Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в праві користування жилим приміщенням шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначив, щоє власником квартири [ADDRESS] , однак відповідач перешкоджає його проживанню, після сварки вигнав його з квартири, змінив замок на вхідних дверях, в зв'язку з чим порушені його права на проживання в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру. В обґрунтування позову зазначив, щоє співвласником квартири [ADDRESS], що належить їм з позивачем на праві спільної часткової власності в рівних долях. В спірній квартирі він проживає з дружиною та сином. [PERSON] з 1998 року знаходився у розшуку, не мешкає в квартирі, забрав усі належні йому речі та не повідомив про місце свого проживання. Вважає, що не порушував право батька як співвласника на користування житловим приміщенням, просить визначити, що їм з [PERSON] належить по 1/2 частині квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити, за зустрічним позовом не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день, та час розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку. Представник відповідача [PERSON] за позовом заперечує, суду пояснила, що [PERSON] права батька, як власника не порушував, однак вважає, що дві сім'ї не можуть мешкати в однокімнатній квартирі, заявлені зустрічні вимоги підтримала, просить позов [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, що визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представників позивачів, свідка [PERSON] суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та [PERSON] за наступними підставами. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1996 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.08.2011 року, власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON]. Квартира є однокімнатною, загальною площею 35,6 кв.м., житловою 17,1 кв.м. В квартирі проживає [PERSON] з дружиною та сином. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2017 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» П. 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. [PERSON] в квартирі не проживає з 1998 року, ключів від квартири не має, його особистих речей в квартирі немає, за комунальні платежі він не сплачує, порядок користування спірною квартирою між учасниками спільної сумісної власності не встановлено, та позивачем в первісному позові не заявлено. У свідоцтві на право власності на житло не визначені розміри часток квартири, що належала кожному із співвласників даної квартири. На теперішній час в зв'язку з неприязненими стосунками у сторін виникла необхідність у виділені часток у даній спільній квартирі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2017 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» П. 17. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. У відповідності до частини 1 статті 368 ЦК України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право спільної сумісної власності є безчастковим (бездольовим) правом спільної власності. Тому кожен з учасників спільної сумісної власності не має права на частку в праві власності на спільну річ і не має повноважень у відношенні часток інших співвласників на спільну річ. Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При праві спільної сумісної власності розмір частки кожного із співвласників не визначений. Разом з тим, кожний із співвласників має право на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, в натурі. При виділі частки одного із співвласників необхідно попередньо визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить цьому співвласникові. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України визначено: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне усунути перешкоди [PERSON] в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в спірну квартиру та можливим визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] в належній на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] є рівними - по 1/2 частині. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved