Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 23.12.2014 року в сумі 25107,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.12.2014 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно якому він передав [PERSON] в борг 25107,00 грн. з умовою їх повернення до 23.12.2015 року. У визначені договором строки відповідачка кошти не повернула, у добровільному порядку також відмовляється їх повертати, тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.02.2019 року у даній справі відкрито провадження. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.07.2019 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог, в яких позивач додатково вказує підстави позовних вимог та додатково вимагає стягнути з відповідачки 3 % від простроченої суми заборгованості та інфляційних витрат за розпискою від 23.12.2014 року, та повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог від 19.07.2019 року, яка подана через канцелярію суду 19.07.2019 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі,стверджує, що позивачка отримала в борг саме в сумі 25107,00 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в розмірі 1200,00 грн. та зазначив, що дійсно відповідачка брала кошти в борг у позивача, але значно меншу суму, а саме 8000,00 грн. Розписка про отримання коштів в борг написана відповідачкою власноручно, ця обставина нею не оспорюється. Сума вказана у розписці, в розмірі 25107,00 грн., зазначена відповідачкою з урахуванням відсотків та можливих фінансових втрат. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені законом. У разі якщо в договорі не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з [PERSON] уклали договір позики від 23.12.2014 року, згідно з яким він передав їй грошові кошти в сумі 25107,00 грн. з умовою їх повернення до 23.12.2015 року. Тобто позивач свої зобов`язання виконав повністю та передав відповідачці вищевказану суму грошей, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.3 ). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В постанові № 6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З розписки, наданої до суду вбачається, що позивач свої зобов`язання виконав повністю та передав відповідачці вищевказану суму грошей, що підтверджується письмовою формою розписки, яка підписана відповідачкою, але в строк, який там зазначено, відповідачка гроші не повернула. Станом на день розгляду справи докази повернення суми позики суду не надані. Суд не бере до уваги твердження представника відповідачки щодо отримання значно меншої суми боргу ніж вказано у розписці, оскільки дане твердження спростовується письмовою розпискою [PERSON] від 23.12.2014 року та поясненням представника відповідачки, в яких він не оспорює факт написання даної розписки власноручно відповідачкою. Таким чином, з урахуванням того, що договір позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений в письмовій формі, на підтвердження чого суду надано розписку, відповідно до якої відповідачка взяла в борг у [PERSON] гроші 23.12.2014 року в сумі 25107,00 грн. з умовою їх повернення до 23.12.2015 року, але не виконала належним чином своїх зобов`язань щодо повернення отриманої нею суми позики, у позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, належних доказів повернення позики не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договорами позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Як підтверджено матеріалами справи, позивачем вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору позики, а оскільки відповідачка умов договору не виконала, то позивач має право вимагати виконання зобов`язання від боржника, відповідно до зазначеного договору та чинного законодавства. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки позов [PERSON] задоволено, а відповідачка є інвалідом ІІ групи та звільнена від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в сумі 704,80 грн. за квитанцією № 0.0.1220056577.1 від 21.12.2018 року, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved