Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та сплачених ним судових витрат. В обґрунтування свого позову посилається на те, що згідно розписок від 02.10.2007 року та 17.03.2009 року позичив [PERSON] 24200 грн. строком до 01.01.2010 року. В обумовлений строк він борг не повернув, на численні вимоги повернення боргу не реагує. У попередньому судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач у попереднє судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, згідно якої позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно власноручно складеної відповідачем розписки позивач дав йому в позику грошову суму в розмірі 20000 грн., яку відповідач обіцяв повернути до 3 січня 2008 року, поставивши свій підпис на письмовій розписці, яка міститься в матеріалах справи, вказавши дату повернення грошових коштів 02.10.2007 р. Однак, гроші у зазначений у розписці період так і не повернув. 17.03.2009 року, згідно власноручно написаної [PERSON] розписки (а.с.8), він обіцяв до 01.01.2010 року повернути [PERSON] взяту у позику грошову суму з урахуванням індексу інфляції у розмірі 24200 грн., однак до теперішнього часу свої зобовязання перед позивачем не виконав. Позивачем було надано до суду оригінал розписки, що є підтвердженням невиконання боргового зобовязання. Дана обставина складання розписки свідчить про те, що основна вимога для підтвердження виникнення цивільно-правових відношень та обовязків, які зазначені в приписах п.2 ст. 1046 ЦК України встановлені, чим підтверджуються та відповідають вимогам припису п.2 ст. 1047 ЦК України. Відповідно до п.1 ст. 1049 ЦК України відповідач зобовязаний був повернути позику в строк зазначений в розписці. Але, в порушення зазначеної норми закону, відповідач не виконав свого зобовязання. Відповідно до п.1 ст. 1050 ЦК України у відповідача виникає відповідальність за невиконання свого зобовязання. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а відповідно до ч.2 зазначеної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з визнанням відповідачем предявленого позову без зясування і дослідження інших обставин справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході попереднього судового розгляду справи, що не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 271 грн., а також, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 /сто двадцять/ грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved