Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарських та побутових будівель та споруд, який розташований по [ADDRESS], Кіцманського району,Чернівецької області. Вказує, що рішенням Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області № 647-18/2013 від 23.08.2013 року передано безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,1619 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за вищевказаною адресою. Посилається на те, що на підставі даного рішення реєстраційною службою Кіцманського РУЮ в Чернівецькій області відповідачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), розміром 0,1619 га, розмір часток 1/1, тобто [PERSON] стала одноосібним власником спірного майна, що порушує права [PERSON], як співвласника даної земельної ділянки, а тому просив позов задоволити. Позивач та його представник в судому засіданні підтримали свої вимоги з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що вона вважала себе єдиним власником земельної ділянки, так як була замовником технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку . Представник Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про визнання позовних вимог та просить розгляди справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно з'ясувавши фактичні обставин на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Так, статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарських та побутових будівель та споруд, який розташований по [ADDRESS], Кіцманського району,Чернівецької області. (а.с.10-11). Рішенням Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області № 647-18/2013 від 23.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] передано безоплатно у спільну сумісну власність. земельну ділянку площею 0,1619 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за вищевказаною адресою (а.с.21). Також встановлено, що відповідачем [PERSON] було приватизовано спірну земельну ділянку площею 0,1619 га та 11.11.2013 року отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно . Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Відповідно до п.в ч.2 ст.89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, співвласників жилого будинку. Згідно до положень ч. 4, 5 статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, із змінами внесеними згідно з постановою пленуму ВСУ №2 від 19.03.2010 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно з ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до положень п.б ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчиненню дій що порушують права або створюють небезпеку порушенню прав. Таким чином, суд вважає, що право [PERSON] на володіння належною йому частиною земельної ділянки порушено, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved