Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 08 вересня 2018 року о 21 год. 50 хв. в м.Токмак по вул.Володимирській [PERSON] , керуючи автомобілем Опель, н.з. [NUMBER] , виконуючи маневр - початок руху від лівого узбіччя та виїзд на смугу руху, де рух здійснюється від вул.Центральної до вул.Гоголя, не надав безперешкодний проїзд, не впевнився в безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем БМВ, н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, [PERSON] отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП позивачеві була спричинена матеріальна шкода, так як автомобіль БМВ, н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 12.12.2018 по справі №328/2791/18, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Неправомірними діями [PERSON] позивачеві було завдано майнову шкоду у сумі 69 025,00 (шістдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень, що підтверджується актом виконаних робіт №10 від 08.01.2019 та товарними чеками. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] , як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Опель, н.з. [NUMBER] , повинен відшкодувати витрати, які позивач поніс на відновлення первинного стану свого автомобіля (витрати на його повний ремонт), пошкодженого в ДТП, яка сталася з вини відповідача. В добровільному порядку відповідач по справі [PERSON] матеріальні збитки не відшкодував, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області Коваленка П.Л. від 29.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання представників сторін по справі та викликано на розгляд справи по суті для допиту в якості свідків позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . 19.07.2021 ухвалою суду клопотання представника відповідача адвоката Караван О.Д. про витребування з Токмацького районного суду Запорізької області матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] залишено без задоволення. 27.05.2021 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне 26.07.2018 він, як власник автомобіля Опель, н.з. [NUMBER] , застрахував цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на вищевказаний автомобіль терміном дії з 26.07.2018 до 25.07.2019. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. із франшизою в сумі 2000 грн. 08.09.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Опель, н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля БМВ, н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі було пошкоджено. При розгляді справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, винним себе не визнав, в якості доказу надав висновок експертного автотехнічного дослідження №73 від 09.11.2018, яким підтверджувалась його невинуватість, але, незважаючи на наданий доказ, його було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП. 08.09.2018 відповідачем було проінформовано СК «Країна» засобом телефонного зв`язку за номером [NUMBER] про страховий випадок та надані потерпілій стороні [PERSON] , контакти страхової служби та копію страхового полісу. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі. Позивач не реалізував своє право на відшкодування шкоди, яка підлягала б стягненню зі страховика у межах страхового ліміту у розмірі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Отже, відшкодування таких витрат не може бути покладено на відповідача, з огляду на те, що навіть фактично вказаний Позивачем розмір збитку (69025,00 грн.) не перевищує ліміт відповідальності страховика (100000,00 грн.), такі витрати можуть бути стягнені зі страхової компанії у відповідності до положень ст.22 ЦК України. Крім того, відповідачем зазначено, що розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку повинен бути підтверджений належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач, в якості доказу надав лише акт виконаних робіт №10 від 08.01.2019 та товарні чеки від 06.11.2018 №249, від 28.11.2018 №263 та від 21.12.2018 №293. Відповідач вважає дані докази неналежними, оскільки не місять зазначення доказів, що саме ці запчастини (матеріали) необхідні були для проведення ремонту, пов`язаного із усуненням саме тих механічних пошкоджень, які автомобіль позивача отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 08.09.2018, не містять даних, кому саме були надані послуги «РЕМОНТНІ РОБОТИ» у сумі 14780,00 грн. та відсутні докази підтвердження їх оплати та прийняття. Таким чином, відсутнє належне підтвердження понесення позивачем цих витрат та їх взаємозв`язок із дорожньо-транспортною пригодою, відповідно відсутні підстави для покладня на відповідача обов`язку по їх відшкодуванню. 01.06.2021 позивачем до суду подано відповідь відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на положення статей 1166, 1187, 1188 та 1192 ЦК України, з урахуванням того, що вина відповідача у скоєнні ДТП встановлена постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 12.12.2018 у справі № 328/2791/18, наявні всі підстави, передбачені статями 1166, 1187 ЦК України для відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до акту виконаних робіт №10 від 08.01.2019 та товарних чеків, наданих на підтвердження вимог, що відповідає характеру пошкодження автомобіля, просить стягнути завдану майнову шкоду у розмірі 69 025,00 (шістдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень. Доводи відповідача про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких, не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 цього Кодексу). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Що стосується неналежності доказів щодо визначення розміру матеріального збитку, зазначено, що загальні положення ЦК України, які пов`язані з відшкодуванням завданих збитків, не вказують, що суму відновлювального ремонту потрібно визначати саме на підставі оцінки. А тому, з метою визначення вартості відновлювального ремонту для того, щоб пред`явити вимоги безпосередньо до винуватця, проводити оцінку не потрібно. Тому, на думку позивача, вартість ремонту може бути визначена на підставі документів про проведення ремонту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 08.09.2018 травилося ДТП за його участі та участі відповідача [PERSON] , винним в ДТП визнано [PERSON] . Відразу після ДТП [PERSON] забрала швидка допомога. Після ДТП свідок [PERSON] жодного разу з [PERSON] не зустрічався, питання відшкодування шкоди не обговорював. Через деякий час був судовий процес по даному ДТП, в результаті якого винним було визнано саме [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що ремонт автомобіля здійснив за власний рахунок на СТО в місті Токмак, яка видає більш менш якісні документи. Після ДТП свідок звертався за консультацією до страхової компанії з питання відшкодування шкоди, завданої ДТП. Однак йому повідомили про відсутність підстав для відшкодування шкоди, так як його автомобіль, як потерпілої сторони, на євро номерах та не зареєстрований в Україні. Також повідомив, що [PERSON] нічого йому не говорив про те, що його авто застраховане. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що 08.09.2018 трапилося ДТП за його участі та участі позивача [PERSON] , винним себе в ДТП не вважає. Одразу після ДТП його забрала швидка допомога. Десь через день він звернувся до страхової компанії з повідомленням про страховий випадок. Позивачу він надавав свій страховий поліс, також надавав страховий поліс при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді. Зазначає, що позивачеві достовірно було відомо, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована. Йому відомо, що [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування, так як він не є власником автомобіля БМВ, н.з. [NUMBER] . Підстав не довіряти показам свідків немає, покази свідків [PERSON] та [PERSON] є доказами у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, та просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76 - 79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи слідує, що 08 вересня 2018 року о 21 год. 50 хв. в м.Токмак по вулиці Володимирській [PERSON] , керуючи автомобілем Опель н.з. [NUMBER] , виконуючи маневр - початок руху від лівого узбіччя та виїзд на смугу руху, де рух здійснюється від вул.Центральної до вул.Гоголя, не надав безперешкодний проїзд, не впевнився в безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем БМВ, н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, [PERSON] отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області Новікової Н.В. від 12.12.2018 по справі №328/2791/18, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З аналізу зазначеної норми слідує, що саме постанова судді Токмацького районного суду Запорізької області Новікової Н.В. від 12.12.2018 по справі №328/2791/18 є доказом по справі, яка розглядається в порядку цивільного судочинства. 26.07.2018 відповідач, як власник автомобіля Опель, н.з. [NUMBER] , застрахував цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на вищевказаний автомобіль терміном дії з 26.07.2018 до 25.07.2019. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. із франшизою в сумі 2000 грн., що підтверджується витягом з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ4282944 від 26.07.2018 з офіційного сайту МТСБУ та роздруківкою візуального полісу №122. Транспортний засіб БМВ, н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить [PERSON] на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, однак даний автомобіль не зареєстрований в Україні відповідно до закону. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не застрахована. Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня2013 року (далі - Постанови Пленуму ВССУ №4), враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1.Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306 (далі Правила дорожнього руху), (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту користування ним на достатній правовій підставі. Тому позивач [PERSON] відповідно до норм закону має право на відшкодування шкоди, завданої йому ДТП. Внаслідок ДТП, що сталося 08 вересня 2018 року о 21 год. 50 хв. в місті Токмак по вулиці Володимирській пошкоджено автомобіль БМВ, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Винуватим в ДТП є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого перед третіми особами на час ДТП була застрахована. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п.п.9.2, 9.5 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Розпорядженням національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг №3470 від 29.12.2015 «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року №566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», установлено розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000 гривень на одного потерпілого. Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, достовірно знаючи про необхідність звернення до страхової компанії з заявою на виплату страхового відшкодування, в порушення вищевказаних норм звернувся з позовом до суду про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП з [PERSON] . Стороною позивача не заперечується факт звернення до страхової компанії, однак на підтвердження своїх слів жодних доказів відмови у виплаті страхового відшкодування, суду не надано. Дії страховика позивачем не оспорено. За змістом ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, позивачем надано наступні документи: акт виконаних робіт №10 від 08.01.2019 та товарні чеки №249 від 06.11.2018, №263 від 28.11.2018, №293 від 21.12.2018 на загальну суму 69025,00 грн. Відповідно до акта виконаних робіт №10 від 08.01.2019 ремонт автомобіля БМВ, н.з. [NUMBER] , виконано на суму 14780 гривень, вартість запчастин - 54245,00 грн. Відповідно до матеріалів справи, позивачем придбано автомобіль за 5000 злотих, що станом на час ДТП складає 38020,00 грн. (курс 7,604), станом на день звернення до суду (7,300) 36500,00 грн. А на ремонт автомобіля просить стягнути суму майже в два рази більшу, ніж вартість автомобіля. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (абзац 2 пункту 15 вказаної вище постанови). У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (абзац 3 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013). Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (абзац 4 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013). Статтею 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах справи відсутні докази огляду автомобіля БМВ, н.з. [NUMBER] , з описом виявлених ушкоджень у результаті ДТП, яка сталася 08.09.2018 та докази проведення відповідної (експертної) оцінки даних ушкоджень. Не подання зазначених доказів позбавляє суд можливості визначити дійсну шкоду, заподіяну власнику транспортного засобу при ДТП. Клопотань про проведення з цією метою судових експертиз до суду не надходило, а тому судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Надані стороною позивача документи не підтверджують, що придбані запчастин та виконані роботи по ремонту автомобіля саме після ДТП, яка сталась 08.09.2018 за участі сторін, а не після будь-якої іншої події чи фізичного зносу автомобіля. Отже, враховуючи вказане вище, суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що витрати, які поніс позивач на ремонт автомобіля мають безпосередній причинний зв`язок із ДТП, яка мала місце 08.09.2018 за участі сторін, позивачем не надано доказів економічно обґрунтованих витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу, вартості вказаного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів сплати зазначеної суми (чек, квитанція, тощо), а надані позивачем товарні чеки та акт виконаних робіт не є належним та допустимим доказом оплати ремонтних робіт. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з винуватця ДТП [PERSON] матеріальної шкоди у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю їх, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed