Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 20 липня 2003 року між ним та відповідачем виконкомом Стрижівської сільської ради Любарського району було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 4. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову зазначив, що на протязі останнього часу сторони не підтримують сімейних стосунків. Спільні інтереси із дружиною відсутні, мають різні погляди на життя. Вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним, а тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач до суду не з`явилася. Подала заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає та просить задоволити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що 20 липня 2003 року виконкомом Стрижівської сільської ради Любарського району зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А від так, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved