Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання у розмірі ? частини його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до закінчення навчання 30.06.2018р. Позивач у позові вказав, що він є студентом 5 курсу денної форми навчання Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», у звязку з чим не має змоги працювати і інших доходів окрім допомоги батьків не має. Оскільки відповідач матеріальну допомогу добровільно йому не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує пенсію за вислугу років як колишній військовий, інших осіб на своєму утриманні не має, він вимушений звернутися до суду Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про підтримання позовних вимог, в якій просив розглядати справу за його відсутністю (а.с. 18). Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 16). Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд в порядку ст. ст. 191, 198-200 СК України, з урахуванням вимог ст. ст. 182, 184 СК України, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який народився 30 червня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 203454 (а.с. 9). На даний час [PERSON] навчається в у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на 5 курсі, за денною формою навчання, термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівне магістр з 01.09.2016р. по 30.06.2018р., на підтвердження чого надана довідка Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» № 66-350 від 06.09.2016р. (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 198 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї ж Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 199 СК України : ч. 1 - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, ч. 2 право на утримання припиняється у разі припинення навчання, ч. 3 право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; згідно ч. 2 цієї ж статті, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, якою передбачений мінімальний розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі. Як розяснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд наголошує на тій обставині, що при відсутності хоча б однієї з перелічених умов аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. Наявність потреби в аліментних виплатах на навчання повинна бути підтверджена. Як встановлено у судовому засіданні, син відповідача навчається за денною формою навчання, тому не має змоги працювати, не має іншого заробітку чи доходу, а тому потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, а він цього потребує по причині продовження навчання, і, враховуючи, що відповідач є пенсіонером МНС за віком, не має інших осіб на утриманні, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати таку допомогу та має змогу сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина на період навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 - річного віку. Крім того, навчальний заклад, де навчається син відповідача, знаходиться в іншому населеному пункті - м. Харкові, що потребує додаткових коштів на оплату за проїзд у громадському транспорті та на харчування під час занять. Також необхідні кошти на купівлю підручників та іншого навчального приладдя, купівлю одягу, харчування вдома та оплату комунальних послуг. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина навчається за денною формою навчання і тому не має змоги працювати, відповідач є пенсіонером МНС за віком, не є інвалідом, тобто отримує постійний дохід, інших осіб на своєму утриманні не має, будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач не надав. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1330 грн., з 1 травня - 1399 грн., з 1 грудня - 1496 грн. Але згідно з визначенням прожиткового мінімуму, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоровя платника аліментів, який на даний час є пенсіонером МНС за віком, має регулярний дохід, не є інвалідом, відсутність на його утриманні інших осіб, матеріальне становище та стан здоровя дитини, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, а також те, що навчальний заклад знаходиться в іншому населеному пункті, що передбачає додаткові витрати на проїзд та харчування під час занять, та враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від його доходу щомісяця до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку, з дня предявлення позову до закінчення навчання. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved