Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади, мотивуючи це тим, що вироком суду він був засуджений до позбавлення волі. В подальшому вказане покарання рішенням Менського районного суду Чернігівської області було замінено на виправні роботи, які позивач сумлінно та свідомо виконував у м. Шепетівка Хмельницької області. Позивач вказав, що у встановленому законом порядку звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, однак ухвалою від 13 листопада 2015 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні клопотання. Вказану ухвалу [PERSON] оскаржив до апеляційної інстанції. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року апеляційна скарга позивача була задоволена, ухвала Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2015 року була скасована через неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту. При цьому [PERSON] вказує, що при розгляді його клопотання Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області були допущені численні порушення процесу. Позивач зазначає, що внаслідок винесення щодо нього незаконного рішення посадовою особою державного органу судової гілки влади, йому нанесена матеріальна шкода. Загальна сума прямих збитків складає 2979,35 грн., яка полягає у: -витратах на переміщення автобусним сполученням між містами Шепетівка-Хмельницький (8 переміщень при вартості квитка 70 грн.) 560 грн.; -послуги адвоката (згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 465) 307,63 грн.; -витрати на відрядження (абз. 6 пп. 170.9.1 ПК України 4 доби) 1102,4 грн.; -залучення третіх осіб (8 залучень) 412 грн.; -листування з судовими інстанціями рекомендованими прискореними відправленнями (11 відправлень) 194,15 грн.; -переплата коштів до бюджету, які відраховувались із заробітної плати позивача за період з 13 листопада 2015 року по 26 січня 2016 року. Позивач вказує, що через ухвалення незаконного рішення було на два місяці штучно і необґрунтовано продовжено [PERSON] термін погашення судимості, що в перспективі призведе до того, що він буде виключений з активного суспільно-соціального життя м. Шепетівка та держави в цілому на цей термін, внаслідок чого утворилась упущена вигода, яку позивач оцінює в 1378 грн. Тривале порушення конституційних прав призвело до моральних страждань, які негативно вплинули на стан здоровя [PERSON], що свідчить про завдання позивачеві моральної шкоди, яку позивач визначив у сумі 2893,8 грн. Суми заподіяної матеріальної та моральної шкоди позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. В ході розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог. [PERSON] вказує, що станом на 10 жовтня 2016 року матеріальні витрати склали ще 1654 грн., з яких: -витрати позивача та його представника на проїзд міжміським автобусним транспортом до суду (4 поїздки при вартості квитка 16 грн.) 128 грн.; -витрати на послуги адвоката згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (40% міс. мін. з/п за годину) 1087 грн.; -допомога правового помічника (вартість проїзду 128 грн. + відрив від звичайних занять 193 грн.) 321 грн.; - втрати представника позивача у заробітній платі 228 грн.; - втрати позивача за відрив від звичних занять (2 засідання) 96 грн.; - листування позивача до суду (1 рекомендоване відправлення) 7,5 грн.; - витрати свідка позивача (вартість проїзду 70 грн. + відрив від звичних занять 48 грн.) 118 грн. Крім того позивач вважає, що тривалість судового розгляду призводить до нервового збудження, перебування у стані хвилювання, а тому розмір моральної шкоди слід збільшити на 2900 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в останні судові засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням збільшення позовних вимог підтримала. Представник відповідача Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в судове засідання за викликом не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за відсутності представника Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання за викликом не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за відсутності представника Державної казначейської служби України, проти задоволення позовних вимог заперечував. Допитавши позивача, його представника, свідка, перевіривши матеріали справи, матеріали справа № 688/4133/15-к (провадження № 1-в/688/335/15), суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів, доданих до позовної заяви, та оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи № 688/4133/15-к (провадження № 1-в/688/335/15) встановлено, що [PERSON] був засуджений вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року за ст. ст. 27 ч. 3, 15 ч. 2, 411 ч. 2 КК України до 04 років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року змінено, призначене покарання помякшене до 03 років позбавлення волі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року невідбуту частину покарання [PERSON] скорочено наполовину на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2015 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 серпня 2015 року про виправлення арифметичної помилки) [PERSON] замінено невідбуту частину покарання 09 місяців 07 днів позбавлення волі виправними роботами з відрахуванням щомісяця в дохід держави 10 % заробітку. 18 серпня 2015 року [PERSON] був звільнений з місць позбавлення волі, а 19 серпня 2015 року став на облік в Шепетівському МРП КВІ і з того часу відбуває термін покарання у виді виправних робіт. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2015 року [PERSON] зараховано в строк відбуття більш мякого покарання 24 дні виправних робіт за період відбування покарання у виді позбавлення волі з 10 серпня 2015 року по 18 серпня 2015 року. 06 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з заявою, в якій просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 81 КК України, посилаючись на те, що з моменту постановки на облік у Шепетівському МРП КВІ 19 серпня 2015 року сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2015 року в задоволенні заяви [PERSON] про умовно-дострокове звільнення відмовлено через те, що [PERSON] не відбув необхідної частини строку покарання, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року апеляційна скарга позивача була задоволена, ухвала Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2015 року була скасована через неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту; провадження в справі за цією заявою [PERSON] закрите, оскільки ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2016 року [PERSON] визнаний таким, що відбув покарання. Згідно оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи № 688/4133/15-к (провадження № 1-в/688/335/15) та ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2015 року встановлено, що [PERSON] відбував покарання у виді виправних робіт в медичному центрі Приватне підприємство «Сіліцея», що також підтверджується довідкою вказаного підприємства № 34 від 10 червня 2016 року. Ст. 19 Конституції України декларує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 6 Конституції України\~державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. За вимогами ч. 1 ст. 1175 Цивільного Кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Згідно довідки Приватного підприємства «Сіліцея» № 34 від 10 червня 2016 року за період з 13 листопада 2015 року по 26 січня 2016 року з заробітної плати [PERSON] утримано та перераховано на користь держави в особі Шепетівського УДКСУ 403 грн. 17 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що внаслідок винесення Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області незаконного рішення від 13 листопада 2015 року, яке було скасоване ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року, [PERSON] безпідставно продовжував відбувати покарання у вигляді виправних робіт, внаслідок чого з його заробітної плати було утримано 403 грн. 17 коп., чим позивачеві нанесена матеріальна шкода на зазначену суму, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України. За вимогами 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач посилається на те, що внаслідок винесення Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області незаконного рішення від 13 листопада 2015 року [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього. Доводи позивача підтверджуються показами представника позивача, допитаного в ході судового розгляду свідка [PERSON], доданою до позовної заяви інформацією про стан здоровя позивача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної незаконним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, суд приймає до уваги характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних страждань, їх тривалість, тяжкість завданої моральної травми, її наслідки та істотність вимушених змін у життєвих стосунках [PERSON], вимоги розумності і справедливості, а також думку самого позивача та його представника щодо розміру завданої [PERSON] моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України. При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд приймає до уваги мінімальний розмір заробітної плати, встановлений законодавством на момент розгляду справи, та період, протягом якого з позивача необґрунтовано проводились відрахування з заробітної плати. Глава 8 Цивільного процесуального Кодексу України містить інформацію про судові витрати. Згідно\~ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 79 Цивільного процесуального Кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку, що витрати на відрядження, залучення третіх осіб, листування з судовими інстанціями та допомогу правового помічника не належать до судових витрат і не підлягають відшкодуванню. Згідно ч. 1 ст. 84 Цивільного процесуального Кодексу України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 85 Цивільного процесуального Кодексу України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. За умовами ч. 1 ст. 86 Цивільного процесуального Кодексу України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, однак ці витрати несуть сторони. Тобто для визначення розміру таких витрат сторона, яка їх понесла, зобовязана надати суду відповідні та належні докази реальності таких витрат. При цьому відшкодуванню підлягають реально понесені та відповідним чином підтверджені витрати. При розгляді позову [PERSON] адвокат у судовому засіданні участі не приймав, доказів того, коли, кому і яку суму позивач сплатив за правову допомогу, суду надано не було. Не зважаючи на пропозицію суду надати докази на підтвердження наявності та суми понесених витрат, ні позивачем, ні його представником в ході судового розгляду не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності та розміру витрат, пов'язаних з явкою до суду самого позивача, його представника, та витрат, пов'язаних із залученням свідка. Подана до суду довідка про розмір заробітної плати представника позивача не свідчить про те, що внаслідок явки до суду представник позивача втратила заробіток та розмір таких втрат. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для відшкодування позивачеві та його представнику зазначених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог сум витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, які полягають у витратах на послуги адвоката, втратах представника позивача у заробітній платі, витратах позивача за відрив від звичних занять, витратах свідка позивача, оскільки суду не було доведено, що такі витрати дійсно понесені позивачем чи його представником.

Outcome: partial