Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати недійсним кредитний договір № 7/12/Ю від 23.08.2912 р., укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», мотивуючи свої вимоги наступним. В забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором між банком та позивачем 23.08.2012 р. було укладено договір поруки № 7/12/Ю у відповідності до вимог якого останній став поручителем Товариства. 14.05.2015 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що впливає на інтереси позивача. Кредитний договір є недійсним, оскільки його умовами передбачено відповідальність за порушення тільки позичальника. Сторони не досягли згоди щодо відповідальності банку, що є суттєвими умовами відповідно до ст. 638 ЦК України і відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України договір має бути визнаний недійсним. Крім того є підстави для визнання кредитного договору недійсним за положеннями ст.. 230 ЦК України, оскільки, грошові кошти не були передані позичальнику, а направлені на придбання нерухомого майна. Також до кредитного договору є додатки один з яких підписано з боку банку керуючим Львівським головним регіонального відділення, а другий заступником Львівської філії ПАТ «Брокбізнесбанк». При цьому у графіках, прикладених до кредитного договору зазначені різні платежі та різні суми, що підлягають сплаті. Зазначене свідчить про наявність обману. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник ПАТ «Брокбізнесбанк» заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що дійсно з ТОВ «Санаторій «Карпатські зорі» було укладено зазначений позивачем кредитний договір, в забезпечення виконання умов якого [PERSON] виступив поручителем. В подальшому, а саме 03.07.2015 р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № 21 відповідно до якого первісний кредитор відступив вимогу по кредитному договору ПАТ «Укрінбанк». Таким чином ПАТ «Брокбізнесбанк» є неналежним відповідачем по справі. Представник ПАТ «Укрінбанк» в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Надав заперечення на позов де зазначив наступне. Під час укладання спірного кредитного договору сторони домовились і досягли згоди по всіх істотних умов договору та підписали останній. Крім того, відповідач не був стороною, як укладала договір, а отримав всі права та обов»язки за ним на підставі договору про відступлення права вимоги. Крім того, позивачем не надано доказів, які б свідчили про недійсність спірної угоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд в вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 23 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариство «Брокбізнесбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» було укладено кредитний договір № 7/12/Ю за умовами якого Товариство отримало грошові кошти у розмірі 6 238 577,60 грн. на стрк до 22.08.2017 р. включно. У п. 2.1. договору сторони зазначили, що грошові кошти надаються шляхом перерахування банком відповідної суми з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. В якості забезпечення виконання за кредитним договором 23.08.2012 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 7/12/Ю за умовами якого позивач взяв на себе зобов»язання відповідати за належне виконання умов кредитного договору позичальником, як солідарний боржник. Також, як свідчать матеріали справи, і не заперечується учасниками процесу, 03 липня 2015 р. ПАТ «Брокбізнесбанк» передав права та обов»язки по кредитному договору № 7/12/Ю ПАТ «Укрінбанк» за договором про відступлення права вимоги № 21. Представник позивача просить визнати недійсним кредитний договір № 7/12/Ю від 23.08.2012 р. у зв»язку із тим, що сторони не досягли згоди по всіх істотних умовах та відповідно до положень ст. 230 ЦК України за наявності обману сторони. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положеннями ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Під час розгляду справи не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про відсутність згоди сторони договору - позичальника на його укладення, не згоди з будь - якими умовами зазначеними у договорі. Не було встановлено також обставин, про наявності спорів між позичальником та кредитодавцем щодо предмету договору, інших умов угоди, які законодавець визначає як істотні. В свою чергу відповідно до ст.. 230 ЦК України Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 20 зазначив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В розумінні положень чинного законодавства України, доведення обставин з якими пердбачено можливість визнання угоди недійсною відповідно до ст. 230 ЦК України лежить на позивачеві. Проте в матеріалах справи докази які б свідчили про навмисне введення в оману позичальника банком щодо обставин, які впливають на вчинення правочину відсутні. Однією із обов»язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв»язку з його укладанням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Такої позиції дотримується Верховний Суд України, як свідчить правовий висновок зроблений за результатами розгляду 25.12.2014 р. справи № 6-94 цс13. Представником [PERSON] не доведено, що укладання кредитного договору, в забезпечення виконання умов якого позивач взяв на себе обов»язки поручителя, порушено права останнього. Доводи щодо наявності спору щодо заборгованості за кредитним договором не є в розумінні чинного законодавства України, доказом порушення прав особи. За таких обставин підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed