Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 18 березня 2009 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду 03 березня 2016 року. Поряд з им, зазначив, що до реєстрації шлюбу, а саме у 2004 році придбав у м.Львів музичний центр марки «JVC» за 2040 грн. Також до реєстрації шлюбу придбав металеву підставку під телевізор вартістю 500 грн. Дані речі знаходились у будинку його батьків, а восени 2013 року переніс їх за місцем проживання дружини, за адресою - м.Борщів по вул.Відродження, 24, де проживали сім»єю. Окрім цього, в період спільного подружнього життя з відповідачем - літом 2011 року особисто йому, [PERSON], було подаровано ліжко односпальне дерев»яне жовтого кольору з матрацом ціною 800 грн., килим коричневого кольору з різними узорами розміром 3х2,5 м ціною 1500 грн., дерев»яну підставку під вазон у вигляді столика на трьох ніжках, ціною 400 грн., гіпсову статую у вигляді жінки світло коричневого кольору, яка на плечі тримає горшок для вазона, ціною 600 грн., металеву вішалку на п»ять гачків ціною 300 грн., стіл кухонний лакований жовтого кольору ціною 800 грн., годинник дерев»яний «Янтар», механічний настільний вартістю 300 грн. Всі ці речі також у вересні 2013 року переніс за місцем проживання дружини, за адресою - м.Борщів по вул.Відродження, 24, де, на той час, проживали з відповідачем однією сім»єю. У червні 2015 року відповідач вигнала його із дому і з тих пір разом не проживають. Усі вищевказані речі, які належали йому особисто, залишились у відповідача. На його неодноразові прохання повернути належні йому речі, відповідач відмовлялася. А тому просив суд витребувати у [PERSON] належне йому майно, а саме: 1) музичний центр марки «JVC» вартістю 2040 грн., 2) металеву підставку під телевізор вартістю 500 грн., 3) ліжко односпальне дерев»яне жовтого кольору з матрацом вартістю 800 грн., 4) килим коричневого кольору з різними узорами розміром 3х2,5 м вартістю 1500 грн., 5) дерев»яну підставку під вазон у вигляді столика на трьох ніжках, вартістю 400 грн., 6) гіпсову статую у вигляді жінки світло коричневого кольору, яка на плечі тримає горшок для вазона вартістю 600 грн., 7) металеву вішалку на п»ять гачків вартістю 300 грн., 8) стіл кухонний лакований жовтого кольору вартістю 800 грн., 9) годинник дерев»яний «Янтар», механічний настільний вартістю 300 грн., та зобов»язати повернути вказане майно йому. Крім того, стягнути з відповідача на свою вористь понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. При цьому, суду пояснив, що неодноразово просив відповідача повернути належне йому майно, проте, остання категорично відмовляється це зробити, мотивуючи тим, що такі дії вчинятиме виключно за рішенням суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, при цьому, суду пояснила, що за період спільного проживання з відповідачем неодноразово міняли місце проживання, оскільки особистого житла не мали. А тому періодично проживали у будинку її батьків, що розташований в м. Борщів по вул. Відродження 24, винаймали інше житло. Так відбувалось через суперечки, які виникали між позивачем та її родичами. В один з таких періодів, перед 2013р. проживали у м. Борщів на найманій квартирі, де знаходились окремі з речей вказаних позивачем. Проте, він ніколи не говорив, що ці речі йому подаровані і є його особистим майном. Навпаки стверджував, що квартира, яку винаймали, раніше була у користуванні його колег по роботі, які і залишили в ній свої речі та надали згоду на те, щоб їх подружжя ними користувалось. У 2013 році їх сім»я знову повернулася проживати в будинок її батьків. При цьому, відповідач продав її дідусю за 350 грн. односпальне дерев»яне ліжко жовтого кольору, вказавши, що це майной його колеги по роботі. Також з найманої квартири в будинок її батьків відповідач перевіз стіл. Інші речі, на які вказує позивач в помешканні батьків відсутні. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 387 Цивільного Кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено копією свідоцтва про шлюб серії 1-ИД № 064562, повторно виданого 13 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 18 березня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 22. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові «Заброцький», дружині «Заброцька». Також встановлено, що за рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 03.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. В період з 2013 року сторони сім»єю проживали в будинку батьків позивача, що в м. Борщів по вул. Відродження 24. З червня 2015 року сторони разом не проживають. Зазначені обставини сторонами не оспорювалися, були визнані, а тому суд визнає такі встановленими та такими, що додаткового доказування не потребують. Свідок [PERSON] суду показав, що є дідусем відповідачки, проживає разом з нею в одному господарстві в м. Борщів по вул. Відродження 24, куди внучка разом з сім»єю повернулася восени 2013 року. В той же час позивач продав йому за 350 грн. односпальне ліжко,та повідомив, що останнє належало його колезі по роботі [PERSON] Поряд з тим, вказав, що стосунки між сторонами не були приязними позивач сім»ю не утримував, з родичами дружини постійно конфліктував, на зауваження не реагував, а тому з червня 2015 року сторони спільне проживання припинили і позивач їх спільне місце проживання залишив. З того часу по вул. Відродження 24 не проживає. Як вбачається з заяв від 07.04.2016 року, адресованих відповідачу та начальнику Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області, позивач просив повернути йому його речі. Як вбачається з матеріалів перевірки заяви позивача [PERSON], зокрема з повідомлення заступника начальника Борщівського відділення поліції №3718/102/02-2016 від 15.04.2016 року, за результатами проведеної перевірки, встановлено, що в 2009 році сторони одружилися і після реєстрації шлюбу проживали у будинку батьків [PERSON] що в м.Борщеві вул.Відродження, 24. Під час проживання в шлюбі у них народилося двоє дітей, які проживають за вищевказаною адресою. У силу сімейних негараздів в березні 2016 року, шлюб між ними було розірвано за рішенням суду. Після розірвання шлюбу, позивач неодноразово звертався до колишньої дружини що бажає забрати деякі речі, які він придбав до шлюбу з нею та які в подальшому переніс у будинок батьків дружини, де спільно проживали. З пояснень [PERSON] слідує, що ніякі речі вона повертати небуде, оскільки вважає, що такі були придбані в шлюбі. Вказане вище, повністю відповідає висновку інспектора Борщівського ВП Бачик В.М. від 13 квітня 2016р. винесеного за результатми розгляду заяви [PERSON] Проте, згідно письмових пояснень [PERSON], що містяться в матеріалах перевірки, слідує, що остання вказує, що на звернення колишнього чоловіка повідомила, що поверне майно, яке є спільнонажитим, тільки на підставі рішення суду. Щодо майна, на яке вказує позивач у позовній заяві, і яке за його твердженням було придане ним особисто до шлюбу та подароване під час шлюбу третіми особами, відповідальною особою органу внутрішніх справ перевірка не проводилась принаймі посилання на це в поясненнях [PERSON], висновку відсутнє. З чого випливає, що висновок працівника органу внутрішніх справ винесено без належного врахування пояснень відповідача у своїх поясненнях така не вказувала, що майно на яке вказує позивач є спільнонажитим. Рішення органу внутрішніх справ на момент розгляду в справи в суді є чиним, сторонами не оспорювалось. Жодна з сторін питання про поділ спільнонажитого за час шлюбу майна не ініціювала та таке сторонами не вирішувалось. Доказів, які б стверджували ті обставини, що майно на яке вказує позивач - музичний центр марки «JVC» вартістю 2040 грн., металева підставка під телевізор вартістю 500 грн. було придбане ним до одруження, а ліжко односпальне дерев»яне жовтого кольору з матрацом вартістю 800 грн., килим коричневого кольору з різними узорами розміром 3х2,5 м вартістю 1500 грн., дерев»яну підставку під вазон у вигляді столика на трьох ніжках, вартістю 400 грн., гіпсову статую у вигляді жінки світло коричневого кольору, яка на плечі тримає горшок для вазона вартістю 600 грн., металеву вішалку на п»ять гачків вартістю 300 грн., стіл кухонний лакований жовтого кольору вартістю 800 грн., годинник дерев»яний «Янтар», механічний настільний вартістю 300 грн., під час шлюбу йому особисто подаровані [PERSON], [PERSON] не надано, в ході судового розгляду не здобуто. Як і доказів того, що вказане майно все без виключення утримується відповідачем за місцем проживання по вул. Відроження 24 в м. Борщів. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є підставними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. 387 ЦК України,

Outcome: dismissed