Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним з моменту укладення Кредитного договору між АТ «Приватбанк» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н. Посилається, що банк встановивши в кредитному договорі обов`язок щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, оскільки надання кредиту є виконання зобов`язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно-правовим обов`язком самої кредитної установи, то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту-позичальнику. Отже, враховуючи, те що умова про сплату комісії є несправедливою та такою, що суперечить законодавству України, є підставою для визнання даної умови недійсною. Вказуючи на вищезазначене позивач просить визнати недійсним з моменту укладення Кредитний договір, укладений між АТ «Приватбанк» та [PERSON] . Ухвалою суду від 27.08.2019 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено розгляд справу в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним з моменту укладення Кредитного договору між АТ «Приватбанк» та [PERSON] з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.11.2019 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Ухвалою суду від 04.11.2019 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним з моменту укладення Кредитного договору між АТ «Приватбанк» та [PERSON] призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Крім того, представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з Анкети-заяви та умов. Зазначив, що банк виконав умови договору, перерахувавши кошти на рахунок, зазначений у договорі. Крім того позивач погодився із умовами договору, оскільки підписав його та використовував кредитні кошти за допомогою кредитної карти. Зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позивальника та на умовах. Таким чином між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. Крім того, отримавши кредитні кошти, позичальник протягом тривалого часу сплачував чергові платежів по кредиту та відповідно до графіку погашення заборгованості, відсотки. Таким чином відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, ч. 2 с. 642 ЦК України договір є дійсним. Твердження позивача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлені відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсності, оскільки ознайомлення останнього з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви. Згідно до виписки по рахунку, вбачаться активне використання відповідачем кредитного рахунку. Таким чином просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначив, що заяву про застосування позовної давності була подана помилково. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використання електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» ( а.с. 12). Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП Югас Р. В. припинив свою діяльність 03.08.2018 року (а.с. 23). Частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП. Відповідно до частини першою статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Таким чином, однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, у зв`язку з припиненням суб`єкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON] його зобов`язання за договором не припинилося, а залишилося за ним як за фізичною особою, тому такий відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 липня 2018 року у справі № 686/19162/15-ц. З огляду на положення зазначених норм права, суд приходить до висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним з моменту укладення Кредитного договору між АТ «Приватбанк» та [PERSON] суд констатує наступне. Звертаючись з позовом, [PERSON] посилається на те, що оспорюваний ним кредитний договір є недійсним з моменту укладання, оскільки умова про сплату комісії є несправедливою та такою, що суперечить законодавству України, а тому є підставою для визнання кредитного договору недійсним. З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використання електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку за адресою: http://privatbank.ua/. ( а.с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Позивач при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги скористався електронним підписом (час накладання підпису 23.02.2018 року 12:44:07), який за результатами перевірки станом 23.02.2018 року був чинним (а.с. 13). Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та ін. винагород в обумовлені цим Договором терміни. Кредитування Клієнта здійснюється в межах встановленого Банком ліміту кредитування, про який Банк повідомляє Клієнта через встановлені канали комунікацій. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати ) вказуються в Заяві про приєднання по Умов та правил надання банківських послуг (далі Заява). Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги, придбані Клієнтом через Інтернет-платформу ПриватМаркет (https://privatmarket.ua). Відповідно до пункту 3.2.8.3. Умов надання кредитів у рамках Послуги здійснюється на наступних умовах: Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до Послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді. Пункт 3.2.8.9.2 Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, передбаченої пунктом 3.2.8.3.2 Умов, здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві, про що зазначено у п. 3.2.8.3.1 Умов. (а.с. 14-19). 01.03.2018 року, на підставі укладеного договору, АК КБ «Приватбанк» було перераховано на поточний рахунок Відповідача кредитні кошти у розмірі 75000.00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 20-22). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Разом з тим принцип свободи договору не є абсолютним, межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048-1052, 1054, 1055), ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та виконував його умови, про що в матеріалах справи наявне відповідне підтвердження. Крім того, виходячи з того, що відповідно до ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права позивача у зв`язку з відсутністю в Договорі умов, передбачених Законом та Правилами, а також з`ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Між тим, позивачем не надано переконливих доказів, які саме права є порушеними визначеними вище обставинами, які негативні наслідки для нього настали, зокрема, що у разі відображення усієї інформації щодо супутніх послуг він відмовився від укладання договору, з огляду на те, що тривалий час позивач виконував умови кредитного договору, що підтверджується випискою з рахунку [PERSON] (а.с. 20-22, 126-172). Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Однак, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману. Тобто доводи позовної заяви про недійсність умов кредитного договору з підстав, заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди за істотними умовами, які викладені в анкеті-заяві, то такий правочин згідно з вимогами статті 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним відповідно до приписів статті 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Згідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 «Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору». Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 61-34571ск18. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір кредиту укладено та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу усю інформацію щодо умов договору. При цьому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки зазначені обставини в сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed