Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинковолодіння [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрована як член сім`ї, але з 2016 року фактично не живе його колишня дружина [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що її належить визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, позов задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з договору дарування будинку з надвірними спорудами від 20 липня 2001 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Позивач в позовній заяві визнав, що право користування жилим приміщенням у відповідача виникло як у члена сім`ї власника. Як вбачається з довідки квартального комітету № 20 м. Сміла від 25 червня 2019 року, будинкової книги та акту з місця проживання в належному позивачу будинку зареєстрована, але з 2016 року не живе [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 наведеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач не проживає у належному позивачу будинку понад 1 рік, суд вважає, що вона втратила право користування цим житлом. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 768 грн. 40 коп. понесених витрат на сплату судового збору. На підставі 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved