Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Після смерті його матері [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Ватутіна, буд. 25, с. Новоолександрівка Близнюківського району Харківської області та земельної ділянки, розташованої на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Він є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] 03 липня 2015 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлій матері земельну ділянку площею 6,6049 га, кадастровий номер 6320685500:01:000:0154. Оформити спадщину на вищезазначений житловий будинок він не має можливості в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Оскільки іншим шляхом встановити право власності на вказаний будинок неможливо, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом і просить його задовольнити. У судовому засідання позивач та його представник підтримали позовну заяву і просили її задовольнити. Відповідач - Самійлівська сільська рада Близнюківського району Харківської області в судове засідання надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, вказавши, що проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач та його представник проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечували. За таких обставин справа розглянута без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи із змісту ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЛ №229921, виданого 22 грудня 1955 року Самійлівським сільським РАЦС Близнюківського району Харківській області матірю [PERSON] зазначена [PERSON], а батьком [PERSON] (а.с. 12). Як зазначається у словнику-довідникові про власні імена людей за редакцією [PERSON] - імена [PERSON] та Єля це одне й те ж саме імя. (а.с. 35). Судом встановлено, що [PERSON] померла 28 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом по смерть серії І ВЛ № 440241 від 30 травня 2014 року, виданого виконавчим комітетом Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області ( а.с. 14). Як вбачається із договору купівлі- продажу від 26 березня 1977 року, [PERSON] придбав у гр. [PERSON] належний їй на на праві особистої власності будинок, розташований в с. Новоолександрівка. Цей договір зареєстровано у книзі для запису нотаріальних дій Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області під №8(а.с. 15). [PERSON] 20 січня 1986 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії III-ВЛ № 336022, виданого 21 січня 1986 року Самійлівською сільською радою Близнюківського району Харківської області (а.с. 13). Після його смерті вищевказаний будинок на підставі свідоцтва про право власності №21/86, виданого 23 липня 1986 року державним нотаріусом Близнюківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за №557, успадкувала його дружина [PERSON] Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в по господарській книзі Самійлівської сільської ради Близнюківського району за №430 24 липня 1986 року (а.с. 16). Належність спадкодавцеві вищевказаного домоволодіння підтверджується довідкою виконкому Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 02-30/1576 від 13 вересня 2016 року. В довідці зазначено, що гр. [PERSON] з 1977 року та до дня своєї смерті (20 січня 1986 року), був зареєстрований та проживав разом з дружиною [PERSON] у домоволодінні за адресою: вул. Ватутіна, буд. 25, с. Новоолександрівка Близнюківського району Харківської області. Після смерті [PERSON] спадщину на будинок оформила його дружина [PERSON] У вищезазначеному домоволодінні [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня своєї смерті 28 травня -2014 року. (а.с. 56). Крім того, належність спадкодавцеві вищевказаного домоволодіння підтверджується виписами з погосподарської книги Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, за 1977-1979, 1986-1987 та 2011-2015 роки. (а.с.64-69). Як передбачає\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до вимог ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя заповіт [PERSON] не складався, таким чином, спадкування її майна здійснюється за законом. Згідно ст.ст.\~1258,\~1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на за спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив. [PERSON] є сином [PERSON] та являється спадкоємцем першої черги. До складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] входить житловий будинок та земельна ділянка, розташовані на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. З відповіді завідувача Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, від 06 вересня 2016 року, вбачається, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 162/2014. Спадкоємцем за законом майна померлої є її син [PERSON]. 03 липня 2016 року. За реєстром № 913 позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частину земельної ділянки, що знаходиться на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Однак, відсутність державної реєстрації права власності на вищевказаний будинок, позбавляє можливості видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину на будинок.(а.с. 20). Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 ( з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України\~ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №533-ХII «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України\~ від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», [PERSON] Міністрів СРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним Управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним Управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих [PERSON]. Погосподарські\~ книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, аналізуючи надані позивачем ї його представником та дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та достатньо обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому і підлягають задоволенню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А тому,

Outcome: approved