Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки. Свої вимоги мотивував тим, що 16 червня 2014 року між ним та подружжям [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. АВ 0007 КВ. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року по справі за його позовом до подружжя [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, його позов задоволено, стягнуто на його користь із [PERSON] та [PERSON] кошти за цим договором купівлі-продажу в розмірі 1098870,00 грн. В межах цієї ж цивільної справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року накладено арешт на будинок № 24-б по вул. Шепеля у м. Вінниці, що зареєстрований на праві власності за [PERSON] Не погоджуючись з цією ухвалою, [PERSON] подала апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року повернута. Однак відповідачка, будучи достеменно обізнаною про наявність арешту належного їй будинку, з метою ухилення від виконання зобовязань про повернення коштів, 26 січня 2018 року уклала з [PERSON] договір іпотеки №87, предметом якого є арештований житловий будинок, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та внесено відомості до державного реєстру обтяжень. Оскільки вказаний договір укладений під час дії визначених ухвалою суду обмежень щодо належного відповідачу будинку, позивач просив визнати недійсним договір іпотеки №87 від 26 січня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідача понесені судові витрати (а. с. 1-3). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року витребувано в приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] належним чином засвідчені копії: договору іпотеки №87 від 26 січня 2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та документів, що слугували підставою для посвідчення вказаного договору (а. с. 38). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (а. с. 86). Відповідач [PERSON] скористалася правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та 27 грудня 2018 року її представник - [PERSON] подала відзив на позовну заяву, де зазначила, що вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягає задоволенню. Посилаючись на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стосовно загальних засад державної реєстрації прав та їх виникнення, зазначає, що жодних обтяжень у реєстрі речових прав на момент посвідчення правочину не існувало, тому вважає оспорюваний договір іпотеки укладеним без порушень чинного законодавства. При цьому зазначає, що договір іпотеки має похідних характер від основного зобовязання договору позики, який є дійсним та не припиненим, тому визнання договору іпотеки недійсним є неможливим. [PERSON] на момент укладення договору іпотеки не було відомо про наявність арешту, доказів зворотного позивачем не надано. Відповідачем [PERSON] на адресу суду надіслані пояснення по справі. Враховуючи, що вони не були направлені іншим учасникам справи та не відповідають вимогам ст.178 ЦПК України, суд не може їх розцінити як відзив на позов або іншу заяву по суті спору. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], пояснення з викладом міркувань та аргументів щодо позову суду не подавалися. 18 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON], в якій вона зазначає, що викладені представником відповідача обставини відсутності обтяження нерухомого майна фактично спростовуються існуванням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року та її оскарженням [PERSON] Відсутність реєстрації у відповідному реєстрі встановлених ухвалою суду обтяжень не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження та можливості відповідача вільно розпоряджатися нерухомим майном. Договір іпотеки як окремий правочин, в даному випадку порушує права позивача, а визнання його недійсним не впливає на дійсність договору позики, який може бути забезпечений іншим майном позичальника (а. с. 131-133). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Однак до суду ним подана заява про розгляд справи у його відсутність, при розгляді справи покладається на думку суду ( а.с. 103). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, про дату, час та місце його проведення повідомлялась належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа №127/26398/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Будмонтажпроект» про поділ майна подружжя, визнання угод частково недійсними, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи [PERSON], про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року, зокрема, задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на його користь 42200,00 доларів США, що еквівалентно 1090870,00 грн. станом на момент предявлення позову неоплаченого залишку за договором купівлі продажу від 16 червня 2014 року, автомобіля [NUMBER], а також стягнуто пропорційно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 6400,00 грн. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2018 року рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без змін (а. с. 4-14). На задоволення\~заяви [PERSON]\~про забезпечення\~позову в\~зазначеній вище\~цивільній справі\~ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 02\~січня 2018\~року,\~накладено арешт\~на будинок\~№ 24-б\~по вул.\~Шепеля (Примакова)\~у м.\~Вінниці,\~що зареєстрований\~на праві\~власності за\~[PERSON]\~в межах\~ціни позову\~[PERSON],\~а саме\~1090870,00\~грн.\~(а.\~с.\~15).\~Ухвала зареєстрована\~в ЄДРСР\~03\~січня 2018\~року та\~оприлюднена 05\~січня 2018\~року (\~за даними\~ЄДРСР-\~ http://reyestr.court.gov.ua/). 24 січня 2018 року представник [PERSON] по справі №127/26398/16-ц [PERSON] звертається до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та надання копії довідки про отримання ухвали (а.с.134-135) і, як свідчить запис на вказаній заяві, 26 січня 2018 року отримала копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 29 січня 2018 року, як слідує з ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року по справі № 127/26398/16-ц, [PERSON] звертається з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року в цій справі, яка повернута без розгляду зазначеною ухвалою апеляційної інстанції в звязку із порушенням порядку її подання (а. с. 16 ). Дана ухвала чинна, що визнається сторонами (за даними ЄДРСР - залишена без\~змін постановою\~Апеляційного суду\~Вінницької області від 03 квітня 2018 року, http://reyestr.court.gov.ua) 26 січня 2018 року між [PERSON] (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №87. Згідно умов цього договору на забезпечення повного виконання грошових зобовязань, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з договору позики, укладеного в простій письмовій формі 15 грудня 2017 року між цими ж сторонами, а також з будь-яких додаткових угод, договорів про внесення змін, доповнень, що укладені або можуть бути укладені до нього, [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами № 24-б по вул. Якова Шепеля у м. Вінниці (а. с. 45-48). Пунктами 3.1, 3.2 договору іпотеки іпотекодавець засвідчує і гарантує, що на момент укладення цього договору вона є законним власником предмета іпотеки і має необмежене право розпоряджатися, користуватися та відчужувати предмет іпотеки на власний розсуд. На дату укладання цього договору предмет іпотеки не обмежений у цивільному обігу та є вільним від будь-яких обтяжень, обмежень та інших прав третіх осіб; право власності на предмет іпотеки не оскаржується з боку третіх осіб та/або не є предметом судових позовів, на нього не звернене стягнення; стосовно предмета іпотеки не була оформлена довіреність іншій особі щодо володіння (користування) з правом відчуження та/або предмет іпотеки не є предметом будь-яких інших договірних зобовязань іпотекодавця (або інших співвласників) та не внесений як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб. Відсутність обтяжень перевірено та підтверджено Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26 січня 2018 року (а. с. 55-60). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить визнати недійсним зазначений договір іпотеки від 26 січня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (ч. 1 ст.. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України). Згідно із ч.ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (ст. ст. 215, 216 цього Кодексу). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності чи відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину чи предмет договору перебували в певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права. Тобто в розумінні ст. 215 ЦК України [PERSON] є заінтересованою особою, яка наділена правом оспорювати договір іпотеки від 26 січня 2018 року, оскільки заходи забезпечення позову були вжиті судом саме з метою забезпечення його позову про стягнення коштів, отже позивач має особистий інтерес вимагати визнання недійсним договору іпотеки з метою забезпечення для нього можливості надалі реально і без перешкод виконати рішення суду в іншій справі за його позовом, зокрема, до [PERSON]І про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля. Відтак суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати порушеними права [PERSON] укладенням оспорюваного договору. З цих же підстав суд не вважає обґрунтованим твердження відповідача про непорушення прав [PERSON] укладенням договору іпотеки житлового будинку. При цьому суд зважає, що договір іпотеки не є договором відчуження, а способом забезпечення виконання зобовязання. В той же час, відповідно до договору іпотеки кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (іпоткодавцем) зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок іпотечного майна майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. До того ж, судом не встановлено виконання [PERSON] своїх зобов'язань за рішенням суду по справі по справі № 127/26398/16-ц, виконання якого було забезпечено. У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено обов'язковість судового рішення однією з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Відтак за наявності ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року, яка є негайною до виконання з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження ( ч. 1 ст. 157 ЦПК України) та якою було вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на будинок №24-б по вул. Шепеля у м. Вінниці, відповідач не мала права в її порушення вирішувати питання передачі арештованого нерухомого майна в іпотеку. Враховуючи викладене, відповідно слід дійти висновку, що зміст оспорюваного в даний час правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому його слід визнати недійсним. Разом з тим, на спростування доводів представника відповідача [PERSON] щодо виникнення обтяження з моменту його державної реєстрації слід зазначити наступне. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Тому той факт, що на момент укладення оспорюваного правочину встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно передати нерухоме майно в іпотеку, якщо про встановлені судом обмеження йому достеменно відомо. Договір іпотеки не може бути укладений в разі наявності арешту. Отже, такий правочин може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену судом заборону сторонам правочину було відомо. Суд також критично оцінює доводи представника відповідача [PERSON] стосовно необізнаності її довірителя в наявності ухвали суду про накладення арешту на належний їй житловий будинок внаслідок її постановлення за відсутності учасників справи. Необізнаність [PERSON] щодо арешту будинку є сумнівною, оскільки як вбачається із матеріалів справи її представник до укладення оспорюваного договору подавав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та надання довідки про отримання ухвали, отримав рекомендоване поштове повідомлення, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року оскаржувалась [PERSON] в апеляційному порядку в січні 2018 року, фактично одночасно із укладенням договору іпотеки. Щодо заперечення відповідача про неможливість визнання недійсним договору іпотеки при дійсному договорі позики, то суд погоджується з позицією позивача, що договір іпотеки є окремим правочин і визнання його недійсним не впливає на дійсність договору позики, який може бути забезпечений іншим майном позичальника. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved