Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2004 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], в якій окрім нього зареєстрована відповідачка, з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах із двома дітьми. З квітня 2016 року відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, оскільки [PERSON] разом із доньками мешкає за іншою адресою у своєму власному житлі з іншим чоловіком. Реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі має наслідком порушення його прав як власника, оскільки він змушений сплачувати вартість комунальних платежів, що нараховуються на [PERSON] та її дітей. З моменту розриву відносин та переїзду [PERSON] на проживання до іншого житлового приміщення, вона втратила статус члена сім*ї власника житлового приміщення; будь-які домовленості щодо подальшого користування відповідачкою житлом між ними відсутні. Оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не користуються спірним житлом більше року без поважних причин, позивач просить визнати їх особами, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою, яку разом з її дітьми зареєстрував в належній йому квартирі. В квітні 2016 року [PERSON] з власної волі, без будь-якого примусу з боку позивача, забрала речі та переїхала мешкати разом із дітьми до іншого жилого приміщення. В теперішній час мешкає в квартирі, яка належить їй на праві власності. [PERSON] не чинив [PERSON] жодних перешкод у користуванні житлом, натомість намагаючись зберегти відносити, вмовляв відповідачку повернутись, але остання відмовилась, оскільки фактично створила сім*ю з іншим чоловіком. Будь-які домовленості щодо збереження за відповідачами права користування квартирою, належною позивачеві, між сторонами по справі відсутні. Відповідач [PERSON], яка є законним представником малолітніх [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON] та пояснила, що з останнім вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах та мешкала в квартирі [ADDRESS]. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось, в квітні 2016 року разом з дітьми перестали проживати в зазначеній квартирі та переїхали до іншого житла. В теперішній час мешкають в квартирі, що належить їй на праві власності. До весни 2017 року вона мала вільний доступ до квартири, належної позивачу, навіть іноді купала там дітей та набирала воду, оскільки у власній квартирі в той час робила ремонт. В теперішній час доступу до квартири не має у зв*язку із зміною замків. В теперішній час фактично створила іншу сім*ю, вагітна від іншого чоловіка, тому поновлювати сімейні стосунки із [PERSON] не бажає. Заперечуючи проти позову пояснила, що її цікавить лише реєстрація її особисто та її дітей в квартирі [ADDRESS], а не можливість проживати в цій квартирі, оскільки вона і діти мешкають у власному житлі. Припускає, що у випадку зняття її з дітьми з реєстрації у вказаній квартирі, старша донька не отримає частки в квартирі, про що раніше була домовленість із [PERSON], який є біологічним батьком дітей. В судовому засіданні 30 січня 2018 року відповідач [PERSON] додатково пояснила, що згодна знятись з реєстраційного обліку в квартирі, належній позивачу [PERSON], але наполягає на тому, що діти мають бути зареєстровані в зазначеній квартирі з метою не допустити продажу квартири позивачем. Свою позицію обґрунтувала тим, що у неї з [PERSON] була домовленість про те, що він продасть їй квартиру [ADDRESS] за 1500 доларів США, але згодом позивач відмовився від досягнутої домовленості, не зважаючи на те, що сам в ній постійно не проживає, оскільки часто їздить по заробітках. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаюсь на його недоведеність та безпідставність. Зазначив, що позивачка вимушено, через неприязні стосунки із позивачем по справі перестала мешкати за місцем реєстрації. До того ж, умови проживання в однокімнатній квартирі [PERSON], є більш комфортними для проживання дітей, оскільки в двокімнатній квартирі, належній [PERSON], в якій вони мешкають в теперішній час виконуються ремонтні роботи. Представник Органу Опіки та піклування Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. підтримав висновок Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 19 вересня 2017 року і вважав за недоцільне інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] визнання їх такими, що втратили право користування жилими приміщенням квартири, належної позивачу [PERSON] Щодо житлово-побутових умов проживання дітей пояснив, що йому нічого невідомо про складання відповідних актів ані за адресою: [ADDRESS] де фактично діти мешкають. Свідок [PERSON], яка є матір*ю позивача по справі, в судовому засіданні пояснила, що її син приблизно з 2004 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], яку разом із дітьми зареєстрував у належній йому квартирі. Син та відповідачка вели антисуспільний спосіб життя. В квітні 2016 року [PERSON] повідомила їй про те, що вона йде від її сина, зібрала речі та виїхала на інше місце мешкання, де стала проживати з двома дітьми та співмешканцем. [PERSON] придбала у власність двокімнатну квартиру, в якій мешкає в теперішній час із дітьми та співмешканцем, очікуючи народження третьої дитини. З квітня 2016 року приблизно до 20 серпня 2017 року відповідачка по справі мала безперешкодний доступ до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а згодом замок було поміняно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає по-сусідству з позивачем [PERSON] і їй відомо про те, що відповідачка виїхала з квартири [ADDRESS] в квітні 2016 року, купила власну квартиру, в якій мешкає з іншим чоловіком. Позивач не перешкоджав [PERSON] мешкати в квартирі. Після того, як [PERSON] виїхала із зазначеної квартири, вона особисто часто заходила до сусідів і бачила, що речей відповідачки в квартирі немає. Свідок [PERSON], яка мешкає по сусідству із позивачем [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що одного в квітні 2016 року, той час, коли [PERSON] був на заробітках, вона особисто бачила, як до під*їзду під*їхала військова машина, в яку виносили та складали речі [PERSON] Вона зрозуміла з того, що відбувалось, що [PERSON] виїжджала з квартири [ADDRESS], оскільки стала мешкати з іншим чоловіком за іншою адресою. В цей час [PERSON] був на заробітках в іншому місті і дізнався про те, що відповідачка пішла від нього та перестала мешкати в квартирі, коли повернувся із заробітків. Ключі від вказаної квартири у [PERSON] ніхто не забирав та не перешкоджав нею користуватись. Натомість, вона була свідком того, як під час спільного життя [PERSON] через сварку не пускала [PERSON] до належної йому квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що одного разу вона бачила як приблизно в січні-лютому 2017 року, точно не пам*ятає, [PERSON] не могла потрапити до квартири [ADDRESS], оскільки були поміняні замки. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], представника Органу опіки та піклування Карпушина В.С., допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2004 року є власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.4) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.3). Сторонами по справі не заперечується, що вони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.57). Як пояснила в судовому засіданні відповідачка [PERSON], позивач по справі є біологічним батьком її дітей - [PERSON] та [PERSON], але в їх актових записах про народження батько вказаний відповідно до ст.135 СК України. Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року відкрите провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства відносно дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнення аліментів (а.с.60). [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Костянтинівської міської ради як отримувач допомоги одинокій матері на 2 дітей, що підтверджується довідкою від 06 жовтня 2017 року № 2740 (а.с.58). З довідки КП «Служба єдиного замовника» від 15 серпня 2017 року № 5471 вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], його співмешканка - [PERSON] та діти співмешканки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до актів перевірки паспортного режиму від 18 листопада 2016 року (а.с.8) та від 11 серпня 2017 року (а.с.9) [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] не мешкають з квітня 2016 року; їх особисті речі відсутні. [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2017 року належить двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.45-46). Як встановлено з пояснень відповідачки в судовому засіданні, вона з дітьми та з іншим чоловіком, з яким фактично створила сім*ю, проживає в цій квартирі. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Дослідивши вищевикладені докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] з власної волі змінила своє місце проживання та місце проживання своїх дітей та мешкає у квартирі, що належить їй на праві приватної власності, створивши сім*ю з іншим чоловіком. Також суд дійшов переконання про відсутність будь-яких перешкод з боку [PERSON] у користуванні відповідачами по справі належною йому квартирою та про відсутність поважних причин їх непроживання у вказаній квартирі з квітня 2016 року. Як пояснила сама відповідачка в судовому засіданні, наміру проживати в [ADDRESS] вона та діти не мають, а наполягає на реєстрації у квартирі виключно з метою перешкодити [PERSON] здійснити можливе відчуження квартири, оскільки вважає, що старша донька може претендувати на частину житла та вона особисто мала домовленість із позивачем про придбання цієї квартири, якої він не дотримався. Обставини, на які посилається відповідачка в обгрунтування заперечень проти позову не є підставою для збереження за нею та за її дітьми права користування жилим приміщенням квартири, належної [PERSON] та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи, що відповідачі понад один рік без поважних причин не мешкають в квартирі, належній [PERSON], відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до висновку від 19 вересня 2017 року № 716/26 Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради визнано за недоцільне визнання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] оскільки це призведе до безумовної втрати прав дітей на житло, звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення інтересів (а.с.24). Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з вказаним висновком, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим з наступних підстав. Частинами 1,2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. Пунктом 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у квартирі [PERSON], батьківство якого відносно них станом на теперішній час не встановлене, не мешкають з квітня 2016 року, оскільки за волевиявленням матері мешкають в квартирі, належній останній. Як вбачається з пояснень [PERSON] наміру проживати к квартирі [PERSON] з дітьми вона не має, оскільки має власне житло, а переслідує лише мету реєстрації. Отже, за таких умов визнання [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], в якій вони фактично не мешкають до порушення їх прав, на переконання суду, не призведе. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. належним чином, з урахування встановлених обставин справи, обґрунтувати в судовому засіданні висновок від 19 вересня 2017 року № 716/26 не зміг. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо незадовільних житлово-побутових умов в квартирі, належній [PERSON], в якій фактично проживають діти є непереконливими, оскільки докази на підтвердження цієї обставини суду не надані. Крім того, зі змісту п.6 договору купівлі-продажу від 06 червня 2017 року вбачається, що недоліки чи дефекти, які б перешкоджали використанню квартири [ADDRESS], в якій фактично мешкають діти, за призначенням відсутні. Доводи представника відповідача [PERSON] стосовно того, що [PERSON] вимушено, з поважних причин не проживає в квартирі, належній позивачу, свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли і спростовуються вищенаведеними дослідженими судом доказами. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], оскільки вона не змогла уточнити, коли саме [PERSON] не могла потрапити до квартири позивача через зміну замків. В той же час, з показань самої відповідачки в судовому засіданні, які узгоджуються з показанннями свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що вона напротязі майже року після припинення проживання в [ADDRESS] мала ключі від неї, набирала за потреби воду, що свідчить про відсутність перешкод з боку позивача у користуванні відповідачкою належною йому квартирою. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за можєливе віднести судові витрати на рахунок держави, оскільки позивач є інвалідом другої групи (а.с.10), а відповідачка має статус одинокої матері та виховує двох дітей віком до 14 років (а.с.58). На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 29,317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved