Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради, [PERSON], третьої особи на стороні відповідачів Війтовецької селищної обєднаної територіальної громади в особі Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, в якому просить: визнати незаконним наказ [PERSON] управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 03\~травня 2017 року № 22-8030 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0\~га, за кадастровим номером 6820985600:02:008:0542, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Писарівської сільської ради»; скасувати рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35369275 від 25 травня 2017 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, за кадастровим номером 6820985600:02:008:0542, яка розташована за межами населеного пункту на території Писарівської сільської ради. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до земельно-шнурової (погосподарської) книги Писарівської сільської ради за ним рахується (закріплена) земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 0,91 га, яка використовується для ведення особистого селянського господарства і розташована на території сільської ради за межами населеного пункту, що підтверджується довідкою виконкому Війтовецької селищної ради від 12 червня 2017 року. Як вказує позивач, з метою оформлення права власності на земельну ділянку та у відповідності до вимог ст. 118 і ст. 122 ЗК України він звернувся із відповідним клопотанням до [PERSON] управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Однак, позивачу, з його слів, стало відомо, що земельна ділянка, яка закріплена за ним, передана у власність іншій особі [PERSON] Зокрема, як зазначає [PERSON], відповідно до «Матеріалів інвентаризації земельної ділянки», розроблених інженером-землевпорядником [PERSON], земельна ділянка, яка використовується позивачем, площею 0,91 га, накладається на земельну ділянку за кадастровим номером 6820985600:02:008:0542, яка перейшла у власність [PERSON] на підставі оспорюваного наказу [PERSON] управління Держгеокадастру та право власності на яку було зареєстроване оспорюваним рішенням державного реєстратора. Позивач вказує, що оспорюваний наказ є незаконним та порушує права позивача на реалізацію, в порядку безоплатної приватизації, права власності на земельну ділянку, яка закріплювалась за позивачем та використовувалась ним протягом пятнадцяти років, оскільки Головне управління Держгеокадастру достовірно не переконалось, чи є земельна ділянка вільною. Таким чином, як зазначено в позовній заяві, земельна ділянка площею 0,91 га, яка перебувала у користуванні позивача, увійшла в загальну площу 2,0 га, що перейшла у власність [PERSON] Враховуючи те, що наказ [PERSON] управління Держгеокадастру у Хмельницькій області слугував підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку, тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 травня 2017 року, на думку позивача, також підлягає скасуванню як незаконне. На підставі викладеного, позивач просить його позов задовольнити. В ході розгляду справи судом за клопотанням позивача було замінено неналежного відповідача- відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради на належного- управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов з викладених у ньому підстав, зазначивши, що за позивачем була закріплена земельна ділянка, якою він користувався на законних підставах, тоді як право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстроване незаконно, оскільки земельна ділянка не була вільною, до того ж, заява від імені [PERSON] про надання йому земельної ділянки була подана не ним особисто, а його матірю. Позивач вказав, що неодноразово звертався з заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, однак в цьому йому було відмовлено, відмову не оскаржував (докази звернення з заявами та отримання відмови суду не надавались). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в суді проти позову заперечили, вважають його безпідставним та необґрунтованим, зазначили, що заява [PERSON] була написана ним, однак передана була через його матір з тієї причини, що [PERSON] перебував на службі в зоні проведення антитерористичної операції. [PERSON] підтвердив в суді, що заява відповідала його волевиявленню. Також представник відповідача [PERSON] зауважив на різний розмір земельних ділянок, зазначений в документах, на які посилається сторона позивача, що, на думку представника відповідача, унеможливлює ідентифікацію земельної ділянки. Зазначив, що позивач не скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки, а відмову в оформленні права власності не оскаржив. Представник [PERSON] управління Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON] в суді проти позову заперечила, вважає його безпідставним на необґрунтованим. Зазначила, що при наданні у власність [PERSON] земельної ділянки управління діяло на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України. Представники третьої особи на стороні відповідачів - Війтовецької селищної обєднаної територіальної громади в особі Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечили, подавши суду письмове пояснення, в якому зазначено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення на території Війтовецької селищної ради за межами населеного пункту с. Писарівка виділена [PERSON] згідно з рішенням виконавчого комітету Писарівської сільської ради № 3 від 25 березня 1999 року для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,30 га, та на протязі 1999-2017 років вищевказана земельна ділянка використовувалась добровільно, відкрито і безперервно [PERSON] Представник відповідача - управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не зявився, надіславши суду письмове заперечення проти позову, згідно з яким проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, зазначає, що при реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] державним реєстратором дотримано вимоги чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. \~\~\~\~ Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України\~(в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а відповідно до частини 2 цієї статті приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Таким чином, для набуття статусу землекористувача за\~ЗК України\~в редакції 1990 року обов'язковими передумовами були: встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування землею. В силу ч. 1 ст. 23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. \~\~\~\~ Дію ст. 23 ЗК України\~було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 6 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», що був чинним до 04 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 3 Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в підпункті\~в\~п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельні ділянки, необхідно виходити з того, що з 01 січня 2002 року відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує його право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із\~Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок»\~право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (2001 року) громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Писарівської сільської ради від 25 березня 1999 року № 3 [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,30 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується архівним витягом з даного рішення, виданим архівним відділом Волочиської районної державної адміністрації від 27\~вересня 2017 року № 1058 та протоколом № 3 засідання виконавчого комітету Писарівської сільської ради від 25 березня 1999 року. Відповідно до довідки виконкому Війтовецької селищної ради Хмельницької області №\~516 від 12 червня 2017 року, згідно земельно-шнурової книги за [PERSON] рахується 1,02 га земельної ділянки, в тому числі під будівлями 0,03 га, 0,08 га сади та інші плодоягідні багаторічні насадження, 0,91 га для ведення особистого селянського господарства (вказану земельно-шнурову книгу було оглянуто в судовому засіданні та копію витягу з неї долучено до матеріалів справи). За заявою [PERSON] (як учасника бойових дій) від 01 лютого 2016 року було видано наказ [PERSON] управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-8479-СГ від 13 квітня 2016 року про надання йому, [PERSON], дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої за межами населених пунктів Писарівської сільської ради Волочиського району орієнтовною площею 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Зазначений наказ видано в межах наданих відповідачу - [PERSON] управлінню Держгеокадастру у Хмельницькій області повноважень відповідно до вимог чинного законодавства, за попереднім погодженням із старостою с. Писарівка [PERSON], яка в судовому засіданні зазначила, що їй не було відомо про те, що земельна ділянка, яка мала бути надана відповідачу [PERSON], не є вільною, а тому вона погодила надання земельної ділянки учаснику АТО. \~\~\~\~ На підставі ст. ст. 15-1, 116, 118, 121, 122, 186 ЗК України (2001 року), Закону України\~«Про особисте селянське господарство», Положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області», 03 травня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області видало наказ № 22-8030 про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки площею 2,0000 га за кадастровим номером 6820985600:02:008:0542 у власність [PERSON] \~\~\~\~ Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області правомірно прийняло рішення про затвердження документації із землеустрою та надання [PERSON] земельної ділянки у власність, що стало підставою для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 88044711 від 25 травня 2017 року, державним реєстратором [PERSON] зареєстровано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Суд дійшов висновку про відсутність порушень чинного законодавства з боку відповідачів при наданні земельної ділянки відповідачу [PERSON] та оформленні права власності на неї, виходячи з такого. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього статусу землекористувача або власника земельної ділянки, яку, крім цього, не ідентифіковано, оскільки не надано доказів на підтвердження встановлення землевпорядною організацією меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також доказів одержання позивачем документів, що посвідчують право користування чи право власності на землю. Матеріали інвентаризації земельної ділянки в натурі (на місцевості), виконаної фізичною особою-підприємцем [PERSON], не є належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки вказані матеріали інвентаризації не містять даних про те, що позивач приступив до користування спірною земельною ділянкою після виділення йому цієї земельної ділянки в натурі та встановлення меж землекористування та отримання необхідних документів на право користування та реєстрації цих прав. З показань допитаних в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також неможливо встановити, якою саме земельною ділянкою та в який конкретно період користувався [PERSON] Дані земельно-шнурової книги, оглянутої в судовому засіданні, не містять відомостей про конкретне місце розташування земельної ділянки та не дозволяють ідентифікувати її із земельною ділянкою, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] Позивачем не надано доказів його звернення у відповідні землевпорядні організації для одержання необхідних документів, які б посвідчували його право користування чи право власності на земельну ділянку та внесення у земельно-кадастрові документи відповідних записів, документи, які б свідчили про встановлення меж земельної ділянки в натурі, відсутні. Наведене свідчить, що за змістом вищевказаних норм ЗК України в редакції 1990 року позивач не набув статусу землекористувача чи власника земельної ділянки. Оскільки позивач не надав суду доказів набуття ним права власності або права користування земельною ділянкою в порядку, визначеному чинним законодавством, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed