Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Управління Державної міграційної служби України в Харківській області Ленінського району м. Харкова, Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. [PERSON] ( діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON],) звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, не визнав зустрічних позовних вимог, пояснивши, що відповідачі самостійно залишили місце проживання, не є членами сім'ї позивача, утримання житлового будинку та оплату всіх комунальних платежів здійснює сам позивач, відповідачі ж не приймають в цьому жодної участі, а тому втратили право користування житлом. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не визнали первісного позову, пояснивши, що її колишній чоловік [PERSON] створює неможливі умови для сумісного проживання, перешкоджає відповідачам користуватися житлом, тому разом із дітьми були вимушені виїхати з житлового будинку колишнього чоловіка та переїхати на тимчасове проживання в орендованій кімнаті, оскільки власного житла вона не має, тому просили відмовити в задоволенні первісного позову і просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Харківській області Ленінського району м. Харкова в судове засідання не з,явився. Про слухання справи повідомлені належним чином. Представник Служби у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання з,явився, проти позову [PERSON] заперечував, зустрічний позов просив задовольнити. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований в [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ВМА № 712399 від 16.12.2008 р. 26 серпня 2005 року відповідачка [PERSON] зареєструвала шлюб з сином позивача - [PERSON]. Після укладення шлюбу [PERSON] з чоловіком [PERSON], зі згоди позивача [PERSON], власника будинку, почали проживати у будинку за адресою: [ADDRESS]. З 02.06.2009 року [PERSON] була зареєстрована в будинку. Разом з ними проживала донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], 1999 року народження, а потім в 2011 році народилася донька - [PERSON], яка також проживала за вищезазначеною адресою. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2012 року шлюб між ними було розірвано. Як пояснила [PERSON] після розірвання шлюбу, її колишній чоловік, який був ініціатором розірвання шлюбу почав навмисне створювати у будинку умови, неможливі для проживання в ньому [PERSON] та неповнолітніх дітей. В половині будинку, де вони мешкали демонтував раковину, перекрив водопостачання, доводив до її відома, що вимкне ще й енергопостачання. Сам же він на той час мешкав в іншому місці. Крім того принижував та ображав [PERSON] на очах у дітей, що негативно впливало на їх психічний стан. В наслідок чого [PERSON] була змушена з дітьми тимчасово піти з будинку та орендувати інше житлове помешкання. Крім того, [PERSON] - її свекор, звернувся до Ленінського РВ УМВС України в Харківській області із заявою, в якій вказав, що [PERSON] ніби то, викрала зі спірного будинку належні позивачу речі та матеріальні цінності. Ця інформація носить неправдивий характер. З цього приводу було проведено перевірку Ленінським РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області. В зв'язку з чим, [PERSON], 01.06.2013 року, була змушена з дітьми виїхати з будинку. Право громадян на житло передбачено ст. 1 Житлового кодексу. Коментована стаття відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України закріпляє право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право. При цьому право на житло, як суб'єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Зазначена конституційна норма кореспондується з ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Поняття житла визначено законодавцем у ст. 379 ЦК України. За змістом вказаної правової норми житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. В судовому засіданні позивачем [PERSON] не подано доказів того, що відповідачі понад один рік без поважних причин не проживають у будинку позивача, крім того позивач підтвердив в судовому засіданні, що дійсно в домі було перекрито водопостачання, але за його несплату, а тому суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частинами 1 та 4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Отже, відповідачі мають право користування житлом на правах членів сім'ї позивача і факт розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] не позбавляє останньої права користування спірним житлом. Із наданих суду пояснень сторін у судовому засіданні судом встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки і колишній чоловік [PERSON] перешкоджає відповідачам користуватися будинком, що належить позивачу [PERSON] на праві власності, порушуючи таким чином житлові права відповідачів, які підлягають захисту. З наведеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог відповідачів за зустрічними позовами в повному обсязі шляхом вселення відповідачів в житлове приміщення, розташоване в [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] в користуванні житловим приміщенням. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем відносяться за його рахунок, і суд стягує з позивача на користь [PERSON] судові витрати в сумі 243 гривні 60 коп.

Outcome: approved