Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та зустрічі з дитиною, а саме просить зобов`язати [PERSON] дозволяти позивачу бачитися з їхнім сином [PERSON] та встановити зустрічі сина з батьком в суботу, нелідю та святкові дні з виїздом дитини до місця проживання позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 14.08.2010 по 10.07.2019 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . В даний час [PERSON] забрала сина і він мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2019 року [PERSON] постійно перешкоджає спілкуванню батька з сином. На неодноразові прохання позивача забрати дитину до себе хоча б на вихідні, провести з ним час та мати можливість брати участь в його вихованні, відповідачка відмовляє йому в цьому. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги, а саме просив зобов`язати [PERSON] дозволяти позивачу бачитися з їхнім сином тавстановити зустрічі сина з батьком в суботу, неділю та святкові дні один раз на місяць з виїздом дитини до місця проживання позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] , а також просив справу розглядати в його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, в якій визнала уточнені позовні вимоги, просила розглянути справу в її відсутність. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.06.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка добровільно не дозволяє батьку дитини [PERSON] забирати сина до себе та брати участь в його вихованні. Стаття 153 СК України закріплює право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно, тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага («Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992 року, п.90, «Хант проти України», п.54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що до початку судового розгляду вказаної справи між сторонами не було досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дитиною, що має наслідком недостатню участь позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. При цьому, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з дитиною. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, позиції відповідачки, яка визнала уточнені позовні вимоги, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, які б могли зашкодити дитині, приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідачка визнала позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved