Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за земельну ділянку за період з 2012 року по 2018 роки включно в сумі 196752,86 грн. за використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 2,7973 га ріллі та 2,7973 га ріллі, які знаходяться на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, кадастрові номери 5322283000:00:002:0337 та 5322283000:00:002:0338. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 24.05.2018 року є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею по 2,7973 га ріллі, кадастрові номери 5322283000:00:002:0337 та 5322283000:00:002:0338. Відповідач у незаконний спосіб у період з 2012 року по 2018 року включно використовував спірні земельні ділянки без достатніх правових підстав і не сплачував кошти власникам за використання землі, що призвело до його збитків у вигляді упущеної вигоди, відповідно до ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України та ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України. 12.11.2018 року [PERSON] уклав договори оренди землі з ТОВ «Зоря» у розмір 14053,78 грн. за рік використання однієї земельної ділянки. До ТОВ «Агрофірма «Маяк» були направлені претензії з врегулювання спору і оплати збитків у вигляді неотриманої вигоди та моральної шкоди в розмірі прирівняної до розміру орендної плати 14053,78 грн. за одну земельну ділянку за кожен рік використання земельних ділянок з 2012 року по 2018 року включно (7 років), а саме: 7*14053,78 грн. * 2 = 196752,86 грн. (сума претензії й ціна позову), проте відповіді не отримав, й не отримав дохід у розмірі 196752,86 грн., як від здачі даних земельних ділянок в оренду, тоді як відповідач безпідставно зберігав ці кошти, тим самим збільшуючи вартість власного майна. ТОВ «Агрофірма «Маяк» 13.12.2019 року подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову, зазначає, що відповідач є користувачем (на умовах оренди) земельними ділянками (паями) колишніх членів КСП ім. Зоря, розташованими на території Милорадівської сільської ради, в складі зазначеного масиву перебували і земельні ділянки площею 2,7973 га й 3,73 га працівників КСП ім. Зоря [PERSON] та [PERSON] , які після їх смерті успадкував [PERSON] . Відповідач 14.06.2011 року, відповідно до розпорядження голови Котелевської РДА від 28.04.2011 року №96, уклав договір оренди землі на невитребувані земельні частки (паї), та сплачував орендну плату орендодавцю; вважає, що позивач набув право власності на спірну земельну ділянку, а отже й право самостійного господарювання на цій земельній ділянці та на відшкодування шкоди у випадках передбачених законом, з часу її фактичного винесення та закріплення межовими знаками в натурі (на місцевості), тобто з 24.05.2018 року, а до цього часу він був власником земельної частки (паю) в єдиному земельному масиві, яким на умовах оренди користується ТОВ «Агрофірма «Маяк». Відповідач жодним чином не вчиняв будь-яких дій, якими б порушував права позивача, як власника земельної ділянки, і які тягнуть за собою відповідальність за ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оренду землі» та ст. ст. 22, 23, 623 ЦК України (а.с. 36-38). 05.02.2020 року відповідач подав до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.126). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сенкевич Д.В., яка діє на підставі довіреності від 12.03.2017 року (а.с.45), про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.160, 161). Позивач 10.12.2019 року, а представник позивача Сенчевич Д.В. 04.03.2020 року, подали до суду письмове клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі (а.с.46, 163). Під час судового розгляду представник позивача адвокат Сенкевич В.І., який діє на підставі ордера серії ПТ №163927 на надання правової допомоги від 11.12.2019 року, договору про надання адвокатських послуг від 16.08.2018 року, довіреності від 20.03.2017 року (а.с. 42-45), у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Литвиненко А.А., яка діє на підставі довіреності №1 від 02.01.2020 року (а.с. 111), у судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі з підстав, зазначених у запереченні на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 24.05.2018 року по справі №535/369/18, встановлено факт належності правовстановлюючого документа [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме державного акта на право приватної власності на землю площею 3,72 га, серії I-ПЛ №026865, який було видано 12.04.2002 року на ім`я [PERSON] ; визнано за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,7973 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Милорадівської сільської ради (КСП «Зоря») Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав та померла [INFO] ; визнано за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,7973 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Милорадівської сільської ради (КСП «Зоря») Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішення набрало законної сили 26.06.2018 року (а.с. 8-10). Право власності на земельні ділянки площею по 2,7973 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, кадастрові номери 5322283000:00:002:0337 та 5322283000:00:002:0338, зареєстровано за [PERSON] 07.08.2018 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №133762007, 133797280 від 09.08.2018 року (а.с. 12, 13). 12.11.2018 року позивач уклав з ТОВ «Зоря» договори оренди землі №№749, 750 щодо земельних ділянок площею 2,7973 га, кадастрові номери 5322283000:00:002:0337 та 5322283000:00:002:0338 (а.с. 18-21), право оренди земельних ділянок строком на 10 років, підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №№145598549, 145597338 від 16.11.2018 року (а.с. 71, 72). Відповідно до наданої інформації Виконавчим комітетом Милорадівської сільської ради, земельні частки (паї), які належали померлому [PERSON] площею 3,73 га, та померлій [PERSON] площею 2,7973 га, перебувають в оренді ТОВ «Агрофірма «Маяк», як не витребувані паї; інформації щодо реєстрації договору оренди на земельні частки (пай) сільська рада не володіє (а.с. 14, 15). Згідно з листом Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області від 10.09.2018 року за №№2100, 2101, 2102, щодо надання інформації адвокату [PERSON] І., між Котелевською райдержадміністрацією та ТОВ «Агрофірма «Маяк» укладено договір оренди землі від 03.03.2004 року, зареєстрований у Котелевському відділі Полтавської філії ДЗК 16.06.2004 року №040454510013, яким передано в оренду земельну ділянку загальною площею 478,58 га, у тому числі: ріллі 478,58 га (невитребувані земельні частки (паї)) та договір оренди землі від 14.06.2011 року, яким в оренду передано земельну ділянку загальною площею 149,00 га, у тому числі: ріллі 149,00 га (невитребувані земельні частки (паї)) на території Милорадівської сільської ради Котелевського району (а.с. 16). Також, інформація про перебування земельних ділянок, які отримав у спадщину позивач після померлих [PERSON] та [PERSON] , в оренді відповідача, зазначається в листі Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області від 15.11.2018 року №6745/115/121/01-2018 (а.с. 22). Позивач звернувся 04.02.2019 року через поштове відділення з претензіями до ТОВ «Агрофірма «Маяк» (а.с. 23-26) про сплату йому збитків у вигляді недоотриманої вигоди та моральної шкоди в розмірі орендної плати 14053,78 грн. за кожен рік використання земельних ділянок з 2012 року по 2018 року включно, на загальну суму 196752,86 грн. (98376,43 грн. + 98376,43 грн. = 196752,86 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з п. д) ч. 1 ст. ст. 152 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. При обґрунтуванні своїх вимог позивач посилається на ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України та ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина особи, яка завдала шкоди, є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Визначальною підставою для застосування положень статей 1212, 1214 ЦК України є той факт, що майно набуте особою без достатньої правової підстави повинно в обов`язковому порядку вибути з володіння іншої особи. Частиною 1 ст. 93 та ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав (в редакції 2011 року). Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Для підтвердження правомірного використання земельних ділянок відповідач надав договір оренди землі від 20.04.2004 року, що укладений між Котелевською райдержадміністрацією та ТОВ «Агрофірма «Маяк» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 478,58 га, з відміткою про його реєстрацію у Котелевському відділі Полтавської філії ДЗК від 16.06.2004 року за №040454510013, додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 20.04.2004 року від 12.06.2014 року, додаткову угоду до договору оренди землі від 20.04.2004 року від 30.06.2016 року (а.с. 75-77, 79, 84) та договір оренди землі від 14.06.2011 року, що укладений між Котелевською райдержадміністрацією та ТОВ «Агрофірма «Маяк» на земельну ділянку загальною площею 149,00 га (невитребувані земельні частки (паї)), відмітка про його реєстрацію відсутня (а.с. 80-82). Хоча у позовній заяві позивач зазначає, що договори оренди землі не мали державної реєстрації, але доказів на підтвердження даної обставин, позивач не надав суду. Витребувана з ТОВ «Агрофірма «Маяк» викопіровка (план-схема) земельної ділянки (ділянок), яка (які) є об`єктом договору оренди землі від 14.06.2011 року між Котелевською райдержадміністрацією та ТОВ «Агрофірма «Маяк» у відповідача відсутня (а.с. 124). Доказами, які підтверджують внесення орендної плати є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) від 16.07.1999 року №996-XIV. Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Надані відповідачем до матеріалів справи копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 2012 року по 2018 року не є достатнім доказом внесення орендної плати ТОВ «Агрофірма «Маяк» (а.с. 86 110). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі», об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 11, ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Згідно з п. 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України ( 2768-14 ): технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками; технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок (частини перша та друга статті 56 Закону України «Про землеустрій») (858-15) або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина третя статті 56 Закону України «Про землеустрій») - при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об`єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Частини 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) передбачають, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Проте, позивач не надав до суду доказів існування протягом зазначеного в позові періоду (з 2012 року по 2018 року) земельних ділянок з площею по 2,7973 га, кадастрові номера 5322283000:00:002:0337 та 5322283000:00:002:0338, - як об`єкта цивільних прав, що виключає можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Крім того, надав інформацію про державну реєстрацію права власності вказані земельні ділянки з 07.08.2018 року (а.с. 12, 13). Позивач у позовній заяві зазначає, що державні акти на право приватної власності на землю ІV-ПЛ №026865 та ІV-ПЛ №026866 були видані 12.04.2002 року, на підставі рішення виконавчого комітету Милорадівської сільської ради від 18.03.2002 року, а отже термінологія «невитребуваний» не може відноситися до земельних ділянок. Однак, дані державні акти не були подані до суду в якості доказів, а відповідно до наданого рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 24.05.2018 року встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю ІV-ПЛ №026865 від 12.04.2002 року посвідчує право власності [PERSON] на землю площею 3,72 га, інформації щодо іншого державного акта немає; також нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, і на даний час змінена площа земельної ділянки з 3,73 га на 2,7973 га, з 3,72 га на 2,7973 га (а.с. 9). Крім того, зазначені позивачем державні акти видані у 2002 році, в той час як особи, на ім`я вони видані, померли у 1994 році. Відповідно до розпорядження голови Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області від 21.11.2012 року №482 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 13.08.2012 року №304» було прийнято рішення: 1) Затвердити технічну документацію по корегуванню масивів №16, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , 24, 25, 26, 29 проекту організації території земельних часток (паїв) в адміністративних межах Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області загальною площею 736,4128 га (рілля) громадянам згідно зі списком, де за порядковими №№669, 670 вказані [PERSON] з загальною площею 2,7973 га та [PERSON] з загальною площею 2,7973 га; 2) Посвідчити право власності на земельні частки (паї) громадянам відповідно до чинного законодавства (а.с. 11). Позивачем не надано доказів видачі державних актів та державної реєстрації права власності на земельні ділянки за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] площею по 2,7973 га. Отже, під час судового розгляду позивач не довів, що спірні земельні ділянки не входили до числа нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок. Згідно з абз. 1 п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Відповідно до ч. 2 ст. 20, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. З огляду на вище вказане, позивач не обґрунтував викладені доводи в позові щодо визначення розміру орендної плати за земельні ділянки в період з 2012 року по 2018 року включно, на підставі розміру орендної плати 14053,78 грн. за одну земельну ділянку за кожен рік використання, посилаючись на укладення договорів оренди землі з ТОВ «Зоря», листа Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 07.02.2019 року №53/109-19 про вартість земельної частки (паю) по КСП «Зоря» Милорадівської сільської ради (а.с. 17) та листа Департаменту агропромислового розвитку Полтавської обласної державної адміністрації від 2101.2020 №64/01-18 (а.с. 112). Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з наведеного, позивач не надав суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається в позові, а саме докази: існування протягом зазначеного в позові періоду земельних ділянок, як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, використовування земельних ділянок відповідачем без достатніх правових підстав, а також обґрунтованості розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів)). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю. Клопотання відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. Відповідачем про понесення ним судових витрат не заявлено, тому судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed