Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21.06.2002 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої МКП «УК «Замостя» від 24.09.2019 року № 3115 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1967 року народження. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.02.2018 року про що складено відповідний запис № 72, Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. З часу розірвання шлюбу колишня дружина [PERSON] не проживає в житловому приміщенні де зареєстрована, понад один рік без поважних причин, про що складено відповідний акт від 24.09.2019 року представником МКП «УК «Замостя». Просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачки в порядку заочного провадження, оскільки відповідачка не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не подала до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21.06.2002 року (а.с. 7). Згідно довідки про склад сім`ї виданої МКП «УК «Замостя» від 24.09.2019 року № 3115 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1967 року народження (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.02.2018 року про що складено відповідний запис № 72, Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.10). [PERSON] не проживає в житловому приміщенні де зареєстрована, понад один рік без поважних причин, про що складено відповідний акт від 24.09.2019 року представником МКП «УК «Замостя» (а.с.8). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, відповідачка не проживає в спірній квартирі з 2018 року. Таким чином, відповідачка, будучи зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З відповідачки на користь держави слід стягнути 768,40 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved