Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості невиплаченої заробітної плати за період з 01.06.2015 року по 01.05.2017 року у розмірі 22759 грн 76 коп. Свої позовні вимог арґументує тим, що прийнятий на роботу до державного\~підприємства «Український\~Державний головний\~науково-дослідний\~і виробничий\~інститут інженерно-технічних\~та екологічних\~вишукувань» 16.07.1973\~року та\~починаючи з\~01.06.2015\~року відповідач\~не виплачує\~заробітну плату. У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Позивач просив задовольнити позовні вимоги, відповідач визнав позов. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст.\~13,81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Наказом № 175 від 17.07.1973 року [PERSON] зарахований на посаду шофера з 16.07.1973 року. Згідно наказу №15-Н від 17.07.2017 року останній звільнений з державного підприємства «Український державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних та екологічних вишукувань» за власним бажанням. Відповідно до довідки від 06.06.2017 року за вих. №02/043 заборгованість по заробітній платі за період з червня 2015 року по травень 2017 року складає 22759 грн 76 коп. Згідно до\~ст.43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 233 КЗпП України\~встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.ст.47,\~115,\~116 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, в порушення вказаних положень\~КЗпП України\~відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права. Зазначені обставини визнані відповідачем. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а тому стягненню підлягає заборгованість по заробітній платі у розмірі 22759 грн 76 коп. Згідно з\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 704,80 грн. у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved