Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначав, що відповідно до договору позики, укладеного між ним та [PERSON] від 29.12.2018, [PERSON] отримав від нього у борг суму у розмірі 265 000 дол. США, що підтверджується розпискою, складеною [PERSON] . Згідно з умовами договору позики від 29.12.2018 року [PERSON] мав повернути отримані кошти в строк до 03.11.2019, а також щомісяця виплачувати відсотки за користуванням позикою (в розписці сторони ці відсотки назвали терміном «франшиза») в розмірі 2875 дол. США до 03 числа кожного місяця. Також, договором позики встановлена відповідальність позичальника в разі несвоєчасної сплати відсотків та/або основної заборгованості - неустойка в розмірі 0,1 % від суми основного боргу за кожен день прострочки. Свої зобов`язання за договором позики відповідач у строк до 03.11.2019 не виконав, грошові кошти, отримані ним у борг, не повернув. Таким чином, станом на дату подачі позову загальна сума заборгованості відповідача за договором позики складає 475 935 дол. США, що складається з: 265 000 дол. США - основна сума позики, 57 500 дол. США - відсотків за користування позикою, 153 435 дол. США - неустойка за несвоєчасну сплату відсотків. На момент отримання позики [PERSON] від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] була обізнана із обставинами й умовами отримання її чоловіком в позику від позивача 2 700 0000 грн., що є еквівалентом 100 000 дол. США у березні 2018 року. На підтвердження факту обізнаності із зазначеними обставинами на розписці від 29.12.2018 поставлений підпис [PERSON] із зазначенням її прізвища та ініціалів. Її підпис на розписці свідчить про її (як дружини) згоду на отримання [PERSON] в борг коштів, а також є свідченням того, що позичені у нього кошти бралися [PERSON] в інтересах сім`ї. Отримані від нього в позику кошти, відповідачі мали намір використати на придбання будівельних матеріалів та оплату будівельних та ремонтних робіт, а також облаштування житлового будинку [ADDRESS] ., який наразі є об`єктом незавершеного будівництва. Даний об`єкт нерухомості, як і земельна ділянка, на якій він розташований, фактично є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , як такі. Отже, отримані в позику від позивача кошти, бралися [PERSON] для добудови та облаштування спільного будинку, де подружжя планували проживати разом зі своїми трьома дітьми. В самій розписці від 29.12.2018 [PERSON] не зазначав, що позика береться не в інтересах сім`ї. Отже, позивач вважає доведеним факт використання отриманої позики за розпискою від 29.12.2018 саме в інтересах сім`ї, що обумовлює солідарну відповідальність [PERSON] та [PERSON] по поверненню суми позики позивачу. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 475 935 дол. США заборгованості за договором позики від 29.12.2018, яка складається з наступного: 265 000 дол. США основна сума боргу, 57 500 дол. США заборгованість за відсотками, 153 435 дол. США неустойка за несвоєчасну сплату процентів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив розглядати справу за його та позивача відсутності та вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалив відповідно до ст. 223 ЦПК України розглядати справу за відсутності [PERSON] та [PERSON] , які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 29.12.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження якого [PERSON] було складено розписку (а.с. 9). Відповідно до договору позики від 29.12.2018 [PERSON] отримав від [PERSON] у позику 265000 дол. США строком на один рік до 03.11.2019 з правом дострокового погашення боргу, та зобов`язався щомісячно до 03 числа кожного місяця виплачувати франшизу в розмірі 2875 дол. США, у разі несвоєчасного погашення виплачувати 0,1% від суми основного боргу за кожен день прострочення. У випадку несвоєчасного погашення основного боргу зобов`язався виплачувати 0,2% від основної суми боргу за день прострочки. Як вбачається з розрахунків позивача, сума заборгованості за договором позики від 29.12.2018 становить 475 935 дол. США, що складається з: 265 000 дол. США - основна сума позики, 57 500 дол. США - відсотків за користування позикою, 153 435 дол. США - неустойка за несвоєчасну сплату відсотків. Зі змісту договору позики вбачається те, що згоду на його укладення було надано [PERSON] , про що свідчить її підпис у розписці від 29.12.2018 (а.с. 9). Крім того, відповідно до мирової угоди щодо визнання договірної суми боргових зобов`язань від 28.01.2020 [PERSON] визнає свою солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями [PERSON] перед [PERSON] у період з 01.09.2017 по 28.01.2020 (а.с. 14). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такий висновок суду узгоджується із висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц. Отже, за зобов`язаннями, які виникли за договором позики від 29.12.2018 [PERSON] та [PERSON] виступають солідарними боржниками. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У встановлений договором позики строк [PERSON] суму боргу не повернув, доказів на спростування обставин, викладених позивачем суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача основної суми позики у розмірі 265 000 дол. США , що є еквівалентом суми 7 200 050 грн. (розрахунок здійснено на дату ухвалення рішення та офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 30.11.2021 складає: 1 дол. США - 27,17 грн.). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки договором позики передбачено розмір неустойки - 0,1%, за несвоєчасне виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача неустойки у розмірі 153 435 дол. США, що є еквівалентом суми 4 168 828,95 (розрахунок здійснено на дату ухвалення рішення та офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 30.11.2021 складає: 1 дол. США - 27,17 грн.). Одночасно, позов в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 57500 дол. США не підлягає задоволенню з наступних підстав. Розпискою передбачено сплату франшизи щомісячно до 03 числа кожного місяця в розмірі 2875 дол. США. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки у розписці не зазначено розміру процентів та порядок їх сплати за користування грошовими коштами, а міститься лише визначення розміру франшизи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 57500 дол. США. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 5255 грн. з кожного.

Outcome: partial