overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що [INFO] померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у виді житлового будинку №6 з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Вказав, що фактично прийняв спадщину після смерті матері спільним проживанням, однак отримав у нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач позов підтримав, представник відповідача позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 20.08.2012 в м.Коростені померла мати позивача, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема житловий будинок №6 з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Належність [PERSON] вказаного будинку, 1961 року побудови, підтверджується довідкою Берестовецької сільської ради №236/02-20 від 06.07.2018 року, згідно з записом в погосподарській книзі №1 за 2016-2020 роки, номер об'єкта №0025. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судом оцінюються у сукупності з іншими доказами. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину ні за законом, ні за заповітом не має. Згідно вимог ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З довідки №152/02-26 від 16.05.2018 року слідує, що позивач на час смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований разом з матір'ю [PERSON] в будинку [ADDRESS], заяву про відмову від спадщини не подавав, а отже він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері. Позивач звернувся до нотаріальної контори, заведено спадкову справу, але у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді житлового будинку йому відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді, визнані відповідачем та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що [INFO] померла його тітка, [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у виі житлового будинку [ADDRESS] . Вказав, що фактично прийняв спадщину після смерті тітки, однак отримав у нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримав, представник відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] в с.Ришавка Коростенського району померла тітка позивача, [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема житловий будинок [ADDRESS] . Належність [PERSON] вказаного будинку, 1978 року побудови, підтверджується довідкою Ушомирської сільської ради №218 від 03.08.2020 року, згідно з записом в погосподарській книзі №3 за 2010-2015 роки о/р [NUMBER]. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судом оцінюються у сукупності з іншими доказами. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачу у справі. Згідно вимог ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з листа нотаріуса позивач звернувся до нотаріальної контори, заведено спадкову справу, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину після смерті заповідача, звернувся до нотаріальної контори, однак оформити спадкове майно не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Ніким іншим спадщина не прийнята. Можливість позивача у оформленні ним свого спадкового права в позасудовому порядку відсутня, тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи заявлені позовні вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» (відповідачем по справі), працюючи охоронником. 15.10.2013 року позивача звільнено за власним бажанням, за ст.38 КЗпІІ України. Але, в порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні не проведено виплату всіх належних позивачу сум. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, від позивача на адресу суду надійшла заява, у якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги уточнив та просив задовольнити їх лише у частині стягнення суми не виплаченої заробітної плати, згідно суми визначеної у довідці про заборгованість наданої відповідачем, а у решті позовних вимог відмовився, у разі неявки в судове засідання відповідача дав згоду на прийняття заочного рішення по справі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Суд вважає, що зібраних по справі доказів достатньо для розгляду справи по суті, тому розглядає справу в заочному порядку у відсутності відповідача, за згоди позивача. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та враховуючи встановлені фактичні обставини суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: по справі судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», працюючи охоронником. 15.10.2013 року позивача звільнено за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення припису вказаної норми матеріального закону при звільненні не проведено виплату всіх належних позивачу сум. При звільненні позивача розрахунок проведено не було. За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості із виплати заробітної плати у сумі 3050 (три тисячі п'ятдесят) гривень 67 копійок - є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати при звільненні на суму 3050 гривень 67 копійок. За таких доказів, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом винесення судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи заявлені позовні вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» (відповідачем по справі), працюючи охоронником. 15.10.2013 року позивача звільнено за власним бажанням, за ст.38 КЗпІІ України. Але, в порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні не проведено виплату всіх належних позивачу сум. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, від позивача на адресу суду надійшла заява, у якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги уточнив та просив задовольнити їх лише у частині стягнення суми не виплаченої заробітної плати, згідно суми визначеної у довідці про заборгованість наданої відповідачем, а у решті позовних вимог відмовився, у разі неявки в судове засідання відповідача дав згоду на прийняття заочного рішення по справі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Суд вважає, що зібраних по справі доказів достатньо для розгляду справи по суті, тому розглядає справу в заочному порядку у відсутності відповідача, за згоди позивача. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та враховуючи встановлені фактичні обставини суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: по справі судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», працюючи охоронником. 15.10.2013 року позивача звільнено за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення припису вказаної норми матеріального закону при звільненні не проведено виплату всіх належних позивачу сум. При звільненні позивача розрахунок проведено не було. За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості із виплати заробітної плати у сумі 3144 (три тисячі сто сорок чотири) гривні 56 копійок -є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати при звільненні на суму 3144 гривень 56 копійок. За таких доказів, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом винесення судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він 04.01.2019 р. звільнився з ПАТ «Сумське НВО». В день звільнення з роботи йому не виплачено заробітну плату в сумі 25004,79 грн., внаслідок відсутності грошових коштів. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 25004,79 грн. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та 04.01.2019 р. був звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.3). Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа за січень 2019 р., відповідач - ПАТ «Сумське НВО» не виплатив [PERSON] заробітну плату при звільненні в сумі 25004,79 грн. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 25004,79 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «СМНВО» необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він 23.11.2018 р. звільнився з ТОВ «Сумське НВО». В день звільнення з роботи йому не виплачено заробітну плату в сумі 11940,49 грн., внаслідок відсутності грошових коштів. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 11940,49 грн. Представник відповідача - ТОВ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та 23.11.2018 р. був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.5-11). Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. З довідки наданої ТОВ «СМНВО» №159 від 03.07.2019 р. станом на 03.07.2019 р. сума заробітної плати, що належить до виплати [PERSON] (після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) складає 11940,49 грн. (а.с.14). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 11940,49 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «СМНВО» необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він 29.08.2018 р. звільнився з ПАТ «Сумське НВО» за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. В день звільнення з роботи йому не виплачено заробітну плату в сумі 39320,02 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 39320,02 грн. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та 29.08.2018 р. був звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України (а.с.6-9). Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа за березень 2019 р., відповідач - ПАТ «Сумське НВО» не виплатив [PERSON] заробітну плату при звільненні в сумі 39320,02 (а.с.10). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 39320,02 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «СМНВО» необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він з 20.08.1990 р. перебуває у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО». Починаючи з 01.12.2017 р. по день звернення до суду йому не виплачено заробітну плату. У зв'язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 48527,80 грн. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» працює на посаді начальника бюро претензійної роботи (а.с.5-7). Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті 115 КЗпП України,- заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,- працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листка за листопад 2018 р.,- на день звернення до суду відповідач не виплатив заробітну плату [PERSON] у строки, встановлені законом: за грудень 2017 року - жовтень 2018 р. - 48527,80 грн. (а.с.9). З довідки виданої ПАТ «Сумське НВО», від 09.10.2018 р. №16-45 вбачається, що заробітна плата за другу половину грудня 2017 р., січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2018 р. по дату видачі довідки не виплачена (а.с.8). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року - жовтень 2018 р. - 48527,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «СМНВО» необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він перебуває у трудових відносинах з АТ «Сумське НВО». Згідно розрахункового листа за січень 2020, відповідач заборгував йому заробітну плату в сумі - 77538,47 грн. Так, заборгованість з січня 2018 по лютий 2019 становить 57979 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в сумі 57979 грн. Представник відповідача - АТ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» працює на посаді провідного інженера - конструктора в Управлінні головного зварювальника (а.с. 6). Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті 115 КЗпП України,- заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,- працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листка за січень 2020,- відповідач не виплатив заробітну плату [PERSON] у строки, встановлені законом: січень 2018 - 5139 грн., лютий 2018 - 5165 грн., березень 2018 - 5054 грн., квітень 2018 - 5370 грн., травень 2018 - 5370 грн., червень 2018 - 4604 грн., липень 2018 - 3139 грн., серпень 2018 - 5134 грн., вересень 2018 - 5514 грн., жовтень 2018 - 4348 грн., грудень 2018 - 3066 грн., січень 2019 - 3180 грн., лютий 2019 - 2896 грн. Всього 57979 грн. (а.с.7). 5139 грн. + 5165 грн. + 5054 грн. + 5370 грн. + 5370 грн. + 4604 грн. + 3139 грн. + 5134 грн. + 5514 грн. + 4348 грн. + 3066 грн. + 3180 грн. + 2896 грн. = 57979 грн. З огляду на викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення розрахунку заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] , то порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з січня 2018 по лютий 2019 в сумі 57979 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «СМНВО» необхідно стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved