Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 7 776,84 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 10 березня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач вязала у позику грошові кошти в сумі 400 доларів США. Згідно умов договору відповідач зобовязалась повернути кошти у строк до 10.04.2016 року, однак, в порушення своїх зобовязань відповідач грошові кошти у визначений термін та визначеному розмірі не повернула. Сто доларів США, відповідач повернула позивачу 08 липня 2016 року, шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок. На даний час борг за укладеним договором позики складає 300 доларів США, що еквівалентні на гривню, на момент подачі позову, становить 7 776,84 грн. Оскільки відповідач добровільно не повертає йому кошти, він змушений був звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити з підстав заявлених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в задоволені позову просила відмовити, в звязку з тим, що борг відповідачем повернуто у повному обсязі, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши представлені докази по справі, суд встановив наступне. 10 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження факту укладення якого [PERSON] написала розписку про отримання позики. Згідно договору, позивач передав [PERSON] кошти в сумі 400 доларів США, які остання зобовязалася повернути до 10 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Тобто судом достовірно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Представником відповідача в судовому засіданні на обґрунтування заперечень проти позову надано квитанції №TS206094 від 08.07.2016 року, №TS201918 від 08.07.2016 року, №TS202752 від 24.10.2016 року, №TS202752 від 03.11.2016 року, №TS206094 від 18.02.2017 року, відповідно до яких на рахунок позивача 08.07.2016 року в рахунок погашення боргу перераховано 595,01 грн. та 2882,52 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08.07.2016 року становить 124 долари США, 24.10.2016 року перераховано 5 000 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.10.2016 року становить 194,86 доларів США, 03.11.2016 року перераховано 1 800 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.11.2016 року становить 70,42 доларів США та 18.02.2017 року перераховано 289,72 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 18.02.2017 року становить 10,72 доларів США. З наведеного вбачається, що відповідачем позивачу, шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок, повернуто грошові кошти на загальну суму 10\~567 грн. 25 коп., що, з урахуванням офіційного курсу НБУ встановленого на день платежів, еквівалентно 400 доларам США. Тобто в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачем [PERSON], на виконання укладеного 10.03.2016 року договору позики, хоч із порушенням строку повернення позики, який встановлено у договорі, однак повернуто позивачу позику (грошові кошти) у розмірі 10 567 грн. 25 коп., що, з урахуванням офіційного курсу НБУ встановленого на день платежів, еквівалентно 400 доларам США, а отже відповідачем зобовязання по договору позики щодо повернення позики виконано. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, на час розгляду справи судом відповідачем позивачу позику повернуто, то суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не вбачається, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed