Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення майна з обсягу спадщини та визнання права власності. У судовому засіданні представником позивача [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме про визнання недійсними заповітів, договору купівлі-продажу та визнання права власності, в якій він обґрунтовував, що [PERSON], померлий [INFO] року, є батьком позивача [PERSON]. За час свого життя [PERSON] склав три заповіти та один договір купівлі-продажу. Проте всі вони не відповідали волі померлого, оскільки останній був тяжко хворим, у зв'язку із чим не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також бажав, щоб все майно дісталося саме синам - [PERSON] та [PERSON]. Крім того, позивач допомагав померлому грошима на лікування, періодично його доглядав, зробив ремонт у житловому будинку на суму понад 200000,00 грн.. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання 22.12.2014 року та 25.12.2014 року не з'явилися, представник позивача [PERSON] клопотав про відкладення судового розгляду на іншу дату у зв'язку тим, що позивач виїхав до Скадовського району у службове відрядження, документів, підтверджуючих поважність причини неявки не надав. Враховуючи те, що позивач [PERSON] відомостей про поважність причини неявки до суду не надав, представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, жодних заяв від нього не надходило, суд вирішив здійснити судовий розгляд цивільної справи за їх відсутності, оскільки вказані дії позивача та його представника розцінює як такі, що спрямовані на затягування процесу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що померлий [INFO] року [PERSON] є його дідусем, а позивач - дядьком. У [PERSON] зі [PERSON] склалися неприязні відносини, у зв'язку із чим [PERSON] заповів все майно йому, а житловий будинок пізніше він придбав. [PERSON] не бажав, щоб позивач отримав спадкове майно та повідомив, що якщо відповідач не погодиться на прийняття спадщини, то [PERSON] заповідатиме майно сусідам. Так, дійсно дідусь відповідача хворів, проте він завжди розумів значення своїх дій та міг ними керувати. Жодних наркотичних речовин [PERSON] ніколи не вживав. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. 25.04.2012 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповів [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.09.2013 року [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] продав [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть, заповіту, договору купівлі-продажу та іншими письмовими документами. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Згідно положень ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Аналогічні положення містяться й у ст. 544 ЦК УРСР в ред. 1963 року. За змістом ст. 1257 ЦК України заповіт може бути визнано недійсним. Недійсним заповіт є, якщо за позовом заінтересованої особи таким його визнає суд, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є нікчемним, якщо: а) заповіт складений особою, яка не мала на це права; б) заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Наслідком недійсності заповіту є те, що спадкоємець, який за заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] за життя склав три заповіти у 1996 році, 2011 році та у 2012 році. У відповідності до ст. 1254 ЦК України та ст. 544 ЦК УРСР, заповіти, складені у 1996 році та у 2011 році є скасованими, а тому вимоги позивача про визнання їх недійними є необґрунтованими у зв'язку із фактичним скасуванням вказаних заповітів. Щодо визнання недійним заповіту від 25.04.2013 року, складеного [PERSON], то суд приходить наступних висновків. Позивачем в уточненій позовній заяві було зазначено, що померлий [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому заповіт необхідно визнати недійсним. Проте ним не було надано жодних доказів у судовому засіданні, зокрема з пояснень відповідача, що підтверджуються медичною картою хворого, довідкою КП «Цюрупинської ЦРЛ» № 2338 від 11.12.2014 року, вбачається, що померлий [PERSON] не хворів психічними або іншими хворобами, що впливають на головний мозок та здатність усвідомлювати значення своїх, жодних сильнодіючих препаратів, що містять наркотичні засоби, [PERSON] також не приймав. Крім того, факт здійснення відповідачем [PERSON] впливу фізичного чи психологічного на померлого [PERSON] у судовому засідання свого підтвердження не знайшли. Тому у вказаній частині позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Враховуючи те, що у судовому засіданні твердження позивача про здійснення [PERSON] на [PERSON] фізичного чи психологічного насилля не знайшов свого підтвердження, [PERSON] розумів значення своїх дій та міг ними керувати, тобто мав необхідний обсяг дієздатності, у зв'язку із чим суд приходить висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині про визнання договору купівлі-продажу недійним і про необхідність у задоволенні позовних вимог у вказаній часині відмовити. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом у судовому засіданні підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилався як на підставу своїх позовних вимог, а встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, свідчать про безпідставність позовних вимог, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed