Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, мотивуючи вимоги тим, що при оформленні пенсії було виявлено розбіжності між зазначенням прізвища заявника в паспорті, трудовій книжці та в атестаті, а саме паспорт виданий на ім'я [PERSON] ([PERSON] - російською), трудова книжка - [PERSON] та атестат - [PERSON]. Заявник зазначає, що має право для призначення пенсії за віком, проте розбіжності в написанні прізвища у документах унеможливлюють оформлення пенсії, що і змусило звернутись до суду. Тому просить встановити факт належності [PERSON] трудової книжки та атестату № [NUMBER]. В судове засідання заявник не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій вимоги підтримує, просить розглядати справу без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надали через канцелярію суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення заяви, просить розглядати справу без участі представника. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON]. Відповідно до даних паспорта [PERSON] [NUMBER] виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14 лютого 2002 року, прізвище записано як «[PERSON]» (а.с. 7). Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номер, виданої ДПІ у Шевченківському районі м. Києва 22.03.2000 року, прізвище вказано як «[PERSON]». Разом з тим, в трудовій книжці прізвище вказано «[PERSON]», а в атестаті № [NUMBER] Київського професійного кулінарного училища - «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд вважає, що встановлення факту належності документів - трудової книжки та атестату, у яких містяться помилки у зазначені прізвища заявника, надасть заявнику можливість реалізувати своє право на отримання пенсії за віком, оскільки без встановлення такого факту періоди роботи вказані в трудовій книжці та атестаті про навчання не зможуть бути враховані до страхового стажу. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Таким чином, досліджена сукупність доказів та їх логічний аналіз дає підстави вважати про те, в трудовій книжці та атестаті № [NUMBER] були допущені помилки у зазначені прізвища заявника, а саме зазначено «[PERSON]» та «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Враховуючи викладене, суд вважає вимоги заявника доведеним та обґрунтованим.

Outcome: approved