Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та визнання такою, що втратила право на користування житлом, в якій зазначає, що він з 15.10.1993 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі та проживав однією сім'єю у будинку по [ADDRESS] в м.Тростянець, Сумської області, який належить позивачу на підставі договору дарування від 18.02.2005 року. З травня 2010 р. сторони припинили шлюбні відносини та відповідачка переїхала проживати на нове місце проживання. Рішенням суду від 24.01.2013 року їх шлюб було розірвано. Відповідачка більш ніж три роки проживає в іншому місці, зареєстрована за даною адресою, хоча вказаним житлом не користується. Реєстрація відповідачки у вказаному будинку чинить позивачу перешкоди у його володінні та користуванні. У лютому 2013 року позивач двічі надсилав відповідачці листа з проханням знятися з реєстрації у вказаному будинку, але відповідачка надала йому письмову відповідь, де повідомила, що не бажає подавати заяву про зняття її з реєстрації. Тому позивач звернувся до суду з позовом та, посилаючись на норми ст. 72 ЖК УРСР та ч.2 ст.405 ЦК України, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом по [ADDRESS] в м.Тростянець, Сумської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та показав, що із [PERSON] він проживав у шлюбі з 1993 року, шлюб був розірваний у січні 2013 року, однак ще у травні 2010 року відповідач залишила їх спільне місце проживання [ADDRESS], забрала своє майно та з того часу проживає окремо. Крім того, відповідач створила іншу сім'ю, мешкає з іншим чоловіком, але через її відмову добровільно знятися з реєстрації з його власного будинку, належного йому на праві власності на підставі договору дарування, вона створює йому перешкоди у користуванні його житлом. Зокрема, він не може скористатися своїм правом на отримання субсидії. На протязі останніх трьох років відповідач жодного разу не приходила у будинок за її місцем реєстрації, та не виявляла бажання проживати у будинку. Крім того, не приходила, щоб забрати свої речі, що залишилися у будинку, і лише після подачі позову - 23.12.2013 року відповідач забрала своє майно, але добровільно знятися з реєстрації все рівно не побажала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, попросив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що у червні 2010 року через сварку із позивачем, який був її чоловіком, вона була вимушена покинути місце проживання у будинку по [ADDRESS] в м.Тростянець, так як, чоловік силою вигнав її з помешкання, повикидав її речі. З цього приводу у міліцію вона не зверталась, так як мала намір примиритися з чоловіком та вживала відповідних заходів щодо примирення - приходила декілька разів до помешкання, розмовляла з чоловіком по телефону, доглядала за їх домашніми тваринами. Однак, у 2011 році вона втратила інтерес до відновлення шлюбних стосунків із [PERSON], не бажала примирятися, згодом у неї з'явилися стосунки з іншим чоловіком, з яким вона на даний час проживає, але шлюб не укладений. Вона має матеріальні претензії щодо поділу спільного майна подружжя, так як частину її власних речей позивач не повертає добровільно, але до суду із таким позовом наразі не звернулася. Відповідач підтверджує, що у 2013 році вона отримувала листи від позивача, у яких він пропонував їй знятися з реєстрації, але вона надсилала йому також листи із пропозицією повернути їй майно, після чого вона згодна знятися з реєстрації. Судом встановлені такі факти та відповідні їм обставини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], сусідка позивача, показала, що [PERSON] проживали однією родиною, були одружені, але згодом розлучилися. Точної дати, коли відповідач покинула місце проживання у будинку по [ADDRESS] у м.Тростянець, свідок вказати не могла, при тому пояснювала, що вже років зо три відповідач не живе із позивачем. В подальшому у своїх поясненнях свідок вказувала, що [PERSON] пішла від [PERSON] влітку 2012 року і після того жодного разу відповідачку біля будинку [PERSON] свідок не бачила. У грудні 2013 року свідок бачила, як відповідачка приїздила у будинок [ADDRESS] по речі та влаштувала там сварку. Свідок [PERSON], який є сусідом позивача [PERSON], у судовому засіданні також показував, що вже років зо три як [PERSON] не проживає у будинку [PERSON] по [ADDRESS] в м.Тростянець, точної дати переїзду в інше місце проживання відповідача свідок вказати не міг. Письмовими доказами в суді також встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS] в м.Тростянець Сумської області, що підтверджується договором дарування від 23.12.2004 року та реєстраційним надписом про право власності в органах БТІ, а також витягами з державного реєстру правочинів, про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на житловий будинок (а.с.12-16). У вказаному будинку зареєстрований позивач [PERSON] з 21.10.1986 року та відповідачка [PERSON] з 20.07.1999 року, що підтверджено будинковою книгою (а.с.17-18). Також згідно довідки Тростянецької міської ради (а.с.7) та за відомостями Тростянецького РС УДМС України в Сумській області відповідачка зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.20). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24.01.2013 року шлюб між сторонами було розірвано та рішення набрало законної сили 05.02.2013 року (а.с.41). Як вбачається, позивач 13.02.2013 року звертався до відповідачки з письмовим проханням знятися з реєстрації у будинку [ADDRESS] в м.Тростянець Сумської області (а.с.4), на що відповідачка 19.02.2013 року висунула йому зустрічну вимогу про поділ спільно нажитого майна подружжя (а.с.5). На лист відповідача позивач 22.02.2013 року надсилав листа, у якому пропонував колишній дружині [PERSON] укласти договір оренди житлової кімнати у будинку по [ADDRESS] в м.Тростянець, у разі її відмови такий лист просив вважати попередженням про розірвання безстрокового договору найму житлового приміщення і виклав свої пропозиції щодо поділу спільного майна подружжя (а.с.6). Судом вживалися заходи щодо можливості врегулювання спору мирним шляхом - а саме відкладався розгляд справи для отримання відповідачем її речей, що залишилися у будинку [ADDRESS] в м.Тростянець, після чого відповідач обіцяла добровільно знятися з реєстрації, та сторони зустрічалися за місцем проживання позивача 23.12.2013 року, де [PERSON] забрала частину свого рухомого майна, про що склала розписку (а.с.42). Однак, як встановлено поясненнями сторін, деякі речі, належних відповідачці - позивач не повернув, тому вона відмовилася добровільно звернутися до міграційної служби з метою зняття її з реєстрації у вказаному будинку. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.156 Житлового Кодексу УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно до ч.4 ст.156 Житлового Кодексу УРСР до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування жилим приміщенням. До членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти, батьки ( ч.2 ст.64 ЖК УРСР). У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що дійсно відповідач не проживає у будинку, належному на праві власності позивачеві, починаючи із періоду травня - червня місяців 2010 року. Суду не видалося можливим встановити обставини, за яких відповідач покинула місце своєї реєстрації у 2010 році та припинила шлюбні стосунки із позивачем, оскільки доказів з цього приводу жодна зі сторін до суду не надали, не заперечували сторони лише те, що між ними виникла сімейна сварка. У даному випадку посилання відповідача на те, що вона була саме вимушено позбавлена можливості користуватися житлом, не підтверджено належними і допустимими доказами. Показами свідків дані обставини як не спростовані, так і не підтверджені. Крім того, на протязі всього часу розгляду справи по суті в суді відповідач погоджувалася добровільно знятися з реєстрації у будинку позивача, якщо позивач поверне їй майно, яке має для неї особисту цінність, при тому вказувала, що останні два роки вона не мала будь-яких намірів повертатися до позивача, примирятися з ним з метою збереження їх шлюбу, та не мала наміру проживати за місцем своєї реєстрації у будинку позивача. Таким чином, судом встановлено, що відповідач була відсутньою та не проживала у житлі, належному на праві власності позивачеві без поважних причин понад один рік, тому необхідно визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] в м.Тростянець Сумської області. Понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с.1) необхідно стягнути із відповідача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved