Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 24 березня 2005 року [PERSON] визнана винною за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди погіршився стан його здоровя, він вимушений був пройти курс лікування, витратив на придбання ліків 472,50 грн. У звязку з пошкодженням його автомобіля він не зміг займатись підприємницькою діяльністю, вимушений був наймати транспортні засоби, на що витратив 2760 грн. Також позивач не отримав прибуток від заняття підприємницькою діяльністю по наданню транспортних послуг населенню внаслідок пошкодження автомобіля, розмір не отриманого прибутку склав 8168 грн. Крім того, внаслідок ДТП йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в стражданнях у звязку з пошкодженням автомобіля, неможливості у звязку із хворобою користуватися автомобілем, важкому матеріальному стані, розмір моральної шкоди оцінює в 10000 грн. Просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в сумі 11400,52 грн. та моральну в сумі 10000 грн. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 березня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 10928 грн. та моральну шкоду у сумі 5000 грн. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування у сумі 472,50 грн. відмовлено. З вказаним рішенням не погодилася відповідачка [PERSON] та скаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, стягуючи 2760 грн., судом були прийняті до уваги пять актів, які не можуть бути належними доказами, тому що отриманні з порушенням порядку встановленого законом, а саме кожен акт містить лише один підпис, без печаток, штампів та підписів інших осіб. Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення 8168 грн. збитків, недоотриманих внаслідок незайняття підприємницькою діяльністю, суд не врахував, що в матеріалах справи міститься лише розрахунок цих збитків, підписаний позивачем та визначений як приблизний, також в розрахунку міститься посилання на зошит обліку прибутків та видатків, прошитий та скріплений печаткою ДПІ, але в матеріалах справи зошит відсутній, також не міститься і будь яких відомостей про вартість послуг таксі в місті в січні та лютому 2005 року, тобто судом прийнято встановленими ті обставини, які не підтверджені належними доказами. Крім того, позивачем не доведено підстави спричинення йому моральної шкоди в зазначеному розмірі, оскільки під час ДТП позивач в автомобілі не знаходився, тілесних ушкоджень він не зазнав, внаслідок ДТП автомобілі позивача та відповідача зазнали ушкоджень. Крім того, страхова компанія «Орадон» повністю відшкодувала позивачеві шкоду, заподіяну йому, в тому числі моральну шкоду. До того ж судом не було враховано матеріальний стан відповідачки, яка є матерю одиначкою, на її утриманні знаходиться неповнолітній син. Позивач [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу вілхилити, рішення суду залишити без змін. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12 у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Відповідачкою [PERSON] рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди у сумі 10928 грн. та моральної шкоди у сумі 5000 грн., тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно із ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 04 березня 2005 року в 14.30 год. по вулиці Калініна в селищі Кірове міста Дзержинська (Торецьк) [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрала безпечної швидкості руху на слизькій ділянці дороги не впоралася з керуванням, виїхала на зустрічну смугу, де зіткнулася з автомобілем Нісан держномер 19858 ЄП, що рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, [PERSON] порушила п.12.1. ПДД України. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 24 березня 2005 року [PERSON] визнано винною за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладене адміністративне покарання у вигляді штрафу в сумі 17 грн. (а.с.26). В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка [PERSON] пояснила, що в 2005 році Страховою компанією «Орадон», в якій була застрахована її відповідальність як власника наземного транспортного засобу, була виплачена матеріальна шкода [PERSON], що також підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП позивач вимушений був звернутися за транспортними послугами, повязаними із підприємницькою діяльністю, що підтверджено актами на надання транспортних послуг, та витратив 2760 грн., також він не отримав прибуток від зайняття підприємницькою діяльністю у сумі 8168 грн., що підтверджено розрахунком збитків. Проте погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте звертаючись до суду з позовом позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди, оскільки надані позивачем акти про надання транспортних послуг на суму 2760 грн. (а.с.7) не містять всіх необхідних реквізитів, необхідних для цієї категорії документів, розрахунок збитків про неотримання прибутку від зайняття підприємницькою діяльністю на суму 8168 грн. (а.с.11) є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 2760 грн. та неотриманого прибутку в сумі 8168 грн. суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення не оскаржувалось. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала при наявності її вини. Моральну шкоду позивачеві спричинено стражданнями, які він зазнав в звязку з протиправною поведінкою відповідачки, пошкодженням його автомобіля, і розмір моральної шкоди судом першої інстанції вірно визначено з урахуванням глибини моральних страждань, вимоги розумності, виваженості і справедливості в сумі 5000 грн. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди зроблені у відповідності зазначених вище норм, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди залишенню без змін. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки правові підстави для задоволення позову в частині майнової шкоди відсутні, то відсутні і підстави для стягнення з відповідачки судового збору в сумі 51 грн.

Outcome: partial