Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Бахмацької районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Бахмацькому районі, Городищенської сільської ради Бахмацького району про визнання права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що успадкувавши після смерті своєї бабусі [PERSON] 1/2 частину земельних ділянок, які належали спадкодавиці на підставі державних актів серії ЯГ № 884506 та серії ЯГ 884505 і розташовані на території Городищенської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, він не може належним чином оформити у нотаріуса свої права на дану спадщину, оскільки у державних актах [PERSON] вказана не як одноосібний власник, а як співвласник вищевказаних земельних ділянок. Дані обставини перешкоджають позивачу в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїми правами щодо успадкованих земельних ділянок, тому він просить суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є онуком [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.3-6). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] разом зі своїм онуком [PERSON], невісткою [PERSON] та правнуками - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 15 жовтня 2008 року на підставі розпорядження № 141 від 28.03.2008 року Бахмацькою районною адміністрацією на ім»я позивача було видано державний акт серії ЯГ № 884505 на право власності на земельну ділянку загальною площею 4.02 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 3.58 га кадастровий номер 7420383000:06:000:0596 та площею 0.44га кадастровий номер 7420383000:06:000:0597, які розташовані на території Городищенської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та державний акт серії ЯГ № 884506 на право власності на земельну ділянку загальною площею 3.78 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 3.13 га кадастровий номер 7420383000:06:000:0598 та площею 0.65 га кадастровий номер 7420383000:06:000:0599, які розташовані на території Городищенської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обох вищевказаних державних актах [PERSON] вказана як співвласник земельних ділянок і має право на 1/2 їх частину (а.с.13,14). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За вимогами ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач, як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса за оформлення своїх спадкових прав, проте останній відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на вищевказану спадщину, оскільки [PERSON] у правовстановлюючих документах вказана лише як співвласник 1/2 частини земельних ділянок (а.с.15). Згідно витягів з технічної документації нормативно-грошової оцінки земельних ділянок № 06-15/10614, №06-15/10615, №06-15/10616, №06-15/10617 від 25.11.2014 року вбачається, що земельні ділянки площею 3.13 га та площею 0.65 га на підставі державного акта серії ЯГ № 884506 та земельні ділянки площею 3.58 га та 0.44 га на підставі державного акта серії ЯГ № 884505 належать у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] по 1/2 їх частині (а.с.8-11). Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності тощо. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2014 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості на земельні ділянки з кадастровими номерами - 7420383000:06:000:0598, 7420383000:06:000:0597, 7420383000:06:000:0596, 7420383000:06:000:0599. В судовому засіданні встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], проте має труднощі у оформленні своїх спадкових прав, оскільки нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину по причині того, що державні акти на право власності на земельні ділянки видані не на ім»я [PERSON], а дана особа вказана у правовстановлюючих документах лише як співвласник. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання права на земельні ділянки відповідає способам захисту, передбаченим ст. 152 ч. 3 ЗК України, а тому його позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved