Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, пені та судових витрат. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 09.11.2011 року [PERSON] отримав від нього в борг грошову суму в розмірі 5 000 доларів США, із зобов'язанням повернути через шість місяців, тобто до 09.05.2012 року. Грошові кошти були передані відповідачу у момент підписання розписки. Станом на 31 липня 2014 року грошова сума в розмірі 5 000 доларів США позичальником не повернута, жодних повідомлень щодо затримки чи інших обставин не повідомлено. З метою досудового врегулювання спору, 22.05.2014 року ним було направлено відповідачу претензію з вимогою повернути борг, на яку відповіді отримано не було. На момент підписання позовної заяви, а саме на 31.07.2014 року, згідно з офіційним курсом НБУ 1 долар США коштує 11 грн. 93 коп., тобто основна заборгованість відповідача становить: 5 000 х 11,93 = 59 650 грн. 00 коп. Крім того, з моменту прострочення заборгованості пеня становить 22 848 грн. 00 коп. На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 59 650 грн. 00 коп., пеню в розмірі 22 848 грн. 00 коп., а також судові витрати в розмірі 824 грн. 92 коп. В ході судового розгляду, позивач збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 81 750 грн. 00 коп., пеню в розмірі 36 525 грн. 00 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, з урахуванням їх збільшень, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання неодноразово повідомлявся належним чином шляхом направлення судових викликів рекомендованою кореспонденцією, про що свідчать чисельні конверти, які повертались на адресу суду за закінченням встановленого строку їх зберігання та які приєднані до матеріалів даної справи, про час та місце проведення даного судового засідання повідомлявся, зокрема, шляхом розміщення оголошення в пресі про його виклик в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, а тому у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенню спору по суті, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що 09.08.2011 року [PERSON], [INFO], проживаючий в [ADDRESS], отримав в борг 5 000 доларів США у [PERSON], проживаючого в [ADDRESS], та зобов'язався повернути вказані кошти через шість місяців після підписання розписки (а.с.10 - копія розписки). Факт одержання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною останнім в момент передачі йому суми позики. Оригінал даної розписки досліджувався в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надсилав відповідачу претензію від 30.04.2014 року з вимогою про негайне повернення суми боргу, в якій зазначив, зокрема, що у разі неповернення боргу він буде вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів (а.с.6-7 - копія претензії; а.с.8 - копія опису; а.с.9 - копія зворотнього повідомлення). Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, борг не повернув, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Крім того, в заяві про збільшення розміру позовних вимог викладено детальний розрахунок пені, яка виникла в результаті порушення боржником зобов'язань за договором позики. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи зі змісту ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідо ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України, а саме частиною першою вказаної статті передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що відповідач дійсно отримав у позивача грошові кошти в борг, що підтверджується відповідною розпискою, написаною [PERSON], та на даний час борг відповідачем не повернуто. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, на підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, умови договору позики не виконав, грошові кошти, отримані в борг у позивача не повертає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а саме вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 81 750 грн. 00 коп. та пеню, яка виникла в результаті порушення відповідачем зобов'язання в розмірі 36 525 грн. 00 коп. Також, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 824 грн. 99 коп.

Outcome: approved