Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 87797,98 гривень. В обґрунтування вимог зазначив, що 15.03.2015 він уклав з [PERSON] усний договір відповідно до якого останній зобовязався відремонтувати належний [PERSON] автомобіль SUBARU SVX, 1994 р.в. й для виконання робіт передав відповідачу кошти в сумі 31000,00 гривень. Відповідач по справі ремонт автомобіля не виконав та зобовязався повернути борг в розмірі 31000,00 грн., про що було складено розписку. Згідно розписки відповідач повинен був повернути всю суму боргу до 07.07.2015 року, однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув. У зв'язку з несплатою боргу у встановлений в розписці термін, позивач звернувся до суду про стягнення суми боргу, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 31000,00 гривень, неустойку за кожен день прострочення суми в розмірі 31000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 2227,00 коп., індекс інфляції за весь час прострочення виконання обовязків в сумі 8570,98 коп., а всього 72797,98 грн. та відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 878,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 20.12.2017, провадження по справі відкрито й справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Судом встановлено, що 19.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 31000,00 грн. взявши на себе обов'язок повернути гроші в строк до 07.07.2015 року. На підтвердження укладання договору позики та умов [PERSON] надав позивачу розписку написану власноручно. (а.с.6). На теперішній час відповідачем борг не повернуто, таким чином, заборгованість [PERSON] з урахуванням штрафних санкцій перед [PERSON] складає 72797,98 грн. , яка складається з: боргу в розмірі - 31000,00 грн., неустойки за кожен день прострочення суми в розмірі - 31000,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі - 2227,00 коп., індексу інфляції за весь час прострочення виконання обовязків в сумі - 8570,98 коп. (а.с. 7). Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13) Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між [PERSON] та [PERSON], але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 15000,00 гривень. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 878,00 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved