Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], просить визначити місце проживання дитини. Позивач повідомляє, що він 30 березня 2006 року уклав шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Віньковецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницької області, актовий запис № 22. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Їх сім'я проживала за адресою [ADDRESS] у винайнятому житловому будинку. Починаючи з 2014 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. 12 червня 2014 року його дружина разом із неповнолітнім сином від першого шлюбу, [PERSON], [INFO], поїхала до Російської Федерації з метою отримання паспорта останнім і з того часу не повернулася. Впродовж 2014-2015 років він з дружиною спілкувався лише по телефону. В телефонних розмовах відповідачка погрожувала йому, що приїде і забере їх спільну доньку. В подальшому у травні 2015 року він отримав копію заочного рішення Мирового судді Данковського судового відділення № 2 Данковського судового району Ліпецької області про розірвання в односторонньому порядку шлюбу з дружиною. Зазначене, в подальшому погіршило їх відносини. Починаючи з червня 2014 року дружина не приїжджала, не спілкувалась з дитиною і не надавала їй допомоги, тому він звернувся до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Він повідомив, що з червня 2014 року його дружина з ним та з донькою не проживає. Зараз вона перебуває в Російській Федерації. Доньці допомоги не надає, не виховує, не доглядає, не піклується, не спілкується з дитиною. Дитина перших два роки запитувала про матір, а зараз зовсім не згадує про неї. Вона протягом цього часу проживає з ним, відвідує школу, він вирішує всі проблеми дитини. В телефонному режимі колишня дружина погрожувала йому, тому він вважає за необхідне визначити місце проживання їх дитини в смт. Віньківці. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, була належно повідомленою про час та місце розгляду справи. Повідомила про можливість розгляду справи в її відсутності. Справа, відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України розглядалась без її участі. Із змісту судового доручення компетентного органу Російської Федерації слідує, що [PERSON] не визнає позовні вимоги колишнього чоловіка з тих підстав, що бажає, щоб дитина проживала з нею. Заслухавши позицію позивача, дослідивши заперечення відповідачки, надані сторонами докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням мирового судді Данковської судової ділянки № 2 Данковського судового району Ліпецької області Російської Федерації 29 квітня 2015 року. Із пояснення в судовому засіданні доньки сторін [PERSON], вона протягом останніх двох років проживає з батьком. Мама і брат живуть окремо в сільській місцевості, з нею не спілкуються, хоча вона має мобільний телефон та ноутбук і має доступ до мережі «Інтернет». Батько забезпечує її одягом, продуктами харчування та підручниками для навчання у школі. Вона часто відвідує бібліотеку. Бажає проживати в місті. З батьком живе удвох в [ADDRESS] Згідно акту обстеження житлових умов позивача складеного депутатом селищної ради, [PERSON] з червня 2014 року не проживає за місцем її реєстрації по [ADDRESS]. Актом обстеження житлових умов підтверджено належні санітарно- гігієнічні умови проживання дитини по [ADDRESS] Висновком Віньковецького відділення поліції підтверджується, що [PERSON] виїхала в Російську федерацію і з червня 2014 року не живе по [ADDRESS], а останній раз вона спілкувалась з своєю донькою в кінці 2014 року. Із наведеного слідує, що малолітня [PERSON], [INFO] проживає за місцем проживання батька, відповідачка на даний час не спроможна забрати дитину до себе, оскільки повідомляє, про неможливість виїхати в смт. Віньківці у зв'язку з характером її роботи. Однак від доньки вона не відмовляється і бажає в подальшому її забрати. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 160, 161 цього Кодексу місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач за місцем проживання характеризуються позитивно, матеріально і житлом забезпечений і здатен створити комфортні умови для проживання і виховання дитини. Його стан здоров'я належний і підтверджується медичним висновком. Будь-яких даних про спроможність відповідачки на даний час забезпечити належні умови для виховання і утримання дитини чи її намагання повернути дитину нею не надано. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Згідно до висновку органу опіки і піклування від 16.03.2016 року за № 99/72-21-486/2016 рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком в [ADDRESS] Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан здоров'я, матеріально-побутові умови кожного з них. А тому, беручи до уваги факт постійного проживання малолітньої [PERSON] з батьком, з яким після припинення спільного проживання між сторонами не розлучалася і відповідну особисту прихильність до батька, категоричну неспроможність на даний час з боку матері забезпечити належні умови виховання і утримання дитини, що в даному випадку є винятковими обставинами, суд вважає, що виходячи із засади розумності оговореної ст. 7 СК України, конкретних обставин справи та в інтересах дитини позов слід задовольнити. Судові витрати в частині сплати судового збору в розмірі 551, 20 грн. в силу ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved