Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить договір спільного користування майном цілісного майнового комплексу туристичної бази від 07.06.2020 та додатки до нього визнати недійсними та таким, що дає можливість шахрайського захоплення майна інших співвласників і перехоплення управління цілісним майновим комплексом, а також стягнути з відповідачів судові витрати. На обґрунтування позову зазначає, що з позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном йому стало відомо, що 07.06.2019 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] письмово уклали\~ договір спільного користування майном, предметом якого є\~ визначення порядку спільного користування майном\~ цілісного майнового комплексу туристичної бази по [ADDRESS] . Вважає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та без урахування умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначає, що договір не містить дані про державну реєстрацію іншими існуючими співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обслуговуючого кооперативу «Дачно-туристичного кооперативу «Стасла» (далі ОК «ДТК «Стасла»); відсутні відомості про повідомлення усіх співвласників майна про дату та місце зборів для укладення договору спільного користування та розподілу майна цілісного майнового комплексу, кількість складених примірників та місце знаходження оригіналу. Крім того, звернув увагу, що [PERSON] та [PERSON] не повідомили усіх співвласників про оформлення права власності на свою частку у майні цілісного майнового комплексу туристичної бази. Вказує, що [PERSON] створив ситуацію, коли на управління одним об`єктом розраховують два управителя: ОК «ДТК «Стасла», засновниками якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та група співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що створює конфліктну ситуацію, дестабілізуючи нормальні внутрішні та ринкові взаємини, що розцінюється позивачем як можливість шахрайського захоплення майна іншими співвласниками та перехоплення управління цілісним майновим комплексом.\~ Також зазначає, що договір спільного користування майном спирається на інформаційну довідку №168542177 від 29.05.2019, яка містить актуальну інформацію про право власності на даний об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого та перереєстрованого в новому реєстрі і належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та право власності на даний об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, яке зареєстровано 07.05.2007 та не змінювалося, тоді як Державний реєстр нерухомості почав діяти з 2013 року. До реєстру вносилися ті об`єкти, з якими відбувалися зміни, а нерухомість, власник якої не змінювався у той період, не була включена до реєстру, що узгоджується з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У договорі спільного користування майном зазначено про [PERSON] та [PERSON] як про інших власників часток у спільному майні, право яких не має документального підтвердження, оригінали документів відсутні. При цьому, інформаційна довідка і є одним із підтверджуючих документів, виданим державним органом, про право власності по 1/6 частки [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, рішення щодо спільного користування майном прийнято без згоди усіх співвласників, що порушує права позивача та [PERSON] , які не були повідомлені про час і місце обговорення та підписання договору спільного користування майном та не давали згоду іншим співвласникам від їх імені підписувати договір та розподіляти майно на розсуд інших співвласників. Крім того, зазначає, що оспорюваним договором порушено права ОК «ДТК «Стасла». Вказані обставини у сукупності суперечать закону та порушують права інших осіб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] , який під час судового розгляду справи надав документи, що підтверджують його повноваження як представника [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, підтримав наданий відзив на позов, у якому, зокрема, зазначив, що на момент підписання договору сторони мали у спільній частковій власності 13/24 частки (54,17%) цілісного майнового комплексу туристичної бази та мають оригінали документів на право власності на підтвердження цього права. Сторонам було відомо про [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~ як інших співвласників, що не мали документального підтвердження зареєстрованого права на відповідні частки та відсутні оригінали документів. На дату підписання договору були відсутні будь-які відомості\~ про зареєстроване право ОК «ДТК «Стасла» щодо користування чи володіння майном цілісного майнового комплексу туристичної бази по [ADDRESS] . Вважає, що позовні вимоги спрямовані на захист господарських інтересів ОК «ДТК «Стасла» та цивільних прав [PERSON] , при цьому позивачем не надано доказів повноважень на представництво їхніх інтересів. Також позивачем не надано доказів, що на теперішній час чи на момент укладення договору 07.06.2019 спірне майно перебувало у власності, володінні чи користуванні ОК «ДТК «Стасла», [PERSON] , [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні, посилаючись на порушення інтересів інших співвласників майна, які не були залучені під час укладення 07.06.2019 договору спільного користування майном. Представник третьої особи ОК «ДТК «Стасла» Бондаренко Г. О. в судове зсідання не з`явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, направивши електронною поштою витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положення статті 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують кожній особі право на судовий захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів.\~\~\~\~\~\~\~\~ Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у власність у рівних частках, по 1/6 частині кожен, цілісний майновий комплекс туристичної бази, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності співвласників нерухомого майна належним чином зареєстровано відповідно до вимог законодавства, чинного на момент здійснення такої реєстрації. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було створено обслуговуючий кооператив «Дачно-туристичний кооператив «Стасла», метою діяльності якого відповідно до Статуту є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу, в тому числі тих, що випливають з відносин між членами кооперативу співвласниками майнового комплексу при спільному утриманні та володінні спільним майном за адресою: [ADDRESS] . 07.06.2019 [PERSON] з часткою 1/24 на підставі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] з часткою 1/6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] та [PERSON] з частками по 1/6 кожного на підставі договору купівлі-продажу уклали договір спільного користування майном цілісного майнового комплексу туристичної бази, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У договорі зазначено відомості про інших власників часток у спільному майні з відміткою про відсутність документального підтвердження їхніх прав та відсутністю оригіналів документів: [PERSON] та [PERSON] з частками по 1/6\~ кожного на підставі договору купівлі-продажу, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з частками по 1/24 кожного як спадкоємці [PERSON] . З тексту договору вбачається, що сторони домовились, що в особистому користуванні співвласників знаходяться приміщення згідно Акту розподілу (додаток 1) та технічних матеріалів (додаток 3), у спільному користуванні знаходиться земельна ділянка під цілісним майновим комплексом та майно згідно переліку (додаток 2). При цьому, майно, що підлягає передачі в особисте користування, користувач якого не\~ визначений (не витребуване майно) може бути передане в управління Управителю (обслуговуюча організація) або використовуватись за рішенням більшості співвласників у відповідності до часток у спільному майні. Також договором передбачено вимогу\~ документального підтвердження права власності на частку у спільному майні шляхом надання оригіналу правовстановлюючого документа та актуальної інформації з відомостей про реєстрацію такого права як умову для ініціювання питання визначення майна для передачі їм в особисте користування за рахунок не витребуваного майна згідно часток у спільному майні. Договір також містить інші умови, зокрема, щодо переліку та видів витрат на утримання та обслуговування цілісного майнового комплексу (додаток 4), порядок компенсації Управителю витрат на утримання та обслуговування цього цілісного майнового комплексу, умови обмеження у користуванні спільним майном тощо. Договір укладений строком на три роки та дійсний з 06.06.209 по 06.06.2022. Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України (ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з положеннями частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України передбачає перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Невідповідність правочину Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства полягає в недотриманні особами, які його вчинили, положень статей 316-319, 321 ЦК Україні, які регламентують непорушність права власності, його зміст та правові підстави його здійснення; недотриманні положень статей 237-239 ЦК України, які регламентують правові засади представництва у вчиненні правочину. Недотримання відповідачами зазначених вище положень зумовлює порушення частин 2-3 статті 203 ЦК України. Так, відповідачі, які уклали 07.06.2019 договір спільного користування майном не залучили до укладення цього договору позивача та інших співвласників, при цьому не мали достатнього обсягу прав щодо розпорядження спільним нерухомим майном за відсутності інших співвласників, оскільки ні позивач, ні інші співвласники не надавали їм своєї згоди вирішувати питання користування та володіння спільним нерухомим майном, а також визначати певне майно для передачі в особисте користування. Таким чином, суд вважає обґрунтованою позицію позивача в тому, що відповідачі, укладаючи оспорюваний договір, порушили права позивача, що зумовлює необхідність захисту прав і інтересів позивача шляхом подання позову про визнання договору недійсним. Крім того, необхідно звернути увагу, що вимоги до договору спільного користування майном визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, який передбачає, зокрема, що договір про порядок володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами, крім того, може бути оформлений шляхом складання самостійного документа, який є невід`ємною частиною документа, що посвідчує право власності (при укладанні договору щодо порядку володіння та користування майном, право на яке підлягає реєстрації). Договір може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. В останньому випадку необхідна письмова згода всіх учасників спільної часткової власності про встановлення порядку володіння та користування майном або конкретними його частинами (підпункти 6.3, 6.4 пункту 6 глави 1 розділу ІІ із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016). За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Одночасно, суд звертає увагу, що посилання позивача на можливість використання оспорюваного договору для шахрайського захоплення майна інших співвласників і перехоплення управління цілісним майновим комплексом є припущенням та некоректним формулюванням з точки зору лінгвістики, тому суд не вирішує вказане питання та не надає йому правову оцінку. Судові витрати стягуються з відповідачів солідарно на підставі статей 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved