Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену [INFO] на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та [INFO] в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської громади», інформацію про те, що «з 2014 року [PERSON] , володіючи ситуацією, нічого не зробив для вжиття відповідних заходів, щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос», а чекав, коли повноваження щодо розпорядження земель бувшої комунальної власності перейдуть до Дмитрівської сільської ради, щоб в подальшому фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП покласти на сільський бюджет»; зобов`язати Дмитрівську сільську раду Знам`янського району Кіровоградської області в строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом: - розміщення на її офіційному веб-сайті [INFO] в рубриці «Новини» під заголовком «[INFO]», шрифтом, аналогічним до шрифту інформації, яка визнана недостовірною, вступної та резолютивної частин судового рішення; - шляхом розміщення на першій сторінці інформаційного бюлетеня «Вісник Дмитрівської громади», тиражем 1000 примірників, під заголовком «[INFO]» вступної та резолютивної частин рішення, шрифтом, аналогічним до шрифту інформації, яка визнана недостовірною. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказана публікація, яка поширена двома способами, містить недостовірну інформацію стосовно позивача та є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню з огляду на наступне. Орган місцевого самоврядування поширив недостовірну, не підтверджену жодними документами інформацію стосовно особи, яка не є публічною в тому сенсі, який закладає в це поняття Європейський Суд. Тому в даному випадку, зважаючи на статус позивача, приватний інтерес превалює над публічним. Позивач вважає недопустимим таке неправомірне порушення його особистих немайнових прав, яке здійснено органом, який зобов`язаний діяти на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Вищезазначене висловлювання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області містить фактичні дані й тому таке висловлювання не може вважатися оціночним судженням. Серед іншого відповідач стверджує, що в результаті бездіяльності позивача навантаження на сільський бюджет значно збільшується. Таким чином, поширена відповідачами інформація вказує на те, що, нібито, саме внаслідок бездіяльності позивача питання, про яке йдеться в публікації та яке становить значний суспільний резонанс, з 2014 року залишається не вирішеним, а позивач діяв з умислом перекласти фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП на сільський бюджет. Тобто, поширена відповідачами недостовірна інформація є негативною та має ознаки наклепу. Вона принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивача, тому порушує його право на повагу до честі та ділової репутації. Позивач перебуває в трудових відносинах з ТДВ «Колос» лише з 2015 року. Водночас, навіть з цього часу він не є ні керівником, ні особою, яка уповноважена діяти від імені товариства. Орган місцевого самоврядування фактично ототожнив юридичну особу з приватною особою, яка не є керівником юридичної, а до 2015 року навіть не перебувала з нею в трудових відносинах. Відповідач висловив недостовірну інформацію стосовно особи, яка не має відношення до ситуації, яка склалась. Крім того, за фактом, що зазначений у публікації, відкрито кримінальне провадження, тому викладена інформація фактично означає твердження про винуватість чи причетність позивача до вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, відповідачами розповсюджено стосовно позивача недостовірні відомості, які є відкритими для необмеженого кола осіб; ознаки оціночних суджень дані відомості не містять; викладена інформація дискредитує та підриває авторитет позивача в очах необмеженого кола осіб, створює до нього негативне ставлення, порочить його честь, гідність і ділову репутацію як фізичної особи й як громадянина України. Позивач постійно проживає на території Дмитрівської ОТГ, серед мешканців якого поширено зазначені відомості, що суттєво впливає на його звичний ритм життя, а також дискредитує його як громадянина та чесну й порядну людину. Крім того, фактичні обставини справи свідчать про те, що негативна інформація стосовно позивача була доведена до відома необмеженої кількості мешканців ОТГ з метою формування їх негативної думки щодо його діяльності, а не з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок. За його запитом Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області надано відповідь про те, що вищезазначена публікація від [INFO] була опублікована після поширення позивачем допису в мережі Фейсбук у групі ТДВ «Колос» від [INFO]. Також у цьому листі вказано, що позивач у період з 2010 року по 16.04.2019 був членом виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, тому, як ніхто, володів ситуацією, яка склалась з нерозпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос». Цим листом відповідач фактично визнав, що поширив зазначені вище недостовірні відомості стосовно позивача. Водночас, він був не є єдиним членом виконавчого комітету, що виключає перекладання відповідальності лише на нього. З наданого йому договору від 06.02.2020 №26 вбачається, що саме Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області є відповідальною за зміст матеріалів, які опубліковано в інформаційному бюлетені, що є не періодичним виданням, а публікується за необхідності. За викладених обставин, [INFO] поширеної відповідачами недостовірної інформації повинно здійснюватись на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, а також в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської громади». Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив розглядати справу за його відсутності та відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що [PERSON] з 2010 року по 16.04.2019 був членом виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та приймав активну участь у вирішенні актуальних питань території, а з 2015 року став службовою особою ТДВ «Колос» (безпосередньо причетною до участі у вирішенні (не вирішенні) питання розпайованих, але не розподілених пасовищ), що підтверджує публічність особи. Під час перебування [PERSON] на прийомах у фахівців сільської ради, як до 01.01.2019, так і після 01.01.2019, ним неодноразово категорично заявлялось про обов`язок Дмитрівської сільської ради реалізувати Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» щодо дорозподілу земельних часток (паїв) членам бувшого АТ «Колос», в тому числі замовити та оплатити схему поділу земель колективної власності. Клопотання ТДВ «Колос» про надання дозволу на виготовлення та розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних ділянок (паїв), надане на адресу сільської ради лише 20.03.2020 за вх.№23/1 і є наслідком відповідних неодноразових перемовин з керівництвом ТДВ «Колос», у тому числі й з [PERSON] , та доказом їх бездіяльності, як службових осіб ТДВ «Колос» - правонаступника АТ «Колос» (фактичного користувача спірними пасовищами), і ухилення від вжиття заходів реалізації права на пасовища, згідно з сертифікатами, їх власниками, передбачених Законом. Цей факт як раз і свідчить про умисел службових осіб ТДВ «Колос», у тому числі й [PERSON] , перекласти фінансові витрати на виготовлення схеми поділу земель колективної власності на сільський бюджет і, відповідно, є доказом відсутності ознак наклепу. В своєму позові [PERSON] зазначає, що поширена інформація принижує соціальну оцінку його громадської та професійної діяльності, тому порушує право на повагу до честі та ділової репутації. Однак, конкретних негативних наслідків, які стали результатом даних публікацій у позові не наведено. Навпаки, матеріал опубліковано в другій половині липня поточного року, а 02.09.2020 [PERSON] призначено тимчасово виконуючим обов`язки голови правління ТДВ «Колос» на строк до 02.03.2021 - керівником, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У матеріалах справи відсутні докази призначення [PERSON] працівником ТДВ «Колос» та назву посади, а зазначено лише про 2015 рік. Але, якщо питання допаювання земель колективної власності розглядалось райдержадміністрацією за участю представників товариства в грудні 2014 року, то, відповідно, в 2015 році позивач, як працівник ТДВ «Колос» (не робітничих спеціальностей), не міг не бути необізнаним про наявність нерозподілених часток (паїв) та необхідність реалізації прав їх власників щодо виділення в натурі пасовищ. Про бажання отримати у власність умовних 0,85 га пасовищ бувшими членами АТ «Колос» свідчать судові процеси з даного питання за позовами окремих членів бувшого АТ, СВК у 2016 році. В позовній заяві відсутні докази того, які особисті немайнові блага [PERSON] порушені, якої шкоди завдано відповідним немайновим благам, які перешкоди в повному і своєчасному здійсненні свого особистого немайнового права наявні в позивача в зв`язку з публікацією. Враховуючи вищевикладене, Дмитрівська сільська рада вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення даного позову, інформація, яка б принижувала честь, гідність, ділову репутацію позивача та підлягала спростуванню, відсутня в спірному матеріалі. Позивач подав суду відповідь на відзив Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, в якій, крім викладених у позовній заяві обставин, вказав, що у зв`язку з поширенням органом місцевого самоврядування спірної інформації він вимушений додатково вживати заходів для відновлення своєї ділової репутації: пояснювати колегам та односельцям ситуацію, яка склалась, готувати позов до суду. В нього виникла тривога, порушились емоційні реакції на події, що відбуваються в роботі та загалом у житті. З часу публікації він змушений зосереджувати всю свою увагу лише на вказаній проблемі. Неправомірні дії - такі висловлювання відповідача призвели до морального дискомфорту, знизилась активність його службової та соціальної діяльності, виникло почуття образи, обурення та приниження гідності. Такий зміст публікації на офіційному веб-сайті та в інформаційному віснику органу місцевого самоврядування є завідомо неправдивим, принизливим та образливим, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації, оскільки принижує його як людину, впливає на його авторитет як працівника й взагалі створює негативну соціальну оцінку серед оточуючих людей, мешканців Дмитрівської ОТГ. Відповідач фактично звинувачує його в тій проблемній ситуації, яка наразі виникла із землями колишнього АТ «Колос», а тому вважає, що викладені в позовній заяві обставини, а також зазначене вище чітко підтверджують порушення його особистих немайнових прав. Крім того, власники недорозподілених земельних ділянок на підставі вказаних публікацій органу місцевого самоврядування чітко сформулювали позицію, що саме його бездіяльність є причиною не оформлення права власності на спірні земельні ділянки. Факт поширення відповідної інформації в спосіб, зазначений ним у позовній заяві, відповідач не заперечує, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, зазначена обставина доказуванню не підлягає. Зауважив, що наведена в публікаціях відповідача інформація стосується певної фактичної його поведінки, наявність якої він заперечує. Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач зміст своїх висловлювань не розцінює як оціночні судження, а наполягає, що він дійсно «з 2014 року нічого не зробив для вжиття відповідних заходів щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос». Отже, підстав стверджувати, що викладені в листі відповідача факти щодо його поведінки (дій) є оціночними судженнями, немає. Саме відповідач має довести достовірність повідомлених ним фактів стосовно нього, а поширена Дмитрівською сільською радою інформація може бути перевірена, оскільки містить посилання на конкретні факти. Відзив не містить жодного належного та допустимого доказу того, що «з 2014 року [PERSON] , володіючи ситуацією, нічого не зробив для вжиття відповідних заходів, щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос», а чекав, коли повноваження щодо розпорядження земель бувшої комунальної власності перейдуть до Дмитрівської сільської ради, щоб в подальшому фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП покласти на сільський бюджет». При цьому відповідач жодним чином не обґрунтував тієї обставини, чому з усього складу колегіального органу місцевого самоврядування виділено саме його як такого, який мав вживати заходів щодо належного оформлення прав користування пасовищ ТДВ «Колос». При цьому не надано жодного документу, який підтверджує те, що вказані дії були обов`язком саме депутата [PERSON] . Аналогічно, відповідач не надав і доказів того, що такі дії мав вчиняти [PERSON] як працівник ТДВ «Колос». Разом з тим, він не є власником спірних земельних ділянок, про які йдеться в публікаціях відповідача. Відповідач є органом місцевого самоврядування, а тому не може висловлювати жодну інформацію, яка не підтверджена належними та допустимими доказами. А гарантії діяльності ЗМІ та право на свободу вираження поглядів і переконань не може бути застосовано до органу місцевого самоврядування. Відповідач взагалі не може дозволяти собі викладати на власній офіційній сторінці публікації, які містять перекручені, образливі та неправдиві відомості стосовно фізичної особи, не підтверджені жодним доказом. Крім того, за фактом, який вказаний у публікації Дмитрівської сільської ради, наразі відкрито кримінальне провадження, тому висновок вказаного органу про саме його бездіяльність стосовно належного оформлення прав користування пасовищами фактично означає твердження про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (причетність до нього). Таким чином, суб`єктом владних повноважень порушено принцип презумпції невинуватості фізичної особи. За викладених обставин, відповідачем не спростовано тих доводів, які викладені в позовній заяві, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» працює з Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області на договірних засадах. Тобто, Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області є замовником, а ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» є виконавцем. Замовник надає матеріали, а редакція здійснює верстку та на договірних засадах з друкарнею РГ «Діалог» забезпечує раз на місяць замовнику готовий продукт - інформаційний бюлетень «Вісник Дмитрівської громади». Інформацію в публікації, яку позивач просить визнати недостовірною, редакція отримала від замовника, з неї чітко зрозуміло, що саме Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області звертається до жителів громади. Ні редакція, ні особисто [PERSON] , яка працює директором ТОВ «Редакція газети «Сільське життя», не коментували вказану інформацію. Редакція є виконавцем і надасть площу для [INFO] в разі прийняття такого рішення судом. Спростовує ж недостовірну інформацію особа, яка її поширила. Безпосередньо до редакції з вимогою про [INFO] інформації позивач не звертався. Враховуючи викладене, ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення даного позову, а інформація, яка б принижувала честь, гідність, ділову репутацію позивача та підлягала б спростуванню, в спірному матеріалі відсутня. Позивач подав суду додаткові пояснення, які за своєю суттю є відповіддю на відзив ТОВ «Редакція газети «Сільське життя». В своїх поясненнях позивач, крім викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області обставин, вказав, що ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» порушено строк подання відзиву. Крім того, ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» у відзиві на позовну заяву жодним чином не обґрунтовує власні доводи, а лише повторює доводи, викладені Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області, тому ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» не спростовано тих доводів, які викладені в позовній заяві, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням одинадцятої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 23.05.2019 №244 затверджено офіційний веб-сайт Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади за адресою: www.dmitrovka-otg.gov.ua (а.с.21). Про функціонування офіційного веб-сайту Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади в мережі інтернет затверджено положення, яке є додатком до рішення від 23.05.2019 №244 (а.с.22-23). Посадовою інструкцією, затвердженою 24.05.2019, визначені посадові обов`язки інспектора по впровадженню інформаційно-комп`ютерних технологій Дмитрівської сільської ради (а.с.24). Між замовником Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області та виконавцем ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» 06.02.2020 укладено договір №26, відповідно до п.1 якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за заявкою замовника надати видавничі послуги, а саме - друк інформаційного бюлетеню, а замовник передає матеріали не пізніше, ніж за сім днів до виходу газети (а.с.20). Листом від 19.03.2020 №219 ТДВ «Колос» звернулось до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області з проханням надання дозволу на виготовлення та розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з впорядкування нерозділених земельних ділянок площею 1234,69 га, в тому числі пасовищ 1234,69 га, які були розпайовані, але не розподілені (а.с.38). Рішенням Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 03.06.2020 №825 виділено земельні ділянки в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) згідно з сертифікатами на право на земельну частку (пай) із нерозподілених земельних ділянок (пасовищ) колишнього колективного сільськогосподарського підприємства АТ «Колос»; надано ТДВ «Колос», як правонаступнику КСП АТ «Колос» та орендарю земельних часток (паїв), дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з впорядкування нерозділених сільськогосподарських угідь - пасовищ, які підлягали паюванню, але не були розподілені (а.с.39). На офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області [INFO] та [INFO] в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської громади», поширено інформацію про те, що «з 2014 року [PERSON] , володіючи ситуацією, нічого не зробив для вжиття відповідних заходів, щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос», а чекав, коли повноваження щодо розпорядження земель бувшої комунальної власності перейдуть до Дмитрівської сільської ради, щоб в подальшому фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП покласти на сільський бюджет» (а.с.25). Листом від 07.08.2020 №1318 Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області надіслала [PERSON] витребувані ним документи, а саме копію договору від 06.02.2020 №26, копію рішення від 23.05.2020 №244, копію посадової інструкції інспектора по впровадженню інформаційно-комп`ютерних технологій, та повідомила, що опубліковані дані були викладені за наслідками переговорів з питань реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», а також за наслідками особистих публікацій [PERSON] у соціальних мережах, наданих [PERSON] радіо-інтерв`ю. Вказала, що на підставі протоколу наради в голови Знам`янської районної державної адміністрації по розгляду земельних питань від 25.12.2014, в якій брали участь представники Дмитрівської сільської ради та безпосередньо керівник ТДВ «Колос» [PERSON] , яка відбувалась під головуванням [PERSON] , що в майбутньому працював заступником голови правління ТДВ «Колос», був обговорений процес завершення розпаювання пасовищ. За результатами наради ТДВ «Колос» було надано відповідні пропозиції. Також зазначила, що в період з 2010 року по 16.04.2019 [PERSON] був членом виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради, тому, як ніхто, володів ситуацією, яка склалась з нерозпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос». Публікація, яка є предметом спору, була спровокована дописом [PERSON] у мережі Фейсбук у групі ТДВ «Колос» від [INFO] наступного змісту: «08.07.2020 слідчий суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда [PERSON] своєю ухвалою в справі №405/4043/20 заарештував техніку, яка проводила збір озимого ріпаку та сам ріпак у кількості майже 65 тон за клопотанням слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області [PERSON]. Свої доводи слідчий [PERSON]. строїв на підставі пояснення начальника відділу земельних відносин комунальної власності та адміністративних послуг Дмитрівської сільської ради [PERSON] . Цей же посадовець підготував та надав 23.06.2020 довідки про самозахват земельних ділянок по відділу контролю ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, чим надав можливість протиправного порушення кримінального провадження». Тому звертала увагу, що опубліковане звинувачення [PERSON] - безпідставне, а публікація від [INFO] була постфактум після допису [PERSON] (а.с.18-19). Частиною 1 статті 34 Конституції України кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно з ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч.1 ст.270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. За змістом ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на [INFO] цієї інформації. У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону про пресу, ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Аналіз наведених нормативних положень дає суду підстави вважати, що Держава гарантує право кожного на захист від поширення недостовірної інформації про нього або членів його сім`ї. Інформація, яка не містить фактичних даних та в якій висловлюється критика, проводиться оцінка певних дій іншої особи, є оціночними судженнями та не є недостовірною інформацією, а тому не підлягає спростуванню. Особа, відносно якої висловлено оціночні судження, має право захищатися або шляхом використання права на відповідь у тому самому засобі інформації, або шляхом звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, коли думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 у справі №461/9631/15-ц (провадження №61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про [INFO] недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо її застосування». Згідно зі статтею 10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, її предмет стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, №30582/04, 32152/04, §188, ЄСПЛ, від 06.10.2015)». Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, №16695/04, §46, ЄСПЛ, від 15.07.2010). Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, №9815/82, §42, 46, ЄСПЛ, від 08.07.1986). ЄСПЛ вказує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, №72713/01, §41, 42, ЄСПЛ, 29.03.2005). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Зміст понять «фактичне твердження» і «оціночне судження» також було розкрито в постанові Верховного Суду України від 01.02.2018 у справі № 757/33799/15-ц, відповідно до якого: твердження - це логічно аргументована наявність певного факту або ж групи фактів. Факт, в свою ж чергу, є відображенням об`єктивної діяльності, це конкретні відомості про обставини, ситуації, які трапилися в конкретний час, в конкретному місці і при конкретних обставинах. З огляду на, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб і не пропускається через призму їх поглядів і думок, то його відповідність дійсності може бути перевірено і встановлено судом; судження - в свою ж чергу, це те ж саме, що і особиста думка або ж висловлювання. Як завжди, судження пропускається через призму суб`єктивного, тому має оціночний характер. В такому випадку, в такому висловлюванні містяться думки, які складно оцінити на правдивість і вірність, а точніше неможливо, що і пояснює, чому судження не може бути предметом спору і судового доведення. Узагальнюючи, думка - це результат мислення, і може бути неточною, хибною або ж помилковою, а факт - це те що є, це залізобетонна правда. Суд враховує також і положення, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, згідно з якими, публічними фігурами є особи, які займають державні посади і (чи) використовують державний ресурс, а також усі ті, хто відіграє певну роль у громадському житті чи то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи будь-якій іншій сфері. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на засіданні Комітету міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до чинного законодавства служба в органах місцевого самоврядування є публічною службою. Даючи згоду на обрання чи призначення на публічну посаду, особа повинна усвідомлювати, що в силу необхідності дотримання принципів публічності, відкритості та підзвітності влади, що закріплені в статтях 3, 6, 19, 57 Конституції України, її посадова і професійна діяльність буде знаходитися під пильним наглядом суспільства. Межі оцінки і критики вчинків, висловлювань чи бездіяльності публічної особи є значно ширшими, ніж такі межі в оцінці звичайної людини. Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що в поширеній [INFO] на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та [INFO] в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської громади», інформації висловлена критика щодо роботи позивача як члена виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради з 2014 року, без наведення фактичних даних, тобто висловлені оціночні судження внаслідок узагальнення інформації, подій, які відбувалися в Дмитрівській ОТГ з приводу використання земельних ділянок ТДВ «Колос», розподілення між бувшими членами колективного господарства - власниками сертифікатів. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо. В поширеній інформації, крім вказаного, зазначено: «На жаль, в своєму інтерв`ю заступник голови правління ТДВ «Колос» [PERSON] висловив хибну думку, що «цей процес ішов не дуже гладко». Тобто, зі змісту всієї оприлюдненої інформації сільської ради вбачається відповідь на критику роботи працівників сільської ради на цьому напрямку, а також власне тлумачення суспільно значимої справи, ситуації, яка склалася з не розпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос». Висловлювання оціночних суджень є способом реалізації права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а тому не може бути заборонене. Законодавством визначено спеціальні способи захисту, у випадку висловлювання відносно конкретної особи оціночних суджень, якими позивач не скористався. Позивачем не доведено, що поширена відповідачами інформація завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте право. За наведених обставин позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.32, 34 Конституції України, ст.ст.201, 277 ЦК України,

Outcome: dismissed