Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази, судом встановлено. 08 лютого 2005 року позивач [PERSON] за усним договором позики надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 4500 доларів США (чотири тисячі пятсот), що підтверджується розпискою від 08 лютого 2005 року. Згідно зазначеної розписки відповідач [PERSON] зобовязувався повернути борг в повному обсязі за першою вимогою позивача напротязі одного місяця. Позивач [PERSON] спочатку в усному порядку нагадав відповідачу про повернення грошових коштів, але відповідач почав уникати зустрічі з позивачем та не відповідає на телефонні дзвінки. В звязку з чим, 08 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення грошових коштів згідно договору позики, що підтверджується рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням. Вказаний лист був отриманий відповідачем [PERSON] особисто 12 грудня 2015 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові коште, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, в звязку з чим позивач [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що дійсно 08 лютого 2005 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 4500 доларів США строком на один місяць, про що він написав розписку. Після спливу одного місяця, відповідач [PERSON] без нагадування повернув позивачу в повному обсязі позичені грошові кошти, як і зазначено в розписці. В звязку з тим, що між сторонами були добрі і дружні стосунки, то відповідач [PERSON] розписку про вчасне повернення грошових коштів не брав. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист своїх прав тільки 09 березня 2016 року, тобто після спливу терміну, передбаченого законом. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.5 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування. Порушене законне право особи підлягає захисту, але це не означає що захист підлягає по закінченню будь-якого часу з моменту, коли право було порушено, в звязку з чим законодавством встановлений визначений строк для захисту порушеного права. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята\~статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі сплином цього строку. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно витягу з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», в якому зазначається про наступне: «Вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановив, що строк позовної давності пропущено без поважних причин. Позивач або представник позивача в своїй позовній заяві та під час судового засідання\~\~не просив\~\~поновити строк позовної давності для звернення\~\~до суду. Строк позовної давності пропущений без поважних причин, оскільки суду належних доказів пропуску з поважних причин не надано, тому суд у рішенні зазначає про відмову в позові про застосування строку позовної давності. Відповідності до п.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач або представник позивача в своїй позовній заяві та під час судового засідання\~\~не просив\~\~поновити строк позовної давності для звернення\~\~до суду. Строк позовної давності пропущений без поважних причин, оскільки суду належних доказів пропуску з поважних причин не надано. Враховуючи, що правовідносини, на які посилається позивач, мали місце в 2005 році, а позовна заява подана 2016 року, строк позовної давності сплинув, в звязку з чим суд приходить до висновку, що даний позов не може бути задоволено.\~

Outcome: dismissed