Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та Вінницької міської ради про визнання недійсним рішення та свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №871 від 13.06.2002 року мати позивача [PERSON], приватизувала квартиру №5, що розташована в м. Вінниці по вул. В. Порика, в будинку №5-А, в якій вона проживала спільно зі своїми неповнолітніми дітьми позивачем та дочкою [PERSON] В КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» [PERSON] було отримане свідоцтво про право власності на вказану квартиру із зазначенням трьох співвласників квартири, по 1/3 частині кожному. Оскільки на час отримання свідоцтва позивач був неповнолітнім в заяву про приватизацію квартири, а також у свідоцтво про право власності на неї він був включений без урахування його волевиявлення. Про здійснення матірю приватизації квартири, в тому числі і на позивача йому стало відомо лише у липні 2017 року, коли він намагався вирішити питання постановки на квартирний облік за місцем проходження військової служби і отримав відмову. За таких обставин [PERSON] вважає, що здійснюючи приватизацію квартири, що відносилась до державного житлового фонду, його мати діяла під впливом помилки, оскільки його участь у приватизації призвела до негативних наслідків. Наявність у власності позивача частини квартири, позбавляє його права отримати житло за місцем проходження військової служби. Таким чином правочин приватизації частини квартири матірю позивача на його імя, коли він був неповнолітнім і без його згоди, суперечить правам і інтересам та позбавляє права реалізувати свої права на приватизацію самостійно та отримати житло за місцем військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 16.05.2018 року, в якій просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №747 від 29.03.2012 р. та наполягав на задоволенні позовних вимог за позовною заявою від 29.09.2017 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, подали заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Представник КП «Вінницьке обласне об»єднань бюро технічної інвентаризації» надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник виконавчого комітету Вінницької міської ради позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову з таких підстав. 14.05.2002 р. [PERSON], яка діяла в своїх інтересах і як законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Вінницької міської ради про передачу в спільну часткову власність квартири [ADDRESS]. Згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №871 від 13.06.2002 року [PERSON] мати позивача, [PERSON] сестра позивача та позивач [PERSON] приватизували квартиру №5, що розташована в м. Вінниці по вул. В. Порика, в будинку №5-А. Згідно з цим рішенням видано свідоцтво на право власності на житло від 13.06.2002 р. на співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці. Відповідно до п. 1.11. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2869 від 24.11.2011 р. затверджено акти міжвідомчої комісії з перепланування приміщень квартири [ADDRESS] (збільшення житлової площі та площі кухні за рахунок площ балконів, Збільшення площі ванної кімнати за рахунок частини площі коридору) житлова площа після перепланування 49,2 кв.м, загальна площа після перепланування 88,7 кв.м. 29.03.2012 р. на квартиру після перепланування видане свідоцтво про право власності, що належить по 1/3 частці [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] Це свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2012 р. №747 та свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 13.06.2002 р. №871. В серпні 2012 р. [PERSON] Л,Д, та [PERSON] звертались до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» із заявою про державну реєстрацію прав на квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло. виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29.03.2012 р. Позивач зазначає, що оскільки на час отримання свідоцтва позивач був неповнолітнім в заяву про приватизацію квартири, а також у свідоцтво про право власності на неї він був включений без урахування його волевиявлення. Зазначеним питанням [PERSON] взагалі не цікавився, так як з 22.08.2012 року проживав окремо, про здійснення матірю приватизації квартири, в тому числі і на позивача йому стало відомо лише у липні 2017 року, коли він намагався вирішити питання постановки на квартирний облік за місцем проходження військової служби і отримав відмову. За таких обставин, [PERSON] вважає, що здійснюючи приватизацію квартири, яка відносилась до державного житлового фонду, його мати діяла під впливом помилки, оскільки його участь у приватизації призвела до негативних наслідків. Згідно з ст.ст. 5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать лише громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають у цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим зазначенням уповноваженого власника квартири. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081, військовослужбовці забезпечуються за місцем проходження військової служби службовими житловими приміщеннями та житлом для постійного проживання. Наявність у власності позивача частини квартири позбавляє його права отримати житло за місцем проходження військової служби. Таким чином правочин приватизації частини квартири матірю позивача на його імя, коли він був неповнолітнім і без його згоди, суперечить правам і інтересам та позбавляє права реалізувати свої права на приватизацію самостійно та отримати житло за місцем військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте суд не погоджується з такими твердженнями позивача і вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до п. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Згідно з п. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, а відповідно до п. 3 ст. 8 вказаного Закону передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Тому, на підставі поданої [PERSON] заяви та доданих відповідних документів до неї, зокрема і свідоцтв про народження дітей, які на той час були неповнолітніми, а також відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», виконавчим комітетом 13 червня 2002р. було прийнято рішення про приватизацію державного житлового фонду м. Вінниці, зокрема і квартири [ADDRESS]. В подальшому на підставі вище зазначеного рішення було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким спірна квартира належить відповідачам у рівних частках, по 1/3 кожному. \~ \~ \~ \~Відповідно до пунктів 20-21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56, який був чинний на момент приватизації спірної квартири при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відповідно до п.5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Оскільки на момент приватизації спірної квартири позивач був малолітнім, то згоду на приватизацію від його імені надала мати, як законний представник (ч. І ст.242 ЦК України), підпис за позивача поставила мати, а до переліку документів, що додавались до заяви про приватизацію займаної квартири, додавалось свідоцтво про народження позивача. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві та доданих до неї документах несе заявник. А орган приватизації приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Відповідно до ч.2 п.5 Положення до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або, за яким зберігається право на житло. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 29.03.2012 року №747 «Про затвердження актів міжвідомчої комісії про прийняття до експлуатації перепланованих приміщень квартир» затверджено акти міжвідомчої комісії перепланування приміщень [ADDRESS] (збільшення житлової\~площі та\~площі кухні\~за рахунок\~площ балконів,\~ Збільшення площі ванної кімнати за рахунок частини площі коридору), житлова площа після перепланування 49,2 кв. м, загальна площа після перепланування 88,7 кв. м. На підставі вказаного рішення видано свідоцтво на право власності від 29.03.2012 року на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частці квартири. Відповідно до акти органів та посадових ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Позивач при розгляді справи не зазначив про те, який саме нормативний акт було порушено виконавчим комітетом Вінницької міської ради при прийнятті рішення про приватизацію квартири. Позивач вказує у позовній заяві, що правочин, а саме приватизація квартири має бути визнаною недійсним, на підставі ст. 229 ЦК України. Положеннями ст.229 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, а саме, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Рішення виконавчого комітету Bінницької міської ради не є правочином. Така позиція суду узгоджується з Узагальненням Верховним Судом України практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року, в якому міститься розяснення про те, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину.. Отже, оскільки рішення виконавчого комітету міської ради про приватизацію спірної квартири не є правочином, тому і не може бути визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, застосовуючи правила недійсності правочинів. \~ \~ \~ \~До того ж суд зазначає, що можливо під впливом помилки при поданні заяви від 14.05.2002 р. про приватизацію квартири діяла [PERSON]Д,. але вона таких позовних до виконавчого комітету Вінницької міської ради не заявляє. \~ \~ \~ \~Позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 29.03.2012 р., яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2012 р. №747 та свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 13.06.2002 р. №871. Але позовних вимог про визнання недійсним від 13.06.2002 р. №871 (первинне рішення про приватизацію квартири) не заявляє. Представником відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради у відзиві на позов подано заяву про пропуск строку для оскарження рішення виконавчого комітету від 13.06.2002р. \~ \~ \~ \~Після прийняття\~рішення та\~видачі свідоцтва\~у 2012\~році,\~позивач [PERSON]\~особисто звернувся\~до КП\~«ВМБТІ» 07.08.2012\~року з\~заявою,\~яка наявна\~у матеріалах інвентарної справи, з проханням провести реєстрацію його частки квартири. З вказаного вбачається, що позивачу було відомо про наявність у нього права власності на 1/3 частку квартири, що спростовує його твердження викладені у позовній заяві та в судових засіданнях, про те, що він дізнався про приватизацію квартири лише у 2017 році під час постановки на квартирний облік. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність для захисту особою своїх порушених прав та інтересів встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що вимогу про скасування рішення заявлено лише в 2017 році, тобто коли строк позовної давності для оскарження приватизації, яка відбулась у 2002 році вже сплив, а стороною не заявлено клопотання про його поновлення, представник виконавчого комітету Вінницької міської ради в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Проте \~ \~ \~ \~суд, при вирішенні цієї справи не застосовує наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позов є недоведеним і ця обставина є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. \~ \~ \~ \~Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed