Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні дітей, посилаючись на наступні обставини. Він, [PERSON] , є громадянином США. 05 червня 2012 року між ним та громадянкою України [PERSON] був укладений шлюб. 24 квітня 2014 року у них з дружиною народилась донька [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Також з ними проживала донька дружини від першого шлюбу [PERSON] , якій зараз 13 років. Починаючи з восени 2019 року, він став помічати, як дружина застосовує фізичне насильство до їх сина [PERSON] , [INFO] . Так, 02 лютого 2020 року він побачив, як дружина била їх 2-річного сина [PERSON] . Відповідачка била хлопчика руками по голові та по плечах. Дитина плакала, а, оскільки відповідачка не могла заснути, вона застосовувала відносно нього фізичне насильство. Також відповідачка постійно кричить та розмовляє на підвищених тонах з їх донькою [PERSON] , в результаті чого остання страждає, зазнає сильного стресу та досі смокче свій великий палець. В лютому 2020 року відповідачка забрала дітей та пішла з ними з дому. Де в цей час проживає відповідачка з дітьми, йому невідомо. З цього приводу в лютому 2020 року він звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 Кримінального кодексу України, проте, у внесенні відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань було відмовлено, що 24 квітня 2020 року було визнано судом незаконним та зобов`язано орган досудового розслідування внести відповідні відомості до ЄРДР. Незважаючи на це, з лютого 2020 року він не бачить своїх дітей, не знає, де вони перебувають, та дуже хвилюється за їх фізичне та психічне здоров`я. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Враховуючи, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, вважає за доцільне просити суд про встановлення порядку спілкування батька з дітьми без присутності матері. Встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, просить суд врахувати інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми сином та дочкою, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. З урахуванням вищевикладеного, просить суд встановити наступний графік побачень [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : - щовівторка та щочетверга - з 16.00 до 19.00 години; - кожної першої та третьої суботи та неділі місяця - з 11.00 години суботи до 19.00 години неділі; - кожного дня народження кожної дитини - з 10-00 до 14-00 години; - половину тривалості шкільних канікул протягом навчального року; - кожний червень року (протягом усього місяця); - у святкові дні (01 січня, 07 січня, 08 березня, 01 травня, 09 травня, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня кожного року) з 11-00 до 15-00 години. Вважає, що зазначений спосіб його участі у вихованні дітей забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками батьків і дітей, рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дітей. За таких обставин звернувся до суду. Представник позивача адвокат Дорогих С.Л. - позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.29). Відповідачка та її представник адвокат Яремчук Л.В. позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. Представник третьої особи Буряк А.С. надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.23). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як встановлено в судовому засіданні, позивач по справі [PERSON] є громадянином США (а.с.12). 05.06.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою по справі [PERSON] був укладений шлюб (а.с.7). [INFO] у сторін по справі народилась донька [PERSON] (а.с.9). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] (а.с.8). В лютому 2020 року через сварку в сім`ї відповідачка забрала дітей та пішла з ними з дому. З цього часу позивач по справі не бачить своїх дітей і має змоги з ними спілкуватись в обсязі, необхідному для їх розвитку та самоусвідомлення. На теперішній час сторони по справі розлучені. Позивач має активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми сином та дочкою, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Відповідачка проти спілкування позивача з дітьми не заперечує, погоджується з графіком побачень дітей з батьком, викладеним ним в позовній заяві. Тому, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з інтересів дітей, враховуючи психологічний стан дітей, думку представника служби у справах дітей та відповідачки і її представника, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обязі, встановивши графік побачень, про який просив позивач по справі [PERSON] .

Outcome: approved