Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП. В позові зазначив, 26.04.2003 року о 23-00 год. він у якості пішохода рухався по узбіччю, вздовж краю проїзної частини автодороги «Запоріжжя-Донецьк». В цей же час водій [PERSON], керуючи автомобілем «Шкода», р.н. 48-87 СІА, здійснював рух по вказаному автошляху у зустрічному напрямку із боку м. Донецьк в напрямку м. Запоріжжя. Під час руху в районі 11 км. автодороги «Запоріжжя-Донецьк» водій [PERSON] припустив наїзд передньою правою частиною кузову автомобіляна пішохода [PERSON] Внаслідок пригоди позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки; в середній третині із зміщенням кісткових фрагментів; розриву правого крестцово-підвздошного зєднання тазу із зміщенням; закритого перелому лівої гомілки без зміщення, які у сукупності мали ознаки небезпечні для життя під час спричинення та поєднанні зі стійкою втратою працездатності не менше однієї тритини. У звязку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень позивач досить тривалий час перебував у різних лікарняних закладах у т.ч. відділенні реанімації та проходе лікування і по цей час. Як наслідок він зазнав непоправне погіршення здоровя і 07.06.2005 року його визнано інвалідом першої групи. З моменту отримання тілесних ушкоджень і до теперішнього часу відповідач не прийняв ніяких дій про відшкодування шкоди та елементарної допомоги, навіть співчуття. Більш того, відповідач весь цей час поводиться цинічно та зухвало, намагається уникнути відповідальності за скоєне, що спричиняє позивачу додаткові моральні страждання. Позивач вважає, що у звязку з отриманням тілесних ушкоджень та вимушеного лікування, визнанням його інвалідом та непоправним пошкодженням здоровя, що супроводжується постійним фізичним болем, йому було завдано значну моральну шкоду. Під час травмування він отримав значні травми, що супроводжувались нестерпними болями, які продовжуються до теперішнього часу. Тривалий час він був прикутий до ліжка, не маючи змоги самостійно підніматися та ходити, що порушило звичний режим та спосіб його життя. Для елементарного нагляду за собою він був вимушений звертатися за допомогою, що спричиняло додаткові моральні страждання. 07.06.2005 року внаслідок травм отриманих під час пригоди позивача офіційно визнано інвалідом першої групи, що саме по собі спричинило душевну біль від того, що він значно втратив здоровя та ніколи його не зможе відновити. Крім того, у звязку з отриманням інвалідності він не взмозі виконувати певні звичні дії, оскільки пошкодження опорно-рухової системи не надає можливості повноцінно навіть пересуватися. Замість того, щоб вести звичний спосіб життя, він тривалий час знаходився в лікарняних закладах, де фактично провів повних 4 роки, і до теперішнього часу вимушений періодично лікуватися як стаціонарно так і амбулаторно. За 4 роки стаціонарного лікування та ще 9 років лікарського нагляду позивач витратив дуже значну суму коштів. Але нажаль, за такий тривалий час лікування він не зміг зберегти чеків та квитанцій, які б підтверджували розмір цих витрат. Тому вважає справедливим вимагати відшкодувати йому хоча б моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 500\~000,00 грн. Вважає, що стягнення на його користь зазначеної грошової суми в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди буде розумним і справедливим та на його думку повністю відповідатиме розміру пережитих ним страждань. Оскільки в добровільному порядку відповідачем не було відшкодовано шкоду, позивач був вимушений звернутися за юридичною допомогою до адвоката. Витрати які він зазнав на оплату правової допомоги складають 3\~000 гривень, які він також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] своєчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні не інакше як на підставі доказів сторін. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів Ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013\~ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Крім того п. 9 загаданої Постанови розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем [PERSON] підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2015 року (а.с.6-11). Факт спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновком судово-медичної експертизи (а.с.12-16). Крім того, тривале лікування, яке проходив та проходить позивач після отриманих ним травм, підтверджується чисельними виписними епікризами, випискою з медичної карти амбулаторного хворого (а.с.18-49). Як вбачається з довідки МСЕК від 07.06.2005 р. (а.с.17) позивача [PERSON] визнано інвалідом першої групи. На думку суду вищевикладені обставини дають підстави вважати, що позивач зазнав фізичного болю, та страждань, а також душевних хвилювань, а тому має право на відшкодування завданої моральної шкоди. Разом з тим суд вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень є завищеною. Тому на підставі вищевикладеного, та враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, характер понесених ним втрат, час та зусилля, необхідні для його лікування, що внаслідок ДТП позивачеві були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд вважає що достатньою сумою, яка здатна компенсувати моральні страждання позивачу є сума у розмірі 250\~000, 00 грн. Що стосується позовних вимог позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь 3\~000, 00 грн. в якості відшкодування витрат на правову допомогу, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги не підтверджені жодними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial