Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення з-під арешту автомобіля Mercedes-Benz Vito 110 D, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] та визнання за ним права власності на вказаний автомобіль. В обґрунтування позову вказав, що 28.04.2007 року придбав у відповідача автомобіль Mercedes-Benz Vito 110 D, 1998 року випуску. Договір купівлі-продажу був складений без нотаріального посвідчення, через відсутність у [PERSON] паспорта громадянина України. 28.12.2016 року в сервісному центрі МВС України довідався про наявність арешту на автомобіль, накладеного постановою державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області. Просить звільнити автомобіль Mercedes-Benz Vito 110 D, 1998 року випуску з під арешту та визнати за ним право власності на даний автомобіль. В судове засідання сторони не зявились, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи [PERSON] 30.03.2017 року, направила до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі (а.с. 36). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Mercedes-Benz Vito 110 D, 1998 року випуску належить [PERSON] (а.с. 10). З довіреності від 05.03.2007 року посвідченої державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON], вбачається, що відповідач уповноважив [PERSON] та [PERSON], кожного окремо, управляти та розпоряджатись належним йому автомобілем Mercedes-Benz Vito 110 D, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № VSA63807413120522 реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана строком на 10 років, до 05.03.2017 року (а.с. 9). Крім того, позивач долучив до матеріалів позовної заяви копію договору купівлі продажу від 28.04.2007 року, складеного, у звязку з відсутністю паспорту, [PERSON] власноруч, в якому він зазначив, що продав [PERSON] автомобіль Mercedes-Benz Vito 110 D, 1998 року випуску та отримав кошти в сумі 10 500 умовних одиниць. Претензій не має (а.с. 11). Проте наданий договір купівлі-продажу не може бути прийнятий судом виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно норм цивільного законодавства України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що є одною із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися. Відповідно до статті 208 ЦК України правочини укладені фізичними особами між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (у даному випадку сума коштів вказана у розписці значно перевищує встановлені законодавством межі) належить вчиняти у письмовій формі. Це вказує, на те, що правочин по купівлі-продажу автомобіля позивачем може вважається таким, що вчинений, якщо його зміст зафіксований у договорі купівлі-продажу. Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3) ч.1 ст. 208 ЦК України. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (який дів на час виникнення спірних правовідносин), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім документів визначених порядком, також додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічних паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Cудом встановлено, що всупереч вказаним вимогам Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, позивач з 2007 року, у разі придбання ним автомобіля, не здійснив обовязкової процедури державної реєстрації (перереєстрації) такого автомобіля, не отримав на своє імя свідоцтво про реєстрації транспортного засобу. Відповіднодо Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, договір купівлі-продажу автомобіля підлягає державної реєстраціїв МРЕВ ДАІ і є вчиненим лише з моменту його державної реєстрації. Положення щодо визнання в судовому порядку дійсним правочину, який не є вчиненим через нездійснення його державної реєстрації, у чинному законодавстві відсутні . Положення ст.220 ЦК України про визнання договору купівлі-продажу дійсним до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки вказані норми закону мають бути застосовані лише до угод, які потребують обовязкового нотаріального посвідчення, при ухиленні однієї із сторін від вчинення вказаних дій. Договори купівлі-продажу автомобілів не потребують обовязкового нотаріального посвідчення, що виключає можливість визнання договору дійсним на підставі вказаної норми закону. А тому наданий позивачем договір, як укладений з порушенням вимог діючого законодавства, ніяких правових наслідків для сторін не несе. Оскільки власником спірного автомобіля, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є відповідач [PERSON], постановою державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про арешт рухомого майна боржника [PERSON], та оголошення заборони на його відчуження, було накладено арешт на спірний автомобіль, про що внесено запис про публічне обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Рішення суду до теперішнього часу виконані не були (а.с. 7-8, 23-24, 26-27). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, враховуючи, що на час ухвалення судового рішення, власником спірного автомобіля, є відповідач [PERSON], передбачених законом доказів переходу права власності на автомобіль від відповідача до позивача, останнім у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано, суд не вбачає підстав скасування арешту, накладеного державним виконавцем на даний автомобіль, а тому підстави для задоволення позову [PERSON] про зняття такого арешту та визнання права власності, відсутні.

Outcome: dismissed