Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спадщини між спадкоємцями та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, вказавши, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . На день смерті мати проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилася спадщина щодо її майна, яке складається з: житлового будинку з надвірними спорудами (господарсько-побутовими будівлями) за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0.0663 га за цією ж адресою. Зокрема, житловий будинок «А» з прибудовами «а», «а1», «а2», загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., надвірні споруди ( господарсько-побутові будівлі): сарай «Б», гараж «В», огорожа «1», ворота з хвірткою «2», огорожа «3», огорожа «4», вигріб «5», вимощення «І», належні спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2002, виданого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2-170 та рішення народного (міськрайонного) суду м. Умані Черкаської області від 29.01.1975, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69825160 від 05.10.2016. Земельна ділянка площею 0.0663 га з цільовим призначенням «для обслуговування жилого будинку», кадастровий номер 7110800000:02:005:0281, належна спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 312671 від 14.06.2005, виданого Уманським міським управлінням земельних ресурсів, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003980912019 від 29.10.2019. Разом з ним, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її дочка та його рідна сестра [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Позивач та відповідач у встановлений законом строк у шість місяців прийняли спадщину та подали 20.08.2019 до Уманської міської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, де була зареєстрована спадкова справа № 64632475 (номер у нотаріуса: 237/2019) від 20.08.2019. Крім того, відповідач прийняла спадщину в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою 03.05.2019 відділом державної реєстрації Уманської міської ради, відповідно до якої відповідач з 05.06.1987 по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Під час ведення спадкової справи з`ясувалося, що за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 15.06.1988, посвідчений старшим державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Копиловим В.І., зареєстрований в реєстрі за № 1-4684, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «належну їй частину жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] заповідає [PERSON] ». На момент відкриття спадщини заповіт спадкодавця [PERSON] від 15.06.1988 скасований чи змінений не був, та є чинним. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини 14.11.2019 позивач та відповідач для оформлення права на спадщину звернулися до Уманської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але державним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2019 за вих.. № 2685/02-31. Вказана постанова державного нотаріуса мотивована тим, що на час відкриття спадщини померлій [PERSON] належить цілий будинок, і на яку саме належну їй частку житлового будинку видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом визначити немає можливості, відповідно не можливо вирахувати обов`язкову частку спадкового майна. Така відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину створює перешкоди щодо належного оформлення спадкових прав та порушує право позивача і відповідача на спадкування після смерті їх матері. Позивач є сином померлої [PERSON] , на момент відкриття спадщини досяг встановленого законом пенсійного віку ( досяг 69 років при встановленому законом 60) та є інвалідом ІІІ групи. А тому, в силу ч.1 ст. 1241 ЦК України, позивач має право на обов`язкову частку у спадщині. Під час ведення спадкової справи постало питання стосовно тлумачення заповіту, насамперед трактування слів «належну мені частину жилого будинку», тобто чи підпадає під дію заповіту [PERSON] від 15.06.1988 9/20 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на присадибній земельній ділянці, якою вона не володіла на час складання заповіту та отримала у спадщину від свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачем та відповідачем з цього приводу 14.11.2019 подано заяву до Уманської міської державної нотаріальної контори, якою здійснено тлумачення заповіту [PERSON] від 15.06.1988 таким чином, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповіла дочці [PERSON] (відповідачу) саме 11/20 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , тобто ту частину житлового будинку, яка належала спадкодавцю на час складання заповіту, на підставі рішення народного суду м. Умані від 29.01.1975. Тому просить поділити спадщину [PERSON] , яка померла [INFO] між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] , визначивши, що частка спадкоємця [PERSON] є у розмірі ј частини у спадщині, а спадкоємиці [PERSON] - у розмірі ѕ частини у цій спадщині. Визнати за ним, [PERSON] право власності на: ј частину житлового будинку «А» за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., з надвірними спорудами (господарсько-побутові будівлі): сарай «Б»,гараж «В», огорожа «1», ворота з хвірткою «2», огорожа «3», огорожа «4», вигріб «5», вимощення «І»; ј частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0663 га з цільовим призначенням «для обслуговування жилого будинку», кадастровий номер 7110800000:02:005:0281 у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на: ѕ частин житлового будинку «А» за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., з надвірними спорудами (господарсько-побутові будівлі): сарай «Б»,гараж «В», огорожа «1», ворота з хвірткою «2», огорожа «3», огорожа «4», вигріб «5», вимощення «І»; ѕ частин земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0663 га з цільовим призначенням «для обслуговування жилого будинку», кадастровий номер 7110800000:02:005:0281 у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, письмово подав клопотання від 17.03.2020, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, згідно відзиву на позовну заяву від 29.04.2020 позов визнає та просить ухвалити рішення про задоволення позову. Крім того, письмово подала заяву від 20.05.2020, в якій просить справу розглядати без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 13.03.2019, [PERSON] померла [INFO] в м. Умань, Черкаської області. ( а.с15). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками вказані - батько [PERSON] , мати - [PERSON] , ( а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , народилася [INFO] , батьками вказані - батько [PERSON] , мати - [PERSON] , ( а.с.21). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2002, виданого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., спадкоємець майна [PERSON] , 1912 року народження, померлого [INFO] є дружина [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] ( а.с.24). Відповідно до рішення народного суду м. Умані від 29.01.1975 за [PERSON] визнано права власності на 55% або 11/20 часток домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , за [PERSON] визнано право власності на 45% або 9/20 часток домоволодіння розташованого в [ADDRESS] . ( а.с.25). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 312671 [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] на підставі рішення Уманської міської ради від 22.12.2004 № 8-40/4 є власником земельної ділянки площею 0.0663 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування жилого будинку ( а.с.35). Відповідно до заповіту від 15.06.1988, посвідченого старшим державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Копиловим В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4684, відповідно до якого на випадок смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: «належну їй частину жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] заповідає [PERSON] » ( а.с.40-41). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2019 виданою державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори відмовлено щодо видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на частку житлового будинку, розташованого на земельній ділянці розміром 0,0663 га, що знаходиться в [ADDRESS] та щодо видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку земельної ділянки після смерті їх матері [PERSON] , померлої [INFO] ( а.с. 43). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Непрацездатні громадяни - громадяни, які досягли встановленого статтею цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , на момент відкриття спадщини досяг встановленого законом пенсійного віку ( досяг 69 років при встановленому законом 60) та є інвалідом ІІІ групи відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданим 07.02.2002 МВС України. А тому, в силу ч.1 ст. 1241 ЦК України, позивач [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. Згідно п. 5.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. Оскільки, окрім спадкоємця за заповітом [PERSON] , яка в той же час є спадкоємцем 1 черги, інших спадкоємців за законом щодо майна спадкодавця немає, розмір обов`язкової частки позивача у спадщині складає ј від усього майна померлої [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач позов визнає, про що надав відзив на позовну заяву про задоволення позову. Згідно з положеннями п.4 ст. ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спадщини між спадкоємцями та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved