Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 10 072 785,60 грн. та 401 531,59 грн. три проценти від простроченої суми. Також, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 17.11.2016 позивач [PERSON] уклав з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачам у борг 361 800,00 доларів США, а відповідачі зобов`язалися повернути вказані грошові кошти не пізніше 20.05.2017 р., про що між сторонами була складена розписка. 27.03.2017 [PERSON] повернув позивачу частину боргу в розмірі 2 000,00 доларів США. 03.04.2017 [PERSON] повернув позивачу частину боргу в розмірі 2 000,00 доларів США. Вказує, що відповідачами грошові кошти в розмірі 357 800,00 доларів США не повернуті в строк до 20.05.2017, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення останніх. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 17.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 11.10.2018 на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою суду від 15.10.2018 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 27.11.2018 на адресу суду відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, відповідно до якої останні взяли у борг грошові кошти у розмірі 361 800,00 доларів США та зобов`язалися повернути в строк до 20.05.2017р. Частину коштів відповідачами було повернуто позивачу у сумі по 2 000,00 доларів США, а тому позивач вважає, що відповідачі частково повернули суму позики у розмірі 4 000,00 доларів США та повинні були повернути до 20.05.2017 борг у сумі 357 800,00 доларів США. Вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення суми боргу та стягнення суми трьох процентів річних є незаконними та необґрунтованими. Посилається на те, що відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає лише у випадках, які встановлені в договорі або законі. У договорі солідарний обов`язок визначається тоді, коли сторони договору досягнули з приводу цього спільної домовленості. Законом солідарний обов`язок може бути визначено прямо або може визначатися виходити із суті зобов`язання, коли предмет зобов`язання є неподільним. Також, відповідач [PERSON] посилається на те, що жодним положенням законодавства не визначено, що за договором позики виникає солідарний обов`язок або солідарна вимога. При цьому, розпискою, укладеною на підтвердження договору позики між сторонами, не визначено солідарного обов`язку відповідачів щодо повернення позивачу суми позики. Крім того, відповідач зазначає, що ні договором позики, ні положеннями цивільного законодавства, не визначено конкретних сум повернення позики двома боржниками, а тому у відповідності до вимог ст. 540 ЦК України вважає, що зобов`язаний повернути позивачу лише половину позики за вищезазначеним договором, а саме у сумі 178 900,00 доларів США, а не всю суму. Разом з тим, відповідач, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України, вважає, що позивач має право вимагати від нього сплатити лише половину суми трьох процентів річних від суми боргу у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу, що він звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про сплату трьох процентів річних від простроченої суми у відповідній частині. У зв`язку з чим вважає, що позивач не має правових підстав звертатися до суду з позовом щодо захисту права вимагати три проценти річних від простроченої суми у відповідній частині. 12.02.2019 на адресу суду представником позивача було подано відповідь відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву є необґрунтованою. Зазначає, що посилання відповідача на правові позиції Верховного суду, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо застосування норм ст. 541 ЦК України не є обов`язковими для врахування іншими судами, оскільки не містять правих висновків щодо застосування ст. 541 ЦК України до спірних правовідносин. Також, представник позивача посилався на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання в строк, який встановлений договором позики. А саме до 20.05.2017, а тому вони відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України несуть відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Крім того, вказує, що чинне законодавство України не передбачає обов`язок позивача перед зверненням до суду звертатися до боржника з вимогою про сплату йому 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 26.09.2019 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, закрито в порядку п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.09.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 17.11.2016 позивач [PERSON] надав у борг [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 361 800,00 доларів США, які зобов`язалися повернути до 20.05.2017, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 14). Також, встановлено, що 27.03.2017 [PERSON] повернув позивачу частину боргу в розмірі 2 000,00 доларів США. 03.04.2017 [PERSON] повернув позивачу частину боргу в розмірі 2 000,00 доларів США. Таким чином, сума боргу становить 357 800,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 17.09.2018 складає 10 072 785,60 грн., яку позивач просить стягнути в солідарному порядку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи в іншій частині [PERSON] та [PERSON] не виконали свої зобов`язання за договором позики від 17.11.2016., тобто не повернули отримані ними грошові кошти у терміни вказані у договорі. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останнього у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останніми не виконані. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Розписка не містить солідарного обов`язку позичальників щодо повернення позики, не встановлено такого обов`язку і законодавством щодо спірних правовідносин, а тому суд вважає, що відповідачі мають повернути позику у розмірі 357 800,00 доларів США в рівних частках, тобто кожен боржник зобов`язаний повернути позивачу суму боргу у розмірі 178 900,00 доларів США. Разом з тим, судом встановлено, зокрема, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 95). З матеріалів спадкової справи № 15/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті ніхто не звертався (а.с.а.с. 113-119). У зв`язку з чим, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2019 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, закрито. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] в повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у визначений у розписці строк позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості згідно розписки від 17.11.2016 є обґрунтованими частково і з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у розмірі 178 900,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з офіційним курсом гривні щодо долара США Національного банку України, станом на 12 грудня 2019 року такий курс становить: 100 доларів США = 2 360,35 грн. Виходячи з даної норми закону, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 178 900,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 4 222 666,15 грн. боргу (178 900,00 дол. США х 2 360,35грн. /100 = 4 222 666,15 грн.). Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних за розпискою від 17.11.2016 в порядку ст. 625 ЦК України, суд приходить до наступного. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана норма регулює порядок стягнення індексу інфляції та 3% річних саме за прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зобов`язані були повернути усю суму боргу у строк до 20.05.2017, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 357 800,00 дол. США у відповідачів виникло з 21.05.2017. З позовної заяви вбачається, що сума боргу становить 357 800,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 17.09.2018 складає 10 072 785,60 грн. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних від простроченої суми становить 401 531,59 грн. (10 072 785,60 грн. х 3%:365 х 485 дні = 401 531,59 грн.), де сума основного боргу станом на 17.09.2018 - 10 072 785,60 грн.; період прострочення з 21.05.2017 по 17.09.2018 - 485 днів. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача становить 178 900,00 доларів США. Термін прострочення за договором позики складає 485 днів. Отже, сума трьох процентів річних складає 7 117,00 доларів США (178 900,00 х 3 : 365 х 485 = 7 117,00). За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 3% річних за просторочення виконання грошового зобов`язання за період з 21.05.2017 по 17.09.2018 у розмірі 7 117,00 дол. США, що станом на 12.12.2019 становить еквівалент 167 986,11 грн. (7 117,00 дол. США х 2 360,35 = 167 986,11 грн.). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 4 405,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial