Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В позові вказав, що він проживає в житловому будинку №7 по вул. Гагаріна в с.Солониця Лубенського району Полтавської області, що розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. По сусідству з позивачем, в будинку № 5 по вул.Гагаріна, проживає відповідач [PERSON] Вулиця, по якій проживають сторони, має централізоване водопостачання. Однак, через неналежну якість води та перебої у водопостачанні, позивач використовує колодязь побудований на його прибудинковій території в 1968 році. В 2014 році відповідач без згоди позивача, без погодженої технічної документації та відповідних дозволів облаштувала на своїй прибудинковій території вигрібну яму. При цьому, відстані від вигрібної ями відповідача до колодязя позивача складає 15,3 метри при допустимій 20 метрів. Також, [PERSON] вказав, що вигрібна яма розташована по рівню вище його колодязя, дно та її стіни не забетоновані, не мають надійної герметичності, стічні води та нечистоти вбираються в землю і можуть попадати в водоносні шари та безпосередньо до колодязя, що в свою чергу може призвести до захворювань, спричинити реальну загрозу здоровю та життю. На звернення позивача, попередження та зобовязання органів місцевої влади перенести вигрібну яму в інше місце з дотримання санітарних вимог, [PERSON] не реагує. Позивач вважає, що недотримання відповідачем ДБН, державних санітарних норм порушує його права та інтереси в частині земелекористування, володіння житловим будинком та господарськими спорудами. Позивач прохає зобовязати [PERSON] розібрати вигрібну яму, облаштовану з грубими порушеннями державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць на її земельній ділянці по вул.Гагаріна,5 в с.Солониці Лубенського району Полтавської області. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечують. Третя особа - Лубенське територіальне управління Державного архітектурно-будівельного контролю в судове засідання не зявилося. Від Департаменту ДАБІ у Полтавській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представників інспекції. Також інспекція повідомила, що питання будівництва вигрібних ям знаходиться поза межами їхньої юрисдикції. Представник третьої особи - Лубенської районної санітарно-епідеміологічної станції начальник Лубенського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби [PERSON], пояснив, що за умов наявності централізованої системи водовідведення облаштування вигрібних ям забороняється. Відповідачем по справі, крім того, порушено нормативи мінімально допустимої відстані від вигрібної ями до колодязя сусіднього домоволодіння, а також нормативи глибини вигрібної ями при відсутності централізованої системи водовідведення, що призводить до забруднення ґрунтових вод та їх потрапляння до колодязя. Представник третьої особи Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області [PERSON] зазначила, що між сторонами спору існують неприязні стосунки. Будівництво вигрібної ями було здійснено з порушенням вимог закону, про що спеціально створеною комісією, яка складалася з фахівців землеврядування, санітарної служби, було складено відповідний протокол. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, її представника, пояснення начальника санітарної служби та в.о. голови Засульської сільської ради, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.04.2008 року на праві приватної власності, в порядку спадкування, належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Гагаріна,7 в с.Солониця Лубенського району Полтавської області. /а.с.5-10/ Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,15 га, яка була передана батьку та діду позивача [PERSON], [PERSON] /а.с. 14,15/ відповідно до рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Жданова від 04.05.1970 року, рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Жданова від 04.06.1981 року, рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Жданова від 07.07.1990 року. Рішенням Засульської сільської ради від 17 липня 2001 року позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, видачу державного акту на право приватної власності вирішено провести після проведення відповідних землевпорядних робіт та встановлення меж в натурі. /а.с.14/ Також судом встановлено, що процес приватизації земельної ділянки позивача не завершено та триває. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду, серед господарських споруд, розташованих на території домоволодіння позивача, знаходиться колодязь №2, який за словами позивача було побудовано в 1968 році. По сусідству з домоволодінням позивача, по вул.Гагаріна, 5 в с.Солониця Лубенського району Полтавської області, розташоване домоволодіння належне відповідачу [PERSON]. На території домоволодіння [PERSON] восени 2014 року, в часовому проміжку значно пізніше набуття позивачем права власності на домоволодіння, до складу якого входить колодязь, в умовах наявності мережі централізованого водовідведення, спорудила вигрібну яму. Даний факт визнаний сторонами по справі. [PERSON] вважаючи, що вигрібна яма побудована з порушенням санітарних та будівельних норм, в порядку досудового врегулювання спору звертався до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області зі скаргою щодо правомірності облаштування [PERSON] вигрібної ями. /а.с.17/ За результатами розгляду скарги комісією в складі спеціаліста 1 категорії землевпорядника виконавчого комітету сільської ради, начальника відділу будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської РДА, начальника Лубенського міжрайонного відділу санітарної служби, депутата сільської ради, встановлено, що [PERSON] побудувала вигрібну яму без відповідних дозволів на відстані 15,3 м від колодязя [PERSON], будівництво виконане з порушенням санітарних вимог. При цьому, вирішено у звязку з відсутністю проектів забудови у [PERSON] та [PERSON] зобовязати провести у відповідність до чинного законодавства забудову своїх садиб згідно будівельних і санітарних вимог. Також, вирішено зобовязати [PERSON] перенести вигрібну яму в інше місце згідно вимог санітарних норм. /а.с.21/ Орган місцевого самоврядування повідомив позивача, що [PERSON] письмово попереджено про усунення порушень у використанні присадибної ділянки згідно будівельних норм. /а.с.18, 19, 20/ Однак, відповідач вказані приписи проігнорував, що стало підставою для звернення позивача до суду з підстав, вказаних вище. Вирішуючи заявлений позов суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1.1 Держаних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 17.03.2011 року №145 вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Згідно 2.21. вказаних Держаних санітарних норм рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об'єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Пункт 2.22 Держаних санітарних норм передбачає, що в умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. Згідно 2.24. Держаних санітарних норм відведення стічних вод, що утворилися в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар'єрної і дренажної води), повинно здійснюватись централізованою системою водовідведення. У разі відсутності інженерних мереж міської (селищної, сільської) каналізації або розташування об'єктів на відстані не менше ніж 500 м від найближчого колектора стічних вод необхідно передбачати каналізування об'єктів на локальні очисні споруди, при цьому перевагу слід віддавати ґрунтовим методам біологічного очищення стічних вод. Обладнання внутрішньобудинкової каналізації та каналізування об'єктів з відведенням стічних вод у вигрібні ями забороняється. Таким чином, за умов наявності інженерних мереж каналізації, облаштування відповідачем вигрібної ями є неправомірним. За таких умов, відведення стічних вод, що утворилися в процесі господарсько-побутової діяльності повинно здійснюватись централізованою системою водовідведення або ж локальними очисними спорудами. Крім того, навіть у випадку відсутності централізованого водовідведення відстань від вигрібної ями до індивідуальних колодязів має складати не менше 20 метрів. При цьому вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Натомість, вигрібна яма облаштована відповідачем [PERSON] з порушенням існуючих Держаних санітарних норм та правил утримання територій населених місць. Так, вигрібна яма була побудована за наявності централізованого водовідведення, при цьому облаштована відповідачем на відстані менше 20 метрів від колодязя позивача. Перелічені порушення санітарних норм створюють незручності для позивача в користуванні розташованим на території його домоволодіння колодязем, оскільки містять реальну загрозу потрапляння рідких відходів з вигрібної ями [PERSON] в ґрунт, звідки, в свою чергу, разом з ґрунтовими водами до колодязя. Наявність вказаних порушень та їх можливих наслідків також підтвердив в своїх поясненнях начальник Лубенського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби [PERSON] В судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також надав суду протокол дослідження питної води №39 від 02.07.2015 року, згідно якого у воді виявлено поверхнево-активні речовини. Суд критично ставиться до результатів протоколу дослідження питної води №39 від 02.07.2015 року, оскільки походження води наданої на аналіз нічим не підтверджено, і у суду немає підстав вважати, що предметом дослідження була саме вода з колодязя позивача, і, що забруднення перебуває у причинному звязку з порушенням відповідачем вимог щодо спорудження вигрібної ями. Водночас, суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що на території позивача [PERSON] побудовано з порушенням санітарних норм його власні нужник та вигрібну яму, які і можуть бути причинами забруднення води в колодязі. Таке твердження представника відповідача не може бути підставою для виправдання допущених ним порушень встановлених санітарних норм. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а отже і відсутності права на предявлення цього позову. Так, відповідно до розяснень абз.2 п.10 Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7, Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Як вже встановлено, позивач успадкував будинок з господарськими спорудами, розташованими на вказаній земельній ділянці, право користування якою спадкодавець набув у встановленому законом порядку. Крім цього, в судовому засіданні в.о. сільського голови підтвердила правомірність користування позивачем земельною ділянкою, а також вказала, що земельна ділянка значиться за позивачем згідно запису в кадастровій книжці, крім того, саме позивач сплачує відповідний земельний податок. Також суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність належних підтвердження порушення встановлених нормативів щодо відстані від вигрібної ями до колодязя, оскільки факт порушення відстані встановлено протоколом №2 від 25.11.2014 року /а.с.21/. Крім того, на вимогу представника позивача відповідач не зміг надати докази на спростування факту порушення нормативу відстані. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач також прохає стягнути 3 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу, підтверджених квитанцією та угодою про надання правової допомоги. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що правова допомога, визначена цією нормою, надавалася позивачу лише в судовому засіданні. Загальна тривалість судових засідань, в яких приймав участь представник позивача [PERSON] складає 2 год. 19 хв. 06 с., що складає 139 хвилин 06 секунд. Мінімальна заробітна плата в цей період становила 1 218 грн 00 коп. Відтак, витрати на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача складають: 1 218 грн 00 коп. х 0,4 х 139 хв.06 с / 60 хв. = 1 129 грн. 17 коп.

Outcome: approved