Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2013 року [PERSON] прийняв спадщину за померлим [PERSON] і є його правонаступником. 28.09.2011 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користування ним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі у зустрічних позовних вимогах просив суд відмовити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що [PERSON] постійно проживала в квартирі [ADDRESS], вела спільне господарство, оплачувала комунальні послуги, а [PERSON] перешкоджав [PERSON] проживати та перебувати у спірній квартирі, змінював замки. Суд вислухавши поснення сторін, свідків по справі, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову та зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.01.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №5 від 03.01.2006 року. Згідно із свідоцтвом про право власності від 03.04.1997 року, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2013 року [PERSON] прийняв спадщину за померлим [PERSON]. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У відповідності до ст.157 ЖК країни членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що до відповідачки [PERSON] заходи запобігання і громадського впливу не застосовувались. Доказів на підтвердження систематичного псування або руйнування житлового приміщення з боку позивача суду не надано. Окрім того в судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось відповідачкою, що на даний час [PERSON], прописана у квартирі [ADDRESS], однак там не проживає. Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що правові підстави для виселення відповідачки з спірної квартири, на які посилається позивач - відсутні, а тому вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Згідно із відповіддю з Івано-Франківського МВ УМВС України від 29.09.2011 року вбачається, що [PERSON] зверталась у Пасічнянське міське відділення міліції з приводу конфліктів з громадянином [PERSON] По даному зверненню прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі ст.6 КПК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги по зустрічному позову, оскільки судом не встановлено, що позивачці по зустрічному позову чиняться перешкоди в користуванні житловим приміщенням, що по [ADDRESS], так як судом встановлено, що [PERSON] добровільно залишила місце проживання у спірній квартирі. Слід також відмітити, що на сьогоднішній день відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2013 року [PERSON] прийняв спадщину за померлим [PERSON] і [PERSON] не є членом сім»ї власника. На підставі ст.ст. 109, 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст.317, 3190 389, 391 ЦК України, ст. 47 Конституції України ст.57, 60 ЦПК України, ,

Outcome: dismissed