Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 січня 2015 року на нього покладений обов'язок сплачувати аліменти на утримання дитини - [PERSON], 03.09.2010р.н., в розмірі 1000 гривень щомісячно. Призначаючи такий розмір аліментів суд виходив з обставин справи, які існували на момент її розгляду та положень ст. 184 СК України, а саме з того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, який зі слів відповідача становив 1000 євро, які він ніби заробляв за кордоном. Ця обставина не відповідає дійсності. В серпні 2015 року в звязку із відсутністю роботи він повернувся додому. На даний час його матеріальне становище значно погіршилося, до 30.09.2013р. він працював торговим представником в ТзОВ „Західна дистрибуцій на мережа, після чого був звільнений з вказаної роботи і з того часу не може працевлаштуватися ні в Україні, ні за кордоном, а отже сплата по 1000 гривень аліментів з тієї мізерної суми, яку йому іноді вдається неофіційно заробити, працюючи по кілька днів на місяць у приватних господарствах своїх односельчан, є непомірно великим тягарем для нього. Також, відповідно до ст. 202 СК України, на нього покладений обовязок утримувати батька - [PERSON], який є інвалідом З групи загального захворювання. У його батьків інших дітей немає, він постійно проживаю зі своїми батьками в с. Брусенки. Батько через хворобу не може знайти роботи, вимушений витрачати багато грошей на лікування, призначеної йому пенсії не хватає. Тому, з підстав, передбачених ст. 192 СК України, просив зменшити розмір аліментів до 400 гривень. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали заявлені вимоги, вказуючи також, що оскаржити судове рішення про стягнення аліментів позивач не мав можливості, оскільки знаходився за кордоном, належний будинок 1936 року побудови і від наявного в його сім`ї магазину вони отримують мінімальний дохід, позивач єдина дитина у батьків, від земельної ділянки доходу не має, вона нижче природної родючості, хоча на даний час іншої сім`ї позивач не має, але згодом може бути. Відповідач та її представник позову не визнали, заперечуючи тим, що позивачем не доведено погіршення матеріального становища чи стану здоров`я, він є молодою, здоровою людиною, іншої сім`ї не має, може працювати, а визначений судом розмір аліментів є необхідною та аргументованою сумою для забезпечення потреб та інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 січня 2015 року з відповідача стягнуто на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно до повноліття. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, відсутність непрацездатних батьків, те, що відповідач, з його слів, працює неофіційно та отримує мінливий дохід, бере до уваги обов'язок батьків фінансово забезпечувати дитину в рівних частках. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України \~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позивач вважає, що у нього змінилось матеріальне становище, оскільки він не має постійного заробітку та утримує батька, який являється інвалідом МІ групи загального захворювання. Зазначені обставини не свідчать про зміну матеріального або сімейного стану позивача. Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2007 року [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Б.Хмельницького, 24, с.Брусенки (Нижні Станівці) Кіцманського району Чернівецької області. Згідно довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Кіцманського та Заставнівського районів при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області за [PERSON] 23.01.2007 року зареєстровано транспортний засіб марки «Шевролет Авео». Відповідно до змісту довідки Нижньо-Становецької сільської ради Кіцманського району від 23.11.2015р. [PERSON] має у власності житловий будинок по вул.Б.Хмельницького 24, в с.Брусенки, який використовується для здійснення торгівлі та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,2288га. [PERSON] являється власником житлового будинку по вул.Сагайдачного, 3, в с.Брусенки, та земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, користується іншими земельним ділянками. [PERSON] являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та користується автомашиною. З довідки Нижньо-Становецької сільської ради Кіцманського району від 29.09.2015р. вбачається, що позивач зареєстрований та проживає в [INFO], разом із батьком [PERSON], 1957р.н., та матір'ю [PERSON], 1961р.н., тобто в належному позивачеві на праві власності будинку він не проживає, оскільки в цьому будинку розміщений магазин, в якому здійснюється всією сім'єю підприємницька діяльність. Матір позивача не являється особою пенсійного віку, а батько хоч і являється інвалідом III групи загального захворювання, проте отримує пенсію та має дохід від підприємницької діяльності. Позивачем не надано доказів того, що він являється опікуном батька, або здійснює догляд за ним чи його утримання. Іншої сім'ї, неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім'ї позивач не має, являється молодою, здоровою людиною працездатного віку, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно вимог ст.182 СК України \~позивач є молодою, здоровою людиною, який може працювати та утримувати дитину. Позивач не навів будь-яких доказів на підтвердження погіршення його матеріального або сімейного стану та наявності інших істотних обставин, які є підставами для зменшення розміру аліментів. Крім того, статтею 7 Закону України «про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1032 грн., а на дитину віком старше 6 років становить 1286 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як передбачено статтею 131 ЦПК України, \~сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивач не надав суду належні та допустимі докази про наявність підстав для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст.180, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: dismissed