Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав що він є власником 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 14.03.2008 року. Інша 1/3 частина належить [PERSON] В 1997 року Ленінським р/с м. Харкова була розглянута цивільна справа за позовом [PERSON] (колишнього власника 2/3 частин спірного будинку) до [PERSON](колишнього власника 1/3 частини спірного будинку) про виділ ідеальної частки в натурі та встановлення порядку користування жилими приміщеннями. Оскільки на думку позивача в рішенні Ленінського р/с м. Харкова від 21.04.1997 року було припущено помилки в резолютивній частині, а саме замість зазначеної у експертизі «[PERSON] виділити сіні літ. «а» (приміщення ІІ) та ганок літ. «а-3» вказано : [PERSON] виділити сіні літ. «а-1» (приміщення і) та ганок літ. «а-2» він посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України про набувальну давність прохає визнати за ним право власності на прибудови сіні літ. «а» (приміщення ІІ) та ганок літ «а-3» в будинку літ. «А-1» за [ADDRESS]. Також прохає стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Відповідачка позов не визнала, подала зустрічну позовну заяву в якій вказала що вона є власником 1/3 частини спірного будинку на підставі договору дарування від 21.05.2008 року. Власник іншої 2/3 частини будинку безпідставно та незаконно зайняв приміщення, яке належить [PERSON] а саме сіні літ. «а» та добровільно його не звільняє. Крім того самовільно зруйнував ганок літ. «а-3» що належав [PERSON] Прохає усунути перешкоди для неї з боку [PERSON] в користуванні належними їй холодною прибудовою сіньми літ. «а» та ганок літ. «а-3» шляхом забов*язання звільнити вказані приміщення. Також прохає стягнути судові витрати. Сторони в судове засідання з'явились. Свої позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави викладені в позовних заявах. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи 2-87/97 суд встановив що первісний та зустрічний позов задоволенню не підлягають за наступним: судом встановлено що [PERSON] є власником 2/3 частин житлового будинку «А-1» за адресою [ADDRESS] які складаються згідно до договору дарування від 14.03.2008 року з приміщень 2-1,2-2,2-3, по холодним прибудовам сіні літ. «а-1», ганок літ. «а-2» ( с.с. 5). [PERSON] на підставі договору дарування від 21.05.2008 року є власником 1/3 частини спірного будинку який складається з А-1 - житлового будинку загальною площею 59 кв.м.; літ. Е - сараю дерев'яного, літ. Ж- льоху цегляного; літ. Г- сараю дерев'яного, літ. Д- вбиральні , № 1,2,3,4,5 - огорожі, №1 - замощення 9с.с. 25). Згідно до рішення Ленінського р/с м. Харкова від 21.04.1997 року між попередніми власниками спірного домоволодіння було проведено виділ ідеальних часток, визначено порядок користування житловими приміщеннями та земельною ділянкою. Виділено [PERSON] в житловому будинку «А-1» приміщення 2-2, 2-3, 2-1 по холодним прибудовам сіні - літ. «а-1» ганок літ. «а-2» по прибудовам сарай літ. «Г», по спорудам частина паркану №2, частина хвіртки №5, частина замощення 1. Інші приміщення в будинку, прибудови та службові споруди залишаються за [PERSON]. Вказане рішення набуло законної сили (с.с. 13-14). Матеріалам цивільної справи № 2-87/97 встановлено що було видано виконавчий лист за вказаним рішенням в редакції зазначеною в резолютивній частині рішення та згідно до акту держвиконавця від 01.04.1998 року - рішення було виконане. Таким чином суд вважає встановленим що [PERSON] не є власником сіней літ. «а» (приміщення ІІ) та ганок літ. «а-3» відповідно до умов договору дарування від 14.03.2008 року. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Суд вважає що зазначена норма матеріального права до зазначених правовідносин застосована бути не може оскільки відсутні докази добросовісного заволодіння [PERSON] спірними холодними прибудовами. Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України. Судом встановлено що відповідно до рішення Ленінського р/с м. Харкова від 21.04.1997 року [PERSON] та після нього [PERSON], не можуть вважатись такими що не є власниками спірних приміщень. Згідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В зустрічному позові [PERSON] вказує що [PERSON] безпідставно користується її майном чим порушує її законні права. При цьому зазначила що на її прохання звільнити самовільно зайняті приміщення добровільно їх не звільняє навпаки без її дозволу зруйнував ганок літ. «а-3». На підтвердження викладених в позові вимог жодних доказів не надала чим не дотрималась положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України хоча це було її обов'язком. Оскільки суд відмовляє в задоволенні обох позовів не підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed