Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики. Свої вимоги, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтовує тим, що 07 червня 2016 року він уклав договір позики з відповідачем на суму в розмірі 90000 доларів США, з виплатою відсотків в розмірі 400 доларів США щомісячно, на строк до 07 грудня 2017 року. Крім того, 19 грудня 2016 року уклав договір позики з відповідачем, згідно якого передав кошти останній у сумі 2000 доларів США на строк до 07 грудня 2017 року. Договір оформлений у вигляді письмової розписки. Вказує, що договором не передбачалася виплата відсотків, тому визначив розмір відсотків на рівні облікової ставки НБУ. Разом з тим, 07 червня 2016 року, він уклав 01 грудня 2018 року з [PERSON] договір позики у вигляді письмової розписки, згідно якого передав останній грошові кошти у сумі 15000 доларів США з виплатою відсотків в розмірі 650 доларів США щомісячно, на строк до 29 грудня 2019 року. Проте, до цього часу відповідач зобов`язання за договорами не виконала, кошти не повернула, відсотки за користування коштами не сплатила. На підставі наведеного, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь суму боргу за договором позики від 07 червня 2016 року в розмірі - 23400 доларів США, з яких: 9000 доларів США - сума основного боргу та 14400 доларів США - відсотки за користування коштами; за договором позики від 19 грудня 2016 року в розмірі - 2948,18 доларів США, з яких: 2000 доларів США - сума основного боргу, 948,18 доларів США - відсотки за користування коштами; за договором позики від 01 грудня 2018 року в розмірі - 24100 доларів США, з яких: 15000 доларів США - сума основного боргу, 9100 доларів США - відсотки за користування коштами. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. До судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року [PERSON] відповідно до договору позики (далі - договір 1), посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В. за №819, позичила у [PERSON] суму в розмірі 224820 грн., станом по курсу НБУ на 07.06.2016 року становить 9000 доларів США, які відповідач зобов`язувалась повернути позивачу не пізніше 07 грудня 2017 року. Позика мала повертатися в доларовому співвідношенні, а саме 9000 доларів США до курсу НБУ на день повернення. Виплата відсотків в розмірі 400 доларів США мала сплачуватись щомісячно до 7-го числа кожного наступного місяця (а.с. 63). Однак, кошти до даного часу за договором позики від 07 червня 2016 року [PERSON] не повернула [PERSON] , тобто, умови договору 1 не виконала. Станом на 07 липня 2019 року за договором 1, сума заборгованості становить 23400 доларів США, з яких 9000 доларів США - сума основного боргу, 14400 доларів США - відсотки за користування коштами (400 доларів США х 12 місяців х 3 роки (з 07.07.2016 року по 07.07.2019 року) = 14400 доларів США). Крім того, судом встановлено, що 19 грудня 2016 року [PERSON] відповідно до договору позики (далі - договір 2), укладеного у вигляді розписки, позичила у [PERSON] суму в розмірі 2000 доларів США, яку відповідач зобов`язувалась повернути не пізніше 07 грудня 2017 року (а.с. 62). Однак, кошти до даного часу за договором позики від 19 грудня 2016 року [PERSON] не повернула [PERSON] , тобто, умови договору 2 не виконала. Станом на 19 грудня 2019 року за договором 2, сума заборгованості становить 2948,18 доларів США, з яких: 2000 доларів США - сума основного боргу, 948,18 доларів США - відсотки за користування коштами. При цьому, оскільки, договором 2 не передбачена відсоткова ставка за користування коштами, таких розрахунок проводився за період з 19 грудня 2016 року по 19 грудня 2019 року на рівні облікової ставки Національного банку України за наступною формулою: сума заборгованості х % річних х кількість днів прострочення / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку позивача, який прийнятий судом та не заперечувався відповідачем, сума відсотків за договором 2 становить 948,18 доларів США. Разом з тим, судом встановлено, що 01 грудня 2018 року [PERSON] відповідно до договору позики (далі - договір 3), укладеного у вигляді розписки, позичила у [PERSON] суму в розмірі 15000 доларів США, яку відповідач зобов`язувалась повернути не пізніше 29 грудня 2019 року. Крім того, зобов`язувалась сплачувати відсотки в розмірі 650 доларів США щомісячно (а.с. 61). Станом на 18 лютого 2020 року за договором 3, сума заборгованості становить 23450 доларів США, з яких: 15000 доларів США - сума основного боргу, 8450 доларів США - відсотки за користування коштами (650 доларів США х 14 місяців (з 01.12.2018 року по 18.02.2020 року) = 9100 доларів США). Таким чином, відповідач істотно порушила вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 536, 549, 550, 554, 1049 ЦК України, умови договорів позики в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики 1 в сумі 23400 доларів США, за договором позики 2 в сумі 2948,18 доларів США та за договором позики 3 в сумі 24100 доларів США. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 10894,20 грн. (10510 грн. (максимальна ставка судового збору) + 384,20 грн. (заява про забезпечення позову)).

Outcome: approved