мало жодних відносин, в тому числі і трудових, з громадянином [PERSON]. За вказаного вважає, що ТОВ «Ласка» є неналежним відповідачем та не може відповідати за позовом. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у суді здійснюється на умовах змагальності та свободи, в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Судом встановлено, [PERSON] працював у АТЗТ «АТП-1102 «Реформа» водієм з 26.12.1988 року по 20.01.1998 року, та був звільнений з займаної посади наказом №16-К від 16.02.1998 року по ст. 38 КЗпП України відповідно до заяви позивача від 12.01.1998 року про його звільнення з роботи з 20.01.1998 року за власним бажанням /а.с. 167/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2001 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства закритого типу «АТП 1102 «Реформа» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу відмовлено у повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили 13.10.2010 року /а.с. 7/. Рішенням суду встановлено, що звільнення позивача з роботи було проведено незаконно, проте у задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності. Просить поновити його на роботі та стягнути суму втраченого заробітку за 198 місяців у розмірі 181 910, 79 грн., стягнути суму денної заробітної плати за порушення строків та порядку розрахунку при звільненні із 20.01.1998 року, яка, станом на 01.01.2015 року, становить 178820,80 грн.,про що надає розрахунок /а.с. 17/. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в 3-х місячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як вбачається з копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та з відомостей з ЄДР Державне підприємство «Інформаційно-ресурсний центр» відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є ТОВ «Ласка» відсутні. За вказаного, належних доказів, які б підтверджували правонаступництво ТОВ «Ласка» ЗАТ АТП-1102 «Реформа» у матеріалах справи відсутні, а сторонами не надані. За таких обставин, виходячи з предмету та підстав заявлених вимог за даним позовом, судом не встановлено обставин, які б вказували на наявність у позивача прав, свобод чи інтересів, які вимагають судового захисту, та їх порушення з боку відповідача, або обґрунтовували б необхідність встановлення фактів, за зверненням позивача, яких стосуються вимоги. За вказаних обставин та за відсутності факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених [PERSON] вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Ласка» та про необхідність відмови в задоволенні позову. За встановлених обставин, і відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення втраченого заробітку за вимушений прогул внаслідок незаконного звільнення з роботи, стягнення моральної шкоди та загальну суму денної заробітної плати за порушення строків і порядку розрахунків при звільненні. Оскільки позивача відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору та в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed