Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 18.01.2017 року в розмірі 29632,00 грн., 3% річних 336,10 грн., інфляційне збільшення заборгованості 1200,54 грн., що разом становить 31168,64 грн.; та судові витрати в розмірі 640,00 грн. В обгрунтування позову зазначив, що 18.01.2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в рорзмірі 29632,00 грн. строком повернення не пізніше 18.02.2017 року. 21 квітня 2017 року між [PERSON] та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивачу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики від 18.01.2017 року. Відповідачем грошові кошти не повернуті, внаслідок чого він змушений звернутись до суду з позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 18 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 29632,00 грн. строком повернення до 18 лютого 2017 року. Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджено розпискою про отримання коштів. 21 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення прав вимоги, за яким до [PERSON] перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики від 18.01.2017 року. 24 квітня 2017 року на адресу [PERSON] направлено письмове повідомлення про укладення договору про відступлення прав вимоги за договором позики від 18.01.2017 р. Крім того, 23 травня 2017 року на адресу [PERSON] направлено претензію-вимогу щодо сплати суми позики в повному обсязі. Однак, вказана вимога проігнорована. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики від 18.01.2017 року строк грошові кошти не повернула. У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved