Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 11.09.1999 року у Первомайської заготівельно-збутової бази придбав рухоме майно - збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4х3,65 м загальною площею 14,6 кв.м., про що йому було видано накладну. 10.10.2009 року вказаний кіоск він передав в оренду [PERSON] строком на 5 років на підставі письмового договору оренди. У 2013 році він дізнався, що державним виконавцем Шматковим А.М. в межах виконавчого провадження по стягненню сум з [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], 11.10.2011 року складено акт опису й арешту майна, до якого включено належний йому металевий кіоск. При цьому державний виконавець не перевірив, кому саме та на якій підставі кіоск належить. 14.10.2011 року [PERSON] повідомила виконавця про те, що кіоск їй не належить і просила визнати акт опису й арешту майна недійсним, однак відповіді на таку заяву не отримала. Натомість 02.08.2012 року виконавець виніс постанову про передачу спірного кіоску та акт про передачу майна в рахунок погашення боргу стягувачу [PERSON], на підставі яких 03.12.2012 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] в порушення закону, без перевірки наявності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на кіоск, видане свідоцтво про належність [PERSON] на праві власності рухомого майна, що складається із збірно-розбірного металевого кіоску для продажу продовольчих товарів, встановленого на території автовокзалу по [ADDRESS], вартістю 30 151 грн. Вважає, що таким чином порушено його право власності, оскільки він протиправно позбавлений свого майна. За таких обставин просить суд визнати за ним право власності на збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4х3,65 м загальною площею 14,6 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS], зобов'язати відділ ДВС Первомайського МРУЮ виключити з акту опису майна та зняти арешт із вказаного майна та визнати недійсним свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, видане 03.12.2012 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 2534. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити. При цьому представник третьої особи пояснила, що усвідомлює, що у разі задоволення позову відбудеться новація боргу [PERSON] перед [PERSON] Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] та представник відповідача Відділу ДВС - Шматков А.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що належність контейнеру [PERSON] була встановлена на підставі її пояснень та оренди нею земельної ділянки, на якій розташований контейнер, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язкову державну реєстрацію права власності на торгівельні контейнери. При цьому під час здійснення виконавчих дій боржниця не заявляла про належність кіоску іншій особі, а також сам власник не звертався до виконавця з відповідними заявами. Також вважають сумнівною надану позивачем накладну на придбання кіоску, а передачу майна у власність стягувача здійсненою в межах закону. Просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.09.1999 року [PERSON] придбав у Первомайській заготівельно-збутовій базі металевий кіоск розміром 4х3,65 м. за 850 грн., що підтверджується оригіналом накладної та довідкою Миколаївської обласної спілки споживчих товариств № 01-01/329 від 30.05.2013 року. Як вбачається з договору оренди від 10.10.2009 року, зазначений металевий кіоск передано в оренду [PERSON] строком на 5 років для розміщення точки продажу продовольчих товарів по [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташований кіоск, за договором оренди № 300-08/94 від 29.12.2007 року, перебуває в оренді ПП [PERSON]. Таким чином, спірний металевий кіоск не належить [PERSON], а лише розташований на орендованій нею земельній ділянці, а тому не міг бути включений до акту опису й арешту майна в межах виконавчого провадження, де боржником є [PERSON], а також не міг бути переданий стягувачеві в рахунок погашення боргу [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] письмовою заявою повідомила державного виконавця про те, що кіоск їй не належить, однак державний виконавець на таку заяву не відреагував і фактично жодних документів, які б підтверджували належність кіоску боржнику або іншій особі, не отримав. Відповідно до ч.1 ст. 60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки як зазначено вище, судом встановлено, що спірний кіоск належить [PERSON], акт опису й арешту майна від 11.10.2011 року, до якого включено спірний кіоск як власність боржника [PERSON], є безпідставним і таким, що винесений всупереч ч.5 ст. 52, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Такими діями державного виконавця порушено право власності позивача, а тому воно підлягає захисту на підставі ст.ст. 316, 321, 391, 392 ЦК України та ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд вважає, що укладення у 2008 році [PERSON] договору з ПАТ ЕК «Миколаївобленерго» на постачання електричної енергії до металевого кіоску по [ADDRESS] не свідчить про те, що по-перше такий кіоск належить їй, а не іншій особі, та по-друге, про те, що нею експлуатувався саме спірний металевий кіоск, оскільки до енергопостачальної організації документи про право власності на кіоск не подавалися, а лише договір оренди землі та свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, з чого не можна однозначно визначити, чий саме і який саме металевий кіоск був розміщений на земельній ділянці по [ADDRESS], переданій в оренду [PERSON] і чи являється він тим самим, який розміщений на вказаній земельній ділянці в даний час.

Outcome: approved