Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, збільшивши який просить стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 45 593,14 доларів США. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 вересня 2012 року [PERSON] позичила у нього грошові кошти у розмірі 12\~000 доларів США строком на 1 рік зі сплатою процентів за договором в кількості 5 % щомісяця від зазначеної суми позики. Строк повернення позики встановлено 13.09.2013 року. Проте відповідачка протягом строку дії договору заборгованостей за процентами не виплачувала, і у заначений термін суму позики не повернула. Від боргу відповідачка [PERSON] не відмовляється, визнає його і постійно обіцяє повернути позивачеві гроші у найшвидший термін. Оскільки відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх боргових зобовязань за договором позики від 13.09.2012 року, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що відповідачка зобовязана сплатити йому за користування сумою позики відсотки по 25.10.2016 (за 49,5 місяця) у розмірі 5 % від суми щомісячно 12\~000/100%?5%?49,5 = 29\~700 доларів США. Крім того у відповідності із нормою ст. 625 ЦК України відповідачка має сплатити 3% річних за 1139 днів неправомірного користування коштами: по 25.10.2016 року, що становить 3%?1139/366/100?41700 = 3893,14. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з наведеним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судові засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлялась відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала від позивача в борг грошову суму у розмірі 12000 доларів США. Як вбачається з розписки написаної власноруч [PERSON], відповідачка отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000 доларів США, на строк на 1 рік до 13.09.2013 року. Згідно даної розписки відповідачка зобовязалася платити відсотки у розмірі 5% (пять) відсотків щомісячно. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа незалежно від сум. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачкою розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачці зазначену грошову суму у позику, а відповідачка зобовязалась, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у строк до 13.09.2013 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики. За правилами статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Стаття 1048 ЦК України наводить правила про проценти за договором позики. Договір позики може бути оплатним або безоплатним. Відносини позики вважають оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не встановлений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. Свідченням безоплатного характеру договору позики може бути пряма вказівка закону або застереження в умовах договору про його безоплатний характер. В іншому випадку договір вважається оплатним, навіть за відсутності в ньому умов щодо конкретної визначеної суми винагороди. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику. Розмір процентів передбачається сторонами у договорі позики на їх власний розсуд. Розмір процентів, який буде встановлений у договорі, законом не обмежується, однак їх максимальний розмір не повинні виходити за межі розумного. Відповідно до умов договору позики укладеного між позивачем та відповідачкою 13 вересня 2012 року, сторони погодили між собою розмір процентів, які мають виплачуватися відповідачкою щомісяця у розмірі 5 % від суми позики, що узгоджується з положеннями статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Позивач, згідно даних зобовязальних правовідносин, належним чином виконав умови договору позики передав відповідачці зазначену суму 12\~000 доларів США, а відповідачка зобовязання не виконала, отримані в борг кошти у визначений термін не повернула, передбачені умовами договору позики проценти не виплачує. В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 13.09.2012 року, посвідченого розпискою відповідачки, сплив 13.09.2013 року, відповідачкою не надано до суду будь-якого підтвердження виконання нею зобовязання щодо повернення грошей, позичених у позивача, не надано суду доказів і щодо спати процентів за користування грошовими коштами, як це передбачено умовами договору, тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики у розмірі 12 000 доларів США; 5% від суми позики щомісячно в розмірі за час дії договору позики, тобто за період з 13.09.2012 року по 25.10.2016 року у сумі 29\~700 доларів США. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином відповідачка повинна сплатити 3% річних за 1139 днів неправомірного користування коштами: 3%?1139/366/100?41\~700 доларів США = 3893,14 доларів США. Загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 41\~700 доларів США + 3\~893,14 доларів США = 45\~593,14 доларів США. Суд, дослідивши правильність проведення вказаних розрахунків, вважає їх доведеними та такими, що відповідають вимогам законодавства. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд в разі задоволення позову стягує з відповідачки суму судового збору.

Outcome: approved