Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 26.05.2017 у розмірі 2 150 000 грн., інфляційні витрати за прострочення оплати боргу в розмірі 190 010,90 грн., три проценти річних від простроченого грошового зобов`язання в розмірі 131 650,70 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він 26.05.2017 уклав договір позики з [PERSON] , згідно з яким передав останньомугрошові кошти в розмірі 2 150 00,00 грн., що на час укладення договору було еквівалентно 82 000 доларів США. [PERSON] в присутності дружини [PERSON] отримав грошові кошти, зобов`язався повернути їх позивачу 01.12.2018, про що власноручно в той же час написав розписку. Однак, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 13.01.2021 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.02.2021 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. 26.05.2021 від позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики. Позивач зазначає, що під час розгляду справи та з урахуванням наданого відповідачем 2 відзиву йому стало відомо про те, що грошові кошти отримував виключно відповідач 1 [PERSON] на власні потреби, без спільного волевиявлення з відповідачем 2. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути суму боргу за договором позики від 26.05.2017, інфляційні витрати, три відсотки річних від простроченого грошового зобов`язання та судові витрати виключно з відповідача 1 [PERSON] . Ухвалою суду від 19.07.2021 заяву [PERSON] судом розглянуто, закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 2 [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики від 26.05.2017. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надав суду оригінал розписки від 26.05.2017, суду пояснив, що відповідач до теперішнього часу свої зобов`язання не виконав, перестав виходити на зв`язок, місцезнаходження відповідача невідоме, тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання,не з`явився. Двічі на електронну пошту суду надсилав заяви про відкладення судового засідання. Відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2017 [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 150 00,00 грн., що на час укладення договору було еквівалентно 82 000 доларів США. [PERSON] зобов`язався повернути позивачу грошові кошти до 01.12.2018 року, про що зазначено у розписці, яка написана та підписана [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, на підставі аналізу зазначеного вище законодавства, суд робить висновок, що розписка, видана [PERSON] , про отримання грошових коштів у розмірі 2 150 00,00 грн., підтверджує укладення договору позики між позивачем та відповідачем на вказану суму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Досліджуючи долучені позивачем оригінал та копію розписки, які містяться в матеріалах справи, суд встановив, що розписка написана після отримання позичальником - відповідачем грошових коштів, тобто, факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Іншого відповідачем не доведено. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В свою чергу, жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково відповідач суду не надав, відзиву на позов не предоставив, факт наявності боргу і його розмір не оспорював. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зазначеного у позові розрахунку розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 02.12.2018 по 16.12.2020 становить 131 650 грн. 70 коп. та розмір інфляційних втрат за період з грудня 2018 року по листопад 2020 року складає 190 010 грн. 90 коп. Розрахунок перевірений судом та є арифметично вірним. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов про стягнення заборгованості за договором позики від 26.05.2017 у розмірі 2 150 000 грн. 00 коп.; інфляційних збитків у розмірі 190 010 грн. 90 коп.; 3% річних у розмірі 131 650 грн. 70 коп. є обґрунтованим та таким, що необхідно задовольнити. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 10510,00 грн. (а.с. 1). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 14000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Під час судових дебатів представник позивача [PERSON] зробив заяву про те, що ним буде подано після ухвалення рішення суду докази на підтвердження сплати гонорару за надану правову допомогу позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved