Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, заінтересовані особи: [PERSON], Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, в якій просить оголосити померлим [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви, [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є його племінником. В 1992 році [PERSON] зі своїм батьком поїхав до Росії, після чого в квартирі, де вони проживали не зявлялись. З 23.01.2013 року [PERSON] визнано безвісті відсутнім. Оголошення померлим [PERSON] необхідно заявнику, щоб оформити спадщину. \~\~\~\~ Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримав, просив задовольнити.\~\~\~\~ Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в судовому засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наступне. [PERSON], [INFO] є племінником заявника. Як встановлено по справі, в 1993 році року племінник заявника [PERSON] виїхав з квартири № 131 за адресою м. Харків, вул. Балакірєва, б. 50, до Російської Федерації і по сьогоднішній день місце його перебування невідомо. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.10.2013 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім (а.с. 11). Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст..246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно до п. 1ст.249 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Відповідно дост.46 ч.1 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Таким чином, рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв'язку з воєнними діями , може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Згідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлої від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо на підставі незаперечних доказів стверджується, тобто доводяться обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті. Статтею 247 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З листа Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області № 7749 від 31.08.2016 року вбачається, що [PERSON] звертався до Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою про втрату звязку з [PERSON], який поїхав в 1993 році до Російської Федерації, за результатами проведеної перевірки місцезнаходження [PERSON] не встановлено. На даний час розшукової справи не заведено, у розшук [PERSON] не оголошувався (а.с. 70). Як вбачається з матеріалів справи, доказів про наявність обставин, що загрожували смертю, або дають підставу припускати загибель [PERSON] суду заявником не надано. Таким чином, суд вважає, що заява про оголошення [PERSON] померлим обґрунтовано тільки формально, тобто заявником не зазначено жодної підстави для оголошення фізичної особи померлою, а наявність обставин, які б мали загрожувати цій особі смертю або дають підставу припускати загибель від певного нещасного випадку, заявником не доведено. Отже, підстави для оголошення його померлим відсутні. На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed