Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі», в якому просив зобов'язати відповідача здійснити за власний рахунок чергову державну повірку засобу обліку теплової енергії, встановленої за адресою: [ADDRESS], та здійснювати державну повірку засобу обліку теплової енергії, який встановлено за вказаною адресою за власний рахунок кожен раз, коли завершується міжповірочний інтервал, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості абонента [PERSON] за спожиту теплову енергію з 24.10.2016 згідно з показаннями засобу обліку теплової енергії, встановленого за вищевказаною адресою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2017 р. позов [PERSON] задоволено частково, внаслідок чого Концерн «Міські теплові мережі» зобов'язано здійснити абоненту [PERSON] за власний рахунок чергову повірку засобу обліку теплової енергії, встановленого за адресою: [ADDRESS], а також зобов'язано здійснити перерахунок заборгованості абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за спожиту теплову енергію за період листопад 2016 р. - березень 2017 р. включно відповідно до показань встановленого засобу обліку; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 р. рішення суду першої інстанції залишене без змін. [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що суд при винесенні рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами. В цей же час, ним при подачі позову було сплачено 1 102,40 гривень за дві позовні вимоги немайнового характеру. Оскільки судом позов було задоволено частково, тобто частково задоволено дві вимоги немайнового характеру, тому з відповідача на його користь слід стягнути понесені судові витрати у зазначеному вище розмірі за дві вимоги немайнового характеру (арк. справи 120). У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Оскільки відповідно до вимог частини третьої статті 220 ЦПК України присутність осіб, які беруть участь у справі, не є обов'язковою, суд вважав за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як вбачається з тексту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2017 р., судом не було вирішене питання про судові витрати. Строк на виконання рішення не закінчився. Отже, в даному випадку наявні передбачені процесуальним законом підстави для ухвалення додаткового рішення у справі. Згідно з квитанцією про сплату судового збору № 11 від 6 січня 2017 р. [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1 102,40 гривень. На підставі частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, за якими Законом України «Про судовий збір» встановлено фіксовану ставку судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що на час звернення позивача до суду із позовом становило 551,20 грн. Рішенням суду від 23 серпня 2017 р. позов [PERSON] було задоволено частково, а саме - перша немайнова вимога була задоволена повністю, а друга - частково (крім перерахунку на майбутнє). Таким чином, враховуючи немайновий характер позовних вимог, які були задоволені судом, з Концерну «Міські теплові мережі» на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 102,40 гривень.

Outcome: approved