Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Центральна, буд.182, с. Нова Гнилиця Чугуївського району Харківської області, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Нова Гнилиця, вул. Центральна, буд.182, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.11.2017 року, відповідно до п.9 якого сторони домовилися, що будинок буде повністю звільнений продавцем (в тому числі будуть зняті з реєстраційного обліку особи, які в ньому мешкають) до 08.11.2017 року. Однак, у зазначеному будинку до цього часу, як член сімї попередніх власників, зареєстрований відповідач, у звязку з чим він не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від представника позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.38). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.27,33,41), відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.26,34,42). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є будинок № 182 у будинку № 182 по вул. Центральній в с. Нова Гнилиця Чугуївського району Харківської області, який згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 07.11.2017 року приватним нотаріусом Чугуївського РНО Харківської області [PERSON], витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102946710 від 07.11.2017 року належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.9,10). У зазначеному будинку, згідно довідок виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 07.05.2018 року та від 30.05.2018 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.11,20). Згідно п.5 зазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку сторони здійснили розрахунок по договору купівлі-продажу та підтвердили факт повного розрахунку за проданий будинок (а.с.9). Крім того, згідно п.9 договору купівлі-продажу житлового будинку продавець зобовязалася звільнити відчужуваний будинок до 08.11.2017 року, в тому числі зняти з реєстраційного обліку осіб, які в ньому мешкають. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майна. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що порушені права позивача як власника спірного житла підлягають захисту. Відповідно до частини першої статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Статтею 156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14 та від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16. Як вбачається з позову, відповідач зареєстрований у спірному житловому будинку за згодою його колишнього власника, як член його сім'ї. На підставі договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку його власником став позивач [PERSON] (а.с.9). Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Зазначене дає підстави для висновку про похідний характер прав відповідача на користування спірним житловим будинком від прав колишнього власника, та їх припинення у зв'язку припиненням права власності останнього. Встановивши фактичні обставини справи та застосувавши наведені законодавчі положення та вказані правові висновки Верховного Суду України, суд, враховуючи відсутність згоди нового власника на проживання відповідача у спірному будинку та похідний характер прав останнього на користування вказаним будинком від прав колишнього власника, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved