Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та згідно з заявою про уточнення позовних вимог просив суд визнати домоволодіння [ADDRESS] з надвірними спорудами об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визнавши за позивачем право власності на ? ідеальну частку вказаного домоволодіння та визнати право власності на ? частку земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], припинивши право власності [PERSON] на вказану ? частку земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що за час шлюбу за спільні кошти сторони придбали житловий будинок [ADDRESS], якій був оформлений на відповідачку. 05.10.2010р. відповідачці був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку під вказаним домоволодінням. 06.11.2012р. шлюб між сторонами був розірваний, відносини між подружжям погіршились, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом. При цьому в частині вимог щодо визнання за ним права власності на ? частку земельної ділянки, на якій розташований будинок, позивач посилається на норми ст.377 ЦК України. У судовому засіданні позивач та його представник за договором про надання юридичної допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка до судового засідання не з'явилась. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В минулих судових засідання відповідачка факт придбання будинку подружжям в період шлюбу не заперечувала. Однак зазначала, що в спірному домоволодінні проживають також донька подружжя зі своїм чоловіком та дітьми (тобто онуками сторін), а тому при поділі домоволодіння не будуть враховані їх інтереси. Додатково вказувала на те, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,09 га в [ADDRESS], тому на думку відповідачки вказана ділянка також є спільною сумісною власністю подружжя, однак питання щодо її поділу позивач не ставить. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши в їх сукупності надані суду докази, встановив наступне. Рішенням Бахчисарайського районного суду АР Крим від 06.11.2012р., що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.06.1975р. у м.Дзержинськ МіськЗАГС Горьківської області, актовий запис №1052, розірвано (а.с.4). Судовим рішенням встановлено, що шлюб зареєстрований сторонами 25.06.1975р., шлюбних відносин сторони не підтримають з грудня 2010р. 07.03.2000р. між [PERSON], діючим в інтересах [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким [PERSON] придбала одноквартирний житловий будинок у цілому з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] (а.с.5-6). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у БТІ та виконкомі Табачненської сільської ради народних депутатів. Згідно з наданою на запит суду відповіддю КРП «Сімферопольське МБРТІ» станом на 01.01.2013р. домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2000р. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №433262 [PERSON] на підставі рішення Табачненської сільської ради від 22.09.2009р. №2-769 надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1827 га, розташовану по [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ст.22 КпШС України (що діяв на момент придбання спірного домоволодіння) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Положення аналогічного змісту містяться в ст.60 СК України. У відповідності до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такі самі положення містились в ст.ст.28, 29 КпШС України, що діяв на час придбання майна. Як слідує з роз'яснень, викладених в п.25 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В силу частини 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не заявлялось вимоги про виділення йому в натурі ? частки спірного домоволодіння, у зв'язку з чим, виходячи з положень ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглянув позовні вимоги [PERSON] в межах заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що домоволодіння [ADDRESS] набуто подружжям за час шлюбу за спільні кошти та, відповідно, є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд задовольняє вимоги в цій частині та вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частку спірного домоволодіння, припинивши при цьому право власності відповідачки на вказану частку домоволодіння. В частині вимог позивача про визнання за ним права власності на ? частку земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], суд доходить висновку, що останні також підлягають задоволенню з огляду на таке. Частиною 1 ст.377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Положення аналогічного змісту міститься в ч.1 ст.120 ЗК України, згідно з якою у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо на земельній ділянці, одержаній громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Оскільки на момент придбання житлового будинку [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], останній має право на ? частку цього житлового будинку, а отже у відповідності з вимогами ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України і право власності у такій самій частці на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що у зв'язку з поділом домоволодіння будуть порушені права та інтереси доньки подружжя та її сім'ї, оскільки як вже вказувалось раніше, судом встановлено, що спірне домоволодіння є спільним майном подружжя. Позовів щодо збільшення частки у майні подружжя, або визнання майна особистою приватною власністю відповідачкою не подавалось. Щодо посилань відповідачки щодо належності позивачу на праві власності земельної ділянки та не заявлення позивачем вимог щодо цієї ділянки, суд, виходячи з положень ст.ст.10,11 ЦПК України розглядає справи в межах позовних вимог, однак відповідачка не була позбавлена можливості подати зустрічну позовну заяву про поділ іншого майна, належного подружжя або заявити такі вимоги в окремій позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та задовольняє останні.

Outcome: approved