Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та збитків за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 серпня 2007 року за укладеним між ним та [PERSON] договором позики, останній отримав грошові кошти в розмірі, еквівалентному 50000 доларів США, що за курсом на дату отримання коштів складало 252000 грн. та відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу у строк до 01.08.2015 року. У вищевказаний строк відповідач борг не повернув. Посилаючись на вищевикладене просив суд стягнути з відповідача суму позики 1114029,20 грн, що станом на дату подання заяви є еквівалентом 50000 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Позивач у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, у минулому судовому засіданні надав пояснення, що дійсно позичив відповідачу гроші, однак останній їх не повертає через незадовільний фінансовий стан, позовні вимоги підтримав повністю та надав суду оригінал договору позики для долучення до матеріалів провадження. Відповідач у минулому судовому засіданні надав пояснення, що дійсно ним отримані від відповідача грошові кошти, однак він не має можливості їх повернути через скрутне матеріальне становище, проти задоволення позову не заперечує. У судовому засіданні представник відповідача також проти задоволення позову не заперечує . Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, в тому числі оригінал договору -розписки про отримання позики, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 01 серпня 2007 року [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 50000 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 01.08.2015року, про що надав позивачу власноручно написану договір-розписку про отримання позики (а.с. 4). Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, у встановлений строк гроші не повернув. Обставини щодо написання та отримання грошей за договором-розпискою про отримання позики відповідач визнав, а тому в силу ст. 61 ч.1 ЦПК України дані обставини не підлягають доказування. Крім того, вони підтверджуються поясненнями представника позивача, матеріалами справи, а також оригіналом договору-розписки про отримання позики оглянутим у судовому засіданні та долученим до матеріалів справи. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Таким чином, відповідачем взяті на себе зобов'язання за договорами позики не виконано, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 50000 доларам США, а тому сума заборгованості з врахуванням ст. 10 ЦПК України у межах заявлених позивних вимог - 1114029,20 грн. підлягає стягненню з боржника. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК, суд вважає що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені належними доказами, визнані відповідачем, отже вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6090 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.( а.с. 1).

Outcome: approved