Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті та просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка настала [INFO] р. у м. Бахчисарай, Автономна Республіка Крим, Україна. Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] р. померла його мати [PERSON] та оскільки остання проживала та померла у м. Бахчисарай, Автономна Республіка Крим, а зазначене місто тимчасово віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не діють. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. В судове засідання заявник не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, представник заявника надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.15). В судове представник зацікавленої особи не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив ( а.с. 14); Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що заява є обґрунтованою, є доказаною, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видано Бюро ЗАГС м.Ленінськ Кзил-Ординської області [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.12); Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, яке видано Бахчисарайським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Респудбіки Крим, [PERSON], [INFO] померла [NUMBER] року, актовий запис №31 (а.с.10); Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт родинних відносин. В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України, в редакції яка діяла на той час) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»передбачено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. № 120 Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеної Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України). При таких обставинах, заявлені вимоги є обґрунтованими і доведеними, тому є всі підстави для встановлення факту смерті [PERSON] Відповідно до вимог ч.2 ст.259 ЦПК України дане рішення є підставою для державної реєстрації смерті [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України, дане рішення підлягає негайному виконанню. При таких обставинах заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved