Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що вищевказане житло йому належить на підставі договору дарування житлового будинку. Відповідачі в будинку не проживають з 2014 року, проте залишаються зареєстрованим у будинку, участі в утриманні якого не приймають, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несуть, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує його законні права як власника будинку щодо вільного розпорядження майном. За власною ініціативою відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується договором дарування жилого будинку від 22.12.2006 року, зареєстровано в реєстрі за № 4440. Згідно довідки Військово-цивільної адміністрації м. Красногорівка за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначає позивач [PERSON] , [PERSON] не проживаються за зареєстрованою адресою з 2014 року, іншого відповідачами не доведено. Статтею 9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від\~12\~квітня 1985\~року №\~2\~«Про деякі\~питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.71\~ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачам в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71 ЖК України, ст.ст.391,405 ЦК України, Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» та

Outcome: approved