Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 25.04.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1111. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом останніх місяців відносини з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого між сторонами зникло взаєморозуміння, любов та повага, у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, різні життєві інтереси, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Ухвалою суд від 10.03.2021 року відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. 31.05.2021 року сторонам надано строк на примирення - 2 місяці. У судовому засіданні 31.05.2021 року відповідач заперечувала у задоволенні позовних вимог, у судове засідання призначене на 02.08.2021 року не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась вчасно та належним чином, причин неявки не повідомила, клопотання про відкладення слухання справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, клопотань про відкладення слухання прави не надходило, строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справи на підставі наявних доказів. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між сторонами 25.04.2019 року зареєстровано шлюб, актовий запис №1111. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням конституційного права дружини на свободу та особисту недоторканість і можуть мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч .2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч .1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду Тобто, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved