Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником будинку по вул. Суворова, 36 в смт.Терни Недригайлівського району Сумської області, право власності на яке він набув на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2001 р. Будинок придбав за власні кошти. В даному будинку позивач зареєстрував відповідача [PERSON] як члена сімї. 24 травня 2012 року позивач та відповідач розірвали шлюб. Протягом 3 років відповідач у спірному будинку не проживає, а лише зареєстрована. В утриманні будинку та сплаті комунальних послуг участі не приймає. А тому, на думку позивача, втратила право проживання в даному будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав у повному обсязі з наведених вище підстав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала у повному обсязі, про що подала суду письмове заперечення, в якому зазначає, що будинок, в якому вона зареєстрована придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому будинок є спільною сумісною власності сторін, і вона як один з власників цього будинку не може бути позбавлена права користуватися ним. Крім того, позивач фактично вигнав її з будинку та чинить перешкоди у проживанні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що через неприязні відносини була вимушена перейти проживати з спірного будинку до будинку своєї матері, де проживає до цього часу. Проти позову заперечувала з наведених вище підстав, та просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, з 17 серпня 1998 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON]. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 травня 2012 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.7). Поділ майна, набутого у шлюбі, у судовому порядку на проводився. За час шлюбу, 22 березня 2001 року, сторонами було придбано житловий будинок по вул. Суворова, 36 в смт. Терни Недригайлівського Сумської області, право власності на який було зареєстровано за позивачем [PERSON] (а.с.27-28). Дана обставина не заперечується сторонами. У цьому будинку зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] (а.с. 9). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо пояснили, що позивач та відповідач тривалий час (понад рік) у спірному будинку не проживають. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після розірвання шлюбу [PERSON] через неприязні стосунки з [PERSON] була вимушена покинути місце проживання в [INFO] та стала проживати у будинку своєї матері. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуте за час шлюбу майно, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачається, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок в смт. Терни, вул. Суворова, 36, Недригайлівського району Сумській області, був придбаний сторонами за час шлюбу, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя. Належних та допустимих доказів того, що будинок придбано за власні кошті позивача суду не надано. Оскільки [PERSON] є фактичним співвласником зазначеного будинку то їй, як власникові відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідча. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed