Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Косівської міської ради, приватного нотаріуса Косівського нотаріального округу [PERSON], треті особи без самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дій відповідачів протиправними та зобовязання вчинити дії. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, суду пояснила, що позивач [PERSON] проживав до смерті матері разом із нею в її частині житлового будинку, що розташований по вул. Шевченка 21, в м. Косові, Івано-Франківської області. Щодо даного будинку, його батько, третя особа по справі, [PERSON] після розірвання шлюбу із його матір»ю, [PERSON], - уклали договір співзабудовників та після закінчення будівництва поділили будинок в ідеальних долях по 1/2 його частині. Однак, за [PERSON] рішенням № 20806341 від 21.04.2015 року, було зареєстровано право власності на будинок, що розташований по вул. Шевченка 21/1, в м. Косів, на неправомірно збільшену ним частку у спільній частковій власності, яка становить 69/100, замість належних [PERSON] 50/100. В такому ж співвідношенні, за ним зареєстровано і земельну ділянку, яка знаходиться під будинком. Вважає, що така реєстрація права власності на майно за [PERSON] проведена не у відповідності до належної йому частки, а тому рішення про реєстрацію слід визнати протиправним та скасувати. Окрім того, з вищенаведених підстав, вважає, що договір дарування житлового будинку по вул. Шевченка 21/1, в м. Косів також слід скасувати, оскільки згідно даного договору видно, що [PERSON] дарує [PERSON] будинок по вул. Шевченка 21/1, в м. Косів в цілому, а не в частці. Просить позовні вимоги задоволити повністю. Представник Косівської міської ради, Сав»юк Л.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що спір між [PERSON] та [PERSON] щодо житлового будинку по вул. Шевченка 21, в м. Косів триває вже декілька років і розглядався вже у всіх судових інстанціях. Даний житловий будинок дістався сторонам у рівних частинах, але оскільки [PERSON] провів на своїй частині будинку добудову, то в зв»язку із цим його частка у даному будинку відповідно збільшилася. Дане будівництво ним було оформлено належним чином, і рішенням Косівської міської ради його частині будинку було присвоєно поштову адресу за номером 21/1 на підставі заяви [PERSON] та листа архітектурного бюро. Після присвоєння частині житлового будинку, якою користувався [PERSON] нової поштової адреси, вважалося, що ця частина будинку належить йому в цілому, право власності на його частину будинку з новою адресою було зареєстровано як на будинок в цілому. Після державної реєстрації своїх речових прав на будинок, [PERSON] цілком правомірно подарував його своїй дружині [PERSON] Що ж до зареєстрованого речового права на землю, то при формуванні державним реєстратором витягу з державного реєстру, помилково з бази даних підтягнулася інша людина і інша земельна ділянка. Просить в позові відмовити. Державний реєстратор реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що [PERSON] для реєстрації права власності подав усі необхідні для цього документи та заяву, розглянувши яку, він здійснив реєстрацію нерухомого майна у відповідності до чинного законодавства. Просить в позові відмовити. Приватний нотаріус Косівського нотаріального округу [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила та письмовому запереченні зазначила, що вказаний вище договір дарування житлового будинку, на який посилається позивач, був посвідчений нею у відповідності із дотриманням всіх вимог законодавства щодо вчинення такої нотаріальної дії, оскільки [PERSON] для цього було надано нотаріусу всі необхідні документи. Для посвідчення такого договору, достатньо було витягу з Державного земельного кадастру, який підтвердив, що дійсно на цій земельній ділянці розташований житловий будинок, земля перебуває в орендному користуванні. Тобто, жодних підстав для відмови у вчиненні даної нотаріальної дії, не було, окрім того, згідно ст. 27 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, повязаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. Просить в позові відмовити. Вислухавши сторони, їх представників, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як було встановлено судом, 14.03.1969 року між Косівською міською радою та [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку, відповідно до умов якого, їм було надано земельну ділянку площею 600 кв.м. по вул. Леніна, в м. Косів, для будівництва житлового будинку. Третій примірник, що має силу оригіналу було видано [PERSON], що стверджується його копією (Т.1 а.с.9-10). Другий примірник, що має силу оригіналу було видано [PERSON] (Т.1 а.с.85-86). Після побудови ними будинку за вказаною адресою, 27.07.1977 року в Коломийській філії Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, було зареєстровано право власності за [PERSON] на половину будинку та записано в реєстрову книгу за № 1528 (зворотній бік а.с.10, Т.1), а також аналогічну реєстрацію було здійснено 28.07.1977 року в Коломийській філії Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації та зареєстровано право власності за [PERSON] на половину будинку і записано в реєстрову книгу за № 1528 (зворотній бік а.с.86, Т.1). Даний факт підтверджується також копією довідки за № 77921 від 22.02.2011 року виданою Коломийським МБТІ (Т.1 а.с.12), відповідно до якої Коломийським МБТІ перевірено наявність зареєстрованої приватної власності на нерухомість у громадян та за [PERSON], [INFO], зареєстровано 1/2 частка будинку за адресою м. Косів, пр. Леніна 21, на підставі договору про безстрокове користування земельною ділянкою від 14.03.1969 року № 307. В подальшому, бажаючи розділити вказаний будинок, в січні 2014 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення права спільної сумісної власності на будинковолодіння по вул. Шевченка 21, в м. Косів, право власності на 1/2 частину якого зареєстроване за ним, а на 1/2 - за [PERSON], визнання права власності на окрему квартиру з виділенням конкретних приміщень. Рішенням Косівського районного суду від 27.03.2014 року\~\~позов було задоволено. Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.05.2014 року (а.с.14-16), вищенаведене рішення першої інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку по вул. Шевченка 21, в м. Косів, в натурі та визнання права власності, було відмовлено з підстав, що суд не вправі під приводом поділу майна спільної власності, якої взагалі не існує, узаконювати самовільне будівництво. Дане рішення апеляційної інстанції було залишено в силі та набрало законної сили. А тому обставини, які встановлені в даному рішенні не підлягають доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України Згідно ч.1 та ч.2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, як передбачено ч.1 ст. 356 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що оскільки право власності на житловий будинок по вул. Шевченка 21, в м. Косові, зареєстрований в Коломийському МБТІ за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (по 1/2 частині), то даний будинок належить їм на праві спільної часткової власності. Статтею 115 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час виникнення даних правовідносин) було передбачено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі, власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Порядок користування жилим будинком, що є спільною частковою власністю було передбачено ст. 118 ЦК УРСР, зокрема, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Як зазначено в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.05.2014 року (Т.1 а.с.15) та не потребує доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України, відповідно до копії письмового договору та розписки від 02.07.1977 року [PERSON] та [PERSON] здійснили розподіл збудованого ними житлового будинку. Всупереч вимогам ст.ст.42,44 ЦК УРСР 1963 року,\~договір про поділ майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчений та по суті не викликає ніяких наслідків для сторін у даному спорі (зворотній бік а.с.15 Т.1). Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Таким чином, оскільки сторони на той час не здійснили виділ своєї частки з спільного майна та не поділили його в натурі, згідно чинного на той час законодавства, а також не здійснили відповідні зміни щодо їх часток після прибудови та добудови, здійсненої [PERSON], то частки в даному майні і надалі належать сторонам на праві спільної часткової власності по 1/2 частині. Відповідно ж до чинного на даний час законодавства, зокрема ч.3 та ч.4 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення частки у майні [PERSON] повинно було здійснюватися або за згодою іншого співвласника майна, або ж він міг здійснювати за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, у встановленому законом порядку, тоді така добудова (прибудова) є його власністю, але не змінює розміру його частки у праві спільної часткової власності. В силу вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 367 ЦК України передбачено також і поділ майна, що є у спільній частковій власності. Зокрема: Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як видно із оглянутої судом реєстраційної справи № 622115026236, судом було встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Косівської міської ради від 25.03.2015 року, за № 23, частині житлового будинку по вул. Шевченка в м. Косові було присвоєно номер «21/1». Далі, інженером з інвентаризації 09.04.2015 року, було здійснено інвентаризацію нерухомого майна, де вказано, що: загальна площа житлового будинку в м. Косові Івано-Франківської області, по вулиці Шевченка, №21/1 і №21 становить 202.3 кв.м. В користуванні [PERSON]: м. Косів, вул. Шевченка, 21/1 площа 125,7 кв.м., частка 62/100. В користуванні [PERSON]: м. Косів, вул. Шевченка, 21 площа 76,6 кв.м., частка 38/100. 21.04.2015 року за № 20806341 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Косівського РУЮ Івано-Франківської області було прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності: форма власності: приватна, розмір частки: 1 на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований Івано-Франківська обл., Косівський р., м. Косів, вулиця Шевченка Т., будинок 21/1, кадастровий номер земельної ділянки 2623610100:01:005:0715, за субєктом: [PERSON], податковий номер [NUMBER]. Тобто, після присвоєння нового номеру частині житлового будинку по вул. Шевченка в м. Косові з «21» на «21/1», при реєстрації на нього права власності, відбулася зміна частки у спільній частковій власності [PERSON] Згідно чинного законодавства, особі, для отримання рішення виконкому про присвоєння поштової адреси обєкту нерухомості, на розгляд виконкому необхідно подати пакет документів, серед яких, зокрема слід подати копію документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду або декларацію про готовність обєкта до експлуатації, або сертифікат про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Таким чином, присвоєння поштової адреси здійснюється: або вже існуючому об»єкту нерухомості на підставікопії документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або новобудові на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Присвоєння ж нового номеру за житловим будинком і новозбудованими об?єктами із зміною розміру частки могло мати місце тільки у разі згоди інших співвласників, або у разі виділу у натурі частки із майна, чи поділу майна, що є у спільній частковій власності. А оскільки, виділу у натурі частки із майна, ні поділу будинку в натурі, по вул. Шевченка 21 в м. Косові, між співвласниками фактично не було, а договір між [PERSON] та [PERSON] про поділ будинку укладений без дотримання вимог закону, в результаті чого не потягнув за собою жодних правових наслідків, то відповідно присвоєння нового номеру частині житлового будинку не могло потягнути за собою зміни частки [PERSON] у його праві власності на дане майно з 1/2 частини на одне ціле. А тому, рішення державного реєстратора від 21.04.2015 року за № 20806341 є протиправним і підлягає скасуванню. Що ж до позовної вимоги про скасування договору дарування житлового будинку по вул. Шевченка 21/1 в м. Косові № 1037 від 03.07.2015 року складеного на ім»я [PERSON], то в даній позовній вимозі слід відмовити, оскільки даний договір стосується осіб, права яких, в результаті його скасування, можуть бути порушені, а вони по даній справі виступають не як відповідачі, а як треті особи без самостійних вимог. А відповідно до п.26 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. У разі якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної часткової власності, суд на підставі статей 358, 361 та 362 ЦК відповідно до частини другої статті 35 ЦПК залучає до участі у справі про визнання такого правочину недійсним усіх співвласників. Вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2015 року за № 22577821, яким було проведено державну реєстрацію права власності за оскаржуваним договором дарування, позивач в позові не ставить. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15, 356-358, 364, 367, ЦК України, ст.ст.115, 188-119 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.), ст.ст. 88, 120 ЗК України та

Outcome: approved