Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 1063073, 78грн. боргу, а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09.11.2010 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 276000грн. Відповідно до договору відповідач зобовязався повернути грошові кошти до 20.12.2011 року. В разі девальвації протягом строку дії договору позики національної грошової одиниці України, позичальник зобовязався повернути суму боргу у гривнях, еквівалентну 25000 євро. 24.02.2012 року сторони уклали додатковий договір до договору позики, згідно якого збільшили суму позики до 341520грн. Сторони погодили, що у випадку девальвації протягом строку дії договору позики національної грошової одиниці України, позичальник зобовязався повернути суму боргу у гривнях, еквівалентну 32150 євро. Також продовжено термін повернення позики до 24.02.2013 року. До теперішнього часу відповідач суму боргу не повернув, ухиляється від виконання своїх зобов'язань, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду про стягнення боргу у розмірі 32150 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.03.2015 року складає 829470грн. Крім того, позивачем в зв'язку з тривалим порушення зобов'язання нараховані на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 2013, 56 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.03.2015 року складає 51949, 85грн., а також на підставі п. 9 договору пеню у розмірі 7040, 85 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.03.2015 року складає 181653, 93грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких він просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме в рахунок погашення наявної заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет застави корпоративні права ТОВ фірми «АІКО ЛТД», а саме частку у розмірі 25% від розміру статутного капіталу цього товариства, шляхом переводу предмета застави на [PERSON] В задоволенні позову щодо стягнення пені та річних просить відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що в забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики 09.11.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави корпоративних прав, у відповідності до умов якого відповідачем передано у заставу корпоративні права ТОВ фірма «АІКО ЛТД», а саме частку у розмірі 25% від розміру статутного капіталу цього товариства вартістю 5125грн. Таким чином, відповідач вважає, що в наявності передбачені законом підстави для звернення стягнення на предмет застави. Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом щодо стягнення пені; згідно п. 2 договору за домовленістю сторін плата за користування позикою відсутня, а тому позивачем безпідставно нараховано річні. У судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] вимоги заперечень підтримали. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до п. 1 договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 276000грн. Відповідно до договору відповідач зобовязався повернути грошові кошти до 20.12.2011 року. В разі девальвації протягом строку дії договору позики національної грошової одиниці України, позичальник зобовязався повернути суму боргу у гривнях, еквівалентну 25000 євро. 24.02.2012 року сторони уклали додатковий договір до договору позики, згідно якого збільшили суму позики до 341520грн. Сторони погодили, що у випадку девальвації протягом строку дії договору позики національної грошової одиниці України, позичальник зобовязався повернути суму боргу у гривнях, еквівалентну 32150 євро. Також продовжено термін повернення позики до 24.02.2013 року. У судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання у позивача грошових коштів у сумі 32150 євро. Однак, обовязок щодо повернення коштів відповідач не виконав, у встановлений термін відповідач суму боргу не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач зобовязання з повернення позики у строки, визначені сторонами, не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 32150євро. В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору позивачем нараховано неустойку, а саме за період з 27.03.2014 року по 26.03.2015 року 7040,85 євро пені за несвоєчасність виконання зобовязань згідно п. 9 договору позики. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог про стягнення пені наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а згідно приписам п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що з даним позовом до суду позивач звернувся 30.03.2015 року, суд дійшов висновку про пропуск строку позовної давності за вимогами про стягнення пені за період до 30.03.2014року. Враховуючи, що відповідач належним чином зобов'язання щодо повернення позики не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 30.03.2014року по 26.03.2015 року, яка за розрахунком суду склала 6982,98 євро. Також згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем пред'явлено до стягнення на підставі ст. 625 ЦК України за період з 25.02.2013 року по 26.03.2015 року 3% річних, які склали 2013,56 євро. При цьому, згідно зі ст.\~ 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами\~ 1 та 2 ст.\~533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно розяснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 11.06.2015 року НБУ встановлено курс гривні до євро 2385, 88грн. за 100 євро. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 981707, 07 грн. ((32150 євро боргу+6982,98євро пені+2013,56євро річних)*23,8588грн.), з огляду на що позовні вимоги підлягають частиковому задоволенню. Відносно доводів відповідача про забезпечення виконання зобовязання заставою корпоративних прав суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. 09.11.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави корпоративних прав, у відповідності до умов якого відповідачем передано у заставу корпоративні права ТОВ фірма «АІКО ЛТД», а саме частку у розмірі 25% від розміру статутного капіталу цього товариства вартістю 5125грн. Згідно розяснень, що містяться у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). В межах цього позову позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави не заявлялись, згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому підстави для звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором позики на предмет застави корпоративні права ТОВ фірми «АІКО ЛТД», а саме частку у розмірі 25% від розміру статутного капіталу цього товариства, шляхом переводу предмета застави на [PERSON], відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial