Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, уточнивши який просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з ним з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], припинити стягувати з нього аліменти, починаючи з дня пред'явлення позову, стягнути з відповідачки на його користь перераховані ним аліменти за термін фактичного проживання доньки з ним, тобто з березня 2014 року включно. Свій позов обґрунтовує тим, що з відповідачкою по справі перебували у зареєстрованому шлюбі до 24 вересня 2009 року. За час шлюбу у них народилися двоє дітей: донка - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Згідно домовленості між ними після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з відповідачкою, а позивач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів. Нажаль відповідачка почала перешкоджати йому у спілкуванні з дітьми, що стало приводом для звернення до суду з позовом про встановлення порядку його участі у вихованні малолітніх дітей. Однак [PERSON] відмовлялася виконувати рішення суду, весь час з її боку робився чималий тиск на дітей, тому він з метою зменшення моральних страждань дітей припинив активні дії щодо відновлення зустріч та спілкування з дітьми. Згодом коли діти подорослішали, його спілкування з ними оновилося, і донька неодноразово скаржилася на постійні сварки в сім ї. Відповідачка не враховуючи особливостей характерів дітей та використовуючи жорстокі авторитарні методи виховання фактично налаштовувала сестру проти брата. Не враховуючи особливостей характерів дітей, відповідачка використовувала іноді зовсім не педагогічні методи виховання, іноді виставляючи доньку за двері. В кінці лютого 2014 оку донька зателефонувала позивачу та розказала, що після чергового скандалу мати виставила її за двері, тому попросила забрати її до себе. З цього часу дівчинка проживає в його родині, а мати не цікавиться її життям. Дзвінки від нього та від доньки відповідачка не отримує, тому він відправив їй СМС-повідомлення, в якому запропонував мирову угоду, згідно з якою донька буде проживати з ним, а відповідачка повертати йому половину аліментів, які він сплачує на утримання двох дітей. Оскільки відповідачка категорично відмовилася, він вимушений звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснив суду, що між донькою [PERSON] і її матір'ю склалися складні стосунки, тому що обидві мають складні характери. Враховуючи вищенаведене в позові та особисте бажання дочки, вважає, що для зменшення психоемоційного напруження дитини, для її нормального розвитку та поліпшення успішності в школі, буде ліпшим щоб донька проживала в його сім'ї. Відповідачка в судові засідання не з'являлася, про час та місце судових засідань повідомлена належним чином, її інтереси в суді представляв [PERSON] Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував, звертаючи увагу, що після розлучення сторони у добровільному порядку визначили що діти будуть проживати разом з матір'ю, про те у сторін завжди виникали непорозуміння щодо участі батьків у вихованні дітей. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2010 року визначений спосіб участі [PERSON] у вихованні дітей, а саме спосіб участі позивача у вихованні доньки встановлено шляхом визначення часу перебування її з батьком від 11 годин суботи до17 годин неділі. У 2013 році дівчинка досягла перехідного віку, тому ускладнилися відносини з матір'ю, а батько замість того щоб налагодити ситуацію, при зустрічах з дочкою налаштовував її проти матері. Представник [PERSON] пояснив суду, що зі слів його довірительки йому відомо, що 28.02.2014 року позивач шляхом оману звернувся до доньки, коли вдома нікого не було, незаконно зайшов до її приватної квартири де вона мешкає з дітьми, та фактично викрав дівчинку, яка по теперішній час незаконно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS]. З тих пір дочка на телефонні дзвінки матері не відповідає, з братом не спілкується. [PERSON] звернулася з заявою про викрадення дитини до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Сторона відповідачки критично оцінила висновок органу піки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради від 28 серпня 2014 року, яким визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком - [PERSON], тому що засідання органу опіки та піклування було формальним, а члени ради не врахували принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно з яким дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради в судовому засіданні не заперечував проти позову, пояснивши суду, що орган опіки та піклування Малиновської РА Одеської міської ради 28 серпня 2014 року прийняв висновок, яким задовольнив заяву [PERSON] та визначив місцем проживання [PERSON] ,[INFO] разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи пояснила, що такий висновок був прийнятий після спілкування з дитиною, було встановлено, що через відсутність умов для проживання, постійні конфлікти з мамою, взаємного непорозуміння, [PERSON] категорично відмовляється повертатися до попереднього місця проживання. Бабуся дитини по материнській лінії власноруч написала заяву про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки мати неспроможна створити належні умови для проживання дітей. Суд, вислухавши позивача, представника відповідачки, представника органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому мають двох дітей: малолітню доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON],[INFO]. Рішенням Малиновського районного суду від 24 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. За домовленістю сторін, малолітні діти залишилася проживати разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Сторонами не оспорювало ся, що за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси (справа № 1519/2-3328/11) з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання двох дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів. Як пояснював позивач, після розірвання шлюбу між сторонами склалися складні стосунки, в тому числі вони не змогли досягти згоди щодо участі позивача у вихованні спільних дітей, що примусило [PERSON] звернутися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про встановлення порядку участі у вихованні малолітніх дітей. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2010 року позов [PERSON] задоволено частково. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини - його дочки [PERSON], [INFO], встановивши час перебування її з батьком від 11:00 год. суботи до17:00 год. неділі. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні його дитини - сина [PERSON], [INFO], встановивши час перебування його з батьком щосуботи від 11:00 год. до 13:00 год. без присутності матері. У своїй позовній заяві про визначення місця проживання дочки з ним - батьком, [PERSON] вказував, що незважаючи на рішення суду від 07.06.2010 року відповідачка продовжувала перешкоджати йому у спілкуванні з дітьми, не виконувала рішення суду та вимоги державних виконавців. Позивач зазначав, що з метою зменшення моральних страждань дітей він припинив активні дії щодо відновлення зустріч та спілкування з дітьми, а також за проханням дочки [PERSON], припинив подальші дії стосовно притягнення до відповідальності її матері. Обставини викладені у позові позивач підтвердив в суді, з чого суд прийшов до висновку що стосунки між матір'ю та дочкою [PERSON] були добрими, дочка турбувалася про мати, просила батька припинити дії, які могли би нашкодити матері. В судовому засіданні також встановлено, що на час звернення [PERSON] з позовом до суду 25.04.2014 року, малолітня [PERSON] без згоди матері, проживала за адресою: [ADDRESS], разом з батьком, який одружився вдруге. Як вбачається з характеристики на вихователя Одеського ДНЗ «Ясла-садок» № 204 [PERSON], [PERSON] працює у дошкільному навчальному закладі № 204 з 01 червня 2010 року. Має повну вищу педагогічну освіту. Кваліфікаційна категорія «спеціалісті другої категорії». Педагогічний стаж - 10 років. За цей час проявила себе як дисциплінований, грамотний педагог, який володіє теорією і методикою виховання дітей. Згідно даної характеристики [PERSON] характеризується за місцем роботи виключно позитивно. Як вбачається з характеристики гімназистки 3(7)-Б класу Одеської гімназії № 5 [PERSON] від 04.06.2014 року підписаної директором гімназії [PERSON] та класним керівником [PERSON], [PERSON] навчається в гімназії з 2012-2013 навчального року. Програмний матеріал засвоює на достатньому рівні. Показує гарні результати у вивченні іноземних мов, української мови та літератури. Дівчинка могла б займатися краще, якщо б щоденно сумлінно виконувала домашнє завдання. [PERSON] потребує постійного контролю збоку батьків. За характером [PERSON] емоційна та запальна. Останнім часом стала поводитися дещо агресивно, особливо по відношенню до матері. Мати дуже дбайливо ставиться до доньки, завжди цікавиться її успішністю, шкільними справами. Вона контролює дівчинку, стурбована тим, що донька стала затримуватися після уроків, пізно повертатися додому. Але мамине відношення викликає неприязне ставлення до неї з боку [PERSON]. Були випадки коли [PERSON] вдавалася до хитрощів, казала неправду. У позаурочний час [PERSON] займається художньою самодіяльністю. Вона приймала участь у танцювальних конкурсах в Україні та за кордоном. Мати докладає максимальних зусиль для всебічного розвитку творчих здібностей доньки. Після того, як дівчинка стала мешкати з батьком, він почав цікавиться успішністю її навчання, життям школи та класу. [PERSON] - фізично розвинена дівчинка, шкідливих звичок не має. Вихованням [PERSON] займаються батьки, але не має систематичності та єдності у процесі виховання, оскільки батьки розлучені, і дівчинка мешкає то з батьком, то з матір'ю. Проаналізувавши даний документ, суд приходить до висновку, що [PERSON] емоційна та має запальний характер, який проявляється навіть у школі при спілкуванні з вчителями і це не пов'язується з поганим ставленням матері до неї, а може бути викликано перехідним віком дівчинки. Малолітня [PERSON] дала свої особисті пояснення в судовому засіданні 21.10.2014 року, підтвердивши своє бажання жити разом з батьком, тому що мати її не розуміє, їй складно знайти з матір'ю спільну мову, тому що на її думку вона не приділяє їй належної уваги. На пропозицію суду навести приклад, коли на її думку мати її не розуміла, дівчинка розповіла про несмачно приготовлений їй чай. Разом з тим при розмові з дівчинкою, суд прийшов до висновку, що її бажання жити з батьком є тимчасовим, та склалося під впливом емоцій, пов'язаних непорозумінням з матір'ю, яка працює вихователем, втомлюється, заробляє менш ніж батько. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справи, судом досліджувався висновок органу опіки та піклування № 3211/01-20 від 28.08.2014 року про розгляд спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], згідно з яким за результатами розгляду висновку служби у справах дітей Одеської міської Ради від 13.08.2014 року № 06-4545/23 та заяви [PERSON], який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] та надані документи, встановлено наступне: У [PERSON] від шлюбу з [PERSON] є малолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані та фактично проживали разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Взаємовідносини між батьками дитини не склалися та після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір'ю. Однак, в лютому 2014 року малолітня [PERSON], [INFO], після сварки з матір'ю [PERSON] зібрала речі та самовільно переїхала до батька, де проживає в даний час. [PERSON] проявляє турботу про дитину, створив належні умови для проживання, навчання, розвитку доньки. Рада опіки та піклування поспілкувалася з дитиною та встановила, що через відсутність умов для проживання, постійні конфлікти з мамою, непорозуміння, [PERSON] категорично відмовляється повертатися до попереднього місця проживання, а також проявляє ухилення від частого спілкування з нею. Бабуся дитини по материнській лінії власноруч написала заяву про доцільність визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком, оскільки мати неспроможна створити належні умови для проживання дітей та постійно провокує сварки, що може привести до зриву психічного стану дитини. Згідно ч.ч.5,6,ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаний в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Розглядаючи дану справу, суд не приймає за основу письмовий висновок органу опіки та піклування від 28.08.2014 року, тому що він прийнятий в основному з урахуванням того, що мати неспроможна створити належні умови для проживання тринадцятирічної дочки [PERSON], а неможливість створення таких умов випливає із невеликої заробітної плати, яку отримує [PERSON] працюючи вихователем. Суд вважає, що сам по собі факт переваги одного з батьків [PERSON] у матеріально-побутових умовах для проживання малолітньої дитини не може бути визначальним при вирішенні даного спору. Крім того, у висновку опіки та піклування вказується що у сторін по справі є ще син [PERSON], [INFO], про те не взято до уваги, що малолітніх брата і сестру, які прив'язані один до одного, недоцільно розлучати та передавати. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Отже, для розлучення малолітньої дитини, якою є [PERSON], з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Вирішуючи спір, суд звертає увагу зазначені положення, а тому не встановивши виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю, приймає рішення про відмову в позові. Оскільки правових підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком не вбачається, не підлягають задоволенню й похідні вимоги [PERSON] щодо припинення стягнення аліментів, які виплачуються позивачем на користь відповідачки на утримання двох дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів та вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача перерахованих ним аліментів за термін фактичного проживання дочки з ним. З цих підстав з урахуванням доводів визначених вище у мотивувальній частині рішення, суд вважає, що позивач не довів можливість визначення судом місця проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з ним - батьком [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed