Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 23.06.2015 року позивач звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою (офертою) № 200297049 про укладення договору про надання та використання платіжної картки. В той же день відповідач оформив позивачу платіжну картку Visa [NUMBER] (надалі - «платіжна картка»), терміном дії до червня 2018 року. Позивач використовував платіжну картку для проведення розрахунків з третіми особами з 23.06.2015 року по 23.05.2016 року. На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення відповідача з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно. 13 червня 2016 р. Фонд прийняв рішення від № 991 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у Відповідача з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Відповідача з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно. Зважаючи на викладене вище, з 23.05.2016 року позивач не має можливості використовувати платіжну картку, видану Відповідачем, для власних потреб, зокрема, - для проведення розрахунків з третіми особами відповідно до умов Договору та чинного законодавства України. Станом на поточну дату позивач з 23.05.2016 року повністю позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору з Відповідачем, а саме - не може використовувати платіжну картку, видану Відповідачем, для власних потреб, зокрема, - для проведення розрахунків з третіми особами, внаслідок чого наявне порушення позивачем Договору є істотним в розумінні абзацу другого ч. 2. ст. 651 ЦК України. Зважаючи на викладене, з огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення договору в межах питання визначення його істотності та відповідно розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України [PERSON] просить суд розірвати договір про надання та використання платіжної картки від 23.06.2015 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» на підставі заяви (оферти) № 200297049. 30.01.2018 р. у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) в судовому засіданні вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Скориставшись наданим чинним ЦПК України правом позивач 09.02.2018 р. подав заяву про зміну підстав позову. Зазначив, що виходячи із ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», наявні обставини, які не задовольняють інтереси та вимоги споживача (Позивача) щодо послуг, надаваних Відповідачем по Договору про надання та використання платіжної картки - оскільки з 23.05.2016 року у Позивача відсутня можливість використовувати платіжну картку, надану Відповідачем відповідно до Договору про надання та використання платіжної картки. Абз.3 ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. В підготовчому засіданні частково задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів. У відповідача витребувано належним чином засвідчену копію договору про надання та використання платіжної картки від 23.06.2015 р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» та документи, які слугували його укладенню. ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив суд про не можливість надати витребувані документи,у зв»язку із їх відсутністю в архіві банку. Також від представника відповідача надано заперечення на позов (відповідно до положень ЦПК України, що діяли на момент їх подачі). Представником ПАТ «Банк Михайлівський» зазначено наступне. Так, банком 23.06.2015 р. було відкрито позивачу за заявою (офертою) № 200297049 поточний рахунок № [NUMBER] та оформлена платіжна картка «Visa Platinum» з встановленим кредитним лімітом. Станом на 01.08.2017 р. заборгованість за договором складає 20 783,56 грн. З іншого боку позивачем не надано доказів істотного порушення умов договору, не надано доказів завданої йому шкоди, її розміру. Позивачем умови договору не виконуються і підстави для розірвання договору, встановлені ст. 651 ЦК України відсутні. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача, який повідомлявся про день та час розгляду справи належним чином, просив суд розглянути справу за його відсутності. Також представником відповідача надана довідка про те, що станом на 20.03.2018 р. обліковується заборгованість за кредитним договором № 200297049 від 23.06.2015 р., укладеним між банком та [PERSON] становить 23 297,71 грн. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами в порядку чинного процесуального законодавства докази та надавши їм належну оцінку, суд вважає. що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і дана обставина визнається сторонами, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] на підставі заяви (оферти) було укладено кредитний договір № 200297049, позивачу оформлено та видано платіжну картку «Visa Platinum» [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом. На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно. 13 червня 2016 р. Фонд прийняв рішення від № 991 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно. Позивач зазначає, що користувався карткою з 23.06.2015 року по 23.05.2016 року. На даний час він не має можливості використовувати платіжну картку, видану відповідачем, для власних потреб, зокрема, - для проведення розрахунків з третіми особами відповідно до умов Договору та чинного законодавства України. В свою чергу представником ПАТ «Банк Михайлівський» у запереченнях вказано на те, що [PERSON] не виконуються умови договору і заборгованість станом на 01.08.2017 р. 20 783, 56 грн. На виконання вимог ст. 84 ЦПК України ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив про неможливість надати копію укладеного договору та документів які слугували його укладенню, зважаючи на те, що останні в архівному відділі банку. Позивач також зазначив, що не має копії спірного договору. Проте, як свідчить довідка ПАТ «Банк Михайлівський» (ліквідація) від 20.03.2018 р. станом на 20.03.2018 р. обліковується заборгованість за кредитним договором № 200297049 від 23.06.2015 р., укладеним між банком та [PERSON] становить 23 297,71 грн. Зважаючи на вищезазначене, беручи до уваги долучену до матеріалів справи копію виданої банківської картки (100 днів без процентів), визнання сторонами факту укладання договору, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін можуть бути застосовані положення ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як пояснив позивач з моменту прийняття рішення щодо введення в банку тимчасової адміністрації він позбавлений можливості використовувати картку для розрахунків. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Заперечуючи щодо заявлених вимог, представником відповідача не було надано доказів, які свідчать про можливість використання наданої картки для цілей для яких її було видано. Надавши довідку про наявність заборгованості позивача за укладеним договором, представник відповідач при цьому не долучав до матеріалів справи будь - яких документів, які б свідчили про використання позивачем картки після 23.05.2016 року. Також представником відповідача і не спростовувались у встановленому законом порядку, доводи позивача щодо відсутності обмежень використання картки, як засобу розрахунку. До правовідносин, які виникають з договорів кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Як зазначається в ч. 4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно до приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Приймаючи до уваги вищевикладене, з огляду на вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що наявні підстави для розірвання укладеного між сторонами договору. При цьому наявність заборгованості щодо якої зазначено представником відповідача у запереченнях не є підставою для відмови у задоволенні вимог, банк не позбавлений у встановленому законом порядку звернутися до суду з вимогами щодо стягнення останньої. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved