Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 05 січня 2015 року у розмірі 53\~670, 54 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 02 січня 2015 року між ним та відповідачем було досягнуто усної угоди про купівлю-продаж ? частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], на підставі до свідоцтва про право власності на житло. За домовленістю між сторонами продаж ? частки квартири повинен був відбутися за 2000 доларів США, що на той час складало 46000 грн. 05 січня 2015 року позивач передав відповідачу обумовлену грошову суму, факт передачі коштів був засвідчений розпискою, яку відповідач підписав власноручно. Через деякий час [PERSON] підготував всю необхідну документацію для посвідчення договору нотаріально, однак в оформленні договору купівлі-продажу нотаріусом було відмовлено, оскільки квартира перебувала на той час під арештом. Через неможливість укладення договору купівлі-продажу, позивач попросив відповідача повернути отримані у нього кошти, однак [PERSON] повідомив про відсутність грошових коштів, але відповідач не відмовляється від боргу і якщо була б можливість, він би віддав позивачу свою ? частину квартири, але квартира під арештом, в звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 2000 доларів США, що на момент звернення складає 53\~670, 54 грн. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про проведення судового розгляду у його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано оригінал договору (розписки) від 05 січня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], у відповідності до якого позивач передав відповідачу 2000 доларів США грн., останній зобовязався у строк до 25 січня 2015 року підготувати технічну документацію та переоформити на [PERSON] ? частину квартири, що знаходиться в м. Новомосковську на [ADDRESS]. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У відповідності до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Однак отримана [PERSON] сума в рахунок вартості квартири не може бути розцінена судом, як попередня сума оплати товару, оскільки між сторонами не було укладеного основного договору купівлі-продажу квартири, як і не може бути вказана сума завдатком, оскільки у відповідності до ч.1 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що внесена позивачем сума є авансом, відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні, а також з урахуванням вимог ст. 524 ЦК України щодо валюти зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 56657,63 грн. Такий розрахунок боргу був здійснений судом, з урахуванням офіційного курсу валют, встановлених на момент прийняття рішення. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial