Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.04.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 2020 доларів США на строк до 15.04.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 08.04.2016 року відповідачем було видано розписку. 10.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5050 доларів США на строк до 15.11.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 10.11.2016 року відповідачем було видано розписку. 20.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5835 доларів США на строк до 31.12.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 20.12.2016 року відповідачем було видано розписку. Станом на 15.03.2017 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 347144, 50 грн., 3% річних 3786,18 грн., заборгованість по відсоткам 19654,75грн. Просив суд стягнути з відповідача суму позики в розмірі 347144,50грн., 3% річних 3786,18 грн., заборгованість по відсоткам 19654,75 грн., тобто 370\~585, 43 грн. та 3705, 85 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в уточненій заяві та просив суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що брав у борг лише суму в розмірі 1250 доларів США, суму відсотків визнав у розмірі 750 доларі США, зазначив, що розписки дублював по усній домовленості, суми зазначені у розписках не відповідають дійсності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також визнав частково, просив суд задовільнити позовні вимоги в сумі еквівалентній 2000 доларів США. В решті позову просить суд відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. 08.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 2020 доларів США на строк до 15.04.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 08.04.2016 року [PERSON] було видано розписку. (а.с.74). 10.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5050 доларів США на строк до 15.11.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 10.11.2016 року [PERSON] було видано розписку (а.с.73). 20.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5835 доларів США на строк до 31.12.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 20.12.2016 року [PERSON] було видано розписку (а.с.72). Станом на 15.03.2017 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 347144, 50 грн., 3% річних 3786,18 грн., заборгованість по відсоткам 19654,75грн. (а.с.27-28). На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти не повернув, в даний час добровільно повертати гроші не бажає. Встановленим фактам відповідають зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. У постанові про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 року зазначено, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020020001199 від 12.04.2017 року закрито у звязку з відсутністю в діях особи складу злочину передбаченого ст. 15 ч.3, ст.190 ч.1 КК України. Спори між сторонами, що уклали договір розпискою, вирішуються в цивільному порядку в судах загальної юрисдикції (а.с.88). У ст. 204 ЦК проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов'язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов'язків. Однак така презумпція може бути спростована у двох випадках. По-перше, неправомірними мають вважатися такі правочини, які за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються законом недійсними з моменту їх вчинення (нікчемні правочини). Нікчемними, зокрема, є правочини щодо забезпечення зобов'язань, вчинені без додержання письмової форми (ст. 547 ЦК), правочини, вчинені з порушенням вимог закону про нотаріальне посвідчення (ст. 220 ЦК). По-друге, вважатимуться неправомірними також ті правочини, недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини). Такими, зокрема, є правочини, вчинені малолітніми та неповнолітніми особами за межами їхньої цивільної дієздатності (статті 221 - 222 ЦК), недієздатними особами (ст. 227 ЦК), під впливом помилки, обману чи насильства (статті 229 - 231). В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що розписки писав усвідомлюючи значення своїх дій, однак думав, що кожна з розписок стосується, першочергово, позиченої суми в розмірі 1700 доларів США. Суд критично оцінює пояснення позивача, оскільки у кожній з розписок чітко зазначено розмір суми яку брав у позику [PERSON], пояснення суперечать вимогам ст.ст. 10,11 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За викладених обставин, стягненню підлягає сума в розмірі 347144, 50грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір облікової ставки НБУ за період заборгованості з 03.03.2016 року по 15.03.2017 року становив: 03.03.2016 року 22%, 22.04.2016 року 19%, 27.05.2016 року 18%, 24.06.2016 року 16,50%, 29.07.2016 року 15,50%, 16.09.2016 року 15%, 28.10.2016 року 14%, 08.12.2016 року 14%, 26.01.2017року 14%, 02.03.2017 року 14%, 03.03.2017 року 14%, що відповідно становить 730,66 доларів США, що еквівалентно з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 15.03.2017 року 19\~654,75 гривень. Аналогічна правова позиція міститься в справі Верховного суду України від 02.09.2015 року № 6-369цс15 згідно якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вище наведене сума боргу [PERSON] по 3% річним згідно ч.2 ст. 625 ЦК України становить 3786, 18 грн. Крім того в силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3 705,85 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved