Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] З урахуванням уточнень до позову [PERSON] просить визнати за ним право особистої приватної власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями у порядку розділу майна, набутого подружжям за час шлюбу. В обґрунтування позову зазначається, що з 06 січня 2000 року по 10 жовтня 2012 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON]. За час шлюбу, а саме у липні 2008 року, подружжям придбано у власність будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України [PERSON] належить ? частка названого домоволодіння. Оскільки, між позивачем та відповідачем виникають спори щодо користування, володіння та розпорядження спірним будинком, [PERSON] просить визнати за ним право особистої власності на ? частку спірного домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача та позивач цивільний позов та уточнення до нього підтримав та наполягав на задоволенні вимог у повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. При цьому зазначали, що у 2007 році будинок придбано подружжям у непридатному для проживання стані. Фактично [PERSON] та [PERSON] не проживають сумісно з 2008 року. На протязі 2011-2013 років відповідач самостійно, без участі позивача, відремонтувала домоволодіння, а тому не згодна на оцінку будівлі станом на грудень 2013 року у розмірі 55000 грн. У 2007 році будинок було придбано за 10000 грн., а тому відповідач згодна виплатити позивачу половину від цієї сум, що складає 5000 грн.. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що 06 січня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 5). 10 жовтня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі відповідного рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області. 21 липня 2008 року рішенням Каховського міськраойнного суду Херсонської області визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями. Так, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 63, ч. ч. 1, 2 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу було придбано домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями. У 2012 році шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Домовленості про розділ спільної сумісної власності між колишніми подружжями не досягнуто. З урахуванням зазначених вище норм Сімейного кодексу України позивачу та відповідачу належить ? домоволодіння [ADDRESS], придбаного за час шлюбу. Судом не приймається до уваги посилання відповідача на самостійне поліпшення будинку у період з 2011 по 2013 рік та фактичного не проживання єдиною сім'єю з [PERSON] з 2008 року з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 та ч. 2 ст. 27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Статтями 119 та 120 СК України встановлено, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем будь-яких доказів окремого проживання з чоловіком з 2008 року, а саме рішення суду, не надано. Більшість наданих [PERSON] чеків та договорів на придбання будівельних матеріалів датовано 2010-2012 роками, тобто в період знаходження у шлюбі з позивачем. Таким чином, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про істотне збільшення вартості домоволодіння [ADDRESS] після розірвання шлюбу, тобто після жовтня 2012 року. З урахуванням всього вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved