Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 25 квітня 2013 року реєстратором шлюбів [PERSON], у Муніципалітеті Лімасол, район Лімасол, Кіпр, №5648, посилаючись на те, що вони з серпня 2014 року фактично припинили шлюбні відносини з причини непорозуміння у вирішенні питань сімї, у звязку з чим втратили почуття поваги та любові один до одного. Можливості зберегти сімю відсутні. Від шлюбу дітей не мають, однак на час подачі позовної заяви, відповідач відмовляється прибути до органів РАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Суду позивач надав заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, та задовольнити позов. Відповідач також надала суду заяву про задоволення позову, розірвання шлюбу, та розгляд справи за її відсутності, у звязку з чим, відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». 25 квітня 2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований реєстратором шлюбів [PERSON], у Муніципалітеті Лімасол, район Лімасол, Кіпр, №5648 (а.с.10, 11, 12). Як вказує позивач у позові, і що визнано відповідачем, сімя остаточно розпалась, сторони з серпня 2014 року фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, оскільки між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Однак при цьому, відповідач не надавала згоди позивачу на розірвання шлюбу в органах РАЦС. Після отримання позовної заяви, [PERSON] змінила свою позицію, і погодилась з доцільністю розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу, а ст. 63 вказаного Закону передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. При цьому, «Мінська конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» 1993 року, а також «Угода між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах», ратифікована Законом України N2910-IV (2910-15 ) від 22.09.2005, ВВР, 2006, N1, ст.5, не містять колізійних норм щодо розірвання шлюбу, та дозволяє судам України розірвати шлюби, зареєстровані, зокрема у Республіці Кіпр. Таким чином, позов є обґрунтованим і відповідно ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111 СК України підлягає задоволенню. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України у позові не заявлено, у звязку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: approved