Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження житлом не повязаних з позбавленням володіння. Позовні вимоги мотивував тим, що за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS]. В звязку з цим він та відповідач є співвласниками даної квартири. 26 листопада 2014 року шлюб між сторонами був розірваний та позивач поїхав на заробітки до Російської Федерації. 07 грудня 2015 року позивач повернувшись, не зміг відімкнути вхідні двері спільної квартири, оскільки відповідач поставила ще один замок. На даний час відповідач ключів позивачу від квартири не надає та не впускає його, позбавляючи права користуватись власністю. В звязку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні спільної квартири шляхом передачі йому ключів від вхідних дверей та забезпечення безперешкодного доступу. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині адреси спірної квартири, а саме [ADDRESS], в решті заявлений позов повністю підтримав та попросив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги частково не визнала. Пояснила, що дійсно під час зареєстрованого шлюбу нею та позивачем було придбано квартиру [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу позивач повернувся в смт. Завалля з заробітків та між ними виник конфлікт з приводу користування квартирою. На даний час вона двері квартири на замок, ключ до якого відсутній у позивача не зачиняє. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що між позивачем та відповідачем виник конфлікт з приводу користування спільною нерухомістю та остання не пускала позивача до квартири. Вислухавши думку сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, будучи в зареєстрованому шлюбі 25.10.2010 року придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.60 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Враховуючи вищевикладені положення Закону суд погоджується з позивачем в тому, що останній має право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України , діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних вище обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved