Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на цілий окремий об'єкт нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року по цивільній справі № 310/1022/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про приведення ідеальних часток в праві спільної часткової власності у відповідність з реальними, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, приведені у відповідність з реальними ідеальні частки співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] та встановлено, що реальний розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на вказаний житловий будинок становить - у [PERSON] - 13,716% або 7/51 частка, у [PERSON] - 3 1.565% або 6/19 частка, у [PERSON] - 54,719% або 29/53 частка, разом - 100% або одиниця; виділено в натурі [PERSON] в рахунок 7/51 частки, що належить йому на праві власності в житловому будинку [ADDRESS]: кімнату 1-1 площею 10,8 кв.м з житлового будинку «А», кімнату 1-2 площею 10,2 кв.м з житлового будинку «А», кухню 1-4 площею 7,6 кв.м з житлового будинку «А», сіни «а», ґанок до «а», козирок до «а», паркан № 4, 1/3 частку воріт № 1, 1/3 частку хвіртки № 7. Право власності на належні позивачу 7/51 часток зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16 січня 2019 року, номер запису про право власності 29898803. Наявність спільної сумісної власності не надає можливості у повному обсязі позивачу розпоряджатися власністю, яка належить йому на праві власності, без узгодження з усіма іншими власниками на проведення будівництва, покращення свого майна, купівлю-продаж, заставлення та інше. Оскільки рішенням суду частку [PERSON] вже виділено в натурі, позивач вважає таким, що відповідає його правам та інтересам припинення права спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] між ним, з одного боку, та відповідачами [PERSON], [PERSON], з іншого боку. Просив припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], визнати за позивачем право власності на окремий цілий об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, що складається з житлової кімнати 1-1 площею 10,8 кв.м, кімнати 1-2 площею 10,2 кв.м, кухні 1-4 площею 7,6 кв.м у житловому будинку «А», сіней «а», ганку до «а», козирку до «а», паркану № 4, 1/3 частки воріт № 1, 1/3 частки хвіртки № 7, розташований за адресою: [ADDRESS]. Представником відповідача [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначив наступне. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2011 року було залишено без змін рішення Бердянського міськрайсуду від 03 жовтня 2011 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - КП БТІ, про приведення ідеальних часток у житловому будинку відповідно до реальних, яким позивачам було відмовлено в зв'язку із тим, що позивачами було здійснено поліпшення спільного майна без згоди інших співвласників. Крім зазначеного, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2013 року було залишено без змін рішення Бердянського міськрайсуду від 19 вересня 2008 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про приведення ідеальних часток у відповідність до реальних, виділ в натурі часток із спільної часткової власності, яким було відмовлено в задоволенні зустрічного позову, але змінено мотиви рішення. Вважає, що рішення суду від 08 серпня 2018 року суперечить позиціям вищезазначених судів, тому що було зменшено долю власності відповідачів та вилучено їх спільне майно, при цьому не було вирішено в судому порядку питання про припинення за відповідачами права спільної власності на нерухоме майно. Фактично, позивач користується майном відповідачів і на підставі рішення суду став його власником, при цьому відповідачі втратили право власності на своє майно, не на законних підставах, без будь-яких договорів. Після набуття права власності на частину домоволодіння по [ADDRESS] до [PERSON] та [PERSON] перейшло право користування частиною земельної ділянки, якою користувалися і попередні землекористувачі згідно рішення народного суду міста Бердянська від 04 червня 1984 року по цивільній справі № 2-873 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Нерухоме майно, на яке хоче визнати право власності позивач, знаходиться на земельній ділянці, якою користуються відповідачі, а тому прийнявши рішення, суд фактично порушить права відповідачів, які не зможуть більше користуватися своєю земельною ділянкою, що буде суперечити рішенню суду від 04 червня 1984 року по цивільній справі № 2-873. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала з викладених в ньому підстав, просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по цій справі до розгляду Верховним Судом справи № 310/1022/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про приведення ідеальних часток в праві спільної часткової власності у відповідність з реальною, виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, відмовлено. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року приведено у відповідність з реальними ідеальні частки співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS], встановилено, що реальний розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] становить: [PERSON] - 13,716 % або 7/51 частка, [PERSON] - 31,565 % або 6/19 частка, [PERSON] - 54,719 % або 29/53 частка, разом - 100 % або одиниця; виділено в натурі [PERSON] в рахунок 7/51 частки, що належить йому на праві власності в житловому будинку [ADDRESS]: кімнату 1-1 площею 10,8 кв.м з житлового будинку «А», кімнату 1-2 площею 10,2 кв.м з житлового будинку «А», кухню 1-4 площею 7,6 кв.м з житлового будинку «А», сіни «а», ганок до «а», козирок до «а», паркан № 4, 1/3 частку воріт № 1, 1/3 частку хвіртки № 7. Право власності на належну [PERSON] 7/51 частку житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16 січня 2019 року, номер запису про право власності 29898803, що підтверджується відповідним витягом № 153036893 від 18 січня 2019 року. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності па спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 сі. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст. 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майне припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно. За відсутності згоди співвласників на поділ спільного майна це питанні вирішується судом. З урахуванням того, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділені окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших співвласників, мати окремий вихід, тобто складати об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав па них». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13. Аналізуючи положення ст. 182 ЦК України та положення п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Тобто, необхідною обов'язковою умовою для належного здійснення позивачем права власності на окрему частину житлового будинку, яке закріплено в ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, є визнання цього права власності судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів судового захисту цивільних прав і інтересів, тому вимоги про визнання права власності на окреме ціле домоволодіння, яке складається з виділеного в натурі майна, є таким, що узгоджується з вимогами законодавства. З огляду на встановлені у судом обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved