Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просив суд: стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 27 008,83 грн.; у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 80 000 грн., судові витрати по справі в сумі 7 250,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2019 року по кримінальній справі № 207/1842/18 було визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у прибуток держави у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Також в межах вказаної кримінальної справи розглядався цивільний позов, який був задоволений частково, а саме, даним вироком суду було стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну та моральну шкоду: витрати на лікування у розмірі: 7 222,68 гривень; моральну шкоду у розмірі: 20 000,00 гривень; витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2 500, 00 гривень. Не погодившись з такими висновками суду щодо цивільного позову, представником [PERSON] було подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області, оскільки розмір понесеної матеріальної шкоди, який був підтверджений відповідними доказами і визнаний обома сторонами під час судового розгляду справи та вже з урахуванням сплачених [PERSON] коштів (6000,00 грн.), складав: 16 222,68 грн., а фактично було стягнуто 7 222,68 грн. (не врахувавши, що сплачені 6000,00 грн. вже були відраховані від суми понесених та заявлених витрат і відраховані судом повторно), а також не було враховано та залишено поза увагою заяву представника потерпілого про збільшення розміру позовних вимог (понесених додатково на триваюче лікування в розмірі 4 708 грн.) та 3 000,00 грн. перераховані потерпілому на картковий рахунок, а також не погодившись із розміром моральної шкоди в апеляційній скарзі просив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на лікування у розмірі: 17 930, 68 грн. (16 222,68 грн. + 4708 грн. - 3000,00 грн.); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі: 80 000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , витрати на правову допомогу - надану адвокатом, [PERSON] , - у розмірі 5000,00 грн.; Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду м. Дніпро від 20.11.2019 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою від 22 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу дводенний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач не отримував, відповідно вказані недоліки усунути не міг, тому судом 06.02.2020 року було постановлено ухвалу про повернення позивачу позову, якою роз`яснено що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Отже враховуючи заявлені та підтверджені витрати під час розгляду справи № 207/1842/18 та сплачені під час розгляду справи відповідачем 9000 тисяч гривень, витрати на лікування на дату постановлення ухвали апеляційного суду м. Дніпра (20.11.2019 року) складали: 17 930, 68 грн.. Окрім того, внаслідок скоєного правопорушення [PERSON] внаслідок отриманих травм, позивачу була встановлена третя група інвалідності. Перебуваючи у рідних в Російській Федерації, позивач був вимушений продовжувати лікування, матеріальні витрати продовжують зростати. Постійне місце проживання [PERSON] - Російська Федерація у зв`язку з чим витрати пов`язані з матеріальною шкодою завданою здоров`ю на відшкодування перераховуються до гривні. Наразі позивач лікує посттравматичний тромбофлебіт правої нижньої кінцівки, який виявився важким, лікуванню піддається погано. Загалом витрати на лікування зараз пов`язані саме з лікуванням тромбу. Йому призначені препарати «Элеквис» та «Фелебодия 600». Витрати на препарати, за відповідним курсом НБУ на визначені в чеках дати, складають 9 078,15 грн. Таким чином з наведеного вбачається, що завдані [PERSON] тілесні ушкодження потягли за собою значні витрати матеріального характеру, і до сьогоднішнього дня витрати продовжують зростати, при цьому, усіх цих витрат не було, як би [PERSON] не порушив правила дорожнього руху, а тому справедливою і обґрунтованою є вимога про відшкодування винною особою - [PERSON] , усіх понесених позивачем на сьогоднішній день у зв`язку із травмуванням витрат - у розмірі 27 008,83 грн. У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; Згідно до частини третьої вказаної статті, - «Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.» Отже, [PERSON] фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані тілесні ушкодження, так і пережив сильне емоційне потрясіння, після якого досі не може оговтатись. Кардинально змінився спосіб його життя необхідністю прикладення значних зусиль для його організації, оскільки він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, встановлена група інвалідності. Визначаючи розмір грошового відшкодування, саме моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, [PERSON] фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані ушкодження, так і у зв`язку із тим, що у нього повністю змінився спосіб життя, його звички стали для нього більше не можливими, що здійснює неймовірний психологічний тиск, і невідомо скільки ще необхідно часу для встановлення більш-менш нормального способу життя. Він став інвалідом довічно, не може влаштуватися на роботу. Продовжує лікування. Позивач був вимушених близько двох місяців перебувати на стаціонарному лікуванні та перенести оперативне втручання. На час більше ніж 40 (сорок) днів позивач повністю втратив можливість самостійно пересуватись. До сьогоднішнього дня стан його здоров`я не відновлено, він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, зокрема, - тростини (палиці для ходьби). Позивачу було надано висновок про необхідність протезування суглобу, призначено групу інвалідності. До сьогоднішнього дня [PERSON] відчуває значні болі, у зв`язку з чим вимушений купувати та вживати знеболюючи препарати. [PERSON] вже не відновить свій стан здоров`я до того, яким він був до його травмування, та більше того, повинен буде постійно застосовувати допоміжні засоби для пересування, що звісно постійно відображатиметься на його психологічному та душевному стані, він не зможе повернутись до активного способу життя. Усі пережиті страждання у зв`язку із завданням шкоди позивач оцінює у розмірі 80 000 грн., і вважає, що ця сума є цілком обґрунтованою та справедливою, а при її визначенні була врахована поведінка [PERSON] , а саме, що останній залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому намагався допомагати у лікарні. Згідно до даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, і здійснює господарську діяльність, що свідчить про спроможність ним виплатити компенсацію моральної шкоди саме у пред`явленому розмірі, і це буде справедливим та повною мірою відповідатиме дійсності. Апеляційним судом встановивши всі обставини справи та перевіривши наявні матеріали справи, було встановлено, що судом першої інстанції ретельно не враховано доводів потерпілого щодо понесених витрат на триваюче лікування, які були понесені і заявлялися, тим самим, допустив істотні порушення вимог чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи зазначені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі мотивуючи тим, що він надавав матеріальну допомогу в тому розмірі, якому міг, перший час він постійно знаходився у лікарні, купував позивачу не тільки ліки, а і продукти харчування. Зазначив, що в нього скрутне матеріальне становище та дуже хворий син. Вислухавши сторони, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши їх письмовими доказами, суд доходить висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таки підстави. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2019 року по кримінальній справі № 207/1842/18 було визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у прибуток держави у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 12-14). Також в межах вказаної кримінальної справи розглядався цивільний позов, який був задоволений частково, а саме, даним вироком суду було стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну та моральну шкоду: витрати на лікування у розмірі: 7 222,68 гривень; моральну шкоду у розмірі: 20 000,00 гривень; витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2 500, 00 гривень. Не погодившись з такими висновками суду щодо цивільного позову, представником [PERSON] було подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області, оскільки розмір понесеної матеріальної шкоди, який був підтверджений відповідними доказами і визнаний обома сторонами під час судового розгляду справи та вже з урахуванням сплачених [PERSON] коштів (6 000,00 грн.), складав: 16 222,68 грн., а фактично було стягнуто 7 222,68 грн. (не врахувавши, що сплачені 6 000,00 грн. вже були відраховані від суми понесених та заявлених витрат і відраховані судом повторно), а також не було враховано та залишено поза увагою заяву представника потерпілого про збільшення розміру позовних вимог (понесених додатково на триваюче лікування в розмірі 4 708 грн.) та 3000,00 грн. перераховані потерпілому на картковий рахунок, а також не погодившись із розміром моральної шкоди в апеляційній скарзі просив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на лікування у розмірі: 17 930, 68 грн. (16 222,68 грн.+ 4 708 грн. - 3 000,00 грн.); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі: 80 000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , витрати на правову допомогу - надану адвокатом Скрипніком Ю. О., - у розмірі 5 000,00 грн.. Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду м. Дніпро від 20.11.2019 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 15-17). Відповідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою від 22 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу дводенний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач не отримував, відповідно вказані недоліки усунути не міг, тому судом 06.02.2020 року було постановлено ухвалу про повернення позивачу позову, якою роз`яснено що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (а.с. 18). Отже враховуючи заявлені та підтверджені витрати під час розгляду справи № 207/1842/18 та сплачені під час розгляду справи відповідачем 9000 грн., витрати на лікування на дату постановлення ухвали апеляційного суду м. Дніпра (20.11.2019 року) складали: 17 930, 68 грн.(а.с. 20-34). Окрім того, внаслідок скоєного правопорушення [PERSON] внаслідок отриманих травм, позивачу була встановлена третя група інвалідності (а.с. 19). Перебуваючи у рідних в Російській Федерації, позивач був вимушений продовжувати лікування, матеріальні витрати продовжують зростати. Постійне місце проживання [PERSON] - Російська Федерація у зв`язку з чим витрати пов`язані з матеріальною шкодою завданою здоров`ю на відшкодування перераховуються до гривні. Наразі позивач лікує посттравматичний тромбофлебіт правої нижньої кінцівки, який виявився важким, лікуванню піддається погано. Загалом витрати на лікування зараз пов`язані саме з лікуванням тромбу. Йому призначені препарати «Элеквис» та «Фелебодия 600». Витрати на препарати, за відповідним курсом НБУ на визначені в чеках дати, складають 9 078,15 грн (а.с. 35-40). Таким чином з наведеного вбачається, що завдані [PERSON] тілесні ушкодження потягли за собою значні витрати матеріального характеру, і до сьогоднішнього дня витрати продовжують зростати, при цьому, усіх цих витрат не було, як би [PERSON] не порушив правила дорожнього руху, а тому справедливою і обґрунтованою є вимога про відшкодування винною особою - [PERSON] , усіх понесених позивачем на сьогоднішній день у зв`язку із травмуванням витрат - у розмірі 27 008,83 грн. У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; Згідно до частини третьої вказаної статті, - «Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.» Отже, [PERSON] фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані тілесні ушкодження, так і пережив сильне емоційне потрясіння, після якого досі не може оговтатись. Кардинально змінився спосіб його життя необхідністю прикладення значних зусиль для його організації, оскільки він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, встановлена група інвалідності. Визначаючи розмір грошового відшкодування, саме моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, [PERSON] фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані ушкодження, так і у зв`язку із тим, що у нього повністю змінився спосіб життя, його звички стали для нього більше не можливими, що здійснює неймовірний психологічний тиск, і невідомо скільки ще необхідно часу для встановлення більш-менш нормального способу життя. Він став інвалідом довічно, не може влаштуватися на роботу. Продовжує лікування. Позивач був вимушених близько двох місяців перебувати на стаціонарному лікуванні та перенести оперативне втручання. На час більше ніж 40 (сорок) днів позивач повністю втратив можливість самостійно пересуватись. До сьогоднішнього дня стан його здоров`я не відновлено, він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, зокрема, - тростини (палиці для ходьби). Позивачу було надано висновок про необхідність протезування суглобу, призначено групу інвалідності. До сьогоднішнього дня [PERSON] відчуває значні болі, у зв`язку з чим вимушений купувати та вживати знеболюючи препарати. [PERSON] вже не відновить свій стан здоров`я до того, яким він був до його травмування, та більше того, повинен буде постійно застосовувати допоміжні засоби для пересування, що звісно постійно відображатиметься на його психологічному та душевному стані, він не зможе повернутись до активного способу життя. Усі пережиті страждання у зв`язку із завданням шкоди позивач оцінює у розмірі 80 000 грн., і вважає, що ця сума є цілком обґрунтованою та справедливою, а при її визначенні була врахована поведінка [PERSON] , а саме, що останній залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому намагався допомагати у лікарні. Згідно до даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, і здійснює господарську діяльність, що свідчить про спроможність ним виплатити компенсацію моральної шкоди саме у пред`явленому розмірі, і це буде справедливим та повною мірою відповідатиме дійсності (а.с. 41). Апеляційним судом встановивши всі обставини справи та перевіривши наявні матеріали справи, було встановлено, що судом першої інстанції ретельно не враховано доводів потерпілого щодо понесених витрат на триваюче лікування, які були понесені і заявлялися, тим самим, допустив істотні порушення вимог чинного законодавства. До сьогоднішнього дня позивач не отримав ніякого відшкодування з боку відповідача. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частин 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial