Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], яку в процесі розгляду уточнив (том ІІ, а.с. 14), де просив: визнати недійсним державний акт серії ЯМ №?560325 від 17 липня 2012 року, який виданий на імя [PERSON], на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822083000:06:000:1338 та скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту; визнати недійсним державний акт серії ЯМ №?505604 від 21 травня 2012 року, який виданий на імя [PERSON], на право власності на земельну ділянку площею 0.0500 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822083000:06:000:1339, та скасувати державну реєстрацію даного державного акту; виділити та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га з кадастровим номером 1822083000:06:000:1339, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послався на такі обставини. 10 вересня 2010 року [PERSON] разом із [PERSON], перебуваючи в шлюбних відносинах, у рівних частках придбали земельну ділянку, площею 1000 кв.м, розташовану на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за кадастровим номером 1822083000:06:000:1340, яку в подальшому вирішили фактично поділити шляхом передачі у власність позивачу земельної ділянки з кадастровим номером 1822083000:06:000:1339, а відповідачу земельної ділянки з кадастровим номером 1822083000:06:000:1338. Повідомив, що влітку 2013 року на власній земельній ділянці почав будувати будинок. Після завершення будівництва зясувалось, що будинок був збудований на земельній ділянці, яка згідно з виданим державним актом належить [PERSON] У результаті допущення помилки під час виготовлення документів, які посвідчують право власності, державний акт на право власності на належну [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:06:000:1339 був виданий [PERSON], а [PERSON] отримав державний акт на право власності на належну [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:06:000:1338. Вважає, що виданий [PERSON] державний акт про право власності на фактично належну йому земельну ділянку порушує його права як власника. [PERSON] звернулася з зустрічною позовною заявою (том І, а.с. 246248) до [PERSON], в якій просила: визнати недійсним державний акт серії ЯМ №?560325 від 17 липня 2012 року, який виданий на імя [PERSON], на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822083000:06:000:1338, та скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту; визнати недійсним державний акт серії ЯМ №?505604 від 21 травня 2012 року, який виданий на імя [PERSON], на право власності на земельну ділянку площею 0.0500 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського районуй Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822083000:06:000:1339 та скасувати державну реєстрацію даного державного акту; виділити та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га з кадастровим номером 1822083000:06:000:1338, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позов підтримали, зустрічні позовні вимоги визнали. Відповідач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали, зустрічний позов підтримали. [PERSON] вказала, що саме через помилку землевпорядних організацій не в змозі у повній мірі реалізувати своє законне право щодо користування земельною ділянкою, якою фактично користується [PERSON], що вона неодноразово зверталася до відповідних організацій з метою усунення перешкод щодо користування земельною ділянкою, яка належить саме їй, тобто земельна ділянка з кадастровим номером 1822083000:06:000:1338. Також у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] додатково зазначили, що результатом їх звернення до відповідних землевпорядних організацій і стала повторна видача державних актів на земельні ділянки у 2012 році. Представники третіх осіб: Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області, Державне підприємство «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Житомирська районна державна адміністрація у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином (а.с. 34, 35, 37). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив такі обставини справи і відповідно ним правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 вересня 2010 року [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] та [PERSON], у рівних частках кожен, прийняли у власність (купили) земельну ділянку площею 1000 кв.м. для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 1822083000:06:000:1040, розташовану на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (том І, а.с.79). Сторони у справі не заперечували указаних обставин, не оспорювали указаний договір купівлі-продажу та не надавали суду докази того, що указаний правочин суперечить вимогам законодавства або порушує їх права. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №?938886 (а.с. 126), виданого 04 серпня 2009 року Управлінням Держкомзему в Житомирському районі на підставі розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 24 вересня 2008 року за №?1006, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №?010920900825. Після погодження порядку користування даною земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] здійснили розподіл придбаної ділянки. 02 березня 2011 року [PERSON] був виданий державний акт серії ЯЛ №?566317 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:06:000:1338, а [PERSON] 30 березня 2011 року був виданий державний акт серії ЯЛ №?566318 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:06:000:1339 (том І, а.с. 10, 76). Обидва державних акта зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів. У 2012 році сторони одержали нові державні акти на право власності на ці ж самі земельні ділянки, з такими ж саме кадастровими номерами (том І, а.с. 11, 100); також до Державного земельного кадастру про земельну ділянку були внесені відомості щодо реєстрації за сторонами права власності спірні земельні ділянки, що підтверджується відповідними витягами №НВ-1801300052014 від 13.10.2014 року (а.с. 73) та №НВ-1801915862015 від 18.09.2015 року (а.с. 136). У звязку з порушенням права вільного користування своєю земельною ділянкою [PERSON] зверталася до ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо внесення змін в державні акти, що підтверджується копією заяви від 26.09.2012 року (том І, а.с. 17). Однак позитивного результату не було досягнено, про що свідчить лист №409 від 12.10.2012 року ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», де [PERSON] рекомендовано звернутися до суду за захистом порушених прав (том І, а.с. 18). З листа ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» №535 від 03.12.2013 року вбачається, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], відбулася помилка, в результаті якої фактичним власником земельної ділянки, право на яку засвідчується державним актом на земельну ділянку [PERSON], є [PERSON] (том І, а.с. 13). Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України можуть бути зокрема визнання права, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення; Відповідно до статей 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування й розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Обєктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (стаття 2 Земельного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Право власності на землю - це право володіти, користуватися й розпоряджатися земельними ділянками (частина 1 статті 78 ЗК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України). У статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №?7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Відповідно до ст.\~125, ч. 2 ст.\~126 ЗК України\~(у редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. У разі набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою\~\~воно посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-22цс15 від 11 березня 2015 року, яка відповідно до ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів.\~\~ Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки видавалися, зокрема, і на підставі цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку правову позицію було висловлено Судовою палатою в цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 04 червня 2012 року 2014 року (справа №?646цс14). Згідно з частиною 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові й порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що помилка при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на спірні земельні ділянки, порушує права та законні інтереси позивача та заявника зустрічного позовну. Оскільки на момент розгляду справи іншим шляхом, ніж за рішенням суду захистити права та законні інтереси позивача та заявника зустрічного позову неможливо, суд,

Outcome: partial