Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 4,25 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] року померла його баба [PERSON] На момент смерті вона проживала та була зареєстрована одна [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіла усе належне їй на момент смерті майно його братові [PERSON] Останній прийнявши у спадщину будинок [PERSON] у подальшому переїхав до Російської Федерації та змінив громадянство. Він нещодавно випадково знайшов державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який виданий на ім'я покійної [PERSON] Онайомившись зі вказаним документом зрозумів, що на підставі розпорядження голови Знам'янської районної державної адміністрації від 24 травня 2002 року №186-р [PERSON] передано у привтану власність земельну ділянку [NUMBER] з кадастровим номером [NUMBER], площею 4,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Цибулівської сільської ради. При цьому на вказану земельну ділянку [PERSON] своїх спадкових прав не оформляв і наразі оформляти їх не бажає, у зв'язку з великими податками та зборами. Вказав, що він є спадкоємцем п'ятої черги [PERSON], але у нотаріальному порядку оформити своїх спадкових прав на землю він не має можливості, через те, що заповітом остання своїм спадкоємцем визнала його брата [PERSON], який не бажає приймати у спадщину належну останній земельну ділянку. З огляду на зазначене він вирішив звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Цибулівської сільської ради у судове засідання також не з'явився, надіслав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника сільради. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] року в селі Цибулеве Знам'янського району Кіровоградської області (а.с. 8). Позивач відзначив, що доводиться померлій [PERSON] рідним онуком. Відповідачі зазначений факт не оспорюють, визнаючи позовні вимоги без будь-яких застережень. Довідка Цибулівської сільської ради свідчить про те, що [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] 10 жовтня 1997 року було посвідчено заповіт за №45 (а.с.9). 22 травня 2003 року Знам'янською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], згідно з яким останній на підставі розпорядження Знам'янської районної державної адміністрації від 24 травня 2002 року №186-р передано у приватну власність земельну ділянку [NUMBER], площею 4,25 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Цибулівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №486. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру свідчить про те, що після смерті [PERSON] 12 лютого 1999 року заведено спадкову справу за №130993 (номер у нотаріуса 33).З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернувся її онук [PERSON] Спадкодавицею 10 жовтня 1997 року було складено заповіт, яким вона все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом заповіла [PERSON] Останнім 01 листопада 2002 року отримано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з житлового будинку. Постановою нотаріуса від 23 травня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку [NUMBER], площею 4,25 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Цибулівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером [NUMBER] відмовлено, у зв'язку з тим, що розпорядження про передачу земельної ділянки та державний акт про право власності на неї видано після смерті спадкодавця. [PERSON] з дня народження по 01 серпня 2000 року був зареєстрований та проживав у [ADDRESS]. З 01 серпня 2000 року він знявся з реєстраційного обліку та вибув у місто Єкатеринбург Російської Федерації на постійне місце проживання (а.с. 10). За правилами ч. 1 ст.524,ч.1 ст.548, ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, або ж у цей строк подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року). Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України в редакції, чинній на день видачі державного акту (22 травня 2003 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Нормою статті 126 ЗК України встановлено, що документом, який посвідчує право на земельну ділянку, є державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 6 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Юридичне поняття «видача державного акта на землю», що передбачає певну процедуру оформлення права власності та поняття видачі як фізичну передачу цього акту особі, не є тотожними. Відсутність державного акта на землю у спадкодавця за умови підтвердження здійснення юридичної процедури, яка встановлювалася законодавством, зокрема діючою на той час Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, права колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему №43 від 04 травня 1999 року, - не може бути підставою для висновку про відсутність у спадкодавця права власності на спірну земельну ділянку. Тим більше, що виготовлений на ім'я спадкодавця [PERSON] державний акт був належним чином зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №486, що підтверджує виникнення у останньої права власності на конкретну земельну ділянку, а не на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право власності на земельну частку(пай) після оформлення державного акту втрачає свою силу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved