Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у її вихованні, відшкодуванні шкоди, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачкою вони мають малолітнього сина [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що : На основі рішення, згідно постанови служби у справах дітей Черкаського міськвиконкому від 21. 04. 2012 року був встановлений день спілкування з малолітнім сином [PERSON] один раз в тиждень, в неділю за проханням матері з 15 по 17 години та в її присутності, з урахуванням змін, пов'язаних з різними обставинами. Дане рішення не раз порушувалось відповідачкою і позивач не міг бачити свого сина довготривалий час декілька разів. Частина 2 ст. 157 СК України наголошує на тому, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно заяви позивача службою у справах захисту дітей Черкаського міськвиконкому від 20. 11. 2013 року, були встановлені дні його спілкування з сином, щонеділі в четвер з 15 до 18 години, та в неділю з 9 до 12 години з необов'язковою присутністю матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Відповідачка категорично відмовляється виконувати дане рішення, та перешкоджає в цьому, мотивуючи тим, що позивач не має права бачити свого сина без її присутності до досягнення ним 14 років. Ст. 159 СК України вказує на те, що у випадку, якщо той з батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, другий з батьків має право на звернення до суду з позовом про усунення цих перешкод. Позивач просить суд, зобов'язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], та визнати такі способи участі позивача у вихованні спільної дитини; систематичні побачення щотижня в четвер з 15 до 18 години, та в неділю з 9 до 12 години з необов'язковою присутністю матері, не менше 6 годин в тиждень. Також бачити свого сина під час погіршення його здоров'я чи захворювання. Заслу[авши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Право на виховання дитини - це особисте немайнове право батьків. Воно є таким, що тісно пов'язане з особою. Батьки не можуть бути позбавлені цього права не інакше як за рішенням суду. Право батьків на виховання дитини включає: право на особисте виховання; право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; право вимагати невтручання у здійснення батьками права на виховання дитини (ст.5 СК України); право на захист порушеного права на виховання дитини (ст. ст.18, 158, 159, 162, 163 СК України). Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. Аналогічні положення містяться у ст. ст. 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином відповідач зобов'язана виконувати рішення 20. 11. 2013 року, а в разі незгоди вправі оскаржити його до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved