Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з ? частини наступного майна: причепа ЧЗ 81021 д.н.з. [NUMBER], шасі [NUMBER] (свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] від 30.11.2010 року); земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER] на підставі державного акту на право власності на землю № [NUMBER] від 26.09.2009 року; земельної ділянки площею 0,4 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Надія» на підставі державного акту серії [NUMBER], виданого Первомайською районною радою 19.02.1999 року, зареєстрованого за № [NUMBER].; статутного капіталу «ЕМS-ЕФЕКТ», загальний розмір якого становить 302 461 грн. 58 коп. Зазначене майно на праві власності зареєстроване за відповідачем [PERSON] - чоловіком його матері, однак було придбане під час шлюбу, тому є спільним майном подружжя і [PERSON] мала право на ? частину цього майна, тож воно є її спадщиною. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є він - син померлої; відповідач [PERSON] - чоловік померлої та третя особа [PERSON] - мати померлої. Він та [PERSON] вчасно прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. [PERSON] нотаріально відмовилася від спадщини на його користь. Тож він має право на 2/3 частини спадкового майна матері, що складає 1/3 всього майна. Оскільки відповідач не визнає права його матері на половину зазначеного майна як на частку у спільному сумісному майні подружжя, він не може нотаріально оформити спадщину, а тому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на 1/3 зазначеного вище майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], який одночасно як керівник є представником третьої особи ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ», в судовому засіданні позов визнав частково, мотивуючи тим, що статутний внесок не є спільною сумісною власністю подружжя і не може спадкуватися, оскільки фактично такий внесок є правом особи на участь у господарському товаристві, тобто це особисте право особи, яка здійснила внесок; інший з подружжя в такому випадку мав би право на отримання частини доходів такого товариства; земля по [ADDRESS] не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, оскільки є земельною ділянкою, на якій розташований будинок, належний ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ». Дійсно, земельна ділянка оформлена на нього, однак через те, що безоплатна передача землі (приватизація) у власність іноземних осіб в Україні заборонена, а ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ» є спільним україно-американським товариством. Відповідач не заперечував проти визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на частину легкового причепу та земельної ділянки для садівництва, однак зазначив, що причеп перебуває в оренді ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ», який за час експлуатації значно покращив його стан, а земельна ділянка не має кадастрового номеру. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити і розглянути справу в її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, представників позивача та третьої особи, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.01.1988 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № [NUMBER]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], заповіту не залишила. Спадкоємцями після її смерті відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України є: її чоловік [PERSON], син [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та даними реєстру про шлюб. Позивач та відповідач своєчасно прийняли спадщину, а [PERSON] протягом встановленого законом строку відмовилася від спадщини на користь [PERSON], що підтверджується повідомленням нотаріальної контори. Таким чином, позивач має право на спадкування 2/3 належного [PERSON] майна, а [PERSON] має право на спадкування 1/3 частини такого майна. Оскільки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, все придбане ними за час шлюбу майно відповідно до ст. 60 СК України є їх спільною сумісною власністю, крім майна, визначеного ст. 57 СК України. Частки кожного з подружжя у майні відповідно до ст. 70 СК України є рівними, тобто кожному з них належить по ? частині такого майна. Судом встановлено, що під час шлюбу, у 2001 році, відповідачем було придбано причеп легковий-В ЧЗ 81021, державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується дублікатом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Тобто відповідно до ст. 60, 70 СК України цей причеп є спільною сумісною власністю подружжя, і частка кожного з них складає ? частину. Тобто після смерті [PERSON] ? частина причепу є спадковим майном, а оскільки позивач має право на спадкування 2/3 частин майна [PERSON], тобто на 2/3 частини від ? частини причепа, то за ним слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину вказаного вище причепу, після смерті його матері [PERSON] Крім того, позивач має право на спадкування 2/3 частин земельної ділянки у садовому товаристві «Надія», належної [PERSON], оскільки п.5 ч.1 ст. 57 СК України визначено, що земельна ділянка, набута одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. З державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] 19.02.1999 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], вбачається, що рішенням У сесії 23 скликання Первомайської районної ради від 22.12.1998 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,04 га в межах згідно з планом для садівництва на території Первомайської районної ради у садівницькому товаристві «Надія». Таким чином, зазначена земельна ділянка згідно п.5 ч.1 ст. 57 СК України, як приватизована, є особистою приватною власністю [PERSON], не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя [PERSON], а тому вся повністю є спадковим майном, тобто позивач має право на отримання у власність 2/3 частин всієї зазначеної земельної ділянки, але відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд може визнати за позивачем право власності лише на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, а не на 2/3 її частини, оскільки обмежений вимогами позивача. Із зазначених вище підстав, земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий № [NUMBER], розташована по [ADDRESS], призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належна на праві власності згідно державного акту серії [NUMBER], [PERSON], відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України є його особистою власністю і не підлягає розподілу між подружжям, тобто не є спадковим майном після смерті [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Позивач не є спадкоємцем житлового будинку по [ADDRESS], який належить ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ». Таке положення узгоджується з вимогами ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Тож єдина особа, яка може претендувати на зазначену земельну ділянку - це ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ», якому належить розташований на ній будинок. За таких обставин, вимога про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Також не може бути задоволена вимога про визнання права власності на 1/3 частину статутного капіталу ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ», оскільки статутний капітал сам по собі не є об'єктом спадкування, а по своїй суті є складовою частиною, основою корпоративних прав, які складаються із сукупності декількох елементів. Розмір такої частки визначає обсяг прав учасника господарського товариства. Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Таким чином, частка у статутному фонді наділяє особу правом на участь в управлінні господарською організацією, а відповідно до п.2 ч.1 ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема - право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо іншого не встановлено законом або їх установчими документами. В даному випадку законом та Установчим договором і Статутом ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ» іншого, відмінного від положень такої норми, не встановлено. [PERSON] за життя не була членом, учасником ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ», вона не мала відповідних корпоративних прав у цьому товаристві. Спадкування частики статутного капіталу наділить позивача правами приймати участь в управління товариством, тобто надасть йому права, яких не мав спадкодавець, що є нелогічним, абсурдним. Саме господарське товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність, тобто Учасники не мають будь-яких відокремлених прав на майно та кошти, що внесені у Статутний фонд Товариства. Оскільки згідно до ч.3 ст. 60 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, мати позивача за життя як дружина учасника товариства, наділеного корпоративними правами, придбаними під час шлюбу, мала право не на частину внеску у статутний фонд, а лише на частину відповідних доходів від діяльності товариства. Враховуючи наведене, в цій частині позов не може бути задоволений. Оскільки позов задоволено частково, на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають частковому відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивіачем сплачено 1% ціни позову - 1099 грн. 97 коп. Позов задоволено частково, визнано право власності на майно, вартість якого згідно поданих документів складає: 5 600 грн. : 3 = 1 866 грн. 67 коп., та 928 грн. : 3 = 309 грн. 30 коп., тобто 1866,67 + 309,30 = 2 175 грн. 97 коп. 1% такої суми менше мінімального розміру судового збору, тому відшкодуванню підлягає судовий збір в мінімальному розмірі на час звернення до суду - в сумі 243 грн. 64 коп. Крім того, оскільки частина майна не є спадковим, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України слід скасувати накладений ухвалою суду від 10.04.2015 року арешт на земельну ділянку по [ADDRESS] та на статутний внесок [PERSON] у ТОВ «ЕМS-ЕФЕКТ».

Outcome: partial