Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який мотивовано наступним. 17 січня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 12. Подружні стосунки між сторонами припинено, у зв`язку з чим шлюб розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.05.2020. В період шлюбу, 22 червня 2005 року, за договором купівлі-продажу, сторонами набуте майно, а саме, придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,1 кв м., житловою площею 42,5 кв. м. Згідно оцінки ринкова вартість вказаного нерухомого майна складає 149 726, 00 грн. З посиланням на положення ст..ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, позивач просив суд визнати за ним та відповідачем право власності на вищевказану квартиру по Ѕ частці за кожним (т.с. № 1, а.с. 1-4). [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що за період шлюбу між сторонами дійсно було придбано вищевказану квартиру. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають із зустрічним позивачем. [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки з утримання дітей, оскільки добровільно грошових коштів на їх утримання не надає, аліменти не сплачує. З огляду на викладене, [PERSON] просила суд, на підставі ч.3 ст. 70 СК України, відійти від засад рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за нею право власності на 2/3 частки спірної квартири, а також стягнути на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. (т.с. № 2, а.с. 1-4). Згідно відзиву на зустрічну позовну заяву, [PERSON] зазначив, що зустрічним позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження невиконання ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, видано Василівським районним судом Запорізької області 22 червня 2020 року. При цьому, [PERSON] в травні, червні та липні місяці 2020 року добровільно перераховані аліменти на утримання дітей, тобто що до отримання вищевказаного рішення суду. Він здійснював обстеження дітей в медичному закладі, продовжує сплачувати комунальні послуги на утримання квартири. Крім того, на думку [PERSON] , зустрічним позивачем не доведено наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні (т.с. № 1, а.с.49-54). Зустрічним позивачем надано відповідь на відзив, згідно якого [PERSON] , вказала, що розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на утримання дітей, є недостатнім для їх нормального розвитку. На теперішній час існує заборгованість зі сплати аліментів (т.с. № 1, а.с. 92-94). Зміст наданих заперечень [PERSON] є аналогічним доводам, викладеним ним у відзиві на зустрічну позовну заяву (т.с. № 1, а.с. 97-99). В судовому засіданні первісний позивач та його представник первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити за необґрунтованістю. В судовому засіданні первісний відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов просили задовольнити за підставами, викладеними у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 17 січня 2004 року між сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що складено актовий запис № 12 (т.с. № 1, а.с. 9). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (т.с. № 1, а.с. 10-11). 22 червня 2005 року, в період перебування сторін у шлюбі, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа складає 68,1 кв.м., житлова площа - 42,5 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В., зареєстрований в реєстрі №1061. (т.с. № 2, а.с. 9-10,11-12, 13, 14). Відповідно до довідки, наданою ФОП [PERSON] , ринкова вартість спірної квартири складає 149 726 грн. (т.с. № 1, а.с. 12-18). Оцінка вартості нерухомого майна не оспорювалася [PERSON] . На даний час, між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, яке було придбано за час шлюбу. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Згідно із статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що спірне майно, про поділ якого йдеться в первісному та зустрічному позовах, придбане [PERSON] в період шлюбу із первісним позивачем, [PERSON] , а, отже, в силу положень вимог законодавчих актів, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а частки їх є рівними. Зустрічний позивач просила суд відійти в своїх вимогам від засад рівності часток, посилаючись на положення ч.3 ст. 70 СК України. В порушення вимог ст.. 81 ЦПК України, зустрічний позивач не навела обставин та не надала суду належні докази на підтвердження необхідності відходу від рівності часток у майні подружжя, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають із зустрічним позивачем (т.с. № 2, а.с. 15, 16, 17, 20). Згідно судового наказу, виданого Василівським районним судом Запорізької області 22 червня 2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) (т.с. № 1, а.с. 57). Згідно наданих [PERSON] доказів, зокрема, квитанцій, встановлено, що ним на адресу [PERSON] протягом травня-серпня 2020 року перераховувалися кошти в добровільному порядку в якості аліментів на утримання дітей (т.с. № 1, а.с. 58, 59,60), вносилися послуги за утримання квартири (т.с. № 1, а.с. 61,62); відвідував з дітьми медичні заклади (т.с. № 1, а.с.63, 64). При цьому, суд враховує, що [PERSON] є інвалідом третьої групи, отримуючи пенсію в розмірі 1 638 грн. (т.с. № 1, а.с. 87,89). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічним позивачем на надано доказів того, що розмір аліментів, які вона одержує на утримання дітей, є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування та, як наслідок, до відсутності правових підстав для відходу від рівності часток сторін. Згідно розрахунку заборгованості, зробленого державним виконавцем, станом на 01 жовтня 2020 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 2 047 грн. 02 коп., що на думку суду, не є суттєвою та наявність якої на вирішення спору не впливає. На думку суду, наявність додаткових витрат на дітей може бути вирішена шляхом пред`явлення зацікавленою особою позову в порядку ст.. 185 СК України, а наявність заборгованості зі сплати аліментів, є підставою для пред`явлення позову в порядку ст.ст. 194, 196 СК України. З огляду на викладене, суд вважає необхідним первісний позов задовольнити, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частині за кожним квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З вищевикладених підстав в задоволенні зустрічного позову суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: approved