Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що 27.04.2006 між ним та відповідачем, до зміни назви Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», (далі Банк) укладений Кредитний договір № 840/4-27/16/1/6-019, за яким Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 250000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 26.04.2013. Кредит надавався позивачу на ремонт нежитлових приміщень. В якості забезпечення виконання кредитного договору 26.04.2006 між Банком та позивачем укладено Іпотечний договір № 840/5-27/16/10/6-172, згідно з яким в іпотеку передано нежитлову будівлю літ. «Г-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 145, заставною вартістю 2032000,00 грн. Крім цього з фінансовим поручителем фізичною особою [PERSON] укладено Договір поруки від 27.04.2006 № 840/5-27/16/10/6-173. Позивач вважає, що кредитний договір містить несправедливі умови для споживача в частині обов`язку позичальника одночасно з укладенням кредитного договору укласти договір застави, договором встановлені дискримінаційні зміни відсоткової ставки відносно споживача, шляхом укладання додаткових умов для споживача встановлювались жорсткі обов`язки, тоді як надання послуги обумовлено лише власним розсудом виконавця, що є несправедливою умовою, тому вказаний договір порушує Закон України «Про захист прав споживачів» та має бути визнаний недійсним. Відповідно недійсність кредитного договору спричиняє недійсність іпотечного договору, який забезпечує зобов`язання за цим договором. Просить суд визнати недійсними кредитний договір та іпотечний договір, стягнути з відповідача судові витрати. 05.09.2018 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій посилався на обставини, викладені у первісній позовній заяві та доповнив тим, що незаконними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 100000 грн, просив визнати недійсними кредитний та іпотечний договори, стягнути з відповідача 100000 грн моральної шкоди та судові втирати (т. 1, а.с. 177-178). 27.02.2019 позивач вчергове уточнив та доповнив позов. Крім викладених у раніше поданих позовах обставинах, зазначив, що ним систематично здійснювалось погашення заборгованості, на підтвердження чого надав квитанції, тому вважав, що його обов`язок перед Банком виконаний у повному обсязі, просив суд визнати недійсними кредитний та іпотечний договори, визнати виконаним кредитний договір, стягнути з відповідача 100000 грн моральної шкоди та судові втирати. Позивач до суду неодноразово не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Під час розгляду вказаної справи через неявку позивача суд ухвалою від 17.04.2018 залишав позов без розгляду, проте вказана ухвала скасована Апеляційним судом Харківської області та справу направлено для продовження розгляду. Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що повторна неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, неодноразово направляв заперечення, в яких посилався на необґрунтованість й недоведеність позовних вимог, відповідність спірного договору вимогам закону, просив застосувати наслідки закінчення строків позовної давності, оскільки від дня укладення спірного договору до дня подачі позову до суду пройшло більше трьох років. Справу просив розглянути у свою відсутність (т. 1, а.с. 180). Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 27.04.2006 між [PERSON] та Банком укладений договір кредиту № 840/4-27/16/1/6-019 з подальшими договорами про внесення змін, за яким Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 250000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 26.04.2013 (т. 1, а.с. 6-24). В якості забезпечення виконання кредитного договору 26.04.2006 між Банком та позивачем укладено Іпотечний договір № 840/5-27/16/10/6-172, згідно з яким в іпотеку передано нежитлову будівлю літ. «Г-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 145, заставною вартістю 2032000,00 грн. (т. 1, а.с. 25-27). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено в ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 вказаного Закону (в редакції на час укладення спірного кредитного договору) споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Судом встановлено, що позивачем отриманий кредит у розмірі 250000 доларів США на ремонт нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] , [ADDRESS] Гвардії, [ADDRESS] , тобто кредит наданий на поточні потреби, тому він не є споживчим. Таким чином, при вирішенні даного спору мають враховуватись вимоги, яким має відповідати спірний правочин, закріплені в ст.ст. 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладенні договору сторонами дотримані вимоги як зазначених статей ЦК України, так і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо письмового повідомлення позивача про умови кредитування, за заявою останнього кредит наданий саме в іноземній валюті. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Зазначені вимоги відповідачем дотримані, отже доводи позивача про несправедливість умов договору є необґрунтованими. За клопотанням позивача ухвалою від 09.04.2019 призначалась судово-бухгалтерська експертиза з метою встановлення, чи було виконано в повному обсязі обов`язок [PERSON] перед Банком щодо повернення кредитних коштів, проте ухвала суду не виконана, експертиза не проведена через не сплату позивачем вартості робіт з проведення експертизи за рахунком. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, під час розгляду справи судом позивач не виконав свого процесуального обов`язку та не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження позовних вимог в частині повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позов в частині визнання договорів недійсними не підлягає задоволенню, оскільки угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Судом не встановлені обставини, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків цього. Позов в частині визнання зобов`язання є недоведеним, а тому ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позову через його недоведеність. Оскільки судом встановлена недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові, підстав для застосування строків позовної давності не вбачається. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди (як майнової, так і моральної (немайнової)) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки при судовому розгляді не встановлено протиправності дій відповідача при укладенні спірних договорів, наявності шкоди, підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Outcome: dismissed