Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до держземагенства у Бахмацькому районі та Бахмацької міської ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку. В своїй заяві вказав, що після смерті [INFO] року його матері [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 0.10 га, розташовану за адресою [ADDRESS]. Він, як спадкоємець першої черги за законом, у передбачений законодавством шестимісячний термін, прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Його батько - [PERSON], який також являється спадкоємцем першої черги за законом, відмовився від прийняття спадщини. На даний час він має намір реалізувати спадкові права після померлої матері, однак позбавлений можливості це зробити у передбаченому законодавством нотаріальному порядку, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю, який виданий на ім»я його матері [PERSON], цільове призначення земельної ділянки зазначено «для обслуговування будинку та господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства», в той час, як за рішенням виконавчого комітету Бахмацької міської ради за № 67 від 01 квітня 1998 року вказана земельна ділянка виділялася саме для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вирішити вказане питання, окрім як судовому порядку, неможливо. За таких обставин просив визнати недійсним вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку та визнати за ним після померлої матері право власності на земельну ділянку, площею - 0.10 га, надану для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] згідно рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради за № 67 від 01 квітня 1998 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити їх із зазначених у позові підстав. Представник відповідача - відділу держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області Шамхалов В.А. у судовому засіданні визнав позовні вимоги і не заперечував проти їх задоволення, так як вирішити вказане питання іншим шляхом неможливо. Представник відповідача - Бахмацької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з»явився, але у своїй заяву просить суд розглядати справу без його участі. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1261 ЦК України «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки». Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], яка доводилася матір»ю позивачеві, померла [INFO] року в м. Бахмач, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 березня 2013 року (а.с. 7). Їх родинний зв»язок підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 20 січня 1973 року, зі змісту якого вбачається, що його батьками записані саме: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8), які були подружжям (а.с. 33). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН БЧ 001400, площею 0.10 га, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її». Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері, оскільки у передбачений законодавством шестимісячний термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи за № 571/2013 року після смерті [PERSON] (а.с.27-42). За приписами ч.1 ст. 1273 ЦК України «Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї дружини [PERSON], у передбачений законодавством шестимісячний термін, відмовився від прийняття спадщини, про що 13 серпня 2013 року подав нотаріусу відповідну заяву (а.с.28). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України «Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців жилого будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною діяльною, на якій вони розміщені». За приписами ч.1 ст. 1297 ЦК України «Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно». Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». В судовому засіданні також встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН БЧ 001400, виданого Бахмацькою міською радою Чернігівської області 28 травня 1998 року. Однак нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру, як це передбачено п. 4.20 глави 10 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с.15). Відповідно до абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Як вбачається зі змісту рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради народних депутатів Бахмацького району Чернігівської області від 01 квітня 1998 року за № 67 «Про передачу в приватну власність громадянам міста Бахмач земельних ділянок», [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.10 га, розташовану по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.10). Зі змісту державного акту серії ЧН БЧ 001400, виданого 28 травня 1998 року Бахмацькою міською радою, на підставі рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 01 квітня 1998 року за № 67, на ім»я [PERSON] на право приватної власності на землю, площею 0.10 га, вбачається, що її цільове призначення зазначено як «для обслуговування будинку та господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства» (а.с. 14). Відповідно до ст. 155 ЗК України «У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним». Враховуючи, що у вищезазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0.10 га, серії ЧН БЧ 001400, виданому 28 травня 1998 року Бахмацькою міською радою, на підставі рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 01 квітня 1998 року за № 67, на ім»я [PERSON], невірно вказано цільове призначення земельної ділянки, тому його слід визнати недійсним. Нормою п. г ч.1 ст. 81 ЗК України визначено «Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини». Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, що встановлено ст. 152 ЗК України. Згідно ст. 158 ч. 2 ЗК України «Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування в розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей». Відділ Держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області листом від 19.03.2014 року за № 06-15/1988 відмовив позивачеві у внесенні змін до державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року за № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та норми Закону України «Про Державний земельних кадастр», в зв»язку з чим запропоновано звернутися для вирішення вказаного питання до суду (а.с. 12). З 01 січня 2013 року встановлена нова методика державної реєстрації прав, яка передбачена ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому саме з цього часу видача Державних актів про право власності на земельну ділянку відділом Держземагентсва у Бахмацькому районі не здійснюється. За таких обставин право на земельну ділянку позивача, як спадкоємця першої черги за законом, підлягає захисту в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права відповідає способу, визначеному ст. 16 ЦК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], прийняття ним спадщини у передбачений законодавством шестимісячний термін, відмову іншого спадкоємця від спадщини, розбіжність у записах цільового призначення земельної ділянки, визнання позову відповідачами, тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку розміром 0.10 га, розташовану по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка належала [PERSON].

Outcome: approved