Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, свої вимоги мотивує тим, що 22.09.1987 року Придніпровським районним судом м. Черкас його було засуджено за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК УРСР до 3 років позбавлення волі. 02.12.1981 для відбування покарання його було направлено до виправно-трудової колонії № 68, яка знаходилася у с. Таганча Канівського району Черкаської області, де відбував покарання з 3 грудня 1981 року по 29 червня 1983 року та з 31 серпня 1983 року по 3 вересня 1984 року. Під час відбування покарання він залучався до праці та працював намотчиком електрокотушок, замовлення на які надходили з різних підприємств промисловості держави.В даний час він має право на пенсію, але підтвердження трудового стажу за час відбування покарання в місцях позбавлення волі у відсутнє. Виправно-трудову колонію №68 ліквідовано і документи було здано до архіву, тому він звернувся із заявою до МВС України, звідки отримав відповідь з рекомендацією звернутися до ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області, що мною і було зроблено.Відомостей про період роботи за час відбування покарання в Установі в архівних матеріалах не виявлено.За отриманням додаткової інформації з даного питання він звертався до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», звідки отримав лише довідку про термінвідбування в СІЗО і дату направлення до ВТК. Установлення даного факту для нього юридичне значення, тому що позбавляє його реалізувати право на пенсійне забезпечення. В судовому засіданні заявник разом із своїм представником заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити з підстав викладених в заяві. Представники заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечували, пояснивши, що відповідно до чинного законодавства трудовий стаж на який вказує заявник не може бути зараховано до загального стажу щодо нарахування пенсії. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки МВС України, серії РЕЧ № 0066714, [PERSON] 22.09.1981 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК УРСР до 3 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 10.11.1981. Згідно довідки МВС Департаменту з питань режиму та службової діяльності від 10.02.2017 року за № К-680 відомості в архівних документах ГДА МВС щодо його виконуваної роботи за період відбування покарання відсутні. Згідно довідки МВС України в Черкаській області від 29.05.2017 року за № 1-К-16 відомості про період роботи [PERSON] в період відбування покарання в архівних матеріалах відсутні, та його особова справа знищена. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], які працювали в установі виконання покарань ІТК-68, засудженого [PERSON], вони особисто не памятають, але пояснили, що він працював на промисловості, так як ті хто відмовлявся працювати притягувались до дисциплінарної відповідальності і в подальшому втрачали право на умовно-дострокове звільнення. Таким чином, інформація про те що заявник під час відбування покарання залучався до праці та працював намотчиком електрокотушокдокументально не підтверджена. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає письмові пояснення [PERSON] та [PERSON]недостатнім доказом того, що заявник під час відбування покарання залучався до праці та працював намотчиком електрокотушок, адже жодними документами, що велися виправно-трудовою колонією №68 чи відповідями відповідальних за це осіб, даний факт не підтверджено. За таких обставин суд вважає, що факт роботи намотчиком електрокотушок[PERSON] під час відбування покарання в установі виконання покарань ІТК-68, не знайшов свого підтвердження.

Outcome: dismissed