Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що з 25 листопада 2014 року по 14 серпня 2020 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2020 року шлюб розірвано. Сторони в добровільному порядку фактично провели поділ усього майна, яке було їх спільною сумісною власністю, уклавши договір про поділ майна від 28 жовтня 2019 року. Вказує, що в період шлюбу за спільні кошти сторонами на підставі договорів купівлі-продажу були придбані дві земельні ділянки площею по 2,000 га кожна, що знаходяться на території Ічнянської міської ради Чернігівської області, з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери 7421710100:05:000:1091 та 7421710100:05:000:1092. Враховуючи той\~факт,\~що відповідачка\~не бажає\~в добровільному\~порядку поділити\~вказане нерухоме\~майно,\~позивач вимушений\~звернутися до\~суду з\~даним позовом,\~в якому\~просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером 7421710100:05:000:1091, а іншу земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером 7421710100:05:000:1092 залишити у власності [PERSON] . Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. \~ \~Відповідачка [PERSON] \~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнала та\~пояснила,\~що вона\~з позивачем\~перебувала в\~шлюбі 25\~листопада \~2014\~року по\~14\~серпня \~2020\~року,\~який розірвано\~на підставі\~рішення Ічнянського\~районного суду\~Чернігівської області\~від \~ \~ \~ \~ \~ \~ 14\~серпня 2020\~року.\~Від даного\~шлюбу мають\~ спільну\~дитину,\~яка після\~розлучення проживає\~разом із\~нею.\~25\~лютого 2020\~року були укладені договори купівлі-продажу двох земельних ділянок площею по 2,000 га кожна, що знаходяться на території Ічнянської міської ради Чернігівської області, кадастрові номери 7421710100:05:000:1091 та 7421710100:05:000:1092. При укладенні даних договорів позивач був присутній у нотаріуса як свідок, проте ніяких коштів за земельні ділянки він не сплачував. Не заперечує, що дійсно в договорах купівлі-продажу зазначено, що продавці отримали грошові кошти від неї, як покупця, однак вона їм нічого не платила, домовившись про відстрочку сплати коштів за спірні землі, підтвердженням чого є розписка. Також додала, що на час укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу вона з відповідачем спільно не проживали, спільне господарство не вели і був відсутній спільний бюджет. А тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки адвокат Лазоренко Т.В. в судове засідання не з`явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що вона дійсно продала земельну ділянку [PERSON] , однак коштів за продаж не отримала. Так як готівкових коштів у [PERSON] не було , то вона написала боргову розписку. Свідок [PERSON] повідомила суду , що вона проживає з [PERSON] по сусідству. [PERSON] не проживав з позивачкою з 2019 року, а коли жили разом , то часто сварилися. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено,\~що з 25 листопада 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2020 року розірвано (а.с.7-8). Від даного шлюбу у сторін є спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). 28 жовтня 2019 року вони уклали договір про поділ спільного майна, а саме: житлового будинку та двох земельних ділянок площею 0,1250 га та 0,1000 га, розташованих в [ADDRESS] , а також двох автомобілів (а.с.9-11), чим підтвердили добровільність поділу спільно нажитого майна подружжя. Під час шлюбу, за договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 25 лютого 2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Варзагер Л.Ф., реєстровий за № 111 та № 112, сторонами у власність були придбані земельні ділянки, площею по 2,000 га, розташовані на території Ічнянської міської ради Чернігівської області, з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери 7421710100:05:000:1091 та 7421710100:05:000:1092, які зареєстровані на ім`я відповідачки [PERSON] (а.с.25-29). Таким\~\~ чином, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі, було придбано зазначені земельні ділянки, відповідачка не спростувала належними та допустимими\~\~ доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому слід визнати вказане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1\~ст. 61 СК України\~\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Частинами 1 та 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п.30\~даної Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.\~63, ч.1 ст.\~65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу земельні ділянки є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу. Всупереч вимог ст. 12,81 ЦПК України, відповідачкою будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірних земельних ділянок за свої особисті кошти суду не надано. \~ \~Враховуючи викладене,\~а також\~приймаючи до\~уваги те,\~що обставини,\~на які\~посилається позивач,\~як на\~підставу своїх\~позовних вимог,\~знайшли своє\~підтвердження,\~оскільки,\~ґрунтуються на\~достатніх,\~належних та\~допустимих доказах,\~суд вважає\~позов обґрунтований\~та законний,\~в зв`язку\~з чим\~останній підлягає\~задоволенню в\~повному обсязі, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, а тому суд ухвалює припинити право спільної сумісної власності сторін на вищевказане нерухоме майно. \~ \~ \~ Згідно\~ст.\~141\~ЦПК України\~із відповідачки\~на користь\~позивача слід\~ також\~стягнутисудові витрати у сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved