Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та ТОВ «Мрія» про стягнення коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 11 вересня 2015 року між ним та [PERSON], який діяв як керівник ТОВ «Мрія», укладено договір купівлі-продажу комплексу гаражу, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Новогригорівка, вул. Підгорна, буд. 2. За умовами вказаного договору ціна комплексу гаражу складала 200\~000,00\~грн., які позивач мав сплатити в певному порядку, а [PERSON] зобовязався здійснити в строк до 31 грудня 2015 року нотаріальне посвідчення договору та інші дії. На виконання своїх зобовязань за договором позивач сплатив [PERSON] 100\~000,00 грн. у встановлені угодою строки, після чого розпочав користуватись будівлею, зробив там ремонт загальною вартістю 236\~815,17 грн. та розмістив власну сільськогосподарську техніку. Однак в подальшому [PERSON] відмовився від нотаріального посвідчення правочину та позбавив [PERSON] можливості користуватись будівлею. Згодом позивачеві стало відомо, що в червні 2016 року право власності на спірне майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Мрія». За таких обставин, [PERSON] змушений звернутись до суду та просить стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «Мрія» на свою користь кошти, сплачені на виконання договору купівлі-продажу в сумі 100\~000,00 грн., понесені позивачем витрати на поліпшення комплексу гаражу в розмірі 236\~815,17 грн., а також збитки за порушення умов договору в сумі 200\~000,00 грн. Представник позивача [PERSON] під час судового розгляду справи підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що під час укладення простого письмового договору 11 вересня 2015 року [PERSON] не вимагав від [PERSON] надання документів на підтвердження права власності щодо обєкта нерухомого майна, оскільки на той час відносини між сторонами носили партнерський довірчий характер. Також повідомила, що ремонтні роботи в нежитлових приміщеннях позивач проводив за власною ініціативою з метою належного зберігання розміщеної там власної сільськогосподарської техніки. [PERSON] як представник відповідача [PERSON] визнав позовні вимоги в частині стягнення з останнього 100\~000,00 грн., в іншій частині позову заперечував з огляду на нікчемність договору купівлі-продажу обєкта нерухомого майна, який не посвідчений нотаріально. Крім того, стверджував, що [PERSON] взагалі не підписував договір від 11 вересня 2015 року. В той же час [PERSON] як представник ТОВ «Мрія» заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що за положеннями установчих документів правом відчуження належного товариству майна наділені виключно загальні збори учасників, які відповідного рішення не приймали. Також представник відповідачів не вважав додані позивачем до позову документи такими, що достовірно підтверджують здійснення [PERSON] витрат на виконання ремонтних робіт та придбання будівельних матеріалів саме на обєкті, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Новогригорівка, вул. Підгорна, буд. 1. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Мрія», керівником якого з 29.03.2012 року являється [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Юрївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, належать будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Новогригорівка, вул. Підгорна, буд. 1, до складу яких входять: 3 гаража, 2 склади, огорожі та ємкості. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.05.2016 року, номер запису про право власності 14792209 (а.с. 8-9, 31-32). Підпунктом 23 пункту 7.10. статуту ТОВ «Мрія», затвердженого в новій редакції загальними зборами учасників 16.06.2014 року, визначено, що відчуження належного товариству нерухомого майна відноситься до виключної компетенції зборів учасників (засновників) та здійснюється за їх рішенням. В свою чергу, згідно з пунктом 7.12. статуту директор як виконавчий орган вирішує всі питання товариства за винятком тих, що відносяться до виключної компетенції зборів (а.с. 100-118). Однак, матеріали справи не містять підтвердження того, що загальними зборами учасників (засновників) ТОВ «Мрія» приймалось рішення про відчуження нерухомого майна за вказаною адресою. 11 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу гаражу, що складається з комплексу будівель та споруд, майданчика з твердим покриттям, паркану та воріт, а також інших металевих конструкцій, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Новогригорівка, вул. Підгорна, буд. 2 (а.с. 7). За положеннями договору від 11.09.2015 року сторони домовились про продаж майна за ціною 200\~000,00 грн., які сплачуються в такому порядку: 11 вересня 50\~000,00 грн., 12 вересня 50\~000,00 грн., наступні 100\~000,00 грн. в день нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. В свою чергу [PERSON] зобовязався здійснити нотаріальне оформлення угоди в строк до 31.12.2015 року. Крім того, умовами договору визначено, що: - з 11 вересня 2015 року [PERSON] надає [PERSON] право користування майном, а останній забезпечує охорону комплексу гаражу та оплату комунальних послуг; - у випадку відмови однієї зі сторін від виконання зобовязань винна сторона відшкодовує шкоду в розмірі подвійної вартості невиконаних зобовязань, а саме 200\~000,00\~грн. 11 вересня 2015 року позивач передав [PERSON] гроші в сумі 50\~000,00 грн., а 12 вересня 2015 року ще 50\~000,00 грн., що підтверджується розпискою та не заперечується представником [PERSON] (а.с. 10). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В той же час, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За нормами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемними, зокрема, є правочини, укладені з недодержанням обов'язкової нотаріальної форми (ч. 1 ст. 219). З огляду на те, що договір купівлі-продажу обєкта нерухомого майна (комплексу будівель та споруд) від 11.09.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі без дотримання вимог про його нотаріальне посвідчення, то такий договір в силу ст. 215 ЦК України є нікчемним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обовязки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Крім того, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох обєктивних умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого), в) вiдсутнiсть правової підстави для зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав (майном) серед іншого є гроші. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Як вже зазначено судом, укладений договір купівлі-продажу нерухомості від 11 вересня 2015 року є нікчемним (його недійсність прямо встановлена законом), він не створює жодних юридичних наслідків (відсутні підстави для виникнення прав та обовязків), тому не підлягають стягненню кошти в сумі 200\~000,00 грн. як відшкодування за неналежне виконання умов договору, разом з тим [PERSON] зобовязаний повернути одержані від [PERSON] кошти в сумі 100\~000,00 грн. як такі, що набуті без достатньої правової підстави. При цьому суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо солідарного стягнення коштів з [PERSON] та ТОВ «Мрія», адже за правилами статті 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Крім того, відсутні докази того, що кошти набуті саме товариством. Надаючи оцінку позовним вимогам щодо відшкодування понесених позивачем витрат на поліпшення комплексу гаражу, суд зазначає таке. Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або на передання доходів (ч. 3 ст. 390 ЦК України). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, внаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням. Крім витрат, необхідних для підтримки майна в нормальному стані, фактичний володілець може його поліпшити. Під поліпшеннями маються на увазі такі витрати на майно, що, з одного боку, не диктуються необхідністю збереження, але, з іншого боку, носять обґрунтований, корисний характер, тому що поліпшують експлуатаційні властивості, підвищують якість, збільшують вартість майна і т.п. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обєктивно підтверджували здійснені ним витрати на проведення ремонтних робіт саме щодо комплексу гаражу по вул. Підгорній, 1, в с.Новогригорівка Юрївського району, що вони були дійсно необхідними, розумними та обґрунтованими в розумінні ч. 3 ст.\~390 ЦК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.\~2 ст. 57 ЦПК, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема висновків експерта. Нормами\~статті 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Необхідно зазначити, що судом в ході розгляду справи сторонам неодноразово роз'яснювався обов'язок доказування та наслідки невчинення процесуальних дій, але, не зважаючи на це, в ході розгляду справи стороною позивача про витребування або забезпечення доказів за допомогою суду, проведення експертиз, незважаючи на розяснення, клопотань не заявлено. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилались учасники судового провадження як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, у розмірі 5\~368,15 грн. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню в сумі 100\~000,00\~грн., що складає 18,62 % від розміру заявлених вимог, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 999,55 грн.

Outcome: partial