Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання батьківства. В позові та наданих матеріалах зазначено, що позивач перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2011 по 2014 року, тому у 2013 році відповідачка народила доньку [PERSON], біологічним батьком якої є позивач. Спільну заяву про реєстрацію батьківства сторони не подали через необізнаність та подальші непорозуміння, оскільки на теперішній час фактичний шлюб розпався. Просить в позові визнати його батьком дитини та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просив позов задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] також надав аналогічні пояснення та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень на позов чи клопотань суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити. Допитаний згідно ч.1 ст.69, ст.70 ЦПК України позивач [PERSON] в якості свідка пояснив суду, що відповідачку [PERSON] він знає з 2009 року, разом однією сімєю вони стали разом проживати з 2010 року, спочатку за адресою: вул.Соціалістична, 35 у м.Запоріжжі, потім приблизно через три місяці переїхали до її родичів в квартиру 35 в будинку по вул.Л.чайкіної у м.Запоріжжі, в якому розташований Приватбанк. Там прожили місяці три, потім переїхали в будинок 35 по вул.Соціалістична,35. Це будинок тещі, тобто матері [PERSON] З 2012 року мати відповідачки [PERSON] переїхала жити разом з нами, тобто у времянці за цією ж адресою, хоча позивач був зареєстрований за іншою адресою. Там вони прожили до 2014 року. Весь цей період спільного проживання з 2010 по 2014 року позивач та відповідач проживали однією с сімєю як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, підтримували шлюбні відносини та мали постійні інтимні стосунки. Відповідачка у іншому шлюбі не перебувала. Тому, від цього фактичного шлюбу, у сторін 20 березня 2013 року народилась спільна донька [PERSON]. Позивач при цьому весь час постійно працював та утримував відповідачку і дитину. Позивач також пояснив, що дитина народжувалась у четвертому пологовому будинку, він особисто оплачував пологи, та часто відвідував відповідачку і доньку в пологовому будинку, оскільки відповідачка приблизно два тижні була в пологовому будинку в окремій палаті, з них не менше пяти днів перебувала в реанімації внаслідок операції. Дитину забирали з пологового будинку за місцем мешкання на Соціалістичну, де сторони разом проживали. Коли дитина підросла, позивач оформлював разом з відповідачкою дитину в дитячій садочок к-ту Запоріжсталь по ул.Історична, та позивач сам особисто оформлював заяву-анкету як батько дитини, тому він часто приводить і забирає дитину з садочка, оскільки за документами в садочку рахується як батько дитини. Медичну комісію дитини для дитячого садку також сторони проходили разом. Реєстрацію народження дитини відповідачка здійснила сама, оскільки вони в той день посварились, але по-батькові у дитини зазначено «Богданівна», тобто по імені позивача. В подальшому відносини розладились, тому сторони з 2014 року стали проживати окремо. 24 червня 2015 року дитина попала в інфекційне відділення 5-ї дитячої лікарні, він постійно відвідував дитину. Позивач також пояснив, що з дитиною спілкується постійно з моменту її народження по теперішній час, дитина його знає як свого батька, вони люблять одне одного, він постійно піклується про дитину, виховує її та по можливості утримує, за необхідності купляє для дитини одяг, іграшки та речі, проводить з нею весь свій вільний час, періодично водить дитину до дитячого садку № 256 і забирає її. \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2010 по 2014 роки. Від цього фактичного шлюбу у сторін 20.03.2013р. народилась спільна донька [PERSON]. \~\~\~\~\~\~ Згідно свідоцтва про народження, виданого Заводським ВДРАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис № 145 від 28.03.2013р., батько дитини записаний зі слів матері згідно ч.1 ст.35 СК України та вказаний «Балашов Богдан Олегович». Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Згідно п.п.4, 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, в т.ч., дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою, в т.ч., особою, котра вважає себе батьком. З пояснень позивача [PERSON], який був допитаний судом також в якості свідка, судом було встановлено, що позивач в період з 2010 по 2014 року проживав з відповідачкою [PERSON] однією с сімєю як чоловік та дружина, вони мали спільний бюджет, підтримували шлюбні відносини та мали постійні інтимні стосунки. Відповідачка у іншому шлюбі не перебувала. Тому, від цього фактичного шлюбу, 20 березня 2013 року у сторін народилась спільна донька [PERSON], батьком якої є позивач . Також зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, копії яких долучені до справи: паспортом позивача (а.с.4), свідоцтвом про народження дитини (а.с.5), актом підтвердження фактичного місця проживання особи від 03.08.17р. (а.с.6), довідкою ДОУ 256 про те, що дитина відвідує цей дитячий садок (а.с.7), заявою позивача [PERSON] на імя завідуючої ДОУ 256, в якій він просить зарахувати до дитячого садка свою дитину [PERSON] (а.с.8), фотографії позивача з дитиною (а.с.9-25). Окрім того, своєю ухвалою від 17.10.2017р. суд призначив судово-генетичну експертизу з метою встановлення кровної спорідненості між позивачем та дитино, за цією ухвалою суд зобовязав позивача та відповідачку разом з дитиною зявитись до експертної установи для проведення експертизи (а.с.70). Законодавець у ст.109 ЦПК України чітко врегулював наслідки ухилення від участі в експертизі, а саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З матеріалів справи вбачається, що позивач прибув до експертної установи 30.11.2017р., що підтверджується відмітками експерта (а.с.99), а відповідачка з дитиною, за весь період перебування справи в експертній установі, жодного разу до експерта не прибула. При цьому справа була направлена на експертизу 30.10.17р. і повернулась до суду без експертного висновку з експертної установи 29.12.17р. (а.с.72 83). Причиною повернення справи без проведеної експертизи фактично є відсутність відповідачки в експертній установі та її ухилення від проведення експертизи, що підтверджується вищезазначеними доказами та супровідними документами НДЕКЦ (а.с.83, 84). Отже, на підставі положень ст.109 ЦПК України та враховуючи ухилення відповідачки від проведення експертизи, суд вважає за можливе визнати факт наявності кровної спорідненості між позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON], 20.03.2013р., оскільки для встановлення цього факту судом призначалась судово-генетична експертиза. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є законним, обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved