Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати ТОВ «ІК «Агросоюз РП», сплатити йому заборгованість по невиплаченій заробітній платі, середній заробіток, за час затримання розрахунку, компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, в загальному розмірі 3806 грн. 10 коп.. У ході слухання справи, позивач зменшив позовні вимоги та, з урахуванням того, що відповідач сплатив йому заборгованість по заробітній платі, просив стягнути з відповідача компенсацію за час прострочення розрахунку по заробітній платі в сумі 684 грн. 72 коп. та індексацію за затримання сплати заробітної плати в сумі 160 грн. 99 коп., а всього 845 грн. 71 коп.. Представник відповідача [PERSON], у судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи без його участі, змінені позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що, згідно проведеного розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем складає 693 грн. 34 коп., з яких, 560 грн. 23 коп. за затримку виплати заробітної плати та 133 грн. 11 коп. індексація заробітної плати. У судовому засіданні, позивач, ознайомившись із запереченнями відповідача, погодився з викладеними в них доводами та змінені позовні вимоги підтримав частково, просив стягнути з відповідача 693 грн. 34 коп.. Вислухавши позивача, врахувавши думку відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці», кожен працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. При цьому, відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно записів у трудовій книжці БТ ІІ № 5293183, [PERSON], 20.12.2013 року прийнятий на роботу в ТОВ «ІК «Агросоюз РП», на посаду слюсаря (наказ № 185-к). 15.05.2015 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням (наказ № 61/2-к) (а.с.3). Таким чином, ТОВ «ІК «Агросоюз РП» - відповідач у справі, при прийнятті на роботу [PERSON], набув статус роботодавця, який, при укладанні трудового договору з працівником, зобовязаний виплачувати йому заробітну плату відповідно до виконаної роботи. Відповідно до норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд погоджується з наданим позивачем порядком розрахунку заборгованості, що зазначений у заяві про зміну позовних вимог, однак враховує, що позивач не вірно визначив розмір заробітної плати, з якої такий розрахунок повинен проводитися, помилково включивши в нього компенсацію відпустки та лікарняні. Як вбачається з розрахункового листа [PERSON] (а.с. 4), розмір його посадового окладу становить 2465 грн. 00 коп. та саме з цієї суми повинні бути розраховані компенсаційні виплати, на що й посилався в поданих запереченнях представник відповідача та з чим погодився, в подальшому, й сам позивач. Враховуючи викладені обставини, а також часткове підтримання позовних вимог позивачем та визнання в цій частині позовних вимог відповідачем, суд вважає, що стягненню з відповідача, на користь позивача, підлягають: 560 грн. 23 коп. за затримку виплати заробітної плати та 133 грн. 11 коп. компенсація (індексація) заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а всього 693 грн. 34 коп.. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до норм ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial