Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить: визнати за собою право власності на транспортний засіб марки «Toyota Camry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на свою користь транспортний засіб марки «Toyota Camry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2016/000266 від 30.07.2016 року, укладений між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] , а також видане на підставі нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.07.2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав транспортний засіб марки «Toyota Camry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску. Право власності на вказаний транспортний засіб посвідчено Сервісним центром ВДАІ № 8014, на підставі чого позивачу видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та державний реєстраційний номер транспортного засобу [NUMBER] . У подальшому вказаний транспортний засіб за усною домовленістю передано позивачем особі, яка назвалась [PERSON] , у тимчасове користування, з передачею останньому комплекту ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, будь-яких довіреностей на право розпорядження та відчуження в будь-який спосіб відносно вищевказаного транспортного засобу [PERSON] видано не було. Разом з тим, через деякий час позивачу стало відомо, що належний йому транспортний засіб незаконно знято з реєстрації та переоформлено на [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2016/000266 від 30.07.2016 року. В свою чергу, позивач вказує, що як було з`ясовано в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2016 року за №12016100100013002 за фактом незаконного заволодіння його транспортним засобом, договір купівлі-продажу № 8043/2016/000266 від 30.07.2016 року на підставі якого здійснено незаконне переоформлення та фактично незаконне заволодіння автомобілем від імені позивача, підписано [PERSON] , який діяв на підставі довіреності виданої в порядку передоручення від [PERSON] до [PERSON] на право керувати та розпоряджатися (зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ, давати в оренду, продавати, дарувати, тощо) належним [PERSON] автомобілем. Довіреність видана 13.07.2016 року приватним нотаріусом Рябикіною A.A. на бланку серія НВХ №034935, номер запису в реєстрі нотаріальних дій № 1386, проте, така довіреність видавалась від [PERSON] до іншої особи з правом експлуатації, користування та розпорядження автомобіля, який не належить позивачу. На підставі вказаної довіреності відбулось переоформлення транспортного засобу громадянином [PERSON] , який отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] на належний [PERSON] автомобіль, та замінено державний реєстраційний номер з [NUMBER] на [NUMBER] . В подальшому автомобіль позивача було переоформлено з [PERSON] на [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу №5141/2016/123117 від 12.10.2016 року та видано свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] та новий державний реєстраційний номер [NUMBER] , замість попереднього [NUMBER] . На підставі наведеного та зважаючи на ту обставину, що спірний транспортний засіб був відчужений особою, яка не мала права на його відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна, тобто за відсутністю його волевиявлення, позивач просить визнати за ним право власності на транспортний засіб, витребувати транспортний засіб з чужого незаконного володіння, визнати недійсними договір купівлі-продажу транспортного засобу, а також видане на підставі нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також стягнути з відповідача [PERSON] 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 04.05.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою від 04.05.2017 року накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Сamry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску, що зареєстрований на [PERSON] за заявою позивача. 14.08.2017 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про заміну неналежного відповідача. Ухвалою від 05.02.2018 року замінено первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] та розгляд даної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02.10.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак до суду подав заяву, зі змісту якої вбачається, що сторона позивача позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просиввідмовити у задоволенні позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль [NUMBER] від 13.07.2016 року, власником транспортного засобу марки «Toyota», модель «Camry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску, є [PERSON] . За усною домовленістю [PERSON] передав [PERSON] ( [PERSON] ) транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску, в тимчасове користування. 30.07.2016 року між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої в порядку передоручення від [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] укладений договір № 8043/2016/000266 про купівлю-продаж автомобіля. В тексті вказаної довіреності зазначено, що [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , уповноважує [PERSON] керувати та розпоряджатися належним [PERSON] транспортним засобом марки «Toyota», модель «Camry», номер шасі [NUMBER] , 2015 року випуску, в тому числі розписуватись за [PERSON] , укладати договори: купівлі-продажу квартири, договір міни, оренди, про внесення змін та доповнень, розривати вказані договори, знімати з обліку та/абоставити на облік ТЗ. Однак позивач вказує, що ним не видавалось жодних довіреності громадянину [PERSON] на право розпоряджатися та відчужувати в будь-який спосіб автомобіль марки «Toyota Camry», що підтверджується витягом з реєстру довіреностей №32371015 від 18.10.2016 року. Таким чином останній вважає, що договір купівлі-продажу №8043/2016/000266 від 30.07.2017 року, який був укладений від його імені, порушує його законні права, як власника та є недійсним. У той же час, судом встановлено, що в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2016 року за №12016100100013002 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом позивача, договір купівлі-продажу №8043/2016/000266 від 30.07.2016 року, на підставі якого здійснено незаконне переоформлення та фактично незаконне заволодіння транспортним засобом, від імені позивача, підписано [PERSON] , який діяв на підставі довіреності виданої в порядку передоручення від [PERSON] до [PERSON] на право керувати та розпоряджатися (зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ, давати в оренду, продавати, дарувати, тощо) належним [PERSON] транспортним засобом марки «Toyota», модель «Camry». Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зокрема в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначив, що спірний автомобіль було відчужено особою, яка не мала права на його відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна, тобто за відсутністю волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В свою чергу, положеннями ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України та роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України). Стаття 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивачем не вчинялися дії щодо схвалення чи виконання правочину, а також відсутні будь-які документи, які б свідчили про таке. Більше того, матеріали справи свідчать про намагання [PERSON] довести, що оспорюваний договір було підписано всупереч його волі та інтересам, про що свідчить, зокрема, подання до правоохоронних органів заяви про вчинення злочину. А тому, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема те, що спірне рухоме майно [PERSON] набуте без вільного волевиявлення дійсного власника транспортного засобу - [PERSON] , суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу №8043/2016/000266 від 30.07.2016 року транспортного засібу марки «Toyota», модель «Camry», є недійсним. В подальшому транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry» [PERSON] було переоформлено з [PERSON] на [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу №5141/2016/123117 від 12.10.2016 року та видано свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] та новий державний реєстраційний номер [NUMBER] , замість попереднього [NUMBER] . Як передбачено вимогами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз`яснень, які містяться в п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст. 388 ЦК України. Крім того, на наявність права власності на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом відчуження на підставі укладених іншими особами правочинів, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-1цс15. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, є обов`язок доказування, тобто позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто саме позивач повинен надати докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених ст. 388 ЦК України, тому що вона встановлює спеціальні правила для захисту такого права. Тобто, з урахуванням ст. 12 ЦПК України,при зверненні до суду з позовом про витребування майна на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, позивач повинен довести факти й обставини, що мають значення для справи, а саме: факт, що майно вибуло з його володіння як власника не з його волі; факти й обставини, що підтверджують яким шляхом майно вибуло з його володіння. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що спірне рухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, а в наслідок неправомірних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на підставі правочину визнаного судом недійсним, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб підлягає витребуванню у [PERSON] та передачі його [PERSON] . Разом з тим, щодо позовних вимог стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. слід зазначити, наступне. При цьому, у відповідності з п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Нормамич.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначаєзалежновідхарактерута обсягу страждань (фізичних, душевних,психічнихтощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд маєвиходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, тривалість таких страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження авторитету в очахсім`ї, часу і зусиль необхідних для відновлення попереднього стану. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті незаконних дій щодо його майна. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, враховуючи, що обставини, на які позивач посилається у позові знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягаєчастковому задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2016/000266, укладений 30.07.2016 року між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] , а також видане на підставі нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] - недійсними, крім того, витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у сплаті судового збору в сумі по 2344,95 грн. з кожного, та з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сплаті судового збору в сумі 3944,95 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial