Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в сумі 232911 гривень. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що 22.08.2014 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 9000 доларів США, що еквівалентно 125000 гривень. Враховуючи, що він добре знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити його 9000 доларів США, за умови повернення йому зазначеної суми до 25.08.2014 року. Саме на таких умовах вони уклали усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноручно в присутності двох свідків написав йому розписку і отримав кошти. Відповідач свої зобовязання не виконав. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач кошти йому не повертає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеними з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. На час звернення до суду курс 1 долара США становить 25,879., в звязку з чим він рахує позичені ним відповідачу 9000 доларів США, еквівалентні 232911 гривень, які підлягають стягненню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вказавши, що кошти не бралися. В попередньому судовому засіданні відповідач зазначав, що він дійсно позичав кошти у позивача, про що було надано розписку, однак його брат в рахунок боргу передав позивачу його автомобіль. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 22.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 9000 доларів США. Вказані кошти [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] до 25.08.2014 року , про що свідчить договір позики. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконав та кошти не повернув позивачу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року - у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з проведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 9000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 25.07.2017 року 232403 гривні 40 копійок

Outcome: approved