Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини обґрунтовуючи позов тим, що 07.12.2004 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 6,96 га., розташованої на території [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належить спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності серії КР №090206. Позивач є спадкоємцем за заповітом вказаної земельної ділянки, посвідченим 12.08.2002 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області [PERSON] Для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач в лютому 2015 року звернувся до приватного нотаріуса Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], однак остання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом відмовилась з тих підстав, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Посилаючись на ст.1270, 1220 ЦК України зазначає, що у шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], так-як йому не було відомо, що відносно нього спадкодавець склала заповіт, яким заповіла йому земельну ділянку. Про наявність заповіту позивачу стало відомо в січня 2015 року. А тому просить визначити [PERSON] додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] віри Тимофіївни, померлої 07.12.2004 року. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та докази, що містяться в матеріалах справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судове засідання не зявився. Від голови [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області надійшла заява, в якій просив розглянути справу без участі представника відповідача (а.с.31). Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 07 грудня 2004 року у селищі Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області померла [PERSON], що підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №211941, виданого 08.12.2004 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 6,96 га., що розташована на території [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії КР №090206 (а.с.11). Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини [PERSON] є день її смерті, тобто 07 грудня 2004 року. Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, шестимісячний строк для прийняття спадщини померлої [PERSON] закінчився 07 червня 2005 року. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №143 від 16.02.2015 року померла [PERSON], яка народилась 26.07.1908 року в селі Водяно-Михайлівка Бобринецького району Кіровоградської області, була зареєстрована та постійно проживала в [INFO] з 1993 року по день смерті. На час смерті проживала одиноко, разом з померлою ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с.40). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на них свідоцтва про право на спадщину) № 40131530 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 07.12.2004 року, не заводилась (а.с.33). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1369 ЦК України). Однак, позивач протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звернувся, а звернувся із вказаних питань до приватного нотаріуса Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] лише 18 лютого 2015 року (а.с.10). За змістом ст. 1217 ЦПК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.2, 3 ст.1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. 12 серпня 2002 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області [PERSON] посвідчено і зареєстровано в реєстрі за №122 заповіт [PERSON]. Однак в дублікаті заповіту зазначено, що підпис заповідача - [PERSON] відсутній, що підтверджується його копією (а.с.9), сам заповіт [PERSON]від 12 серпня 2002 року також підпису заповідача не містить, що підтверджується засвідченою ксерокопією заповіту (а.с.38). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанови Верховного Суду України 26 вересня 2012 року (справа № 6-85 цс 12), прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, визначено, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Частиною першою статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Однак, позивачем не надано доказів того, що він не мав можливості з обєктивних, непереборних, поважних причин у передбачений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини [PERSON] звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Посилання [PERSON] на ту обставину, що йому не було відомо, що відносно нього [PERSON] (спадкодавець) склала заповіт, яким земельну ділянку заповіла йому, а стало відомо про наявність заповіту в січні 2015 року, що обєктивно, непереборно перешкодило прийняттю ним спадщини, не доведено позивачем будь-якими належними та допустимими доказами під час розгляду справи. Крім того, сама по собі необізнаність позивача про складення на його користь [PERSON]заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не має право спадкування після смерті [PERSON], яка наступила 07 грудня 2004 року, оскільки пропуск шестимісячного строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] відбувся позивачем без поважних причин. Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 1223 ЦПК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Однак в дублікаті заповіту зазначено, що підпис заповідача - [PERSON] відсутній, що підтверджується його копією (а.с.9), сам заповіт [PERSON]від 12 серпня 2002 року також підпису заповідача не містить, що підтверджується засвідченою ксерокопією заповіту (а.с.38). Статтею частин 1, 2 ст.1247 «Загальні вимоги до форми заповіту» ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Отже, заповіт [PERSON] від 12 серпня 2002 року, що не підписаний особисто заповідачем, є нікчемним. Крім того, [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, адже заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми (не підписаний заповідачем) в силу ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, а зі змісту ст.3 ЦПК України випливає, що право позивача, яке не існує, не порушене, а тому захисту не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed