Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати колишнього чоловіка його дочки [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, оскільки останній з 01.04.2014 року добровільно залишив спірну квартиру, забрав всі свої особисті речі, з того часу квартирою не цікавиться, комунальні послуги та квартплату не сплачує, проте продовжує бути в ній зареєстрованим, що порушує його права власника. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначивши, що його колишній зять після розлучення із його дочкою виїхав до Сірійської Арабської Республіки, а тому в його квартирі не проживає, нею не цікавиться. Відповідач у судове засідання не з'явився, йому були відправлені судові виклики за адресою реєстрації місця проживання, яке перевірялось судом згідно інформації Адресного бюро, проте не вручені адресату з незалежних від суду причин, що згідно п. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року за № 17-рп/2011, справа № 1-9/2011 вважається належним повідомленням сторони. Про причини неявки відповідач не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Також в якості третіх осіб судом були залучені до розгляду справи [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в спірному житловому приміщенні. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, направила суду письмову заяву в якій зазначає, що проти визнання [PERSON] таким шо втратив право на користування жилим приміщенням вона не заперечує, оскільки останній дійсно 2014 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, обов»язки по утриманню цього житла не виконує. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, за клопотанням сторони була допитана також в якості свідка, яка під присягою пояснила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.04.2006 року, який в подальшому було розірвано рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 31.03.2016 року. Після їх з відповідачем розлучення та його виїзду на свою батьківщину, відповідач квартирою [ADDRESS] яка належить її батьку та в якій також проживають вона з матір»ю, не цікавиться, не користується, свої особисті речі забрав, за комунальні платежі не сплачує. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, яка також була допитана в судовому засіданні в якості свідка, дослідивши надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 26.11.1997 року (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.07.2016 року виданої ЖБК «Обчислювач-12» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], дружина позивач третя особа [PERSON], донька позивача, третя особа [PERSON] зять позивача, відповідач [PERSON]. Із наданих суду документів також вбачається, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 01.04.2006 року, який було розірвано згідно заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2016 року (а.с.15). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно вказаного рішення суду про розлучення, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01.04.2014 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільно господарства, мають окремий бюджет, проживають окремо. Згідно Акту затвердженого комісією в складі голови ЖБК «Обчислювач-12» від 07.07.2016 року та 05.10.2016 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, проте не проживає в ній з 2014 року. Отже, у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] з квітня 2014 року в спірній квартирі добровільно не проживає, нею не цікавиться, свої особисті речі забрав, що підтверджується відповідними Актами ЖБК, які містяться в матеріалах справи і показами свідка [PERSON], яка під присягою засвідчила, що відповідач з квітня 2014 року в спірній квартирі добровільно не проживає, що у співставленні із встановленими обставинами в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2016 року вказує на доведеність належним чином факту не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, зібраними у справі доказами підтверджується факт відсутності, відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік без поважних причин, тому позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягають задоволенню.

Outcome: approved