Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], законного представника неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], законного представника [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником будинку [ADDRESS]. На день звернення до суду у вказаному будинку крім його родини зареєстровані та не проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначає, що відповідачі не проживають за вказаною адресою, однак, залишається зареєстрованим у будинку, що завдає йому труднощі матеріального характеру, пов'язані з оплатою комунальних послуг та позбавляє його права належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном. Таким чином, позивач просить усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, шляхом визнання [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням а саме: будинком [ADDRESS]. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду, відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності ,позовні вимоги просив задоволити усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном. Відповідачі в судове засідання не прибули, про день та час слухання справи повідомлені 2 із 4 належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за їх відсутністю до суду не надали, тому суд приймає рішення у відсутності сторін. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено що на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку позовного провадження без учасників справи за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], Закарпатської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 08 жовтня 2013 року та іншими доданими належними доказами по справі . Наданими суду доказами підтверджується, що відповідачі не проживають за вказаною адресою, однак, залишається зареєстрованим у будинку, що завдає позивачу труднощі матеріального характеру, пов'язані з оплатою комунальних послуг та позбавляє його права належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, що тягне за собою порушення вимог статті 150 ЖК Української РСР. Власник майна, а в даному випадку будинку, відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення не були пов'язані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб визначений статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі статтею 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 3 із 4 Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що відповідачі, будучи зареєстрованим у будинку не проживає в ньому понад встановлений частиною 2 статті 405 ЦК України строк та не цікавляться вказаним житлом, не несуть ніяких витрат щодо сплати комунальних послуг, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо визнання втратившими право на користування житлом неповнолітніх дітей слід зазначити, що системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітні [PERSON] - [INFO] [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] у спірному будинку не проживають. Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено порядок стягнення судового збору, який покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідачів згідно платіжного доручення від 31 липня 2018 року на користь позивача. На підставі ст.ст. 391,405 ЦК України, суд

Outcome: approved