Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує, просив слухати справу в його відсутність, проти заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються на основі судових повісток та судових повідомлень. Судом на кожне судове засідання на адресу відповідача своєчасно направлялись судові повістки-повідомлення про місце, час проведення судового засідання, але відповідач в судові засідання не зявлявся, повідомлявся належним чином для надання пояснень та зясування обставин по справі, причини неявки суду не надав. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Позивач [PERSON] являється сином [PERSON] (до розірвання шлюбу з його батьком мала прізвище [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.05.2013 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 травня 2013 року. Відповідач по справі [PERSON] являється сином від іншого шлюбу померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.10.2013 року. За своє життя померла [PERSON] склала заповіт, посвідчений 05 травня 2004 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1885. Згідно заповіту [PERSON] все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідала позивачу - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Маючи намір прийняти спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., яка посвідчувала складений 05 травня 2004 року заповіт. Але, у прийнятті заяви щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу [PERSON] було відмовлено, оскільки позивачем був пропущений встановленого законодавством строк на прийняття спадщини. Також нотаріус роз'яснила позивачу, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено в судовому порядку. Строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений з поважних причин, в зв'язку з тим, що в травні 2013 року позивача було взято під варту з наступним позбавленням волі і відбуванням покарання згідно вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2013 року по кримінальній справі №495/2015/13-к. Тільки після відбування покарання позивач [PERSON] дізнався, що його мати на його імя склала заповіт. Тобто, позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, не зміг своєчасно звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері та пропустив встановлений статтею 1270 ЦК України строк на прийняття спадщини з поважних причин, а саме: позбавлення волі та необізнаність про існування заповіту. З огляду на викладене, у липні 2015 року позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року по справі №495/5276/15-ц позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до нотаріальної контори. Отримавши вказане рішення та з метою оформлення своїх спадкових прав, позивач подав до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини від 07.10.2015 року за вх. №839, але йому стало відомо, що даною нотаріальною конторою вже заведена спадкова справа №263/2013 після смерті [PERSON] за заявою відповідача [PERSON], в зв'язку з чим, позивач оформити своє право на спадщину за заповітом, що залишилися після моєї матері не зміг. Державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори листом №1602/02-14 від 30.10.2015 року повідомив позивачу, що, не дивлячись на наявність складеного на його користь та зареєстрованого у Спадковому реєстрі заповіту від 05.05.2004 року, відповідачу - [PERSON] 11.11.2014 року були видані спірні свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], а саме на: частку житлового будинку під [ADDRESS] та житловий будинок під [ADDRESS]. Після відкриття спадщини та після відбування покарання, позивач заяв про відмову від спадщини, яка залишилися після смерті його матері, не заявляв та подав заяву про прийняття цієї спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). У відповідності до положень ст.1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Спадщину після смерті матері позивач фактично прийняв, відмову від спадщини не заявляв, але встановлений законом для цього строк пропустив з поважних причин, а тому спірні свідоцтва про право на спадщину від 11.11.2014 року отримані відповідачем неправомірно в порушення спадкових прав позивача як спадкоємця за заповітом. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин суд вважає, что вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved