Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON]\~\~звернувся до суду з позовом до [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], [PERSON], 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS], укладеного 17.05.2014 р. між [PERSON]та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.11.2014 р. стягнуто з [PERSON] на його користь 218160 грн. З метою недопущення звернення стягнення на майно боржника, [PERSON] подарував 17.05.2014 р. належну йому частину квартири [PERSON] Вважає такий договір дарування фіктивним відповідно до положень ст. 234 ч.1 ЦК України, який вчинено без наміру створення правових наслідків, та спрямованим на невиконання зобовязання за договором позики. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю від 26.03.2015 р.-[PERSON] проти позову заперечував, стверджуючи, що відповідач дійсно позичав гроші у [PERSON], які були витрачені не за призначенням, за порадою оформив договір дарування, але в подальшому мав намір його розірвати. Після смерті [PERSON] 12.04.2015 р. до участі у справі залучено [PERSON]за його клопотанням. 13.05.2015 р. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Представник правонаступника [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти визнати недійсним договору дарування. Представник відповідачки [PERSON]-[PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що відповідачка доглядала за [PERSON] на протязі 3-4 років, у тому числі при находженні його на лікуванні з березня 2015 р., разом із знайомими поховала його. За життя він подарував частину квартири [PERSON], договір посвідчений нотаріально та відповідає вимогам законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. [PERSON] належала ? частина двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 25.05.1998 р. 17 травня 2014 р. між [PERSON] і [PERSON] укладений договір дарування. За умовами договору [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у дар вищезазначену частину квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №646. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачкою. Відповідно до ст. 771 ЦК України за договором дарування одна сторона( дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні( обдарованому) безоплатно майно( дарунок) у власність. Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з розясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Позивач [PERSON], який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. [PERSON] не був стороною за договором дарування, тому його посилання на фіктивність договору є такими, що не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони договору на момент його укладення не мали наміри створити правові наслідки , а також не вчинили ніяких наслідків, позивач не надав. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку забезпечення позову , ухвалою суду від 02.03.2015 р. накладено заборону на відчуження ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно з ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.За приписами ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. На теперішній час розгляд справи завершено, у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому підстав для збереження заходів забезпечення позову не вбачається. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed