Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції, державної казначейської служби України в Цюрупинському районі Херсонської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями та бездіяльністю державного виконавця. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що 27 червня 2013 року Цюрупинським районним судом, справа № б64/1485/13-ц, було прийнято рішення, яким визнано неправомірність дій та бездіяльність державного виконавця ВДВС Цюрупинського РУЮ Осипової О.Є.. Рішення було оскаржено представником ВДВС до апеляційного суду та ухвалою від 03.09.2013 року було залишене в силі. Зазначеними незаконними діями та бездіяльністю відповідача йому було завдано матеріальних та моральних збитків у сумі 3010,75 грн., що складається з наступного: оплата за виконавчі дії у сумі 86,05 грн., оплата евакуатора у сумі 707,00 грн., оплата за послуги за зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику 300,00 грн., судовий збір у сумі 117,70 грн. та моральної шкоди у розмірі 1800,00 грн.. Позивач зазначив, що моральна шкода була викликана тим, що на посту ДАІ його та його жінку з дитиною-інвалідом було висаджено з арештованого автомобіля 16.04.2013 року, в той час, коли вони направлялися згідно з путівкою Міністерства охорони здоров'я України № 400 до лікувально-оздоровчого закладу клінічний санаторій «Хаджибей», що знаходиться в Одеській області. В результаті цього, вони не змогли потрапити до вказаного лікувального закладу. Крім того, його моральні страждання були також викликані стражданням його дитини-інваліда, яка не змогла потрапити до оздоровчого закладу вчасно, йому довелося докласти неймовірних зусиль щоб потрапити до вказаного закладу. Тим більше на сьогодні судовий наказ, на підставі якого виносилася постанова про затримання транспортного засобу позивача, скасована. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ВДВС Цюрупинського РУЮ Осипова О. Є. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що на виконанні у державного виконавця перебував виконавчий документ про стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 25,50 грн., в якому була вказана адреса боржника, за якою боржник повідомлявся та проводились виконавчі дії, тому вважається, що боржник був належно повідомлений про суму заборгованості та перебуванні на виконанні у державного виконавця виконавчого документу. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Таким чином, державний виконавець не є окремим суб'єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - ДВС. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Розпорядником видатків з Державного бюджету України є Державне казначейство України. До того ж, витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, як зазначає боржник в позовній заяві, в сумі 86,05 грн. згідно Закону України «Про виконавче провадження» складаються з витрат та пересилання документації, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої влади. Крім того, позовні вимоги, що стосуються моральних страждань вважає безпідставними, оскільки лікування дитини розпочиналось 16.04.2013 року, а 17.04.2013 року винесено постанову про звільнення майна боржника з під арешту та постанову про зняття з розшуку майна боржника, а саме автомобілю зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER] та направлено за вих. № 6039 № 7355 до УДАІ в Херсонській області та МРЕВ ДАІ Цюрупинського району та видано на руки боржнику. Транспортний засіб боржником отримано 17.04.2013 року, а на лікування боржник доставив дитину 19.04.2013, тобто на два дні пізніше. Тому просить в задоволенні позовних відмовити в повному обсязі. Представник відповідача державної казначейської служби Буриченко А. І. позовні вимоги, що пред'явлені до державної казначейської служби, не визнав та суду пояснив, що державною казначейською службою не завдано позивачеві жодних моральних та матеріальних страждань. Щодо позовних вимог, що пред'являються до державної виконавчої служби, то представник відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог. Крім того, додав, що відповідно до ст. 43 Бюджетного Кодексу України Державна казначейська служба України в Цюрупинському районі Херсонської області здійснює розрахунково - касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. ВДВС Цюрупинського РУЮ є розпорядником бюджетних коштів (ст.22 Бюджетного Кодексу України), реєстраційні та спеціальні реєстраційні рахунки якого відкриті в Державній казначейській службі України в Цюрупинському районі Херсонської області, тому ВДВС Цюрупинського ПУЮ може самостійно здійснити виплати, а в задоволенні позовних вимог, в частині, що пред'явлена до державної казначейської служби, відмовити. Прокурор вважає, що неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця щодо позивача були встановлені рішенням Цюрупинського районного суду від 27.06.2013 року, що набрало законної сили 03.09.2013 року, тому вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки присутній причинно-наслідковий зв'язок між діями та бездіяльністю державного виконавця та спричиненою матеріально та моральною шкодою. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, прокурора прокуратури Цюрупинського району, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 27 червня 2013 року ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області скаргу [PERSON] на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця ВДВС Цюрупинського РУЮ Осипової О. Є. та стягнення витрат було задоволено частково, рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, а саме ті, що полягали у ненаданні можливості боржнику самостійно виконати рішення, не надання постанови про виконавче провадження під особистий підпис боржнику, не здійснення стягнення на кошти боржнику у гривні та іноземній валюті, про накладення арешту на автомобіль, не відкладення виконавчий дій, не повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження за зареєстрованою адресою, були визнані незаконними. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.09.2013 року вказана ухвала була залишена без змін. Зазначені незаконні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця потягли за собою завдання матеріальної та моральної шкоди позивачеві, що складається з наступного: витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій в сумі 86,05 грн., оплата евакуатора у сумі 707,00 грн., оплата за послуги за зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику 300,00 грн., судовий збір у сумі 117,70 грн. за подання скарги, моральної шкоди у розмірі 1800,00 грн.. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 року, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому ЦПК України та ГПК України порядку незалежно від наявності спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставною для залишення скарг без розгляду або яким-небудь чином пливати на останній. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною другою статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до п. 12 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). Враховуючи те, що незаконність рішень, дій та бездіяльності державного виконавця встановлена рішенням суду, що набрало законної сили (а. с. 11-14), майнова шкода, завдана позивачеві, є обґрунтованою, складається із витрат, спричинених незаконними діями, рішенням та бездіяльністю державного виконавця. Суд критично відноситься до доводів представника ВДВС Цюрупинського РУЮ щодо необґрунтованості включення витрат, пов'язаних із здійсненням виконавчих дій, оскільки постанови надсилалися не за зареєстрованим місцем проживання боржника. Таким чином, вимоги позивача щодо стягненням матеріальних збитків є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судовим рішенням встановлено та не підлягає додатковому доказуванню, що рішення, дії та бездіяльність державного виконавця були неправомірними, що позбавило позивача [PERSON] законних прав на автомобіль, на відпочинок, додали зайвих переживань, пов'язаних із необхідність звільнення автомобіля з під арешту, доставлення дитини-інваліда до лікувально-оздоровчого комплексу з пропущенням строків, необхідності звернення до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, що завдало позивачеві моральні страждання. Суд критично відноситься до тверджень представника ВДВС Цюрупинського РУЮ з приводу того, що постанова про звільнення майна з під арешту була винесена 17.04.2013 року, а дитина була доставлена до лікувально-оздоровчого лише 19.04.2013 року, оскільки дитина мала потрапити до лікувально-оздоровчого комплексу 16.04.2013 року, а не потрапила через незаконний арешт транспортного засобу. Таким чином, оскільки в даному випадку присутній причинно-наслідковий між рішеннями, діями та бездіяльністю державного виконавця та моральними стражданнями позивача, суд приходить до висновку про необхідність вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, зважаючи на наявність належних та допустимих доказів на підтвердження вимог позивача щодо завдання матеріальної шкоди та доведення розміру спричиненої моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Витрати по справі відповідно до положень ст. 88 ЦПК України необхідно віднести на державу.

Outcome: approved