Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], та просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS], одночасно зобов'язавши Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку по вказаній квартирі. Позивач в обґрунтування позову вказує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності йому та його дочці [PERSON] (2/3 частки та 1/3 частка відповідно), що підтверджується: свідоцтвом № Т-232 від 12.03.2007 р. на право власності на житло та свідоцтвом за реєстровим № 1535, на право приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 7877779. В вищевказаній квартирі зареєстровані він, його дочка [PERSON] та відповідач - колишнія дружина - [PERSON] В третій декаді березня 2011 р. [PERSON] було скоєно вбивство його матері [PERSON] Кримінальна справа за звинуваченням [PERSON] і [PERSON] в вчинені злочину, передбаченого ст. ст. 396 ч.І КК України знаходилась у проваджені Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. Вироком Саксаганського районного суду від 05.04.2012 р. [PERSON] засуджено до позбавлення волі строком на 2 роки. [PERSON] після відбуття покарання за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] не проживає. Де фактично перебуває [PERSON] не відомо. Постановою Саксаганського районного суду від 22.08.2011 р. кримінальна справа по звинуваченню [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ст. 396 ч. 1 КК України, припинена. [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п. Г ст. 1 Закону України « Про амністію» від 08 07.2011 р. Після скоєння вищевказаного злочину, з квітня 2011 р. відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, її власних речей в спірній квартирі не має, оскільки вона їх забрала, місце її перебування не відоме. Шлюб між ним та [PERSON] 17.11.2011 р. розірвано рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.11.2011р. Отже відповідач не є співвласником спірної квартири. Він є власником 2/3 часток спірної квартири, в тому числі 1/3 частки, що належала відповідачці. Комунальні послуги, в тому числі нараховані за зареєстровану відповідачку, сплачую він. Відповідач добровільно залишила квартиру, жодних перешкод в користуванні квартирою він не чинив. Участі у витратах по утриманню будинку і прибуденкової території та проведенню ремонту, сплаті комунальних послуг відповідач не приймає. Таким чином вважає, що відповідач не проживає (відсутній) в спірній квартирі без поважних причин. Відповідно до ч.І ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних домовленостей щодо не проживання понад один рік між відповідачем та ним не існує. Відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зобов'язавши Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти її з реєстрації по квартирі [ADDRESS] Позивач свій позов підтримує в повному обсязі, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтв № Т-232 від 12.03.2007 р. на право власності на житло та свідоцтва за реєстровим № 1535, на право приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 7877779. № с-534 власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (2/3 частини) та [PERSON] (1/3 частина) (а.с.9-11), згідно акту з місця мешкання від 14.08.2013 року, відповідач [PERSON] житло за призначенням не використовує без поважних причин з квітня 2011 року (а.с.25). Відповідно до ст.. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звернення до суду із вимогою про зняття особи з реєстраційного обліку - одна із форм захисту власником своїх прав. Тому нарахування позивачам комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача і вважає, що таке порушення підлягає захисту. Спосіб судового захисту порушеного права позивача, обраний ними, не суперечить законодавству і може бути застосований судом. Відповідач не зазначив і не надав суду доказів, які б підтверджували поважні причини не проживання всупереч його бажанню на належній йому жилій площі. Правовий зміст права власності та користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Outcome: approved