Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості, а саме: грошові кошти, що обліковуються на картці PRPMS MASS PRIVAT («карта Моряка») за номером [NUMBER] у розмірі 12 012, 80 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на дату складання позовної заяви - 1 дол. США / 23,51 грн. - еквівалентно 282 420, 93 грн., стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості, а саме: грошові кошти, що обліковуються на картці PKPVG GOLD CREDIT CARD за номером [NUMBER] у розмірі 163,71 долари США, за офіційним курсом НБУ станом на дату складання позовної заяви - 1 дол. США / 23,51 грн. - еквівалентно 3 848, 82 грн., зобов'язати відповідача надати вільний доступ до карток позивача PRPMS MASS PRIVAT («карта Моряка») за номером [NUMBER] та картки PKPVG GOLD CREDIT CARD за номером [NUMBER], у т.ч. за допомогою системи Інтернет-банкінгу (Приват24). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], укладені договори банківського рахунку. Згідно з укладеними договорами на ім'я позивача відкриті карткові рахунки та для надання можливості користування ними емітовані картки з наступними номерами: [NUMBER] («карта Моряка»), [NUMBER] (Gold). Протягом більше, ніж півроку банк відмовляє клієнту у доступі до вільного користування та розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунках позивача, в результаті чого у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перед [PERSON] утворилась прострочена заборгованість у розмірі 12 176,51 доларів США. Всі спроби досудового врегулювання спору виявилися марними. Вважає дії відповідача безпідставними, необґрунтованими, такими, що порушують законні права та інтереси позивача, а тому вимагає негайного припинення та усунення перешкод у реалізації позивачем права на власність з огляду на наступні обставини. [PERSON] відкриті карткові рахунки у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке знаходилося на території Автономної Республіки Крим, в місті Керч, оскільки до «18» березня 2014 року місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Через обставини тимчасової окупації Автономної Республіки Крим Позивач він змушений покинути своє постійне місце проживання і переселитися на материкову частину України. Починаючи з 27 березня 2014 року, зареєстрованим місцем проживання позивача є [ADDRESS], що підтверджується відмітками у паспорті. При оформленні карткових рахунків позивачу запропоновано заповнити заяву, яка ним підписана, після цього йому емітовані картки з наступними номерами: [NUMBER] («карта Моряка»), [NUMBER] (Gold). Письмовий договір не укладався, враховуючи те, що його умови, визначені правилами банку, є однаковими для всіх клієнтів - споживачів та будь-якій зміні зі сторони клієнтів не підлягають. Крім того, на офіційному сайті банку розміщена інформація щодо публічної пропозиції широкому та необмеженому колу можливості отримання банківських послуг. Дійсна інформація має вигляд договору, умов та правил надання банківських послуг. Для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначений у заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір банківського рахунку. Тобто, з огляду на положення чинного цивільного законодавства України даний договір є договором приєднання, публічним договором, оскільки містить усі, притаманні цим договорам ознаки. Таким чином, незважаючи на відсутність скріпленого підписами тексту договору банківського рахунку, між позивачем і відповідачем укладений договір у письмовій формі. При перевірці позивачем рахунку за допомогою сервісу Інтернет-банкінгу (Приват24) станом на 27.07.2014 року на карті PRPMS MASS PRIVAT за номером [NUMBER] знаходилися особисті кошти у розмірі 12 012, 80 доларів США. На карті PKPVG GOLD CREDIT CARD за номером [NUMBER] знаходилися особисті кошти у розмірі 163,71 долари США. Вказані суми станом на 27.07.2014 року були доступні до зняття. Проте, станом на 19.08.2014 року з невідомих причин особисті кошти вже були недоступними, доступ до вищевказаних карток заблокований, і, відповідно, позивач не мав змоги розпоряджатися власними грошовими коштами, які знаходилися на рахунках. Позивач неодноразово телефонував на гарячу лінію банку, проте, оскільки його звернення залишилися поза увагою, 12 грудня 2014 року позивач надіслав на адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимогу надати пояснення щодо ситуації, яка склалася, та розблокувати доступ до вищевказаних карток. 19 січня 2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача повторну вимогу про сплату грошових коштів та надання доступу до користування картковими рахунками. Окрім того, позивач вимагав у відповідача надати виписки про рух грошових коштів за картковими рахунками. У якості відповіді позивач отримав від відповідача листи: вих. № 20.1.0.0.0/7-20141213/870 від 23.12.2014 р., вих. № 20.1.0.0.0/7-20141217/2872 від 24.12.2014 р., вих. № 20.1.0.0.0/7-20150121/2747 від 28.01.2015 р. Якщо в перших двох листах ще містяться якісь спроби банку пояснити причини ситуації, то в листі від 28 січня 2015 року взагалі містяться виключно вибачення та посилання на складнощі з обслуговування депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях відповідача. Жодних шляхів вирішення проблеми, що склалася, відповідач не пропонує. Виписки про рух грошових коштів, надання яких вимагав позивач, відповідачем так і не були надані, доступ до вищевказаних карток відновлено не було. Крім того, намагаючись у досудовому порядку врегулювати спір, що виник, 19 січня 2015 року позивач відправив скаргу на дії відповідача до Національного банку України з проханням зобов'язати банк вчинити дії, спрямовані на усунення перешкод у користуванні позивачем картковими рахунками. Проте, жодної відповіді на даний момент позивач так і не отримав. У листах банк зазначає, що відповідач змушений припинити свою діяльність внаслідок того, що територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополь була окупована і подальше функціонування банків в умовах окупації є порушенням чинного законодавства України. Відповідач також зазначає, що відповідальність за зобов'язаннями банку, відділення якого були розміщені на території Автономної Республіки Крим взяла на себе Російська Федерація, і що позивач має вимагати отримання належних йому грошових коштів саме від держави-окупанта. У своїх листах банк зазначає, що не несе відповідальності за зобов'язаннями його відокремлених підрозділів, які були розміщені на тимчасово окупованій території. Проте, на думку позивача, вищевикладені твердження відповідача є такими, що суперечать чинному законодавству України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належно. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладені договори банківського рахунку. Згідно з укладеними договорами на ім'я позивача відкриті карткові рахунки для надання можливості користування ними емітовані картки з наступними номерами: [NUMBER] («карта Моряка»), [NUMBER] (Gold). [PERSON] відкриті карткові рахунки у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке знаходилося на території Автономної Республіки Крим, в місті Керч, оскільки до 18 березня 2014 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Через обставини тимчасової окупації Автономної Республіки Крим позивач змушений покинути своє постійне місце проживання і переселитися на материкову частину України. Починаючи з 27 березня 2014 року, зареєстрованим місцем проживання позивача є [ADDRESS], що підтверджується відмітками у паспорті позивача. При оформленні карткових рахунків позивачу запропоновано заповнити заяву, яка ним підписана, після цього позивачу емітовані картки з наступними номерами: [NUMBER] («карта Моряка»), [NUMBER] (Gold). Письмовий договір не укладався, враховуючи те, що його умови, визначені правилами банку, є однаковими для всіх клієнтів - споживачів та будь-якій зміні зі сторони клієнтів не підлягають. Крім того, на офіційному сайті банку розміщена інформація щодо публічної пропозиції широкому та необмеженому колу можливості отримання банківських послуг. Дійсна інформація має вигляд договору, умов та правил надання банківських послуг. Для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначений у заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір банківського рахунку. Тобто, з огляду на положення чинного цивільного законодавства України даний договір є договором приєднання, публічним договором, оскільки містить усі, притаманні цим договорам ознаки. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, незважаючи на відсутність скріпленого підписами тексту договору банківського рахунку, між позивачем і відповідачем укладений договір у письмовій формі. При перевірці позивачем рахунку за допомогою сервісу Інтернет-банкінгу (Приват24) станом на 27.07.2014 року на карті PRPMS MASS PRIVAT за номером [NUMBER] знаходилися особисті кошти у розмірі 12 012, 80 доларів США. На карті PKPVG GOLD CREDIT CARD за номером [NUMBER] знаходилися особисті кошти у розмірі 163,71 долари США. Вказані суми станом на 27.07.2014 року були доступні до зняття. Проте, станом на 19.08.2014 року особисті кошти вже були недоступними, доступ до вищевказаних карток заблокований, і, відповідно, позивач не мав змоги розпоряджатися власними грошовими коштами, які знаходилися на рахунках. Позивач неодноразово телефонував на гарячу лінію банку, проте, оскільки його звернення залишилися поза увагою, 12 грудня 2014 року позивач надіслав на адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимогу надати пояснення щодо ситуації, яка склалася, та розблокувати доступ до вищевказаних карток. 19 січня 2015 року позивачем було надіслано на адресу відповідача повторну вимогу про сплату грошових коштів та надання доступу до користування картковими рахунками. Окрім того, позивач вимагав у відповідача надати виписки про рух грошових коштів за картковими рахунками. У якості відповіді позивач отримав від відповідача листи: вих. № 20.1.0.0.0/7-20141213/870 від 23.12.2014 р., вих. № 20.1.0.0.0/7-20141217/2872 від 24.12.2014 р., вих. № 20.1.0.0.0/7-20150121/2747 від 28.01.2015 р. В листі відповідача від 28 січня 2015 року взагалі містяться виключно вибачення та посилання на складнощі з обслуговування депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях банку. Виписки про рух грошових коштів, надання яких вимагав позивач, відповідачем так і не були надані, доступ до вищевказаних карток відновлено не було. У листах банк зазначає, що відповідач змушений припинити свою діяльність внаслідок того, що територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополь була окупована і подальше функціонування банків в умовах окупації є порушенням чинного законодавства України. Відповідач також зазначає, що відповідальність за зобов'язаннями банку, відділення якого були розміщені на території Автономної Республіки Крим взяла на себе Російська Федерація, і що позивач має вимагати отримання належних йому грошових коштів саме від держави-окупанта. У своїх листах банк зазначає, що не несе відповідальності за зобов'язаннями його відокремлених підрозділів, які були розміщені на тимчасово окупованій території. Проте, вищевикладені твердження відповідача є такими, що суперечать чинному законодавству України з наступних підстав. Що стосується посилань банку на вимушене припинення діяльності та неможливість подальшого функціонування на тимчасово окупованій території, то відповідачем не виконані вимоги НБУ до банків, які були змушені припинити свою діяльність. Так, у листах містяться посилання на Постанову Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим» від 06.05.2014 р. № 260 (надалі - «Постанова № 260») та на ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15.04.2014 р. № 1207-VII (надалі - «Закон № 1207-VII»). У відповідності до п. 5 Постанови № 260 банкам України заборонено відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банки, перелік яких додається до Постанови, повинні припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності Постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Серед наведеного переліку, відповідно, є і Відповідач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) - відокремлені підрозділи якого були розташовані на території Автономної Республіки Крим та які повинні були припинити свою діяльність. Тобто, на виконання Постанови № 260 на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя були закриті всі відокремлені підрозділи Банку. Проте, відповідач не в повній мірі виконав вимоги НБУ. Так, 18 квітня 2014 року НБУ опублікував ист № 47-112/17734, згідно якого банкам вказано на необхідність розміщення на власних офіційних веб-сайтах докладної інформації про порядок надання послуг/виконання зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами, які є клієнтами їх підрозділів у Криму. Такі дії були спрямовані на забезпечення безперебійного обслуговування користувачів банківських послуг. Крім цього, всім банкам України НБУ направив лист № 25-111/18824 від 23.04.2014 р., в якому вказує на необхідність сприяння особам, які були змушені покинути своє місце проживання на території Автономної Республіки Крим, у тому числі шляхом розблокування їх особистих рахунків та забезпечення можливості використання платіжних карток, емітованих в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, а також, за їх зверненням, прискореного відкриття нових рахунків та випуску карток з метою зарахування соціальних допомог, пенсій тощо. Суду не надано доказів про те, що вищеперераховані вимоги НБУ виконані відповідачем. Щодо посилань банку у листах про взяття Російською Федерацією відповідальності за зобов'язаннями банку на себе суд зазначає наступне. У відповідності до п. 6 ст. 5 Закону № 1207-VII, на яку відповідач посилається у листах, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. У відповідності до чинного законодавства Російської Федерації для захисту інтересів вкладників, у тому числі індивідуальних підприємців - клієнтів банків, що мають ліцензію Національного банку України станом на 16.03.2014 р. і діють на території Кримського Федеративного Округу, створено Фонд захисту вкладників. Діяльність Фонду та порядок отримання вкладів регламентується Федеральним законом «Про захист інтересів фізичних осіб, які мають вклади у банках і відокремлених структурних підрозділах банків, які зареєстровані і (або) діють на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополь» від 02.04.2014 р. № 39-ФЗ. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 39-ФЗ вкладником є фізична особа, у тому числі яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, яка має місце проживання на території Республіки Крим або на території міста федерального значення Севастополь, що уклала з кредитною установою договір банківського вкладу або договір банківського рахунку, або вказана фізична особа, на користь якої внесений вклад. У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону № 39-ФЗ компенсаційні виплати здійснюються у валюті Російської Федерації шляхом переказу грошових коштів на рахунок вкладника, відкритий в уповноваженому банку, або готівковими коштами. Таким чином, у зв'язку зі зміною позивачем місця проживання, залишення тимчасово окупованої території, у розумінні Закону № 39-ФЗ позивач не є вкладником, а тому жодні компенсаційні виплати Фонду, створеного Російською Федерацією, йому не можуть бути здійснені. На даний момент позивач залишається громадянином України. Держава є гарантом прав і свобод її громадян. Щодо застосування законодавства України до відносин, які виникли на території Автономної Республіки Крим, та гарантій прав громадян України, які були змушені покинути тимчасово окуповану територію, то у відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону № 1207-VII тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тобто виконання всіх договорів, які були укладені на території Автономної Республіки Крим у відповідності до законодавства України, здійснюється за законодавством України. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 5 Закону № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території. У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону № 1207-VII за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII. У ст. 1 Закону № 1706-VII наводиться визначення внутрішньо переміщеної особи, якою, відповідно, є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Виключно обставини тимчасової окупації Автономної Республіки Крим змусили позивача покинути своє постійне місце проживання і переселитися до міста Харкова. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на сприяння у переміщенні її рухомого майна. Грошові кошти є одним із видів рухомого майна. Що стосується посилань банку на неможливість нести відповідальність за зобов'язаннями відокремлених підрозділів, розташованих на тимчасово окупованій території, та які, відповідно, припинили свою діяльність, то такі дії відповідача є порушенням не лише умов укладених договорів, але й вимог чинного законодавства України з наступних підстав. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-III банк є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно ч. 1 ст. 58 зазначеного Закону банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. У відповідності до ч. 3 ст. 95 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України філії та представництва (відокремлені підрозділи) не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Отже, у випадку наділення повноваженнями у відповідності до затверджених положень відокремлені підрозділи можуть від імені юридичної особи укладати договори. Проте, стороною за договорами, тобто особою, у якої виникають права та обов'язки в результаті укладення відокремленими підрозділами будь-яких договорів, є саме юридична особа, зокрема, відповідач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Враховуючи вищевикладене, за договорами банківського рахунку, які були укладені позивачем, другою стороною виступав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не його відокремлені підрозділи, які знаходилися на тимчасово окупованій території. Отже, всі права і обов'язки за даними договорами виникли саме у відповідача. Тобто, за взятими на себе зобов'язаннями несе відповідальність саме юридична особа, а не її підрозділи. Тому відмова відповідача розблокувати карткові рахунки позивача є такою, що суперечить діючому законодавству України. У відповідності до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У відповідності до ст. 1073 ЦК України у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких умов позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved