Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики від 12 грудня 2013 року в розмірі 260000,00 грн. У позовній заяві позивач зазначив, що 12 грудня 2013 року відповідач позичив у нього кошти у сумі 260000 гривень 00 копійок, які зобов'язався повернути 30 квітня 2014 року, про що було надано розписку. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, а отже зобов'язаний повернути вказаний у розписці борг. Представник позивача заявлені вимоги у судовому засіданні підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання за останнім відомим місцем проживання. Про причини неявки суд не повідомив. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, яке може бути переглянуте судом за заявою відповідача, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши йому копію повного заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про перегляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором позики. Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні грошові зобов'язання, що підтверджується розпискою, в якій вказано про отримання [PERSON] від [PERSON] позики у сумі 260000,00 гривень та зобов'язання щодо погашення боргу до 31 квітня 2014 року (а.с. 16). Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В обумовлений договором час та в наступному, відповідач гроші не повернула. Зазначена обставина нічим не спростована. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, в даному випадку - зобов'язання за договором позики від 12.12.2013 року. За таких обставин та відповідних їм норм законодавства суд вважає, що позов є підставним, а тому його слід задовольнити та стягнути на користь позивача отримані за договором позики від 12 грудня 2013 року кошти в розмірі 260000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 24, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved