Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104, на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19.03.2012. Разом з позивачем в будинку зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON], який з 2013 року там не проживає, особистих речей в будинку немає. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинили. Позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, оформити субсидію, через що змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На розгляд справи в\~ судове засідання позивач не прибув, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до\~ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Представник третьої особи на розгляд справи в судове засідання не зявилася, надала заяву, згідно з якою просить справу розглянути без участі представника третьої особи. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України\~та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104, на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19.03.2012 по справі №2-151, яким визнано за позивачем право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Що також підтверджується копією реєстраційного посвідчення, виданого КП «Абрис» ТМР та копією витягу про державну реєстрацію прав №33999377 від 30.04.2015, виданою КП «Абрис» ТМР. Відповідно до довідки про склад сімї від 21 листопада 2018 року в будинку за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104, зареєстрований, але з 2013 року не проживає син позивача [PERSON]. Факт реєстрації відповідача [PERSON] в будинку за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104, також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 29.11.2018 № 10-06/5333, виданою відділом надання адміністративних послуг та реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради та копією домової книги від 12.01.2011. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Суд встановив, що позивач є власником будинкуза адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 35823169. [PERSON] являється повнолітньою особою, договір найму житла між позивачем та відповідачами не укладався. Відповідно до положень\~ст.405 ЦК України\~члени сім'ї\~власника житла,\~які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сімї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 104. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014\~року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідачів сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Outcome: approved