Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Близнюківський районний нотаріальний округ Харківської області приватний нотаріус [PERSON], в якому просить визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви до нотаріальної контори на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла 15 грудня 2016 року. В обґрунтування позову зазначає, що 15 грудня 2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, яка розташована на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, розміром 6,4658 га в межах згідно з планом, цільове призначення земельної ділянки ведення сільськогосподарського виробництва. Звернувшись 18 жовтня 2017 року до приватного нотаріуса Близнюківського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Строки для прийняття спадщини пропустив у звязку з тим, що він тяжко хворіє з 2015 року, переніс гостре порушення мозкового кровообігу з правостороннім геміпарезом та моторною афазією (інсульт), в наслідок чого до теперішнього часу веде майже лежачій спосіб життя. Зараз перебуває на обліку та є пенсіонером. Враховуючи викладене позивач просить суд визнати причини пропуску поважними та надати йому додатковий строк, щоб він зміг звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позов. Третя особа приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд вислухавши вступні слова представників сторін, допитавши свідка, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 2016 року померла мати позивача [PERSON], яка проживала [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 607724від 03.11.2017 та довідкою Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 02.11.2017. Довідкою Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 02.11.2017 підтверджується, що позивач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, яка розташована на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, розміром 6,4658 га в межах згідно з планом, цільове призначення земельної ділянки ведення сільськогосподарського виробництва, яка належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР № 017406, зареєстрований 25 червня 2001 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за 71. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 475-02-31 від 18.10.2017 приватного нотаріусу Близнюківського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем та його представником надані: витяги з медичної карти [PERSON] з записами скарг та діагнозів за 23.04.2015, 16.11.2015, 20.11.2015, 25.11.2015 р.р.; виписка з амбулаторної карти [PERSON] з якої вбачається, що він знаходився на лікуванні в КНП «РЦПМД» з 04.06.2017 року по 14.06.2017 та довідка КНП «РЦПМД» від 04.11.2017 щодо перебування [PERSON] на диспансерному обліку з приводу його діагнозів. Частинами 1,2 ст. 1220 та частиною 1 ст. 1221 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Приписами ч.ч. 1, 3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Згідно зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, [PERSON] та його представник посилаються на те, що строки для прийняття спадщини позивач пропустив у звязку з тим, що він хворіє з 2015 року, переніс інсульт, в наслідок чого до теперішнього часу веде лежачій спосіб життя. На цьому ж в судовому засіданні наголосила дружина позивача [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Згідно ч.ч. 2-5 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтями 77-80 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Дослідивши надані позивачем та його представником докази в підтвердження зазначених обставин, суд, враховуючи вищенаведені ст.ст. 77-80 ЦПК України, дійшов висновку, що останніми не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, тобто таких, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, виходячи з наступного. Суд зазначає, що витяги з медичної карти [PERSON] з записами скарг, діагнозів та рекомендацій за 23.04.2015, 16.11.2015, 20.11.2015, 25.11.2015 р.р. (а.с. 13-15) не стосуються шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ( з 15 грудня 2016 року). Вказані витяги лише підтверджують його стан здоровя на моменти звернення до лікаря 23.04.2015, 16.11.2015, 20.11.2015, 25.11.2015 р.р. З виписки амбулаторної карти [PERSON] (а.с. 16) вбачається, що він знаходився на лікуванні в КНП «РЦПМД» з 04.06.2017 року по 14.06.2017, тобто на протязі нетривалого часу. Крім того, з цієї виписки вбачається, що позивач хоча і скаржився на слабкість у ногах, але самостійно пересувається. Довідкою КНП «РЦПМД» від 04.11.2017 (а.с. 17) підтверджується знаходження позивача на диспансерному обліку, його діагнози та рекомендації щодо повноцінного лікування. Суд зазначає, що з наведених медичних документів, не вбачається жодних медичних висновків, що позивач є лежачим хворим і він потребує стороннього догляду з приводу його діагнозів. Таким чином, даними, які містяться в наведених медичних документах, спростовуються покази свідка [PERSON] щодо ведення позивачем лежачого способу життя. Оскільки у суду не має підстав не довіряти даним наявної медичної документації, то суд критично ставиться до доказу у вигляді показань свідка [PERSON] в цій частині і вважає його недостовірними та недостатніми у спірних правовідносинах. Суд зазначає, що, по-перше, позивач до моменту смерті матері [PERSON] мешкав з нею в одному селі, тобто був обізнаний щодо часу та місця відкриття спадщини, по-друге, в період шестимісячного строку для прийняття спадщини проходив лікування короткий час ( з 04.06.2017 по 14.06.2017), по-третє, наявною медичною документацією спростовуються повідомлені позивачем та свідком обставини його лежачого способу життя, тобто позивач був вільним у своїх діях і можливостях щодо звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, та мав достатньо часу на подання такої заяви як до, так і після лікування. Тобто встановлені обставини, надають суду змогу зробити висновок, що повідомлені позивачем причини, за наявних доказів, не є поважними, тобто такими, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на подання заяви про прийняття спадщини. Інших доказів в підтвердження своєї позиції позивачем та його представником суду не надано. Таким чином, позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed