Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином у розмірі 100000 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є рідним онуком [PERSON], [INFO], яка мешкала у будинку [ADDRESS]. 14 грудня 2013 року [PERSON] подзвонив своїй бабусі [PERSON], так як хотів провідати та завезти продукти харчування. Приблизно о 14 год. 30 хв. під'їхавши до будинку бабусі та пройшовши у двір звернув увагу на те, що двері до двору та в будинку не були зачинені, хоча бабуся завжди їх зачиняла. Увійшовши до коридору він помітив плями та бризки крові, а на ліжку в спальні знаходилось скривавлене тіло бабусі без ознак життя, він одразу зателефонував своєму вітчиму, до міліції та у швидку медичну допомогу. Лікарі, що прибули за викликом констатували смерть бабусі. Оглянувши речі, встановив відсутність мобільного телефону бабусі, а також зникнення у неї золотих сережок та грошових коштів, які вона зберігала в кімнаті під ковдрою прасувальної дошки. За фактом вбивства [PERSON] міліцією було відкрито кримінальне провадження №12013220280002419, яке внесено до Єдиного реєстру кримінальних проваджень. 15 грудня 2013 року за підозрою у вчиненні вказаного злочину, було затримано раніше неодноразово судимого [PERSON], [INFO], який зізнався у скоєнні 11.12.2013 року розбійного нападу та вбивства [PERSON] Оскільки у загиблої внаслідок злочину будь-яких близьких родичів окрім позивача не залишилось, 21 січня 2014 року позивачем органу досудового слідства було подано заяву про залучення до провадження як потерпілого. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчинені розбійного нападу та умисного вбивства [PERSON] (злочинів передбачених ч.4 ст.187 та п.9 ч.2 ст.115 КК України) та йому призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. При цьому, цивільний позов у рамках кримінального провадження позивачем не подавався, хоча вказаним злочином йому було заподіяно істотну моральну шкоду пов'язану із втратою рідної людини, він сподівався забезпечити їй тривалу та спокійну старість й у такій спосіб віддячити за те, що вона доглядала та виховувала мене у дитинстві, а тепер він назавжди позбавлений можливості спілкування та догляду за нею, до того ж йому ніколи не забути душевне потрясіння пов'язане із виявленням ним її скривавленого, закатованого тіла, ця картина й досі стоїть у нього перед очами, що продовжує спричиняти йому тяжкі душевні страждання. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі. Згідно ч.6 ст.76 ЦПК України, якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду. Судом було направлено до місця відбування покарання [PERSON] судові документи та судову повістку, яку відповідно до поштового повідомлення було отримано 04 вересня 2014 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та справу розглядати у його відсутність. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2014 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.9 ч.2 ст.115 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що 10 грудня 2013 року приблизно о 20.00 годин, раніше судимий [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, під видом проведення раніше обіцяного ним ремонту телевізора, прийшов до знайомої [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Знаходячись за вказаною адресою, [PERSON], реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпіла вийшла з жилої кімнати і гадаючи, що його дії залишаться не поміченими нею, увійшов до спальної кімнати, звідки таємно намагався викрасти грошові кошти в сумі 3000 грн., що було помічено [PERSON], яка почала звати будь-кого на допомогу, у зв'язку з чим він вирішив відкрито заволодіти майном останньої. Продовжуючи свої злочинні дії, та усвідомлюючи їх противоправний характер [PERSON], з метою зупинки опору з боку [PERSON], штовхнув руками її в область грудної клітини, в результаті чого остання впала на підлогу та вдарилася головою об дверну коробку. Після цього [PERSON], будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, подавивши волю потерпілої до опору, погрожуючи останній фізичною розправою із застосуванням кухонного ножа, відкрито заволодів сережками із золота 583 проби, загальною вагою 4,08 грам вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи № 38 від 10.02.2014 року - 735,99 грн., що належали останній, навмисно наніс [PERSON] два удари ножем в область голови зліва. Після чого він наказав [PERSON] лягти на ліжко в кімнаті, а сам вийшов до кухні, де взяв кухонну дерев'яну дошку, після чого повернувся до [PERSON] та ребром цієї дошки наніс останній з великою силою п'ять ударів по голові зліва над вухом в результаті чого згідно висновку судово-медичної експертизи № 383/13/Дт 20.01.2014 р. [PERSON] були спричинені наступні тілесні ушкодження: голови: ушибленно-рвані рани в лобно-тім'яній і в лівій скроневій області; руйнування лівої скроневої кістки з утворенням безлічі вільно-i невільно лежачих кісткових відламків різних форм; розрив мозкової оболонки; поперечного перелому лівої виличної кістки, поперечний перелом нижньої щелепи зліва; перелом основи черепа, і за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Внаслідок отриманих від дій [PERSON] тілесних ушкоджень, [PERSON] на місця пригоди померла. Після цього [PERSON] прихопивши з собою також мобільний телефон «Нокиа», що належав [PERSON], вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи №38 від 10.02.2014 року - 70 грн. з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим за своїм розсудом. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилається позивач, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст.23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р. роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної Постанови роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно до ч.1 ст.1197 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, що носили характер простих переживань з приводу порушення, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого позивач був вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права, а також враховуючи характер і глибину душевних страждань позивача, роль кожного відповідача у вчиненні злочину, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 30000 гривень. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження глибини та тривалості понесених моральних страждань та погіршення стану здоров'я позивача, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивача звільнено від сплати судового збору, то суд відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави 300 гривень судового збору. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial