Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» (далі ДП «Орджонікідзевугілля») про стягнення компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 77\~317,23 грн. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що з 2009 року позивач був прийнятий в СП «Шахта «Булавинська» ДП «Орджонікідзевугілля», де працював на різних посадах та 18 березня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням. При звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата: за серпень 2014 р. суму 8\~647,35 грн., за вересень 2014 р. суму 226,09 грн., за жовтень 2014 р. суму 3\~361,61 грн., за листопад 2014 р. суму 2\~955,06 грн., за грудень 2014 р. суму 6\~105,47 грн., за січень 2015 р. суму 2\~860,94 грн. Зазначені суми відповідачем сплачені не були, у звязку з чим сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача станом на 30 січня 2016 року за час затримки розрахунку складає 77\~317,20 грн. Просить суд, у зв'язку з наведеними обставинами, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 березня 2015 року по 30 січня 2016 року в сумі 77\~317,20 грн. та компенсацію заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі\~ 12 276,03 грн. У судові засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлявся належним чином відповідно до\~положень ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до\~ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. З урахуванням ч.2\~ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що, згідно копії трудової книжки позивача, останній знаходився в трудових правовідносинах з відповідачем з 2009 року по 18 березня 2015 року і значився на СП «Шахта «Булавинська» ДП «Орджонікідзевугілля» машиністом підземних виїмкових машин (а.с.9-10). Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі\~\~складає: за серпень 2014 р. суму 8\~647,35 грн., за вересень 2014 року суму 226,09 грн., за жовтень 2014 року суму 3\~361,61 грн., за листопад 2014 року суму 2\~955,06 грн., за грудень 2014 року суму 6\~105,47грн., за січень 2015 року суму 2\~860,94 грн. (а.с.9). Наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року у справі №219/7289/15-ц присуджено до стягнення з СП «Шахта «Булавинська» ДП «Орджонікідзевугілля» на користь [PERSON] нараховану та невиплачену заробітну плату за серпень 2014 р. суму 8\~647,35 грн., за вересень 2014 року суму 226,09 грн., за жовтень 2014 року суму 3\~361,61 грн., за листопад 2014 року суму 2\~955,06 грн., за грудень 2014 року суму 6\~105,47грн., за січень 2015 року суму 2\~860,94 грн. Доказів сплати зазначених сум заробітної плати до матеріалів справи надано не було. Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст.233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за\~ст.47 КЗпП України\~роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~\~ Як установлено судом і іншого з матеріалів справи не вбачається, фактичний розрахунок з позивачем на час розгляду справи не проведено. Передбачений ч.1\~ст.117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (Постанова Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13). Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (Постанова Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13). З огляду на викладене, у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення, у роботодавця настає відповідальність, передбачена\~ст.117 КЗпП України, у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, за період з 19 березня 2015 року по день ухвалення рішення включно. З урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі по тексту - Порядок), середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. За змістом абз.3 п.4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. У відповідності до копії довідки відповідача б/н від 19 березня 2015 року, на час звільнення 18 березня 2015 року тарифна ставка [PERSON] складала 282,12грн. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно розрахунку суду та враховуючи листи Міністерства соціальної політики України від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» (зі змінами) та від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», у період, за який здійснюється стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19 березня 2015 року по 28 квітня 2016 року включно, 278 робочих днів, з яких: у березні 2015 року - 7 робочих днів, у квітні 2015 року 21 робочий день, у травні 2015 року 18 робочих днів, у червні 2015 року 20 робочих днів, у липні 2015 року 23 робочих днів, у серпні 2015 року 20 робочих днів, у вересні 2015 року - 22 робочих днів, у жовтні 2015 року - 21 робочий день, у листопаді 2015 року - 21 робочий день, у грудні 2015 року - 23 робочих днів, у січні 2016 року 19 робочих днів, у лютому 2016 року 21 робочий день, у березні 2016 року 22 робочих днів, у квітні 2016 року 20 робочих днів. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 278 днів х 282,12 грн. = 78\~429,36 грн. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Задовольняючи вимоги про стягнення компенсації заробітної пати у звязку з порушенням строків її виплати, суд виходить з наступного. Відносини, які\~виникають між працівником\~і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а\~ саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх\~виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних\~місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період\~роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14. Згідно розрахунку позивача за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року розмір компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати становить 12\~276,03грн., зокрема: за серпень 2014 року 4979,14 грн. (8647,35грн. х 57,58%), за вересень 2014 року - 12,33 грн. (226,09грн. х 56,32%), за жовтень 2014 року 1745,35грн. (3361,61грн. х 51,92 %), за листопад 2014 року 1429,07грн. (2955,06грн. х 48,36%), за грудень 2014 року 2783,48грн. (6105,47грн. х 45,9%), за січень 2015 року 1178,99грн. (2860,94грн. х 41,21%) та підлягає стягненню на користь останнього. Судові витрати покласти на відповідача у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене, на підставі статей \~47,\~116,\~117, 237-1 КЗпП України, з урахуванням\~Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~з наступними змінами,

Outcome: approved