Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок та земельні ділянки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , який 07 серпня 2018 року заповідав своє майно йому, [PERSON] . Він своєчасно прийняв спадщину за Заповітом, частково оформив спадкові права на нерухове майно, яке належало [PERSON] , а саме житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та 03 квітня 2020 року отримав Свідоцтво про право на спадщину. На нерухоме майно, що належало матері спадкодавця - [PERSON] , він отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 квітня 2020 року № 182/02-31, оскільки [PERSON] за життя не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подачі Заяви у встановлений законодавством строк та не був зареєстрований разом з нею за однією адресою на дату смерті. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2020 року справа 243/3733/20 було встановлено факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті, за однією адресою, тобто [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS] , право власності на яке не оформлене в КП БТІ м. Слов`янська, оскільки даний будинок збудовано у 1958 році, а також земельні ділянки: кадастровий №1424283500:02:000:0060, площею 5,220 га, кадастровий №1424283500:03:000:0098, площею 0,2500 га, кадастровий №1424283500:03:000:0099, площею 0,0363 га, кадастровий №1424283500:02:000:0061, площею 5,220 га. Спадкодавець [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] не встиг оформити спадщину після смерті матері та помер, тому він може оформити свої спадкові права лише в судовому порядку. Просить суд, визнати за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок літ. А-1, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, погріб Б, гараж В, літню кухню, сарай Г, навіс Д, Ѕ частка колодязю №1, огорожу №2; земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,220 га, кадастровий №1424283500:02:000:0060; земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,220 га, кадастровий №1424283500:02:000:0061; земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] площею 0,2500 га, кадастровий №1424283500:03:000:0098, земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] площею 0,0363 га, кадастровий №1424283500:03:000:0099, в порядку спадкування за Заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бондаренко Д.В., який діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія ДН №133020 від 30 листопада 2020 року до судового засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 11 грудня 2020 року до суду надали Заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі, та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився. 11 грудня 2020 року від міського Голови Гадяцького О.І. до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області. Рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України (а.с. 149). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок та земельні ділянки, підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на праві власності належить земельна ділянка, площею 5,220 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ДН №195153, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0060 (а.с. 23). Також з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 13021069 від 19 листопада 2013 року, вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:03:000:0098 (а.с. 24,25). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 13024693 від 19 листопада 2013 року, вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,0363 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:03:000:0099 (а.с. 26,27). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 13027367 від 19 листопада 2013 року, вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, площею 5,22 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0061 (а.с. 29-30,31). [INFO] [PERSON] померла у с. Никонорівка Слов`янського району Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 20 лютого 2017 року, виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 5,220 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0060; земельну ділянку, площею 0,25 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:03:000:0098; земельну ділянку, площею 0,0363 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:03:000:0099; земельну ділянку, площею 5,22 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0061, а також житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, погрібу Б, гаражу В, літньої кухні, сараю Г, навісу Д, 1/2 частки колодязю №1, огорожі №2, який не зареєстровано в КП БТІ на ім`я спадкодавці [PERSON] . Спадщина вважається належною спадкоємцю. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2020 року справа 243/3733/20 було встановлено факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті, за однією адресою, тобто [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с. 37-39). 07 серпня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , склав Заповіт, в якому зазначив, що заповідає [PERSON] все своє майно, яке буде належати йому на день його смерті (а.с.22). [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 13 жовтня 2018 року, Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис про смерть № 1872 (а.с.14). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до\~ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. \~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. \~Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням Свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1\~ст. 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області 27 листопада 2018 року за заявою [PERSON] , Спадкова справа № 153/2018, індекс справи 02-14 (а.с.61). Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, погрібу Б, гаражу В, літньої кухні, сараю Г, навісу Д, 1/2 частки колодязю №1, огорожі №2; земельну ділянку, площею 5,220 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0060; земельну ділянку, площею 0,25 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:03:000:0098; земельну ділянку, площею 0,0363 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:03:000:0099; земельну ділянку, площею 5,22 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0061, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на ім`я спадкодавця [PERSON] на вказане майно. У зв`язку з цим, 29 вересня 2020 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на вищезазначене майно, у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує права власності [PERSON] на вищезазначене майно, що належало померлій [PERSON] (а.с.145-146). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. \~Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299\~ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~шляхом визнання прав. Відповідно до 392\~ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності\~відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на час смерті проживав з нею за однією адресою, та не відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у передбачений законом спосіб, однак не встиг прийняти спадщину, оскільки помер. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки звернувся з Заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк, однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»,\~правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог\~ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15 та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved