Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, який остаточно уточнив 04.11.2016 р. (т.5 а.с.41-49) посилаючись на те, що на підставі ст. 57 Закону України «Про освіту» йому, як працюючому науково-педагогічному працівнику адміністрацією відповідача до його посадового окладу (ставки заробітної плати) повинна була нараховуватись 30-ти відсоткова надбавка за вислугу років не тільки від посадового окладу, а одночасно й від суми заробітної плати, нарахованої за викладацьку роботу з погодинною оплатою праці. Оскільки відповідач таку надбавку не нараховував, то він недоотримав 18092 грн. 42 коп. (т.5 а.с.44). Також позивач, посилаючись на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», зазначив, що відповідач повинен йому сплатити суму компенсації 25527 грн. 08 коп. У звязку з тривалою протиправною недоплатою зазначеної надбавки, позивач вказує, що йому була завдана й моральна шкода, яку він оцінив у 10000 грн. Крім того, уточнивши остаточно свої вимоги, позивач зазначив, що станом на 01.10.2016 р. борг з виплати заробітної плати з урахуванням індексації становить 39989,87 грн., з яких 34942,23 грн. сума заборгованості, що вказана у попередній позовній заяві за грудень 2015 року з урахуванням індексу інфляції станом на 01.10.2016 р. та 5047,64 грн. недоплата, що виявлена під час проведення експертизи з урахуванням 30 % надбавки та індексу інфляції (т.5 а.с.46). На вказаний борг, позивач нарахував 291812,24 грн. компенсації за середній заробіток при затримці розрахунку при звільненні та остаточно просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 331802,11 грн. та 10000 моральної шкоди (т.5 а.с.49). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з мотивів, що в ньому викладені. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], в суді позов не визнали, підтримавши письмові заперечення відповідача, які мотивовані тим, що за період з 01.01.2004 р. по день звільнення, тобто до 30.09.2013 р. відповідно до наказів по Сумському НАУ позивачу, як штатному майстру виробничого навчання першої категорії навчально-практичного центру (далі НПЦ), при нарахуванні заробітної плати щомісячно нараховувалась і виплачувалась надбавка за науково-педагогічний стаж (за вислугу років) у розмірі 30 відсотків від посадового окладу, а з грудня 2013 року по травень 2014 року позивач, надаючи від імені університету платні викладацькі послуги на замовлення Глухівського центру зайнятості населення, отримував винагороду на умовах погодинної оплати праці за фактичну кількість відпрацьованих ним годин за вказаний період, і не мав права на отримання надбавки за вислугу років. Представники відповідача також посилались й на висновок судово-економічної експертизи, яким встановлено правильність нарахування позивачу надбавки. Водночас представники відповідача не заперечували проти виплати позивачу, встановленої експертизою суми відхилень у розмірі 1960,33 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.\~ У відповідності до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків. Отже, зазначеним Законом визначено умови для виплати надбавки за вислугу років: наявність відповідної посади у Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників; стаж педагогічної роботи; робота за трудовим договором. При наявності, перелічених вище умов, обмежень у виплаті надбавки за вислугу років, залежно від того за якими ставками здійснюється оплата праці працівника (погодинна чи місячна), законодавством не встановлено. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивача, на підставі його заяви про зарахування на посаду від 01.12.2003 р., наказом № 1809-ВК від 05.12.2003 р. було прийнято на посаду майстра виробничого навчання першої категорії навчально-практичного центру Сумського національного аграрного університету, що підтверджується копією трудової книжки позивача (т.1 а.с.20-24, т.3 а.с.239). Сторонами також не оспорюється і це підтверджується матеріалами справи, наказом № 1647-ВК від 30.09.2013 р. позивача було звільнено з посади майстра виробничого навчання за власним бажання. Запис про звільнення у трудовій книжці не міститься. Відсутність запису про звільнення сторони пояснили тим, що позивач 01.04.2008 р. забрав трудову книжку з відділу кадрів, про що було надано витяг з журналу видачі трудових книжок. Сторонами також не заперечується й підтверджується матеріалами справи, що за період роботи на посаді майстра виробничого навчання позивачу нараховувалась та виплачувалась надбавка за науковопедагогічний стаж в розмірі 30% від посадового окладу. Водночас, працюючи у штаті відповідача на посаді майстра виробничого навчання на умовах трудового договору та отримуючи посадовий оклад з надбавкою, передбаченою ст. 57 Закону України «Про освіту», позивач періодично, в залежності від набору на курси слухачів з центру зайнятості, на підставі наказів відповідача, у період з 13.01.2004 р. по 26.02.2014 р. залучався до викладання на курсах підготовки фахівців на умовах погодинної оплати або ж одноразової грошової винагороди. При цьому, на кожен такий курс, виносився окремий відповідний наказ та до штату СНАУ, позивач не зараховувався (т.1 а.с.148-210) та окремий трудовий договір з ним не укладався. У відповідності з п. 8 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 78 від 31.01.2001 р. у разі коли педагогічні та науково-педагогічні працівники виконують роботу обсягом менше або більше норми, передбаченої ставкою заробітної плати, розмір надбавки за вислугу років зменшується або збільшується пропорційно навантаженню (обсягу роботи). З наведеного слідує, що надбавка за вислугу років нараховується працівникам виходячи з посадового окладу (ставки заробітної плати) та збільшується або зменшується прямо пропорційно обсягу навантаження, більш або менш норми, що встановлена працівникам в межах ставки заробітної плати, згідно штатного розпису, тобто встановлюватиметься педагогічним працівникам як за основною посадою, так і за сумісництвом. Нарахування цієї ж надбавки на підставі періодичних наказів про виконання разових робіт, тобто робіт які необхідні не постійно, а періодично або одноразово, на умовах погодинної оплати або ж одноразової грошової винагороди, законодавством не передбачено. У відповідності до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 р. «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. Згідно п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 р. трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а у відповідності до п. 2.14 цієї Інструкції робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. У трудовій книжці позивача відсутній запис про те, що він крім своєї основної роботи у відповідача, виконував іншу роботу на умовах трудового договору. Доказів, якими б стверджувалось, що позивач, залучаючись на курси підготовки фахівців згідно періодичних наказів на виконання конкретної разової роботи без підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядкові на умовах погодинної оплати або ж одноразової грошової винагороди, працював у відповідача за сумісництвом на умовах трудового договору, не надано. Крім того, згідно висновку судово-економічної експертизи від 20.07.2016 р. розрахунок позивача по нарахуванню заробітної плати, надбавки за вислугу років з грудня 2003 р. по вересень 2013 р. та з листопада 2013 р. по травень 2014 р. не підтверджується документально і нормативно (т.4 а.с.221-257). За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача надбавки за вислугу років, розрахованої позивачем з суми погодинної оплати або ж одноразової грошової винагороди за залучення на підставі наказів відповідача до викладання на курсах підготовки фахівців. Оскільки позивач повязував завдану йому моральну шкоду у звязку з тривалою невиплатою саме цієї надбавки, то виходячи з викладеного вище висновку суду про відсутність порушень прав позивача з боку відповідача, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача і в цій частині. Водночас матеріалами судово-економічної експертизи від 20.07.2016 р. було встановлено відхилення погодинної тарифної ставки, використаної відповідачем при розрахунках з [PERSON] на загальну суму 1960,33 грн. Представники відповідача не заперечували цього факту посилаючись на лічильну помилку та згодні виплатити позивачу вказану суму. Отже 1960,33 грн. має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Вимоги позивача щодо нарахування на вказану суму індексу інфляції та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки по-перше: позивач не надав конкретного розрахунку цих нарахувань виходячи саме з суми відхилень 1960,33 грн. та при розрахунках інфляції та середнього заробітку необґрунтовано включив компенсаційні виплати, допомогу на оздоровлення тощо, що було встановлено висновком судово-економічної експертизи від 20.07.2016 р. А по-друге: підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, суд не вбачає, оскільки відхилення були виявлені тільки під час проведення експертизи та могли бути наслідком лічильної помилки і ця сума не оспорювалась сторонами раніше. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Оскільки позивач в силу закону за вимогою, що задовольняється, був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 54, 57 Закону України «Про освіту», п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 78 від 31.01.2001 р.,

Outcome: partial