Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.09.1996 року виконавчим комітетом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №14, мотивуючи несумісністю характерів, різними поглядами на життя, втратою почуття любові та поваги один до одного, що призводило до конфліктів в сім'ї та припинення шлюбно-сімейних відносин з грудня 2012 року, збереження шлюбу вважає неможливим. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на розірванні шлюбу. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що дійсно з кінця 2012 року з позивачем шлюбно-сімейні відносини припинено у зв'язку з фізичним насильством позивача відносно неї, проте вважає, що шлюб необхідно зберегти, оскільки в них є троє неповнолітніх дітей, не вирішено майнові питання та питання утримання дітей. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що рішення підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 15.09.1996 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 квітня 2013 року, повторно виданим виконавчим комітетом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони з кінця 2012 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з підстав наявності несумісних характерів, різних поглядів на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного, наявності у позивача стосунків з іншою жінкою, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Спір щодо сумісного нажитого майна та утримання дітей буде вирішуватись окремо. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2013 року сторонам було надано строк для примирення, проте у визначений судом строк сторони примирення не дійшли. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, ст.ст.51,56 ч.ч.3,4, ст.110 ч.1 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч.3 ст. 105 СК України). Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки позивача наміру не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved