Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У його будинку зареєстрована [PERSON], проте з 2015 року і по даний час вона у будинку не проживає, добровільно знятися із реєстрації не бажає. У зв'язку із викладеним позивач вимушений звернутися до суду для захисту свого права власника. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням(викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подання до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №582, [PERSON] належить житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Згідно акту депутата Звенигородської міської ради від 24.06.2018 року, будинкової книги, вбачається, що відповідачка [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає там більше трьох років. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, усунення перешкод можливе шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином судом встановлено, що відповідачка, яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], не проживає в будинку тривалий час без поважних причин і тому втратила право на користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Судові витрати покладено на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved