Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати житловий будинок за № 86 по вул.Полтавській в м.Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області спільним майном подружжя, в порядку уточнення позовних вимог просив припинити право спільної сумісної власності на вказане майно та визнати за ним право власності на ? частину зазначеного житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 06 грудня 2007 року зареєстрував шлюб з відповідачем. В період шлюбу, а саме 12 липня 2012 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON], був придбаний житловий будинок за № 86 по вул.Полтавській в м.Перещепине Новомосковського району, право власності було зареєстроване на імя відповідача. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 05.02.2015 року шлюб між подружжям розірвано, однак згоди на добровільний поділ майна між позивачем та відповідачем не досягнуто, тому позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. 07 квітня 2017 року по справі було відкрите провадження суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецьким Д.І., після повторного автоматичного розподілу справа передана в провадження судді Сороки О.В. У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147- VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом, в звязку з чим, зважаючи на клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судом відповідною ухвалою від 10 січня 2018 року призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. У відзиві на позов представник відповідача наполягав на тому, що кошти при оформленні договору купівлі-продажу нею не сплачувалися, оскільки спірне нерухоме майно до відчуження належало її матері та дядькові. Крім того, відповідач звернула увагу суду на ту обставину, що дублікат договору купівлі-продажу у встановленому порядку не зареєстрований, тому вона вважає, що продавці являються власниками будинку. Також, посилаючись у своєму відзиві на вимоги ч.2,3 ст. 70 СК України, відповідач наполягала на тому, що позивач не дбав про сім'ю, борг по аліментах складає 65000 грн. Суд, на підставі поданих учасниками справи доказів, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі в період з 06 жовтня 2007 року по 20 лютого 2015 року, про що свідчить заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2015 року. Сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. До відзиву відповідачем подано дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого 25.03.2010 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON], у відповідності до якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами під номером86 по вул.Полтавській в м.Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області. Посилання представник відповідача на те, що договір купівлі-продажу не зареєстрований у встановленому порядку, спростовуються наданим представником позивача інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, у відповідності до якого станом на 22.03.2017 року за [PERSON] за реєстраційним номером майна 28104819, зареєстрований [INFO], право власності зареєстроване на підставі зазначеного вище дублікату договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Такі ж розяснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Зазначеним вище договором купівлі-продажу стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що вона набула право власності на нерухоме майно за договором дарування, а не за договором купівлі-продажу, дослідженим судом. Зазначений договір не оскаржено його сторонами, даних про його розірвання суду не представлено, наявність рішення суду про його недійсність з цих підстав суду також не подано. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що даний обєкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у житловому будинку з надвірними побудовами за № 86 по вул.Полтавській в м.Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, є рівними. Так, вимоги ч.2 ст. 70 та ч.3 ст. 70 СК України, на які відповідач посилається, як на підставу своїх заперечень проти позову, дійсно визначають, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В силу ст.82 ЦПК України відповідачем не подано допустимих та достатніх доказів, які у своїх сукупності, дають суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved