Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 15 листопада 1986 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства, подружні відносини припинені, а шлюб носить формальний характер. [PERSON] позов визнала та подала до суду зустрічний позов про визнання права спільно сумісної власності та розподіл спільного майна подружжя, а саме 2/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. У підтвердження своїх вимог [PERSON] посилається на те, що вони з [PERSON] зареєстрували шлюб 15 листопада 1986 року, до теперішнього часу проживали разом, вели спільне господарство, а також те , що за період їх браку вказане домоволодіння істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат її та [PERSON], так як вони за час шлюбу фактично зробили капітальну реконструкцію будинку. Вислухавши думку позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вислухавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 листопада 1986 року, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що Відділом РАГС Київського району м. Одеси зроблено актовий запис №1433. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Сторони останній час не ведуть спільного господарства, подружні відносини припинені, а шлюб носить формальний характер. Проти розірвання шлюбу не заперечували. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовних вимог [PERSON] вбачається, що вона просить визнати право спільно сумісної власності на 2/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON] Судом встановлено, що 25.11.1986 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на 1/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.1986 року, виданого старшим державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. Також, в період шлюбу, а саме 24.09.1987 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на 1/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 02.09.1987 року. Таким чином, у власності [PERSON] знаходиться 2/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. За весь період шлюбу [PERSON] проживала разом з [PERSON] у зазначеному домоволодінні, зазначеному під літерою «В» [ADDRESS], яке складалося з житлової кімнати площею 13,2 кв. м, кухні площею 9,2 кв. м, комори площею 3,1 кв. м., а також сараю. Решта майна, в тому числі житлові будинки під літерами «А» та «Б», знаходилися у користуванні інших співвласників домоволодіння. На момент набуття позивачем права власності на вказане домоволодіння, нерухоме майно було занедбане, знаходилося у аварійному стані та потребувало негайного ремонту. Це підтверджується показаннями свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також, свідки зі сторони відповідачки, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що ремонт у вказаному домоволодінні проводився після реєстрації шлюбу між сторонами, він проводився за спільні гроші та спільною працею подружжя. Свідки зі сторони позивача, а саме [PERSON] та [PERSON], проти цього не заперечували. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив той факт, що ремонтні роботи проводилися у період їх браку, а також те, що [PERSON] готувала для них їжу, прибирала та займалася усіма побутовими питаннями, тобто вона вкладала трудові затрати. Представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти того, щоб 2/5 частини вказаного домоволодіння було визнано правом спільно сумісної вартості подружжя, однак не погоджувався, щоб майно було поділено в рівних долях між сторонами. Також, факт того, що у даному домоволодінні проводився ремонт, в результаті чого воно суттєво збільшилося у вартості, підтверджується проведеною експертизою, яка була призначена ухвалою суду від 03.12.2013 року. Відповідно до висновків проведеної експертизи від 27.01.2014 року, вартість проведених у 2/5 частинах домоволодіння демонтажних, земляних, будівельно - монтажних, оздоблювальних та інших робіт, в тому числі зведення нової капітальної будівлі під кухню, санвузол та коридор, підключення житлового будинку до комунікацій, проведення газифікації домоволодіння, в період з 1986 року по теперішній час становить 128 052 грн., тобто 38 % від загальної вартості на теперішній час. Вартість 25 частин складає на теперішній час 336 528 грн. [PERSON] в судовому засіданні фактично не заперечував проти того, що всі ці роботи були виконані після реєстрації шлюбу і те, що [PERSON] в цей час готувала для них їжу, прибирала та займалася усіма побутовими питаннями, тобто вона вкладала свої трудові затрати при реконструкції 25 часток домоволодіння, які належали її чоловіку. Такі самі висновки надані і в експертному висновку від 25.10.2013 року, проведеному ТОВ «Будексперт-Т» за заявою [PERSON] Будь яких інших доказів того, що будинок збільшився у своїй вартості тільки внаслідок його особистих трудових чи грошових затрат він суду не надав, що повинен був зробити на підставі ст. 60 ЦПК України. Суд також враховує, що згідно рішення №29 виконкому Малиновського районної ради народних депутатів м. Одеси від 15.01.1988 року були узаконені самочинно збудовані прибудови і приміщення в спірному будинку (під час шлюбу). Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України , якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільно сумісної власності подружжя. Така ж норма права існувала і в КпШС України 1969 року а саме ст.25, який діяв на час реконструкції будинку. Таким чином, суд вважає, що вартість 2/5 частин домоволодіння, за період шлюбу, а саме з 1986 року по теперішній час, істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних грошових та трудових затрат сторін. Відповідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільно сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже суду надано достатньо доказів для задоволення вимог [PERSON] та визнання 2/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], спільно сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за кожним з них права власності на 15 частину домоволодіння. На підставі ст. 154 і ст. 214 ЦПК України суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані судом під час розгляду справи. Також суд вважає за необхідне в порядку ст.88 ЦПК України провести розподіл витрат між сторонами, та стягнути 17 грн. з [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved