Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. У позовній заяві зазначав, що 31 березня 1995 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 21 лютого 2008 року було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям у 2000 році було набута квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За домовленістю Покупцем Квартири за договором купівлі-продажу вказана відповідач. Позивач зареєстрований у Квартирі. Також, в Квартирі зареєстровані двоє синів сторін- [PERSON] (повнолітній) та [PERSON] (14 років). До березня 2017 року спорів щодо права власності на Квартиру та щодо поділу Квартири не виникало. Відповідачка ніколи раніше не заперечувала, що Квартира є спільним майном. Після розірвання шлюбу із відповідачкою вони домовилися, що позивач подарує свою половину синам, старшому [PERSON] і молодшому сину [PERSON]. У березні 2017 року відповідач повідомила, що має намір продати Квартиру. Після цього, відповідачка забрала всі правовстановлюючі документи на квартиру, а тому просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та виділити [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на ? частку у праві власності на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав суду заяву, у якій зазначав, що на позові наполягає, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 31 березня 1995 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя між [PERSON] та [PERSON]було зареєстровано шлюб, актовий запис № 119 (а.с.5). 21 лютого 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 49 (а.с.6). Відповідно ч. 1-2 ст. 71 СК України: «Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними». Відповідно ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно п. 22, 23 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частини 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто названі норми матеріального права встановлюють презумпцію факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Судом встановлено, що дійсно за час зареєстрованого шлюбу, Позивачем та Відповідачем, як подружжям було придбано та на цей час вони на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на підставі договору купівлі - продажу від 05.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І. за реєстровим №2816, зареєстрована за [PERSON], але згідно з ст.ст. 60,61,68,70 СК України належить до спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з того, що майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі ніякої не було, шлюбний договір не укладався, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин та відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2500 гривень.

Outcome: approved