Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. Позивач у позові вказав, що йому на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1992 року, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У будинку зареєстрований родич [PERSON], але фактично з 2006 року не проживає, жодної участі в оплаті комунальних послуг та поліпшені стану будинку не приймає, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше 6 місяців, позивач не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги і вимушений сплачувати за нього комунальні послуги і тому просить визнати його таким, що втратив право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про підтримання позовних вимог, в якій просив розглядати справу без його участі (а.с. 27). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, не надав (а.с. 21). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 22). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 24.11.1992 року, зареєстрованого у КП «Чугуївське МБТІ» 22.12.1992р. за р. № 30 (а.с. 4, 5, 9-11). Згідно довідки Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області № 02-47/33 від 06.02.2015р. у будинку [ADDRESS], що належить [PERSON], зареєстрований [PERSON], 1958 року народження, - відповідач по справі (а.с. 12). Факт непроживання відповідача у будинку з грудня 2006 року, який належить позивачу, підтверджується актом обстеження від 23.01.2015 року, складений за участю сусідів позивача: [PERSON], проживаючого у будинку [ADDRESS]., та [PERSON], проживаючої у будинку [ADDRESS]., який затверджено головою Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області та печаткою сільської ради (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація ж відповідача в будинку, який належить позивачу, перешкоджає здійсненню власником права користуванням та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6-ти місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановлених строків, проводиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, власником якого він є, зареєстрований його родич - відповідач, який фактично не проживає з грудня 2006 року, тому вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволені позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити.

Outcome: partial