overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Вказує, що 05 липня 2013 року відповідач по справі, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, самовільно присвоївши владні повноваження службової особи, представився потерпілому співробітником Добропільського РВ, і ввівши його в оману, заволодів майном [PERSON] на суму 460 грн. Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 11.06.2015 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні цих, передбачених ст. ст.190 ч.1 та 353 ч.1 КК України злочинів. В результаті здійснених відповідачем злочинів він зазнав матеріальної шкоди, яка складає 460 грн., вважає також, що неправомірними діями відповідача йому було завдано і значної моральної шкоди, яка, на його думку, складає 1000 грн.. Просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 460 грн., моральну 1000 грн. та юридичні послуги у розмірі 300 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав вказані позовні вимоги і повторив доводи, що містяться в позовній заяві Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив, що відшкодує потерпілому завдані крадіжкою збитки як тільки заробить гроші, згоден відшкодувати також моральну шкоду. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Винним у скоєнні злочину, пов»язанного з крадіжкою належного позивачу майна вироком суду визнано [PERSON]. За скоєння цього злочину йому було призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2550 грн., що вбачається з вироку Олександрівського районного суду Донецької області від 11 червня 2015 року. Згідно з висновками цього судового рішення загальна нанесена самостійно [PERSON] позивачеві матеріальна шкода становить 460 грн. Ця сума підтверджується також належними доказами, які присутні в матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні і залишилась невідшкодованою. Позивачем також заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. Відповідач не заперечує проти відшкодування саме цієї суми позивачеві. Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 07 липня 2014 року о 11 год. 50 хв. по площі Возкальній в м. Києві сталась ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «BMW 325і», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Під час вищезазначеного ДТП, автомобіль «BMW 325і», державний реєстраційний номер [NUMBER] зазнав пошкоджень, а саме: пошкоджено переднє праве крило та передні праві двері. Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Таким чином, відповідач як особа винна у нанесенні шкоди, зобов'язаний відшкодувати матеріальні збитки. Згідно Звіту №79/07/14 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 11.07.2014 року, вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту та величина втрати товарної вартості) пошкодженого автомобіля «BMW 325і», державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 18 322 грн. 74 коп., з яких вартість відновлювального ремонту становить 9 161 грн. 37 коп. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «Кредо» відповідно до полісу №АІ/632516 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Він звернувся до СК «Кредо» з метою відшкодування вартості відновлювального ремонту власного транспортного засобу, пошкодженого з вини відповідача в сумі 9 161 грн. 37 коп., однак СК «Кредо»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьків\-ства, в якому просив визнати його батьком [PERSON], 1999 року народження, посилаючись на те, що він є батьком [PERSON], яка народилася [INFO] у [PERSON]. З останньою позивач з 1996 року підтримував шлюбні стосунки, однак шлюб не зареєстрували та відпові\-дачка поїхала постійно проживати на територію іншої держави, де народила дитину від пози\-вача. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги визнала, підтвердивши, що її дочка [PERSON] 1999 року народження дійсно є дочкою позивача [PERSON]. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог та встановлення того, що [PERSON] є батьком [PERSON] 1999 року народження не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов під\-лягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в м. Хайфа країни Ізраїль народилася [PERSON], що підтверджу\-ється свідоцтвом про народження [NUMBER], відповідно якого відомості про батька відсу\-тні, в графі відомості про матір записано [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебу\-вали у фактичних шлюбних відносинах з 1996 року. Як вбачається з висновку фахівця по проведенню молекулярно-генетичного аналізу для визначення біологічного батьківства від 26.04.2010 року, [PERSON] може бути біоло\-гічним батьком [PERSON] з ймовірністю 99,99%. Відповідно до ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рі\-шенням суду. Беручи до уваги викладене, суд вважає за можливе визнати [PERSON] батьком [PERSON] [INFO]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування приміщенням двокімнатної квартири, загальною площею 52,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і є спільною власністю сторін. У позові посилався на те, що оскільки квартира знаходиться на другому поверсі п'ятиповерхового будинку, то не існує можливості переобладнати її в дві окремі квартири, то виникає необхідність у встановленні порядку користування приміщенням квартири. В зв'язку з тим, що дійти домовленості з відповідачем щодо користування квартирою не вдалося, він вимушений звернутися до суду та просить встановити порядок користування приміщеннями житлової квартири [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату площею 16,1 кв.м., разом з лоджією площею 2,3 кв.м., відповідачу [PERSON] - житлову кімнату площею 13,4 кв.м. та дві комори площею 0,4 та 1,3 кв.м. Інші приміщення квартири: кухню площею 7,3 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,1 кв.м. - залишити у загальному користуванні. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] (а.с.35, 36) позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.52) в судовому засіданні позов визнали, проти встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою не заперечували. Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що позивач [PERSON]. і відповідач [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується копією рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року (а.с. 7-8), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6), копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 4-5). Розмір частки кожного з співвласників становить 1/2. Згідно ч.4 ст.355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Отже вищевказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності. У відповідності з ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, яке є їхньою спільною частковою власністю, що і було зроблено відповідачем шляхом визнання позову та погодження із запропонованим позивачем порядком користування квартирою. Отже, враховуючи положення ст.12 ЦК України про те, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, та ст.. 174 ЦПК України, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже заявлений позов підлягає до задоволення. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, визнання права власності посилаючись на такі обставини. [INFO] помер його батько [PERSON] після його смерті відкрилася спадщина яка складається з 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] При зверненні позивача до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що в свідоцтві про право власності на будинок прізвище його батька вказано як «Довгаль». Просить суд встановити факт належності свідоцтва про право власності на житловий будинок його батьку та визнати за ним право власності на зазначене спадкове майно. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на позовних вимогах наполягає. Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], який до дня смерті проживав в [ADDRESS] (а.с. 18). На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 (одної другої) частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 13-17). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38295130 від 05.09.2014р. від імені [PERSON] було посвідчено заповіт Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 02.12.2002р., зареєстрований в реєстрі за № 1-3252, згідно якого він усе своє майно заповів [PERSON] (а.с. 12). Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки в свідоцтві про право власності на будинок прізвище його батька вказано як «Довгаль» (а.с. 9,23). Судом встановлено, що в реєстраційному посвідченні від 07.09.2002 р. НКП МБТІ засвідчено, що 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], реєстрова книга №11, реєстровий номер 208, на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.1992р. (а.с. 10). В договорі конкретного користування від 29.11.2002р. вказано прізвище батька позивача вказано як [PERSON](а.с. 11) В технічному паспорті від 22.08.2002р. вказано прізвище батька позивача вказано як [PERSON] (а.с. 13-16). В технічному паспорті від 09.10.2014р. вказано прізвище вказано як [PERSON] (а.с. 20-21). Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в свідоцтві про право власності на будинок було допущено орфографічну помилку і судом може бути встановлено факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.08.1992р., виданого виконкомом Нікопольської міської ради на підставі рішення №424/3 від 14.08. 1992 року, на прізвище [PERSON] та визнано за позивачем право власності на спадкову частину будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту перебування дітей на утриманні та стягнення аліментів. 05.05.2017 року позивач надав суду заяву про часткову зміну предмету та підстав позову, в якій просить в четвертому пункті позовної заяви вказати про встановлення факту перебування дітей на його утриманні з червня 2016 року. П'ятим пунктом припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дітей та стягнути з неї аліменти на його користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку з дня пред'явлення позову та до їх повноліття (а.с. 114-115 т.2). 30 червня 2017 року у справі постановлено судове рішення про відмову у задоволенні позову. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, яка разом зі справою була направлена до апеляційного суду Миколаївської області. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2017 року, вищевказана справа повернута до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, для ухваленням додаткового рішення, оскільки в резолютивній частині рішенні не вирішена вимога про припинення з позивача стягнення аліментів. Відповідно до п.1) ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. В судовому засідання позивач [PERSON] та Відповідачка [PERSON] не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Як вбачається зі змісту судового рішення, вимога про звільнення позивача від сплати аліментів, вирішувалась в судовому засіданні та зазначено про відмову у її задоволенні в мотивувальній частині рішення, однак в резолютивній частині рішення дане питання не відображено. За такого суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, зазначивши також в резолютивній частині про відмову [PERSON] в задоволенні позову в частині звільнення від сплати аліментів.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту понесених збитків. Зважаючи на складність в повному викладенні рішення суду, пов`язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений певний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини згідно з вимогами ч. 6 ст. 259 ЦПК України. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO] В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON], з якою позивач постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. 15 березня 2018 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв'язку з пропуском строку звернення позивача із заявою про прийняття спадщини та відсутністю інформації щодо фактичного прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача та відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON]. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 15 березня 2018 року нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв'язку з пропуском позивачем строку, встановленого ст. 1270 ЦК України щодо подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1218 та 1268 Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті матері, постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Вказаний факт визнаний відповідачем, оскільки останній був цивільним чоловіком [PERSON] та проживав разом з нею. Крім того, спадкодавцем складено заповіт на користь позивача, як єдиного сина. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного спільного проживання з спадкодавцем. Зважаючи на складність в повному викладенні рішення суду, пов`язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений певний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини згідно з вимогами ч. 6 ст. 259 ЦПК України. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між ним та його померлою матірю [PERSON]. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 06.12.2014 року померла його мати [PERSON]. Проте, коли він звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області для оформлення спадщини після померлої матері, то йому було відмовлено через те, що у свідоцтві про смерть померлої невірно було зазначено прізвище, а саме замість правильного «Бєляєва» помилково зазначено «Біляєва». Отже, враховуючи вищезазначені обставини, [PERSON] прохає суд встановити юридичний факт того, що він є сином померлої 06.12.2014 року [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, прохає суд їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] дійсно є матірю позивача [PERSON], та відповідача [PERSON]. Отже, заслухавши сторони, свідків та дослідивши надані у справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно оглянутого судом паспорта серії СВ № 289220, виданого 23.01.2001 року Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області, прізвище позивача зазначено «Бєляєв», дата народження «1 листопада 1944 року» (а.с.4). Також в судовому засіданні було оглянуто Свідоцтво про народження [PERSON] серії І-ЯК № 1504821, видане 28.04.1966 року Червоноармійським м/б ЗАГС Львівської області, в якому в графі мати зазначено «Криса Марія Володимирівна» (а.с.5). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) № 00016096329 від 10.12.2015 року було змінено прізвище з «Криса» [PERSON] на «Бєляєву» [PERSON] (а.с.11). Факт смерті 06.12.2014 року [PERSON] у віці 91 року підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 312162, виданим 08.12.2014 року виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с.10). Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд вважає доведений факт того, що [PERSON], [INFO], дійсно є сином померлої 06.12.2014 року [PERSON]. За вищезазначених обставин суд вважає за доцільне задовольнити заяву [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом.Просить суд встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] є його мамою та визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку ( пай ) розміром 2, 9000 умовних кадастрових гектарів згідно сертифіката на земельну частку ( пай ) серії РВ № 0098201 реєстраційний № 2201 від 23 серпня 1996 року на території Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області виданого [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його мама [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в с. Судобичі Дубенського району Рівненської області. В спадщину як спадкоємець за законом він вступив своєчасно. Відповідач у справі є його сестра [PERSON] , яка 23 липня 2019 року за реєстраційним № 41 склала заяву в Плосківській сільській раді Дубенського району Рівненської області про відмову від спадкового майна після смерті спадкодавця на його користь. Крім житлового будинку до маси спадкового майна також увійшла земельна ділянка розміром 2,9000 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії РВ № 0098201. Про те, що облікується сертифікат на земельну частку (пай) за спадкодавцем і був нею отриманий, йому повідомили в Управлінні Держгеокадастру у Дубенському районі Рівненської області. На запит адвоката управлінням було надано повну відповідь про наявність зазначеної земельної ділянки і нормативно - грошову оцінку. Отримати свідоцтво у нотаріуса про право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом він не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ - сертифікат на земельну частку (пай). Крім цього під час підготовки позовної заяви до суду було виявлено розбіжності в написанні прізвища померлої мами в свідоцтві про народження позивача в графі батьки, в свідоцтві про її смерть та правовстановлюючому документі на землю. Так у повторному свідоцтві про народження позивача в графі батьки спадкодавець записана прізвищем [PERSON] . Натомість у виданому повторному свідоцтві про смерть на спадкодавця прізвище померлої мами записано [PERSON] . Як зазначено у довідці Держгеокадастру у Дубенському районі, сертифікат на земельну частку (пай) виданий на прізвище померлої [PERSON] . Тому просить встановити факт родинних відносин. Позивач просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, про що зазначив у позовній заяві. Відповідачка, належно повідомлена про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved