Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 19.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики від 19.03.2010 року, згідно якого останній отримав в борг грошові кошти в розмірі 50000 дол. США (еквівалентно 400250грн.) із зустрічним зобов'язанням повернути отриману позику та проценти за її користування в розмірі 20% річних із кінцевим терміном повернення 19.03.2011 року. Відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання у зв'язку з чим його заборгованість перед [PERSON] становить 50000 дол. США - сума основного богу по позиці, 30000 дол. США - нараховані відсотки за договором позики. Оскільки, [PERSON] не бажає в добровільному порядку повернути отриманий борг, просить суд задовольнити позов, та, винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 50000 дол. США, що еквівалентно 625000грн., 30000дол. США, що еквівалентно 375000грн. - неоплачені відсотки за Договором позики, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3775,80 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та, посилаючись на вищенаведені обставини справи просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 50000 дол. США, що еквівалентно 610000грн., 30000дол. США, що еквівалентно 366000грн. - неоплачені відсотки за Договором позики, 23260,07грн. індексу інфляції, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3775,80 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні проти позову заперечила. Просила суд відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) того ж роду та такої ж якості. По справі встановлено, що 19.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики від 19.03.2010 року, згідно якого останній отримав в борг грошові кошти в розмірі 50000 дол. США (еквівалентно 400250грн.) із зустрічним зобов'язанням повернути отриману позику та проценти за її користування в розмірі 20% річних із кінцевим терміном повернення 19.03.2011 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти) у такій самій сумі, яка була передана позикодавцеві, а також у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч.2 ст.1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. У відповідності до п.2.6 та п.2.6 Договору позики від 19.03.2010 року проценти нараховуються починаючи з наступного дня після надання Позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики та сплачуються не пізніше 01 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, в нього виникла заборгованість за невиконане зобов'язання в розмірі 50000 дол. США, що на день подання позову еквівалентно 610000грн. та 30000дол. США, що еквівалентно 366000грн. - неоплачені відсотки за Договором позики. Однак, судом встановлено, що вимога позивача про нарахування індексу інфляції за 2011-2014 року в розмірі 23260,07грн. не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у гривні. У відповідності до п.8.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання» вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні) Згідно п.8.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання» якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання. Так, судом встановлено, що відповідно до п.2.1 Договору позики від 19.02.2010 року позивач надав у борг 50000 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 400250грн, який визначено за комерційним курсом продажу дол. США відділенням №861 АКІБ «УкрСиббанк», однак, згідно уточненх позовних вимог просить суд стягнути з відповідача 50000 дол. США, що по середньому курсу комерційних банків на день подання позову становить 610000грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що зміна гривневого еквіваленту суми позики та нарахованих процентів в іноземній валюті виключає можливість нарахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума основного боргу в розмірі 50000 дол. США, що еквівалентно 610000грн., 30000дол. США, що еквівалентно 366000грн. - неоплачені відсотки за Договором позики, а також сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial