Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом він є співвласником будинку [ADDRESS]. З 1996 року у будинку зареєстрована [PERSON], але фактично в ньому не проживає з вересня 2011 року. [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу з його рідним братом [PERSON], який помер [INFO]. З вересня 2011 року вона забрала свої речі та переїхала на постійне місце проживання в с. Хутір Шепетівського району, де проживає і на даний час. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації, хоча п'ять років у ньому не проживає, за комунальні послуги не сплачує, будинок не утримує. [PERSON] не є членом його сім'ї, її реєстрація у будинку перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися власністю, вона добровільно обрала собі інше місце проживання. Просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області до участі в справі як треті особи без самостійних вимог залучені всі співвласники будинку - [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], як позивач та представник третьої особи [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позові, пояснивши, що реєстрація відповідача створює йому труднощі в оформленні субсидії, оскільки він змушений складати акти про її не проживання, вона не несе витрати за комунальні послуги, не утримує будинок в належному стані, вона не є членом його сім'ї, тривалий час не проживає, а тому вважав, що його позов слід задовольнити. Третя особа [PERSON] позов підтримала з тих же підстав. Відповідач позов не визнала, пояснивши, що з 1996 року проживала у вказаному будинку однією сім'єю без реєстрації шлюбу з братом позивача [PERSON], який помер [INFO]. У 2011 році за згодою чоловіка вона поїхала в с. Хутір доглядати свою хвору мати [PERSON], яка померла у вересні 2011 року. Після смерті матері, за згодою чоловіка, вона залишилася в селі та доглядала свого батька [PERSON], який помер в жовтні 2013 року. На даний час проживає в с. Хутір, не сплачувала за комунальні послуги, оскільки позивач забрав документи. Виписатися з будинку немає можливості, оскільки право власності на будинок батьків не оформила за відсутністю коштів, а тому відсутнє житло в якому можливо зареєструватися. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що реєстрація відповідача у будинку жодним чином не створює перешкод для позивача, а також просив врахувати, що частки співвласників в натурі не виділені. Третя особа [PERSON] проти позову заперечив, пояснив, що є співвласником вказаного будинку, [PERSON] проживала з його батьком [PERSON] однією сім'єю, будинок умовно поділений на дві частини, оплата комунальних послуг здійснюється за лічильниками, частки співвласників не виділені. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (3/20), [PERSON] (3/20), [PERSON] (5/20), [PERSON] (3/20). Житловий будинок між співвласниками не розподілений в натурі. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.01.2017 року, свідоцтвами про право на спадщину за законом. У житловому будинку зареєстроване постійне місце проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з 21.11.1996 року. Згідно показань свідка [PERSON] та пояснень учасників процесу, [PERSON] не користується частиною будинку, яку використовує для власного проживання позивач. У судовому засіданні третя особа - співвласник будинку [PERSON] заперечував проти позову та наполягав на залишенні реєстрації відповідача [PERSON] в будинку. Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного. Враховуючи те, що право спільної часткової власності між співвласниками житлового будинку не припинене, інший співвласник будинку позов не підтримує, не надає згоди на визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом в будинку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] умовно розділили будинок на дві частини та користувалися кожен своєю, з конкретно визначеними житловими та допоміжними приміщеннями, з відокремленим входом, мали відокремлені розрахункові книги за використані комунальні послуги, не свідчать про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок і перетворення належної позивачу частини будинку в об'єкт його самостійної власності. Право спільної часткової власності припиняється з підстав та в порядку, передбаченому законом. Спірний будинок є спільною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], частки яких не виділено в натурі, а тому користування цією власністю має здійснюватися за згодою співвласників відповідно до ст. 358 ЦК України.

Outcome: dismissed