Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом.В обґрунтування якого посилався на те, що 06 грудня 1980 року під час прямування з роботи до дому на станції Чепелино був збитий електропоїздом, було ампутовано ліву ногу, внаслідок чого він став інвалідом Ш групи з втратою професійної працездатності на 100% безстроково. До отримання каліцтва працював слюсарем механозбірочних роботі на державному підприємстві «Завод імені Малишева». Рішенням Ленінського райнарсуду м. Харкова від 14 листопада 1993року Відповідач зобов'язаний виплачувати йому втрачений внаслідок каліцтва заробіток. Рішенням місцевого суду Ленінського району м.Харкова від 22.08.2003року з Відповідача стягнуто в порядку відшкодування шкоди в заробітку одноразове 3158,23 грн. та з 01.04.2003 року - щомісячно 586,35 грн. до подальшої підвищення оплати праці. Рішенням Ленінського райсуду м. Харкова від 6 березня 2006 року було проведено перерахунок втраченого заробітку та стягнуто з Відповідача на користь позивача втрачений заробіток по 1087,02 грн. щомісяця до подальшого підвищення оплати праці. Протягом 2009 - 2014 років Відповідач проводив виплати, враховуючи підвищення заробітної плати слюсаря ДГі «Завод імені Малишева» (втрачений заробіток Позивача), але перерахунок за 2015 рік не було здійснено. При зверненні наДП «Завод імені Малишева» йому надана довідка про доходи від 08.06.2016 №17/371 р, згідно якої нарахована заробітна плата за 2015 рік слюсаря механозбірочних робіт (4 розряд) по цеху 430 становить 84513,19 грн., фактично Відповідачем виплачена за 2015 рік сумав розмірі 53476,20 грн. (4456,35 грн.х12 місяців), недоплата становить 31036,59 грн. Виходячи з нарахованої заробітної плати за ІУ квартал 2015 року, середня щомісячна заробітна плата з 01.01.2016 становить 8535,40 грн. (8776,19+8508,29+8321,73/3), тому щомісячно з січня 2016 року по червень (включно) 2016 року Відповідач повинен сплатити 8535,40 грнх6= 51212,40 грн. Всього сума до стягнення: 31036,99 грн+51212,40 грн=82249,39 грн. В судове засідання сторони не з'явились.В своїх заявах просили проводити розгляд позовної заяви за своєї відсутності. При цьому позивач визнав позов, виходячи з викладених заперечень. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив слідуючи факти. Позивач в 1980 році був травмований поїздом, в результаті чого визнаний інвалідом 3 групи з втратою професійної працездатності на 100%. До отримання каліцтва Позивач працював слюсарем механозбірочних робіт цеху № 440 (4 розряд) на державному підприємстві «Завод імені Малишева». Рішенням Ленінського райнарсуду м. Харкова від 14 листопада 1993 року Відповідач зобов'язаний виплачувати Позивачу втрачений внаслідок каліцтва заробіток. Рішенням місцевого суду Ленінського району м.Харкова від 22.08.2003 з Відповідача стягнуто в порядку відшкодування шкоди одноразово суму в розмірі 3158.23 грн. та з 01.04.2003- щомісячно 586,35 грн до подальшої підвищення оплати праці. Рішенням Ленінського райсуду м. Харкова від 6 березня 2006 року було проведено перерахунок втраченого заробітку та стягнуто з Відповідача на користь [PERSON] втрачений заробіток в розмірі 1087,02 грн. щомісячно до подальшого підвищення оплати праці. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 26.03.2009 року з Відповідача стягнуто невиплачену з січня 2006 року по червень 2008 року компенсацію спричиненоїкаліцтвом шкоди в сумі 10501,96 гри. та починаючи з 01 липня 2008 року в сумі 1841,28 щомісяця до подальшого підвищення оплати праці. Протягом 2009 - 2014 років Відповідач проводив виплати, враховуючи підвищення заробітної плати слюсаря ДП «Завод імені Малишева», з 01 жовтня 2014 року розмір виплати становив 4456,35 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Попередніми рішеннями судів встановлено право Позивача на отримання відшкодування шкоди, завданої здоров'ям, джерелом підвищеної небезпеки з подальшим перерахунком, тому дана обставина не потребує доказування. Згідно ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому /дохід/, втрачений ним внаслідок втрати професійної або загальної працездатності. Відповідно до частини першої статті 1197 ЦК розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Таким чином законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. З метою виконання рішення суду, запобігання звернення до суду Відповідачем на адресу ДП «Завод імені Малишева» 17.03.2016 був направлений запит (вих.№ ДН-2-06- 06/111) щодо надання довідки про середньомісячну заробітну плату слюсаря механозборочних робіт цеху № 440 (4 розряд) за період січень - грудень 2015 року в цілому за рік та щомісячно для проведення подальшого перерахунку щомісячних сум. В зв'язку з неотриманням відповіді, залізниця повторно 12.05.2016 направила повторний запит (вих.№ ДН-2-06-06/172), відповідь на який отримала тільки після порушення провадження по справі (довідка від 24.02.2015 № 277, що і була підставою для розрахунку суми позову Відповідачем. Таким чином, відсутня вина Відповідача в непроведенні Позивачу перерахунку щомісячних сум за рішеннями судів. Сума недоплати за 2015 рік в розмірі 31036,99 грн. згідно з довідкою від 24.02.2016 № 277 розрахована правильно. Щодо виплат за 6 місяців 2016 року. Позивач зазначає про те, що з 01 січня 2016 року виплати повинні бути здійснені в розмірі 8535,40 грн., тому заборгованість становить 8535,40*6 міс.=51212,40 грн., але не враховує суму в розмірі 4456,32грн.х6 міс=26719,92 грн., яка була виплачена Відповідачем в 2016 році, тому сума доплати за 6 місяців 2016 року становить 24492,48 грн. (51212,40- 26719,92), а всього розмір доплати становить суму в розмірі: 31036,99+24492,48=55529,47 грн., що і визнається Відповідачем. Щодо стягнення щомісячно з 01.01.2016 суми в розмірі 8535,40 грн. довічно до змін в оплаті праці. В зв'язку з тим, що Позивачем наданий розрахунок суми за період з 01.01.2016 по 30.06.2016р., стягнення суми на майбутнє можливо тільки з 01.07.2016 року, а не з 01.01.2016р., період який і суми по виплаті в якому вже були враховані при проведенні перерахунку. Таким чином, Відповідач згодний з вимогами щодо стягнення суми перерахунку в розмірі 55529,47 грн., не згодний з сумою в розмірі 26719,92 грн. (яка вже виплачена Позивачу), не згодний з встановленням виплат з 01.01.2016, правильне визначення дати - з01.07.2016 року. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у зв'язку з тим, що позивач погодився із запереченнями відповідача в частині, яку останній визнає. На підставі викладеного,

Outcome: approved