Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 16 грудня 2012 року між ним [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідачу були передані грошові кошти у розмірі 1 421\~000,00гривен, а відповідач зобов'язався повернути суму позики готівкою в строк до 16 грудня 2013року. У строк, визначений у договорі позики та розписці і до теперішнього часу грошові кошти відповідачем повернуті не були. Станом на час пред'явлення позову відповідач повинен повернути суму 520883,40 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування позикою з 11.06.2014р. по 31.08.2015р. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості з процентів в розмірі 520883,40 грн. та судові витрати які він поніс при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивач адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В звзку з неявкою відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено у судовому засіданні, 16 грудня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.19-21). Згідно п.1 договору грошової позики позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 421 000 (один мільйон чотириста двадцять одну тисячу) гривен, а відповідач зобов'язався повернути суму позики готівкою в строк до 16 грудня 2013року. Факт отримання грошей відповідачем підтверджується відповідною розпискою від 16.12.2012р. (а.с.22). Згідно матеріалів справи, у звязку з неповернення відповідачем суми позики, позивачем було подано позов до суду та 21.10.2014р. Мелітопольським міськрайонним судом було винесено рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 1421000 (одного мільйону чотириста двадцять однієї тисячі) гривень основного боргу та 205550,40 грн (двісті п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят гривень сорок копійок) в якості 30 відсотків річних від простроченої суми боргу за період прострочення з 16.12.2013р. по 11.06.2014 р.(час пред'явлення позову). Рішення суду набрало законної сили, виконавчі листи пред'явлено до примусового виконання(а.с.12-18). Згідно ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п.7 договору позики, зобов'язання позичальника сплатити суму боргу з урахуванням 30 процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, у разі несвоєчасного повернення суми позики. Оскільки відповідачем було несвоєчасно повернуто суму позики, позивач має право на отримання процентів за користування грошима за період з 11.06.2014р. по 31.08.2015р., які згідно розрахунку заборгованості на час пред'явлення позову, з урахуванням винесеного рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 21.10.2014р., складає - 520883,40 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу, та згідно ст.79, 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved