Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на наступні обставини. 02.07.2016 року [PERSON], керуючи автобусом «Рута 23 СПГ», допустив неуважність, не переконавшись в безпеці свого маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілессні ушкодження. Автомобіль «Санг Йонг Корандо», яким [PERSON] керував по довіреності і який на праві приватної власності належить йому, отримав значні технічні ушкодження. Вироком Лубенського міськрайонного суду від 27.04.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст. 286 КК України. Водій [PERSON] на момент вчинення ДТП перебував із [PERSON] у трудових відносинах. Цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу 27.01.2016 року була застрахована відповідно до полісу обовязкового стахування АЕ №6963638 в ПрАТ «СТ» Іллічівське», яке з 13.12.2016 року втратило членство в МТСБУ. 24.11.2016 року позбавлено всіх ліцензій, повязаних зі страхуванням. 11.04.2017 року оголошено про його ліківдацію, яка по даний час не завершена. Згідно звіту № 0502 про оцінку майна станом на 02 вересня 2016 року внаслідок ДТП йому завдано матеріального збитку в розмірі 170675 гривень 27 копійок. Крім того, за проведення оцінки пошкоджень автомобіля оцінювачу ПП [PERSON] 1000 гривень. Загальна сума збитків складає 171675 гривень 27 копійок. [PERSON] керував автобусом «Рута 23 СПГ», що належить [PERSON] із яким перебував у трудових відносинах, тому [PERSON], як власник автомобіля зобов'язаний нести відповідальність за матеріальну шкоду. Вважає, що під час розгляду справи суд повинен врахувати правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс 15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювачем шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову, заподіювач шкоди не позбавлений можливостей пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Просив стягнути з відповідача на його користь завдану йому майнову шкоду в розмірі 171675 грн. 27 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 21 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві і просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнав. Зауважив, що дійсно вироком Лубенського міськрайонного суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, але в ході досудового слідства вартість матеріального збитку завданого позивачу [PERSON] слідчим, прокурором не досліджувалось. Автомобіль на предмет механічних пошкоджень детально також ніким не оглядався. У матеріалах кримінального провадження відсутній перелік та опис механічних пошкоджень, тип ремонтних операцій пошкоджень автомобіля, що співпадав би із вказаним звітом про оцінку майна. В даний час неможливо об'єктивно встановити причинно-наслідковий зв'язок між локалізацією механічних пошкоджень, зазначених в протоколі огляду транспортного засобу, та ДТП, що мало місце 02.07.2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Зауважив, що звіт про незалежну оцінку майна є недопустимим доказом, оскільки не є висновком експерта, якого було б попереджено про кримінальну відповідальність. Просив зважити на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2018 року, відповідно до якої відшкодування шкоди, завданої особою, цивільну відповідальність якої застраховано, в межах суми страхового відшкодування має здійснювати страховик цієї особи. Представник 3-ої особи ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду справи, жодних пояснень не надав. Третя особа [PERSON] був присутній в підготовчому судовому засіданні, на якому клопотань, пояснень не надав. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 02.07.2016 року близько 14 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом - автобусом «Рута 23СПГ» д.н. [NUMBER], здійснюючи перевезення пасажирів, рухаючись по проїзній частині вулиці Старо-Троїцька в м.Лубни Полтавської області, виконуючи маневр ліворуч, не переконався в безпеці свого руху, допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] керував транспортним засобом «SSANG YONG KORANDO C200DI» д.н.з. [NUMBER] на підставі довіреності [NUMBER] від 02.07.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] Власником вказаного транспортного засобу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01.07.2011 року є [PERSON]. Вироком Лубенського міськрайонного суду від 27 квітня 2018 року у справі №539/613/17 [PERSON] винано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 29.05.2018 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Між [PERSON] та ФОП [PERSON] 14.07.2015 року укладений трудовий договір № 60, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язаний виконувати обов'язки водія, дотримуватись трудового режиму, ПДР та тримати автомобіль в належному технічному стані, а [PERSON] - оплачувати працю в розмірі 1220 грн. на місяць. Дія договору тривала до 27.12.2016 року. Власником автомобіля «Рута 23» [PERSON] в ПрАТ «СТ» Іллічівське», застрахована цивільно-правова відповідальності власників наземних тарнспортних засобів, що підтверджується полісом обовязкового страхування №АЕ 6963638, від 27.01.2016 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу складає 50 000 гривень, розмір франшизи - 510 гривень. Відповідно до звіту №0502 про незалежну оцінку майна, проведеної оцінювачем [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 160614,71 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля - 170675 грн. 27 коп. Відповідно до договору № 05/09-16 про проведення незалежної оцінки, від 25.08.2016 року вартість робіт з незалежної оцінки матеріального збитку складає 1000 грн. У матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про виплату старахового відшкодування, у якій відомості про прийняття заяви страховиком відсутні. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статттею 1172 Цивільного кодексу передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у порядку встановлену цим Законом оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.п.34.1., 34.2., 34.3. Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди: у такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно з п.п. 35.1., 36.2 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15 ц Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції Верховного Суду України сформульованої у справі №6-2587цс15 від 23.12.2015 р., згідно якої потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/18006/15 ц вказала, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 9 вказаного закону страхова сума - грошова сума у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору. Статтею 12 цього ж Закону передбачено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Таким чином вартість матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача складає: 121185 грн. 27 коп. (170675 грн. 27 коп. - 50000 грн.(ліміт) + 510 грн.(франшиза)) +1000 грн. (вартість оцінки) = 122 185 грн. 27 коп. При цьому суд не бере до уваги незгоду відповідача та його представника з розміром матеріального збитку, визначеного оцінювачем [PERSON], оскільки, по-перше, огляд транспортного засобу здійснювався за участі [PERSON], якого визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, по-друге, доводи відповідача та його представника щодо не дослідження в кримінальному провадженні вартості матеріального збитку, завданого позивачу [PERSON], є безпідставними, так як вказане питання не входить до предмета доказування в даному кримінальному провадженні, по-третє, звіт № 0502 про незалежну оцінку майна оцінювався судом як письмовий доказ, а не висновок експерта. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). При цьому, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних доказів на спростування розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано, клопотань про призначення експертизи ані відповідачем, ані його представником не заявлено. Позивачем [PERSON] при подачі позову до суду понесено документально підтверджені витрати на правничу (юридичну) допомогу у розмірі 8 000 грн., при цьому у вказану суму увійшли очікувані витрати за прийняття участі у судових засіданнях з розрахунку 850 грн. за кожну годину засідання. Витрати позивача на правничу допомогу, враховуючи, що по справі проведено судових засідань загальною тривалістю 1 год.30 хв., становлять 8075 грн. Дані витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 5733,25 грн. (8075*71% (відсоток задоволених вимог) / 100%). Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1218,90 грн. З позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правничу допомогу пропорційно розміру відхилених вимог у розмірі 2529,09 грн. (8721*29% (відсоток відхилених вимог) / 100%).

Outcome: partial