Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 31 грудня 2014 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від спільного подружнього життя мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинилися з січня 2021 року. З того часу сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. При таких обставинах, позивач вважає, що подальше збереження шлюбних стосунків з відповідачкою є недоцільним та суперечить його інтересам. Тому просить суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 26 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У зв`язку з неявкою позивача у судове засідання, ухвалою суду від 27 вересня 2021 року було визнано обов`язковою його участь у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява, в якій він зазначив, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Також просить розглядати справу без його участі та без фіксації технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому порядку. Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. (а.с.62,64,68). Таким чином, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 31 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 79. (а.с.8). Від шлюбних стосунків мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 03), [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 25), [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Магдалинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 72), та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 56). (а.с.9,10,11,12). В матеріалах справи наявна заява позивача про підтримання позову та про розгляд справи без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.23). Зі змісту позовної заяви стало відомо, що шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинено з січня 2021 року. З того часу сторони проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Кожен з них має власний бюджет. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін, а тому дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до роз`яснень , викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При таких обставинах, враховуючи те, що з часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось, суд приходить до висновку, що надання сторонам строку для примирення є недоцільним і шлюб необхідно розірвати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved