Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недостовірною і такою, що порочить та принижує честь, гідність, ділову репутацію, інформацію, яка була опублікована [INFO] року начальником Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] у випуску [NUMBER] районної громадсько-політичної газети «Михайлівські новини» у рубриці: «Прокуратура повідомляє» наступного змісту: «20 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», з кваліфікацією за статтею 366-1 Кримінального кодексу України, а саме: декларування недостовірної інформації. Так установлено, що голова Михайлівської районної ради на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції при подачі щорічної електронної декларації вказав завідомо недостовірні відомості та не задекларував права власності на чотири об`єкти нерухомого майна». Зобов`язати спростувати вказану інформацію, шляхом публікування під заголовком «Спростування» тим же шрифтом, що і повідомлення, яке спростовується, та розповсюдження тим же тиражем. Також просить стягнути з відповідача на свою корить відшкодування моральної шкоди в сумі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 квітня 2018 року начальником Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] у випуску за [NUMBER] районної громадсько-політичної газети «Михайлівські новини», у рубриці «Прокуратура повідомляє», зроблено публікацію відносно нього- голови Михайлівської районної ради Запорізької області [PERSON] , наступного змісту: «20 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на в виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», з кваліфікацією за статтею 366-1 Кримінального кодексу України, а саме: декларування недостовірної інформації. Так установлено, що голова Михайлівської районної ради на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції при подачі щорічної електронної декларації вказав завідомо недостовірні відомості та не задекларував права власності на чотири об`єкти нерухомого майна». Дана публікація зроблена за день до місцевих виборів, які проводилися 29.04.2018 року, та на яких [PERSON] був кандидатом у депутати до Михайлівської ОТГ в одномандатному виборчому окрузі № 3. Вважає, що інформація опублікована [PERSON] є абсолютно надуманою, безпідставною та такою, яка направлена на дискредитацію його, як патріота, посадової особи Органів місцевого самоврядування, активного громадського діяча, благодійника, законослухняного громадянина, вказує на безпринципність та аморальність його поведінки та створює в оточуючих враження у відношенні нього, як кримінального елемента, прагнучого приховати те, що набуто незаконним шляхом, внаслідок обману мешканців смт. Михайлівка, і разом з цим формування у потенційних виборців негативного враження як про кандидата, що і вплинуло на результати голосування по даному виборчому округу, у результаті чого було обрано іншого кандидата, а не його. Нерухоме майно, про яке зазначає [PERSON] відсутнє, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що поширена недостовірна інформацію порушує його права на гідність, честь та ділову репутацію, оскільки в очах оточуючих виставила його в негативному світі з точки зору моральних якостей, спаплюжила репутацію, як голови Михайлівської районної ради, підірвала довіру, як до кандидата в депутати, позбавила можливості бути обраним. Крім того, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій з боку начальника Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] було принижено його честь, гідність та ділову репутацію, ускладнено подальше професійне та громадське життя. Розповсюдження недостовірної інформації без жодних та те підстав та доказів негативно впливає на соціальне життя позивача, знижує його авторитет серед знайомих і колег та спричиняє негативне ставлення суспільства. На підтвердження завданої моральної шкоди, позивачем долучено до матеріалів позовної заяви висновок фахівця-психолога [PERSON]. від 07.11.2018 року. Відповідачем надано суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] .. В обґрунтування відзиву зазначено, що у випуску газети «Михайлівські новини» [NUMBER] від [INFO] опубліковано статтю під назвою «Прокуратура повідомляє». Вказана стаття підписана «[INFO]». У статті зазначено відомості щодо проведення досудового розслідування Михайлівським ВП Василівського ВП ГУ НП в Запорізькій області у певному кримінальному провадженні. Спірна стаття опублікована з метою висвітлення діяльності органу прокуратури та опублікована за авторством начальника відділу прокуратури - посадової особи органу прокуратури, тобто від імені юридичної особи і при виконанні посадових обов`язків. Відповідач перебуває на посаді начальника Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури, який не є юридичною особою, як і безпосередньо Енергодарська місцева прокуратура Запорізької області. Юридичною особою, до складу якого входить Енергодарська місцева прокуратура, є прокуратура Запорізької області. Таким чином, прокуратура Запорізької області (ЄДРПОУ 02909973, адреса розташування: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057,E-mail: office@ zap.gp.gov.ua, факс: (061) 225-10-55) є належним відповідачем у даній справі. Зазначає, що позов поданий [PERSON] є необґрунтованим, а надані докази не підтверджують заявлених позовних вимог, тому просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 27.12.2018 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 березня 2019 року, задоволено клопотання сторони позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - прокуратуру Запорізької області. Ухвалою суду від 21.03.2019 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позові, а також на матеріали справи, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем не визнав, та посилаючись на наданий письмовий відзив, а також на матеріали справи, просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити повному обсязі. Представник третьої особи - Ковальова Н . С. в судовому засіданні, у задоволенні позову [PERSON] , просила відмовити в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість. Так, представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що відповідач займає адміністративну посаду начальника Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури, яка також не є юридичною особою, а входить до структури прокуратури Запорізької області, тому вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі. Крім того, відповідач, як посадова особа органу прокуратури, висвітлюючи у ЗМІ діяльність органів прокуратури, відповідно до своїх посадових обов`язків, надав інформацію, яка наявна в матеріалах кримінального провадження в якому останній є процесуальним керівником. Вважає, що в даному випадку фактично розглядається спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, що є неможливим в рамках розгляду цивільної справи, враховуючи що досудове розслідування у справі ще не завершено. До матеріалів справи долучено письмові пояснення третьої особи щодо позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в квітні 2018 року здійснювався передвиборчий процес напередодні місцевих виборів. Тоді, біля під`їзду її будинку, жінка на ім`я [PERSON] , яка здійснювала передвиборчу агітацію вручила їй місцеву газету зі статтею, а також окрему листівку з інформацією щодо [PERSON] сказала, що в [PERSON] є три квартири та будинок та щоб за нього не голосували. Пізніше позивач жалівся що у нього погіршився стан здоров`я, чого саме їй не казав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що при проведенні місцевих виборів до Об`єднаної територіальної громади він проводив агітаційну роботу з [PERSON] Він балотувався на посаду голови ОТГ, а позивач на депутата. Йому сказали, що якісь люди проводять агітацію проти [PERSON] 26.04.2018 року він цих людей сфотографував на телефон. Вищезазначені люди розповсюджували газету «Михайлівські новини» зі статтею органів прокуратури, а також окремі листівки-компромат на [PERSON] Вважає що через розповсюдження зазначених газети та листівок [PERSON] втратив рейтинги, як кандидат в депутати. Заслухавши сторони у справі, інших учасників процесу, свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, відповідач, як на підставу заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Ст. 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Стаття 6 пункт 2 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може перешкоджати владі інформувати громадськість про кримінальні провадження, але вона вимагає аби влада робила це стримано і делікатно, як того вимагає повага презумпції невинуватості. Саме такою є інформація про кримінальні провадження, які розслідуються органами прокуратури України. У справі «Алене де Рібемон проти Франції» Європейський суд з прав людини встановив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може бути перешкодою для влади щодо інформування громадськості про розслідування, які ведуться. В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділенням Михайлівського відділення поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018080290000157 від 20.04.2018 року за фактом подання завідомо недостовірної інформації у декларації щодо майнового стану за 2016 року головою Михайлівської районної ради за ст. 366-1 КК України. Прокурором який здійснює процесуальне керівництво у справі визначено [PERSON]. (а.с.189). Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 4 підрозділу 2 Розділу 1 Положення Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 року до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела П . 2.17 підрозділу 2 розділу 2 вказаного Положення передбачає, що при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості. [INFO] року у випуску [NUMBER] районної громадсько-політичної газети «Михайлівські новини» у рубриці: «Прокуратура повідомляє» висвітлено інформацію наступного змісту: «20 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на в виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», з кваліфікацією за статтею 366-1 Кримінального кодексу України, а саме: декларування недостовірної інформації. Так установлено, що голова Михайлівської районної ради на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції при подачі щорічної електронної декларації вказав завідомо недостовірні відомості та не задекларував права власності на чотири об`єкти нерухомого майна». Досудове розслідування цього кримінального провадження проводиться слідчим відділенням Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Михайлівським відділом Енергодарської місцевої прокуратури. Досудове розслідування триває. Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до двох років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років». Вказана стаття підписана «[INFO]». У статті зазначено відомості щодо проведення досудового розслідування Михайлівським ВП Василівського ВП ГУ НП в Запорізькій області у певному кримінальному провадженні. [PERSON] займає адміністративну посаду начальника Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про прокуратуру»: органи прокуратури не менш як двічі на рік інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації. Інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури. Відповідно до п. 1.12 наказу керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області № 3 від 26.01.2018 року «Про розподіл обов`язків між працівниками Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області» начальник Михайлівського відділу [PERSON]., у тому числі, забезпечує «внесення пропозицій щодо висвітлення діяльності прокуратури в засобах масової інформації, підготовку до цього відповідних матеріалів». Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами у справі, особистих мотивів подавати будь-яку інформацію у ЗМІ щодо позивача, відповідач не має. Отже, слід прийти до висновку, що спірна стаття опублікована з метою висвітлення діяльності органу прокуратури та опублікована за авторством начальника відділу прокуратури - посадової особи органу прокуратури, тобто від імені юридичної особи і при виконанні посадових обов`язків. Так, відповідачем направлено лист редактору газети «Михайлівські новини» з пропозицією висвітлити інформацію, зазначену у статті під назвою «Прокуратура повідомляє» у випуску газети «Михайлівські новини» [NUMBER] від [INFO]. Слід зазначити, що лист виготовлений на бланку Енергодарської місцевої прокуратури та підписаний посадовою особою - начальником Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури. Тобто, при направленні листа редактору газети з проханням опублікувати інформацію відповідач виступав від імені юридичної особи і при виконанні посадових обов`язків. Відповідно до реквізитів, зазначений лист направлено за вихідним №3287вих-18 від 25.03.2018 (а.с. 88). Разом з тим, відповідно до роздруківки наданої з електронного журналу вихідної кореспонденції Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури, під вихідним номером 3287вих-18 дійсно зареєстровано інформацію для висвітлення у ЗМІ (вищезазначений лист), однак дата реєстрації даного листа зазначено 25.04.2018 року. Як пояснив відповідач, дату 25.03.2018 було поставлено помилково. Враховуючи викладене, суд приймає до уваги та вважає що лист до ЗМІ датований саме 25.04.2018 року, оскільки зазначена обставина об`єктивно підтверджується витягом з журналу вихідної кореспонденції. До того ж, інформація зазначена в листі та сама публікація висвітлює факт реєстрації в єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження саме 20.04.2018, що в сукупності дає підстави суду вважати що дата відправки вищезазначеного листа - 25.03.2018 року, була поставлена помилково. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, ним, як службовою особою органу прокуратури направлено листа до редакції газети з пропозицією висвітлити інформацію щодо діяльності прокуратури. Оплати за публікацію він не здійснював, рахунків для оплати за публікацію йому ніхто не надавав, домовленостей чи певних умов для здійснення публікації не було. Доказів які б спростовували дане твердження суду надано не було. Вирішуючи заявлений позов, суд вважає, що не здійснення плати за опублікування статті, за обставин встановлених в судовому засіданні, не свідчить про обґрунтованість заявленого позову. Чинним законодавством забезпечується судовий захист особистих немайнових прав, порушених внаслідок поширення недостовірної інформації, тобто конкретних відомостей. Суб`єктивні тлумачення, думки, розуміння тих чи інших відомостей окремими особами, працівниками засобів масової інформації, не можуть бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судом встановлено, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права не порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, оскільки не створила уявлення про позивача, як підозрюваного/винного у вчиненні кримінальних правопорушень. Суд дійшов такого висновку, з урахуванням того, що здійснюється досудове розслідування за даним фактом, остаточне рішення в якому на час розгляду справи ще не прийнято. Начальник Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON]. не порушив принципи презумпції невинуватості, положення кримінального процесуального закону, оскільки не стверджував про винуватість позивача. Відповідно до інформації наданої Михайлівським відділенням поліції, досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018080290000157 від 20.04.2018 року направлене на перевірку достовірності задекларованих даних, поданих в електронній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме щодо володіння чотирма об`єктами нерухомості, ще триває. Тобто остаточного рішення у вищезазначеному кримінальному провадженні ще не прийнято. З огляду на викладене необхідно зазначити, що питання про достовірність відомостей, що містяться у матеріалах кримінального провадження та в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Оцінюючи пояснення надані свідками в судовому засіданні, суд вважає, що вони не містять в собі доказів обґрунтованості позову, окрім того що підтверджують наявність публікації у ЗМІ з інформацією поданою відповідачем, факт подання якої ніким не оспорюється. Також, листівка долучена до матеріалів справи стороною позивача, не має доказово значення в рамках розгляду зазначеної справи, оскільки не відноситься до предмету судового розгляду (а.с.193). Необхідно зазначити, що відповідно до матеріалів справи, позивач на час виходу у ЗМІ оскаржуваної публікації, обіймав посаду голови Михайлівської районної ради. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків є юридична особа, в якій вона працює. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, до закінчення підготовчого засідання стороною позивача клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось, не дивлячись на роз`яснення судом позивачу зазначеного права, в тому числі положень п.11 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року. Так, Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, відповідач [PERSON] перебуває на посаді начальника Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури, який не є юридичною особою, як і безпосередньо Енергодарська місцева прокуратура Запорізької області. Юридичною особою, до складу якого входить Енергодарська місцева прокуратура, є прокуратура Запорізької області. Аналізуючи зібрані фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено вище судом, інформація, яку позивач просить спростувати є фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, позови про спростування якої, в силу положень п. 17 Постанови пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в порядку цивільного судочинства розглянуті бути не можуть, а суд не наділений компетенцією давати оцінку таким обставинами досудового розслідування в рамках розгляду цивільної справи. Крім того, позов пред`явлений до неналежного відповідача. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Тому, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed