Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів за договором та моральної шкоди. Позивач вказує, що в жовтні 2012 року між ним (через [PERSON].) та директором ПП «[PERSON]» (Послуги агентства нерухомості) [PERSON] було досягнуто усної домовленості про те, що відповідач надасть послуги з придбання житла у Дарницькому районі м. Києва. В розмові [PERSON] пояснив позивачу про розташування квартири, надав фото житлового приміщення. Відповідач запросив за квартиру 20000 доларів США, однак повідомив, що житло можна придбати за ціною, нижчою від ринкової, якщо це житло буде надано особі зі статусом учасника війни, позивач погодився здійснити згодом оформлення майнових прав на тестя свого брата- [PERSON]., оскільки останній мав саме такий статус. 01.12.2012 року у Пролетарському районі м. Донецька було укладено договір між позивачем та ПП «[PERSON]» про надання послуг агентства з нерухомості. За умовами договору відповідач у строк до 01.03.2013 року надає послугу зі сприяння позивачу у придбанні та оформленні права власності на однокімнатну квартиру житловою площею не менше 21,5 кв.м у Дарницькому районі м. Києва. Житло має бути розташоване в радіусі 5 км від станції метро, у п'ятиповерховому багатоквартирному будинку (не на першому і не на останньому поверсі), санітарні та пожежні вимоги квартири мають відповідати вимогам чинного законодавства, заборгованість щодо оплати житлово-комунальних послуг має бути відсутня, житло не має перебувати в аварійному стані, під забороною, арештом чи іншим обтяженням. В подальшому на виконання договору відповідач попросив позивача надати йому передплату у сумі 5000 доларів США (або еквівалентну суму у гривнях) та документи, що підтверджують інвалідність і статус учасника війни [PERSON], на ім'я якого мали бути оформлені майнові права на житло. [PERSON] погодився, перерахував [PERSON] 07.11.2012 року грошові кошти у сумі 35000 грн. та 09.11.2002 року - кошти в сумі 5500 грн.. Згодом позивач на вимогу відповідача перерахував тому 22.03.2013 року дві суми коштів 10050 грн. та 40298,50 грн.. Крім того, позивач надав своєму брату [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США, останній перебував у Києві з 10 по 15 лютого 2013 року передав вказані кошти [PERSON]. Відповідач після отримання коштів так і не вирішив питання про оформлення договору купівлі-продажу квартири в інтересах позивача, посилався на економічну та політичну нестабільність в Україні, на події «Євромайдану», з осені 2013 року [PERSON] припинив відповідати на телефонні дзвінки, [PERSON] зрозумів, що його ошукали, змушений був звернутись до правоохоронних органів. Позивач вважає свої майнові права порушеними, просить розірвати договір про надання послуг агентства нерухомості між ним та відповідачем, стягнути з відповідача безпідставно отримані за договором кошти, а також інфляційні витрати за 3% річних за користування коштами позивача. Відповідно до ч.5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Спір між сторонами стосується виконання договору про надання послуг від 01.11.2012 року, укладеного між виконавцем послуг [PERSON] та споживачем послуг [PERSON] Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 8-10). Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив здійснювати судовий розгляд без його участі, за участі його представника. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги, просила такі вимоги задовольнити, розірвати договір між сторонами та стягнути з відповідача кошти на суму 340230,20 грн., на підтримання своєї позиції навела аргументи, аналогічні висловленим у позовній заяві. Позивач та його представник не заперечували проти здійснення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду(а.с. 65,69,79,84), проте для участі в судовому засіданні не прибув, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи не заявляв, відзиву на позовну заяву до суду не надав, заперечень проти позову не висунув. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 11 розділу ІІІ ЦПК України. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Між Агентством нерухомості ПП «[PERSON].» (адреса[ADDRESS]) в особі [PERSON], який уповноважений довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстр. в реєстрі за № 1614 від 10.10.2010 року (виконавець послуг) та фізичною особою - [PERSON], [INFO]. (споживач послуг), було укладено договір від 01.11.2012 року про надання послуг (а. с. 11). За цим договором виконавець у строк до 01.03.2013 року надає послугу зі сприяння позивачу у придбанні та оформленні права власності на однокімнатну квартиру житловою площею не менше 21,5 кв.м у Дарницькому районі м. Києва. Житло має бути розташоване в радіусі 5 км від станції метро, у п'ятиповерховому багатоквартирному будинку (не на першому і не на останньому поверсі), санітарні та пожежні вимоги квартири мають відповідати вимогам чинного законодавства, заборгованість щодо оплати житлово-комунальних послуг має бути відсутня, житло не має перебувати в аварійному стані, під забороною, арештом чи іншим обтяженням. Споживач зобов'язується сплатити виконавцеві кошти у сумі 20000 доларів США, що еквівалентні українській гривні, в день переходу права власності на житло споживачу або повіреній ним особі; у разі обґрунтованої необхідності споживач сплачує виконавцеві до оформлення права та житло передплату, але не більше 5% від вартості житла. Виконавець зобов'язується виконати всі не заборонені законодавством дії щодо предмету договору. Договір вважається укладеним в день його підписання сторонами і діє до 01.03.2013 року. Згідно з відомостями, отриманими з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS], був зареєстрований як підприємець з 14.04.2004 року (код КВЕД 74.87.0 «Надання інших комерційних послуг»), припинив підприємницьку діяльність 05.05.2017 року (а. с. 12-14). На виконання умов договору [PERSON] здійснив перерахування коштів [PERSON] 34653,47 грн. (квитанція № 4 філії «Донецьке РУ» ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.11.2012 року, а. с. 19), 5445,54 грн. (квитанція № 3 філії «Донецьке РУ» ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.11.2012 року, а.с. 19). Крім того, між приватним підприємцем [PERSON] (сторона-1) та [PERSON] (сторона-2) 12.01.2011 року було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг щодо перерахунку грошових коштів з рахунків сторони-1 на вимогу сторони-2 на розрахункові рахунки клієнтів сторони-2 та інших безготівкових розрахунків для сторони-2 (а.с. 18). 22.03.2013 року [PERSON] на виконання вимог зазначеного договору в інтересах [PERSON] через філію «Донецьке РУ» ПАТ КБ «ПриватБанк» було перераховано отримувачу коштів [PERSON] 10050,25 грн. та 40298,50 грн. (а.с. 19). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що у 2011 році він був приватним підприємцем, укладав з [PERSON] угоду, за якою позивач надавав йому кошти, а він здійснював перерахування коштів, отримував за це відсотки; свідок повідомив, що за дорученням позивача у 2012-2013 рр. перерахував [PERSON] кошти на суму близько 60000 грн., оригінали платіжних документів до цього часу зберігаються у свідка. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є рідним братом позивача, впродовж близько 10 років підтримував приятельські відносини зі [PERSON], знав, що той займається ріелтерською діяльністю, надає послуги у сфері нерухомого майна. Відповідач знав, що [PERSON] цікавиться придбанням нерухомості у м. Києві, сказав, що може допомогти з придбанням квартири за 10000 доларів США, за 20000 доларів США - квартира надана буде «під ключ». Позивач не був знайомий до того часу з відповідачем, повірив братові на слово, погодився укласти угоду зі [PERSON], уклав таку угоду у м. Донецьку у листопаді 2012 року через представника відповідача за довіреністю. Згодом [PERSON] зателефонував і попросив гроші «під договір» - 30000 грн., у [PERSON] були «вільні гроші» від торгівельної діяльності, він погодився надати кошти. 09.02.2013 року свідок зі своїм приятелем поїхали до м. Києва, у свідка були при собі 5000 доларів США, він їх віддав відповідачу в приміщенні кафе. Всього [PERSON] отримав від [PERSON] 12 чи 15 тисяч доларів США, потім відповідач перестав відповідати на дзвінки, грошей не повернув, послуг із придбання квартири не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що в лютому 2013 року їздив з [PERSON] до м. Києва, щоби «вирішити питання з квартирою», там у приміщенні кафе вони зустрілись із чоловіком на ім'я [PERSON], при цьому [PERSON] витяг гроші, дав свідку перерахувати - там було 5000 доларів США, потім кошти передав [PERSON], останній взяв кошти «за якусь нерухомість», потім на власному автомобілі відвіз їх до залізничного вокзалу. [PERSON] не виконав умов договору про надання послуг від 01.11.2012 року, не надав позивачу послуг щодо придбання квартири у Дарницькому району м. Києва, не повернув позивачеві отриманих коштів. [PERSON] за фактом здійснення щодо нього відповідачем шахрайства звертався до правоохоронних органів, що підтверджено листуванням позивача з Центрально-Міським РВ Горлівського МУ ГУ МВС України у Донецькій області, з Генеральною прокуратурою України, з Прокуратурою Шевченківського району м. Києва, з Шевченківським РУ ГУМВС України у м Києві, з Слідчим управлінням ГУМВС України у м Києві, з Департаментом з питань режиму та службової діяльності МВС України, з Слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві, з Київською місцевою прокуратурою № 10, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.02.2014 року № 12014100100001255 (а. с.15-17,20-31). Вирішуючи позов по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права чи інтересу (ст. 16 ЦК України), одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Спричинення майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є, зокрема, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків(ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч.2 ст. 653 ЦК України). Суд бере до уваги той факт, що між Агентством нерухомості ПП «[PERSON].» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено договір від 01.11.2012 року щодо надання послуг, сторонами було погоджено строк договору - до 01.03.2013 року, однак виконавець послуг необґрунтовано ухилився від виконання договору, хоча отримав кошти від позивача, поважних причин для цього при розгляді справи судом не встановлено. Ухилення виконавця послуг від виконання договору підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], неодноразовими зверненнями позивача до правоохоронних органів (а. с. 15-17,20-31). Отже, суд приходить до висновку про необхідність припинити зобов'язання, що виникли між Агентством нерухомості ПП «[PERSON].» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони на підставі договору від 01.11.2012 року, й розірвати зазначений договір на вимогу позивача. За змістом ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України). Суд констатує істотне порушення виконавцем послуг договору, оскільки внаслідок такого порушення споживач послуг був позбавлений того, на що розраховував під час укладання договору - придбання права власності на об'єкт нерухомого майна. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Згідно із ч.1 ст. 113 ГК Україниприватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Відповідно до ст. 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Отже, [PERSON] вправі вимагати від [PERSON] відшкодування збитків, завданих розірванням договору, зокрема, повернення коштів, які без достатньої правової підстави вибули з власності позивача. Такими коштами суд вважає сплачені позивачем суми в розмірі 34653,47 грн. (за квитанцією від 07.11.2012 року), 5445,54 грн. (за квитанцією від 09.11.2012 року), 10050,25 грн. (за квитанцією від 22.03.2013 року), 40298,50 грн. (за квитанцією від 22.03.2013 року), а всього на суму 90447,76 грн.. Сплата коштів підтверджена відповідними копіями платіжних документів, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні. Водночас суд критично оцінює показання щодо передачі коштів в розмірі 5000 доларів США (39965,00 грн.) відповідачу імені [PERSON] у приміщенні кафе у м. Києві, оскільки свідок [PERSON] є рідним братом позивача. Свідок [PERSON], який не є заінтересованою у результатах розгляду справи особою, у своїх показаннях зазначив, що «це були кошти за якусь нерухомість, точніше не знаю», передачу коштів в інтересах саме позивача [PERSON] свідок також не підтвердив. До того ж, за змістом ч.2 ст. 218 ЦК України рішення суду з приводу факту угоди, для якої встановлена письмова форма, не може ґрунтуватись на показаннях свідків. Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 5000 доларів США (39965,00 грн.) не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується із наведеним позивачем розрахунком (а.с.4-6) і з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства у межах заявлених [PERSON] вимог задовольняє позов, стягнувши з відповідача суму на відшкодування 3% річних в розмірі 29091,84 грн., інфляційні втрати в розмірі 170324,86 грн.. Вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вирішує таким чином. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України). Згідно з правовими позиціями, висловленими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов'язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору (п.5 постанови); розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливостій враховувати глибину моральних страждань. Враховуючи тривалість неотримання позивачем майна за правочином у власність, душевні переживання, пов'язані з неможливістю здійснення права власності на нерухоме майно, з необхідністю неодноразових звернень до правоохоронних органів, що не дали результатів, суд встановлює розмір моральної шкоди,обґрунтований і достатній для відшкодування позивачеві - 5000,00 грн. та стягує цю суму з відповідача. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. [PERSON]звернувся до суду з позовом про захист прав споживача за договором надання послуг;споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав (ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру визначена ставка судового збору1 % ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 3402,30 грн.) ; за подання до суду фізичною особою позову немайнового характеру визначена ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на дату звернення [PERSON] з позовом до суду 1600 грн. х 0,4 = 640 грн.). За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»). Судом задоволені вимоги позивача [PERSON] немайнового характеру щодо розірвання договору та припинення зобов'язань, а також частково задоволено вимоги майнового характеру в межах суми 294864,00 грн.. Сума судового збору, що має бути сплачений, становить 640,00 грн. + 3402,30 грн. = 4042,30 грн.. Враховуючи наведене та з використанням принципу пропорційності, суд покладає на відповідача витрати на суму 3588,64 грн. і стягує ці кошти зі [PERSON] на користь держави; іншу частину витрат по сплаті судового збору (453, 66 грн.) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial