Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 1951 року його батько [PERSON] користувався частиною будинку [ADDRESS], які були надані йому у користування з правом подальшого оформлення після направлення його на відбудову і модернізацію в санаторій ім. Першого Травня, як учасника Великої Вітчизняної війни з метою реабілітації після поранення та оздоровлення. Після смерті батька позивачем 23 червня 1997 року отримано свідоцтво про право власності на житло - частину будинку [ADDRESS]. В період з червня 1999 року по 2005 рік позивачем на підставі розпорядження виконкому Пуща-Водицької селищної ради народних депутатів від 30 травня 1999 року про надання дозволу на реконструкцію малоповерхової садибної забудови і господарських споруд, які прийшли у непотріб, проведено реконструкцію садибної забудови і господарських споруд (кухня, бесідка, сарай) по [ADDRESS]. Протягом 2005-2010 років позивачем вчинялися дії щодо оформлення та реєстрації права власності на будинок по [ADDRESS], але реєстрацію права власності до цього часу не проведено. 13 листопада 2004 року позивач звернувся з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва жилого будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. З метою розробки проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки позивачу для будівництва, експлуатації та обслуговування жилого будинку позивач звернувся до ПП «Сектор», яким вказаний проект у 2013 році було розроблено, проте Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проект було залишено без розгляду, оскільки на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, статус яких не визначено. Оскільки у позивача на побудований під час реконструкції об'єкт нерухомого майна відсутні документи, які б підтверджували право власності позивача на нього, [PERSON] позбавлений можливості оформити земельну ділянку у власність. Посилаючись на те, що об'єкт нерухомості, побудований в ході проведення реконструкції, відповідає показникам всіх нормативно-технічних вимог, при будівництві не було порушено права інших осіб та у зв'язку з невизнанням права власності позивача на будинок, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представників не повідомили. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Департаменту земельних ресурсів КМДА в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві представників в судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представників не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Розпорядженням відділу комунального господарства по утриманню житла та благоустрою селища при виконкомі Пуща-Водицької селищної ради народних депутатів Подільського району м. Києва № 17 від 30 травня 1999 року [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію малоповерхової садибної забудови і господарських споруд (дерев'яні), які прийшли в непотріб з часом експлуатації, а також оформлення відведення [PERSON] земельн[ADDRESS]нки по [ADDRESS] за власний рахунок з потребою в поліпшенні умов проживання. Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний жилий будинок [ADDRESS], складеному ТОВ «Проекттехсервісбуд», на вказаній земельній ділянці знаходиться самочинне будівництво - житловий будинок літ. «А», веранда літ. «а» та гараж літ. «Б». Згідно Листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 01 липня 2014 року № 36503 (И-2014) будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстровано. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 24246362 та № 24246198 від 15 липня 2014 року відомості у Держаному реєстрі на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] та за кадастровим номером 85:066:0022 відсутні. Також, згідно відповіді Головного Управління Держземагентства у м. Києві від 02 липня 2014 року № 9-26-0.21-3393/2-14 на запит суду, до 01 січня 2013 року документи, що посвідчують право власності/користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] у порядку, встановленому законодавством не реєструвались, кадастровий номер 8000000000:85:066:0022 у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не визначався та не присвоювався. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13 листопада 2004 року звернувся із заявою до Київського міського голови про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,2 га для будівництва жилого будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів №057025-6082 від 27 червня 2014 року за позивачем земельні ділянки не зареєстровані, а звернення [PERSON] стосовно передачі земельної ділянки у власність передано ПП «Сектор» для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS]. Листом Департаменту містобудування та архітектури від 11 березня 2014 року №2219/0/12/27-14 ПП «Сектор» повідомлено, що проект відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва за адресою м.Київ, [ADDRESS] залишено без розгляду, оскільки на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, правовий статус яких не визначено. Отже, спірний житловий будинок за адресою [ADDRESS] є самочинним будівництвом, здійсненим позивачем на земельній дільниці, яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно положень ст.ст. 90, 95 Земельного кодексу України власники та користувачі земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Також, положення ст.102-1 Земельного кодексу України передбачають, що право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Згідно ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Відповідно до ст.39 вказаного Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Зі змісту ст.ст. 375, 376 ЦК України та вищенаведених норм закону вбачається, що може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Доказів отримання позивачем дозволу на спірне будівництво, отримання ділянки у власність, користування чи укладення договору суперфіцію, в тому числі й після початку будівництва, суду не надано. Крім того, оскільки позивачем не надано доказів звернення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з заявою про введення об'єкта в експлуатацію в порядку, визначеному нормами чинного законодавства, відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача на спірну будівлю. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів надання позивачу земельної ділянки для будівництва спірного об'єкту у встановленому законом порядку, не дотримання позивачем встановленого нормами чинного законодавства порядку введення побудованого об'єкту в експлуатацію та у зв'язку з відсутністю доказів оспорювання чи невизнання права власності позивача на спірний будинок, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на самочинно побудований об'єкт нерухомості.

Outcome: dismissed