Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що йому на праві спільної сумісної власності з його колишньою дружиною [PERSON] належить квартира №20, що в будинку №4 по вул.Попова в м.Хмельницькому. До недавнього часу в квартирі проживали і були зареєстровані він, [PERSON] та [PERSON], відповідачка по справі. В січні 2012 року [PERSON] разом із дочкою [PERSON] залишили квартиру, забравши особисті речі, меблі та переїхали на інше місце проживання. З того часу, вони в квартирі не проживали і невідвідували її, а він самостійно несе витрати по утриманню квартири. Враховуючи, що відповідачка не проживає в квартирі вже 3 роки, тому він просить визнати її такою, що втратила право користування квартирою №20 в будинку №4 по вул.Попова в м.Хмельницькому. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, позивач також суду пояснив, що відповідач проживає в іншому місці, а він змушений нести витрати по утриманню квартири та сплаті житлово-комунальних послуг, тому просить позов задоволити. Відповідач та третя особа без самостійних вимог в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, оскільки позивач не являється власником вказаної квартири, так як у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності. Власником всієї квартири являється [PERSON], яка заперечує проти визнання втратившою право користування квартирою її дочки. Суду також пояснила, що станом на день розгляду справи [PERSON] та її дочка не проживають у вказаній квартирі, оскільки між ними та позивачем склались неприязні стосунки із-за того, що позивач схильний до насильства, зловживає алкогольними напоями, а тому вони не змогли разом проживати. Заслухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №20, що в будинку №4 по вул.Попова в м.Хмельницькому, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 34757201 від 11.03.2015 року. Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2014 року квартиру [ADDRESS], зареєстровану в цілому на [PERSON], визнано об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. За [PERSON] та [PERSON] визнано право за кожним на 1/2 ідеальні частки у вказаній квартирі. Вказане рішення суду від 22.12.2014 року набрало законної сили 06.01.2015 року, проте відомості щодо права власності позивача на 1/2 частину квартири в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, квартира [ADDRESS] є обєктом спільної часткової власності, враховуючи, що рішення суду від 22.12.2014 року набрало законної сили. У звязку з чим, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що позивач не набув права власності, оскільки не зареєстрував його у встановленому законом порядку. Відповідно до довідки ДП Б/У-2 КЕВ м.Хмельницького від 29.07.2014 року № 436, виданої [PERSON] вона проживає в [INFO] і її сім'я складається з трьох чоловік: [PERSON]-власник; [PERSON]- чоловік; [PERSON]-дочка. Згідно акту комісії, затвердженого начальником ДП БУ №2 від 10.03.2015 року [PERSON] зі слів сусідів не проживає за адресою:[INFO] приблизно 3 роки. Як вбачається з листа [PERSON] від 01.10.2014 року, адресованого [PERSON], після розлучення вона з донькою змушена була покинути квартиру, так як він не визнає її права власності на неї та не надає можливості володіти, користуватися та розпоряджатись квартирою. У звязку з чим вона пропонувала позивачу продати спільно нажите майно квартиру та поділити кошти. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленністю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже [PERSON], як співвласник квартири [ADDRESS], згідно ч.1 ст.383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Як встановлено з пояснень учасників процесу, згоди щодо користування квартирою між [PERSON] та [PERSON], як співвласниками квартири не досягнуто, відповідач та третя особа не проживають в квартирі у звязку з неприязними відносинами, які склались між сторонами, і частки квартири в натурі виділені не були. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки частки квартирі у натурі не визначались, [PERSON], як інший співвласник вказаної квартири, заперечує проти визнання її дочки - [PERSON] (яка була зареєстрована у вказаній квартирі, як член сімї власника житла) втратившою право користування квартирою, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed