Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання угоди дійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 20 травня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] , згідно якого позивачем було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріально посвідченим 07 травня 1998 року за реєстраційним №544 та зареєстрованим в ММБТІ 12.05.1998 року за реєстровим №658, який розташований за адресою: с. Варюшине Веселинівського району Миколаївської області. Рішенням виконавчого комітету Варюшинської сільської ради народних депутатів №60 від 14 червня 1993 року «Про надання назв вулиць с. Варюшине» вулицям в с. Варюшине були присвоєні назви Світанкова, Тополина та Надбузька. На підставі рішення №3/12 від 29 лютого 2012 року виконкому Варюшинської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 14.06.1993 року №60 «Про надання назв вулицям с. Варюшине». Належному йому на підставі власності житловому будинку по [ADDRESS] . Право власності на придбане нерухоме майно зареєстровано за позивачем Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 23 червня 1998 року за реєстровим №658, що підтверджується Реєстраційним посвідченням до договору та довідкою Веселинівської філії ММБТІ, виданою 11.09.2018 року за №113 та довідкою КП ММБТІ, виданою 27.12.2019 року за №3166. Маючи намір розпорядитися належним йому майном, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу. Про те, після вивчення нотаріусом наданих документів, 22 січня 2020 року за №08/01-16 йому було надано роз`яснення чинного законодавства. Договір купівлі продажу придбаного ним житлового будинку за вказаною адресою не є належним правовстановлюючим документом. Правочин обома сторонами повністю виконаний, ні заперечень ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв. Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу набути право власності на придбаний будинок, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Серебрякова Л.В., позовні вимоги підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила позов задовольнити і визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] дійсним. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20 травня 1998 року на Чорноморській товарній біржі Агропромислового комплексу між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №13 купівлі продажу житлового будинку розташованого в с. Варюшине Веселинівського району Миколаївської області /а.с.-6/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Варюшинської сільської ради народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області «Про надання назв вулицям с. Варюшине» №60 від 14 червня 1993 року, згідно якого вирішено вулицям в с. Варюшине присвоєно назви: Світанкова, Тополина, Надбузька та провести нумерацію будинків. Згідно рішення виконавчого комітету Варюшинської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області №34 від 24 липня 2013 року, яким вирішено внести до рішення виконавчого комітету від 14 червня 1993 року №60 «Про надання назв вулицям с. Варюшине наступні зміни: виключити з пункту 1 рішення слово «Надбузька»; доповнити рішення виконавчого комітету від 14 червня 1993 року №60 «Про надання назв вулицям с. Варюшине» пунктом: перейменувати [ADDRESS] . В зв`язку з цим пункт 2 вважати відповідно пунктом 3. Згідно рішення виконавчого комітету Варюшинської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 14 червня 1993 року №60 «Про надання назв вулицям с. Варюшине» №3/12 від 29 лютого 2012 року, яким присвоєно номери будинків по [ADDRESS] , а саме власником якгого є [PERSON] - №83. Згідно реєстраційного посвідчення до документу про право приватної власності 23 червня 1998 року житловий будинок зареєстрований бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] і записаний за реєстром №658. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №761667 виданий Відділом Держкомзему у Веселинівському районі Миколаївської області [PERSON] на підставі рішення 35 сесії 5 скликання Варюшинської сільської ради від 15 грудня 2009 року №45 який є власником земельної ділянки площею 0,2500, яка розташована [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 24.04.1998 року начальником БТІ було видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер 658, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки №3166 від 27.12.2019 року наданої директором КП «ММБТІ» як вбачається з матеріалів з паперових носіїв інвентаризаційній справи станом на 28.12.2012 р. за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу Р№13 від 20.05.1998 р. №13, укладений на Чорноморській товарній біржі АПК, зареєстровано БТІ 23.06.1998 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №197157696 від 22.01.2020 року житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] в реєстрі - не значиться. Всі істотні умови договору купівлі продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну\~грошову суму, обумовлену сторонами договору, але нотаріально посвідчено не було. Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу [PERSON] набути право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.15 Закону України Про товарні біржі в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Також слід зазначити, що Держава України свого часу через відповідний орган, який відповідно до законодавства мав право реєструвати договори купівлі-продажу (КП «ММБТІ»), - визнала за [PERSON] право власності на придбаний будинок, а тому зі сплином часу, невизнання іншими органами, яким Держава надала право реєструвати право власності, - буде порушенням принципу правової визначеності. На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов`язувався з державною реєстрацію і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв`язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною.

Outcome: approved