Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2010 року у Видертській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області позивач та відповідачка зареєстрували шлюб. У даному шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 02 жовтня 2018 року шлюб було розірвано, діти залишилися проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до рішення Камінь-Каширського районного суду від 29 жовтня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі по 1000 гри. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач зазначає, що після розлучення він намагався налагодити нормальний зв`язок з дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним. Однак, відповідачка не бажала його присутності та штучно створювала перешкоди у спілкуванні з дітьми, тому позивач був змушений звернутися до служби у справах дітей та сім`ї Камінь-Каширської районної державної адміністрації. Розпорядженням голови Камінь-Каширської райдержадміністрації №369 від 14 грудня 2018 року [PERSON] зобов`язано не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Також позивачу було призначено години спілкування з його малолітніми дітьми щотижня в суботу або в неділю з 11 до 17 години та в інші дні тижня по місцю проживання батька за попередньою домовленістю з матір`ю дітей. Всупереч чинному сімейному законодавству України та зазначеному вище розпорядженню голови РДА відповідачка перешкоджала [PERSON] у спілкуванні з дітьми, не допускала позивача до дітей, забороняла дітям спілкуватися з ним. У зв`язку з цим [PERSON] 23 грудня 2020 року та 26 січня 2021 року звертався із заявою та скаргою до служби у справах дітей та сім`ї Камінь-Каширської райдержадміністрації. На підставі цих звернень 05 січня та 01 лютого 2021 року комісія з питань захисту прав дитини попереджала [PERSON] , що в разі створення перешкод [PERSON] у спілкуванні з малолітніми дітьми, вона може бути притягнена до адмінвідповідальності згідно з частинами 5, 6 ст. 184 КУпАП. Комісія також рекомендувала [PERSON] пояснювати малолітнім дітям про необхідність спілкування з батьком. Однак, відповідачка не виконує рішення органу опіки та піклування щодо порядку участі батька у вихованні малолітніх дітей, у тому числі, щодо днів та годин побачень із дітьми, посилається на те, що діти не хочуть спілкуватися з ним, намовляє дітей проти батька, ігнорує інші, аналогічні рішення органу опіки та піклування, що змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, визначити спосіб участі у вихованні сина [PERSON] та дочки [PERSON] , встановивши йому час та місце для зустрічей з ними, а саме: систематичні побачення щосуботи та щонеділі з 09 до 19 год. щомісячно з відвідуванням дітьми місця проживання позивача без присутності матері, половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул за домовленістю з матір`ю, день народження позивача, дні народження дітей - 30 грудня та 10 січня парні роки, додатково інші дні та час за бажанням дітей та за домовленістю батька й матері дітей з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дітей, а також стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що з часу розлучення з відповідачкою в них склалися неприязні відносини, в зв`язку з чим [PERSON] чинить йому перешкоди в спілкуванні з дітьми, забороняє їм бачитися з батьком, намовляє дітей проти нього та ігнорує розпорядження органу опіки і піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області, яким йому визначено дні та години для спілкування з дітьми, а також зобов`язано відповідачку не перешкоджати позивачу спілкуватися з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач регулярно сплачує аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , не має шкідливих звичок, а тому причин забороняти йому бачитися з дітьми у відповідачки немає. Крім того, розпорядженням голови Камінь-Каширської райдержадміністрації від 14 грудня 2018 року позивачу визначені час та місце спілкування з дітьми, яке [PERSON] не виконує. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. Зазначила, що будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з дітьми з її сторони немає. Більше того, вважає, що батько має не тільки право, а й обов`язок бачитися з дітьми та брати участь у їх вихованні. З розпорядженням голови Камінь-Каширської райдержадміністрації від 14 грудня 2018 року про визначення [PERSON] часу й місця побачення з дітьми вона ознайомлена та в повній мірі виконує його, однак трапляються випадки, коли діти не виявляють бажання зустрічатися з батьком, оскільки бавляться з іншими дітьми або мають погане самопочуття. Вона ж не може примусити дітей проти їх волі відвідувати батька. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав. Вважає, що позивач не надав належних доказів того, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Позивач двічі звертався до служби у справах дітей зі скаргами щодо невиконання [PERSON] розпорядження голови Камінь-Каширської райдержадміністрації про визначення порядку спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми, однак комісією з питань захисту прав дитини не було встановлено жодного такого факту. Також відсутні факти притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька у вихованні дітей. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області Голубчук Т.П. щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Також додала, що під час проведення перевірки по скаргах [PERSON] щодо невиконання [PERSON] розпорядження голови Камінь-Каширської райдержадміністрації про визначення порядку спілкування позивача з його малолітніми дітьми від 14 грудня 2018 року вона відвідувала помешкання як позивача, так і відповідачки. В обох для дітей створені належні умови для проживання, навчання та дозвілля. Також вона особисто спілкувалася з дітьми, які не залякані, відкритті для діалогу, легко йдуть на контакт. При спілкуванні дізналася, що бачитися з батьком їм не забороняють, однак інколи немає бажання йти з дому, [PERSON] ображався, що батько рідко до них телефонує. Вважає, що визначений комісією з питань захисту прав дитини порядок спілкування батька з дітьми є найбільш оптимальним з огляду на характер трудової діяльності обох батьків. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що діти не відвідують позивача, оскільки відповідачка забороняє їм бачитися з батьком, налаштовує їх проти нього, діти залякані, проте безпосередньо свідками такого впливу відповідачки на дітей вони не були. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. З оглянутих у судовому засіданні рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 9) та свідоцтв про народження [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 5, 6) встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року по 02 жовтня 2018 року. За час проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Камінь-Каширського районного суду від 29 жовтня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2018 року та до досягнення ними повноліття (а.с. 12). Розпорядженням голови Камінь-Каширської районної адміністрації Волинської області від 14 грудня 2018 року №369, виданого на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 12 грудня 2018 року №53, [PERSON] зобов`язано не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з їх малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Призначено [PERSON] години спілкування з дітьми: щотижня в суботу (або в неділю) з 11 до 17 години та в інші дні тижня по місцю проживання батька за попередньою домовленістю з матір`ю дітей (а.с. 7). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно зі статтею 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За нормами частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Наведені вище норми закону передбачають не лише право батьків на безперешкодне особисте спілкування зі своїми дітьми, але й встановлюють прямий обов`язок брати участь в їх вихованні. Це спілкування не може носити формальний характер, воно повинно приносити користь дитині, буди джерелом її повноцінного розвитку та виховання. При цьому той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкод у реалізації батьківських прав та виконанні батьківських обов`язків тому з батьків, який проживає окремо від дитини. Обмеження у праві справі спілкування з дитиною можуть бути встановлені за умови, якщо таке спілкування завдає шкоди дитині, зокрема перешкоджає її нормальному розвиткові. На переконання суду позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідачка перешкоджає йому бачитися з дітьми та не виконує рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні дітей. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказали, що діти не спілкують з батьком, оскільки налаштовані матір`ю проти нього та залякані. Проте, названі свідки не назвали жодних конкретних прикладів негативного впливу на дітей зі сторони матері, що характеризує їх показання як власне суб`єктивне бачення ситуації, а не її об`єктивна оцінка, що ґрунтується на реальних фактах. Натомість представник служби у справах дітей [PERSON] вказала, що в спілкуванні з малолітніми [PERSON] та [PERSON] вона не помітила проявів негативного спливу на них, діти відкриті, легко йдуть на контакт, вільно висловлюють свою думку, не бояться сторонніх. Про безпідставність тверджень позивача щодо перешкод у спілкуванні з дітьми свідчить і той факт, що службою у справах дітей в ході проведення перевірки за скаргами [PERSON] від 23 грудня 2020 року та 26 січня 2021 року не було встановлено жодного факту невиконання [PERSON] розпорядження голови Камінь-Каширської районної адміністрації Волинської області від 14 грудня 2018 року №369 «Про визначення [PERSON] годин спілкування з його малолітніми дітьми», що вбачається зі змісту відповідних рішень комісії з питань захисту прав дитини від 05 січня 2021 року № 7 (а.с. 15) та від 01 лютого 2021 року №16 (а.с. 18). Також судом не встановлено фактів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частинами 5 та 6 ст. 184 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом статті 159 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини має той з батьків, який проживає окремо від дитини, й лише за умови, коли інший із батьків, з яким проживає дитина, чинить першому перешкоди у спілкуванні з дитиною або ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. Як уже зазначено, позивач не довів перед судом того факту, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з їх малолітніми дітьми, що є достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про усунення таких перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Проте, зважаючи на характер відносин позивача й відповідачки, суд вважає, що не визначення способу участі [PERSON] у вихованні своїх дітей та часу спілкування з ними приведе до поглиблення неприязних відносин між сторонами, що неодмінно матиме негативний вплив на психоемоційний стан дітей та їх виховання, що не буде відповідати завданням та основним засадам цивільного судочинства. Визначаючи спосіб, час і місце спілкування [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] , суд вважає оптимальним порядок, що визначений органом опіки та піклування в рішенні від 14 грудня 2021 року та враховує висловлену в судовому засіданні думку сторін. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує зі сторін понесені іншою стороною судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial