Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує , що 19 червня 2013 року позичив [PERSON] грошові кошти розміром 250 доларів США, які остання зобовязалася повернути до 25 серпня 2013 року. Однак, у зазначений у розписці час позичені кошти не повернула, що свідчить про ухилення від виконання своїх зобовязань, що змусило позивача звернутися до суду із відповідним позовом . В судовому засіданні представником позивача було підтримано позовні вимоги у повному обсязі, зважаючи на неналежне виконання грошового зобовязання відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, у звязку з чим, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму у строк та в порядку, що встановлені договором, що передбачено вимогами ст.ст.1046,1049 ЦК України. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом 30 днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором Крім того, відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 19 червня 2013 року взяла в позику у [PERSON] гроші в сумі 250 доларів США., про що позичальником власноручно було написано відповідну розписку (а.с.4). Однак у зазначений у розписці час - 25 серпня 2013 року , відповідач визначеного розміру коштів не повернув, як не повернув їх і до моменту розгляду справи у суді, а тому позивач має законне право на стягнення всієї суми позики у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання в судовому порядку, оскільки відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання відповідно до вимог цивільного законодавства. Стаття 60 ЦПК України покладає обовязок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.59 ч.1 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 208 ЦК України вказує, що правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян має вчинятися у письмовій формі. Під час отримання відповідачем у позику 250 доларів США визначена форма правочину була дотримана і була написана письмова розписка. Таким чином суд вважає, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт повернення грошей за договором позики від 19 червня 2013 року, а тому вимоги позивача є правомірними та такими, що підлягають до задоволення. Так, згідно курсу НБУ, на час звернення позивача до суду із відповідним позовом, курс долара по відношенню до гривни станом на 17.08.2015 року становить 21,75 грн., а тому сума боргу становить 5437 грн.50 коп. (250 доларів США х 21,75 грн.) Що стосується стягнення з боржника трьох відсотків річних, суд вважає, що такі підлягають до задоволення, оскільки з часу невиконання погоджених умови - 25.08.2013 року минуло 2 роки, що становить 6% , а у грошовому виразі складає 326 грн.25 коп.(5437 грн.50 коп. х 6% /100%) . Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума в розмірі 5763 грн.75 коп. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 243 грн.60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved