Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працює у 9 державній пожежно - рятувальній частині ГУ ДСНС України у Луганській області на посаді водія, на його банківський рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» (№ [NUMBER] ) здійснюється зарахування грошового забезпечення (заробітної плати). Постановою Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30.01.2020 року його рахунок було заблоковано. Він звертався до відповідача з заявою про зняття арешту від 25.03.2020 року, однак, відповідач йому відмовив. В судове засідання позивач з`явився, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, повідомив суду, що стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, за яким було відкрито виконавче провадження, перебуває на виконанні на цей час за місцем його роботи, з заробітної плати здійснюються відповідні відрахування для погашення наявної заборгованості. Також зазначив, що на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» здійснюється надходження виключно грошових коштів, що є його заробітною платою, інших доходів (окрім заробітної плати) він не має, тож внаслідок арешту банківського рахунку він фактично позбавлений засобів для існування. Відповідач письмового відзиву до матеріалів справи не надав. Представник відповідача в судове засідання з`явилась, пояснила суду, що при накладенні арешту на банківський рахунок позивача відповідач діяв в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством України, підстав для зняття арешту з рахунку на цей час не має, у зв`язку з чим, просила у задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи. [PERSON] проходить службу у 9 державній пожежно-рятувальній частині ГУ ДСНС України у Луганській області на посаді водія з 17.02.2020 року по теперішній час (відповідно до наказу ГУ ДСНС України у Луганській №49 о/с від 14.02.2020 року), що підтверджується довідкою №12 від 18.02.2020 року (а.с. 6). Згідно довідки за реквізитами, [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Привабанк», на який здійснюється зарахування його грошового забезпечення (а.с. 5). Постановою про арешт коштів боржника від 30.02.2020 року, винесеною заступником начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барабаш Г.І. було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, а також на кошти на розрахункових рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.7). Таким чином, вказаний арешт перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо користування та розпорядження своєю заробітною платою. 25 березня 2020 року [PERSON] звертався до відповідача з заявою про зняття арешту з рахунку, на який перераховується заробітна плата у зв`язку з тим, що банківський рахунок на який накладено арешт використовується для зарахування його заробітної плати (а.с.8-9). Листом (Вих. №6297 від 31.03.2020 року) Кремінським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідач повідомив позивача, що у державного виконавця на даний час відсутні підстави для зняття арешту з карткового рахунку боржника (а.с. 10-11). Таким чином, суд дійшов висновку, що предметом даного судового розгляду є питання захисту права власності позивача та захисту права на розпорядження заробітною платою, що врегульовано положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР та деякими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII. Так, згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гроші є особливою категорією об`єктів цивільного права, відповідно до положень ЦК України - є власністю фізичної особи. Відповідно до положень ст.25 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Розділом ІХ Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, встановлений порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків;із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Накладення арешту на грошові кошти на рахунку боржника (позивача у справі), який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат, що призводить до порушення конституційних прав позивача, як працівника. Суд звертає увагу, що заробітна плата позивача є єдиним джерелом доходу позивача, що не спростовано з боку відповідача при розгляді даного позову, та єдиним надходженням на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий позивачем в АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, накладення арешту на зараховану на рахунок № [NUMBER] , відкритий в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» заробітну плату позивача у повному обсязі суперечить вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 04.08.1961 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також, статтею 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961 р., встановлено, що ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III, арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, в ч. 5 цієї ж статті вказано, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved