Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив усунути перешкоди в користуванні належним йому нежитловим приміщенням за [ADDRESS], шляхом виселення з нього [PERSON] В обґрунтування вимог позивач вказує, що він є власником нежитлового приміщення за [ADDRESS]. 08 травня 2016 року на підставі договору оренди, частину належного йому приміщення було передано у безоплатне користування відповідачці, строком на 11 місяців. Згодом 01 травня 2017 року між ними було укладено договір позички нежитлового приміщення, строком на 3 роки. Вказаний договір, в силу вимог закону, є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідчений. У зв'язку з цим, позивач надіслав відповідачці вимогу про звільнення приміщення, проте остання вимоги не виконує. Посилаючись на наведене та те, що відповідачка створює перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, просив задовольнити позов. В судове засідання позивач та його представник не з'явились. Попередньо від адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником магазину промислових товарів, що по [ADDRESS] загальною площею 28,3 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу промислових товарів від 04 травня 2016 року серії НВТ 178912, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1955. 08 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення за [ADDRESS], площею 10 кв.м., строком на 11 місяців. Дане приміщення було передано відповідачці на підставі акту прийому-передач від 08 травня 2016 року. 01 травня 2017 року між сторонами спору укладено договір позички нежитлового приміщення за [ADDRESS], площею 10 кв.м., строком на 3 роки до 01.05.2020 року. Вказаний договір укладено у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Згідно умов п.п. 1.1. договору, позичкодавець передає у виключне строкове та безоплатне користування користувачу нежиле приміщення за №1, площею 10 кв.м., що по [ADDRESS] Згідно акту прийому-передач від 01 травня 2017 року, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у користування нежиле приміщення за №1, площею 10 кв.м. в [ADDRESS] 07 серпня 2018 року, 29 серпня 2018 року та 14 вересня 2018 року позивачем було направлено відповідачці вимогу про звільнення приміщення, оскільки вказаний договір є нікчемним та не створює правових наслідків для сторін договору. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до вимог ч.3 ст.828 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу. В силу вимог ч.2 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з вимогами ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Положеннями ч.1 ст.236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що договір позички нежитлового приміщення, строком на 3 роки, укладено у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Отже, даний правочин, на підставі ч.2 ст.215 ЦК України, є недійсним в силу вимог закону та відповідно не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Проте відповідач без законних підстав продовжує користуватись нежитловим приміщенням, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права володіння та користування спірним приміщенням. Вказаними діями відповідач порушує право власності позивача, щодо вказаного майна, а тому є підстави для задоволення позову шляхом усунення перешкод. Згідно з вимогами ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки не можуть бути задоволенні у спосіб обраний позивачем. Так, положеннями ст.ст. 109-117 ЖК України передбачені різні випадки виселення громадян із житлових будинків. Однак, законом не передбачено можливість виселення особи із нежитлового приміщення. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги положення ст. 391 ЦК України, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом усунення позивачу перешкод у користуванні нежитловим приміщенням за №1, площею 10 кв.м., що по [ADDRESS], шляхом звільнення [PERSON] вказаного приміщення. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явилась та не представила суду будь-яких доказів на спростовування доводів позивача. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial