Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 21.06.2001 року та мають неповнолітнього сина, проте сімейні стосунки припинено через відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на подружнє життя та бажання проживати разом, відновлювати сімейні відносини сторони не мають наміру, шлюб існує формально, примирення не можливо, спір щодо майна та місця проживання дитини відсутній, а тому позивач просить розірвати шлюб та залишити сина проживати разом із ним. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути без участі позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не зявилася, проте надала суду заяву в якій позов визнала та просила розглянути справу без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.160 ч.3 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що 07.05.2001 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОЛ №058917, яке видано 21.06.2001 року Соколівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №7, де в якості батьків дитини вказані сторони (а.с.4). Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ОЛ №019150, яке видано 21.06.2001 року Соколівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №4 (а.с.5). Відновлювати сімейні відносини сторони не бажають, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, примирення не можливо. На підставі викладеного та враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення позову до суду прийнято з усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд вважає її необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки виходячи з позовної заяви та поданих заяв спір щодо місця проживання дитини у сторін відсутній. Крім цього, сторони мають спільну дитину віком 15 років, яка самостійно визначає з ким із батьків вона бажає проживати, будь-яких доказів створення одним із батьків перешкод у реалізації права дитини на вибір місця проживання, що є порушенням права та підлягає захисту в судовому порядку, суду не надано. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, зважаючи на рішення прийняте по суті позовних вимог, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 551,20 грн., що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial