Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] . В його будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , який не являється членом сім`ї позивача, з 1996 року в будинку не проживає, будь-яких особистих речей відповідача в будинку немає. Разом з тим, відповідач є боржником ряду фінансових установ України, у зв`язку з чим, до позивача\~ постійно приходить кореспонденція відповідача з вимогами повернення боргів та неодноразово приїжджали колектори. Крім того, [PERSON] є офіцером запасу та підлягає призову на військову службу по мобілізації, у зв`язку з чим, до позивача постійно приходять з військомату із запитаннями про місцезнаходження відповідача. Разом з тим, оскільки відповідач зареєстрований за адресою позивача, останньому приходиться сплачувати завищені комунальні платежі, що чинить позивачу неабиякий дискомфорт у проживанні та користуванні власним будинком. На даний час позивачу достовірно не відомо де перебуває відповідач, засоби зв`язку з ним фактично відсутні. Оскільки добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідач не бажає, позивач вважає, що такими діями, він чинить йому перешкоди у користуванні власністю, в силу чого позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання, призначене на\~11.04.2016р. не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про розгляд справи(а.с. 19-20). Разом з тим, в судове засідання, призначене на 28.04.2016р. відповідач не з`явився повторно, оголошення про виклик відповідача до суду було опубліковано в газеті «Вінниччина», випуск № 29 (23071) від 15.04.2016 року (а.с.26). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. За клопотанням позивача, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який являється сусідом позивача. Останній повідомив, що відповідач ніколи не проживав у житловому будинку [ADDRESS] , та йому не відомо його місце проживання. Заслухавши пояснення позивача та свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з договору дарування від 23.11.1984р., посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1640, [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 39/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться у [ADDRESS] під номером 13. (а.с. 4-5) Право власності\~ на\~ 39/50 частки\~ вищевказаного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] 04.12.1984р. у КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 10025. (а.с. 5 (зворот) Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2004р., посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори,\~ [PERSON] , після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкував 11/50 часток житлового житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться у [ADDRESS] під номером 13. (а.с. 6) Право власності\~ на\~ 11/50 часток вищезазначеного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] 29.01.2004р. у КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 10026. (а.с. 6 (зворот) Таким чином, [PERSON] являється власником цілого житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 22 жовтня 2003р. КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації,. (а.с. 7-10) Крім того, з копії паспорта серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 19 листопада 1994 року зареєстрований у вищевказаному будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 4). Згідно довідки № 206, виданої 11.03.2016 року КК «Поділля», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з 1996 року не проживає за вказаною адресою. (а.с.11). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають\~ право\~ на\~ житло. Разом з тим, ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР вказує на те, що\~ ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається\~ своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України) Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, не є членами однієї сім`ї, відповідач не проживає в спірному житловому будинку з 1996 року без поважних причин. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Разом з тим, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна\~ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] , який з 19.11.1994р. зареєстрований та проживає за вказаною адресою. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, однак жилим приміщенням не користується з 1996 року без поважних причин. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно\~ з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved