Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Монастириського районного суду Тернопільської області від 10.04.2019 року до розміру 695,50 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.04.2019 року Монастириським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з позивача в користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 10.04.2019 року. Позивач вказує, що у своїй заяві про видачу судового наказу, відповідач [PERSON] вказує на те, що позивач [PERSON] не сплачує аліменти, що не відповідає дійсності. Також, крім сина [PERSON] , [INFO] , у позивача є ще двоє синів: [PERSON] , [INFO] , який навчається на денній формі навчання НУ «Одеська юридична академія», і має інвалідність 3 групи з дитинства, та син [PERSON] , [INFO] . Також позивач [PERSON] вказує, що він та його син [PERSON] мають хронічні захворювання лівого вуха. У 2014 році було проведено оперативне втручання у ліве вухо та на даний час позивачу рекомендовано слухопротезування, адже на ліве вухо позивач повністю втратив слух. Крім того, у жовтні 2018 року позивач мав проблеми із хребтом, лікування якого було довготривалим та дороговартісним. У зв`язку з наведеним, на даний час позивачу важко знайти роботу, адже він не може підіймати важке. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно\~ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Судом встановлено, що судовим наказом Монастириського районного суду Тернопільської області від 10.04.2019\~року, вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 10.04.2019 року. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд і справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Позивач [PERSON] зазначає, що встановлений вищевказаним судовим наказом розмір аліментів є завищеним, і підлягає зменшенню. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що на його утриманні, окрім іншого, перебувають двоє синів: [PERSON] , [INFO] , який навчається на денній формі навчання НУ «Одеська юридична академія», і має інвалідність 3 групи з дитинства, та син [PERSON] , [INFO] . На підтвердження своїх доводів, позивач надав суду копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом РАГС Міжгірського РУЮ Закарпатської області від 16.10.2003 року та копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 18.04.2019 року, згідно яких батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Згідно довідки №ВК-5, виданої 23.04.2019 року НУ «Одеська юридична академія», [PERSON] є студентом 2 курсу факультету адвокатури, денної форми навчання НУ «Одеська юридична академія». Термін навчання з 01.09.2017 року до 30.06.2021 року. Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України від 19.01.2016 року, [PERSON] син позивача [PERSON] , отримує пенсію по інвалідності 3 гр. з дитинства. Також позивач вказує, що він та його син [PERSON] мають хронічні захворювання лівого вуха, на підтвердження чого надав суду консультаційні висновки лікаря Міжгірської ЦРБ Артюх В.В. від 03.05.2019 року, а також висновок магнітно-резонансної томографії від 09.10.2018 року. Крім того, позивач посилається на те, що у нього відсутнє постійне місце роботи та стабільний дохід, на підтвердження чого надав суду довідку №526/1007 від 13.05.2019 року, видану Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області. Надаючи правову оцінку доводам позивача про неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку суд зазначає наступне. Так, у довідці №526/1007 від 13.05.2019 року вказано, що [PERSON] ніде не працював і не працює на території Коропецької селищної ради. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви та поштових відправлень, місцем фактичного проживання [PERSON] є [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, суд критично оцінює вищевказану довідку, оскільки вона підтверджує лише той факт, що позивач [PERSON] не працював і не працює лише на території Коропецької селищної ради, однак жодним чином не доводить, що позивач не отримує доходів, працюючи поза межами смт.Коропець Монастириського району. Крім того, позивачем на надано жодного документу, за допомогою якого можна було б охарактеризувати його майнове становище в цілому. Не підтверджено жодними доказами і твердження позивача про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] проживають саме із ним та перебувають на його утриманні, оскільки згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом РАГС Міжгірського РУЮ Закарпатської області від 16.10.2003 року та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 18.04.2019 року, місцем народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є смт.Міжгір`я, Міжгірського району Закарпатської області. Разом з тим, у позовній заяві [PERSON] зазначає, що проживає у смт.Коропець, Монастириського району Тернопільської області. Докази про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] проживають та перебувають на утриманні позивача [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Також, суд не бере до уваги надані позивачем консультаційний висновок лікаря Міжгірської ЦРБ [PERSON] В [PERSON] ., а також висновок магнітно-резонансної томографії від 09.10.2018 року, оскільки позивачем не подано відповідних доказів на підтвердження понесених ним витрат на його лікування та лікування сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд вважає неналежним доказом у даній справі довідку №ВК-5, видану начальником відділу кадрів НУ «Одеська юридична академія» видану 23.04.2019 року, оскільки даний документ не містить інформації щодо предмета доказування, зокрема підтвердження того, що позивач [PERSON] здійснює витрати на навчання сина, а лише підтверджує те, що [PERSON] навчається у вищевказаному навчальному закладі. Згідно ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування розміру аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження зміни матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я, а також не надано належних та допустимих доказів того, що його матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я роблять непосильним сплату аліментів у визначеному судовим наказом розмірі. При цьому, слід зазначити, що обставини, на які позивач посилається як на підстави для зменшення розміру аліментів, існували і на час винесення судового наказу. У позовній заяві позивач також зазначає, що відповідно до чинного законодавства, аліменти на трьох і більше дітей не повинні перевищувати половини заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки він ніде не працює, вважає, що за розрахунок слід взяти законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати (на одну дитину 695,50 грн.). Зазначені доводи позивача суд також оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що позивач сплачує аліменти на 3 чи більше дітей, суду надано не було. Крім того, суд зазначає, що згідно прохальної частини позовної заяви, позивач [PERSON] фактично просить у своїй позовній заяві не змінити розмір аліментів, шляхом їх зменшення, в порядку передбаченому статтею 192 СК України, а змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, що передбачено частиною 3 статті 181 СК України, зокрема з частки від доходу (заробітку), на тверду грошову суму. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 8\~\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, виходячи з закріплених ч.9\~ст.7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, обов`язку батьків утримувати дитину, а також беручи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, а також те, що розмір стягуваних аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України, інтересам дитини, суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed