Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку за даною адресою. В позовній заяві позивач вказав, що [PERSON] згідно ордеру №284 від 25.07.1991 року, виданому Роганською КЕЧ району Київського військового округу, була надана для проживання двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Разом з [PERSON], як члени його сімї, за адресою розташування квартири були вписані в ордер та зареєстровані його дружина [PERSON], та його син позивач по справ, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6 ). Всі ці роки позивач мешкав разом з батьками, доглядав їх до часу їх смерті, [PERSON] помер 26 грудня 1993 року, свідоцтво про смерть серія І-ВЛ № 259579; [PERSON] померла 22 жовтня 2015 року, свідоцтво про смерть І-ВЛ № 523153 (а.с. 7, 8 ). Після смерті [PERSON] зясувалося, що у квартирі також зареєстрований звідний брат позивача [PERSON], який фактично не проживає у вище вказаній квартирі з 2005 року. Відповідач у вище вказаному будинку не мешкає, особистих речей його там не має, однак знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажає, посилаючись на зайнятість та обмаль часу, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду для захисту свого права власника. Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява в якій він позов підтримав, просив його задовольнити, та розглянути справу без його присутності (а.с. 13). Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій він проти задоволення позову не заперечував (а.с. 14). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з вимогами ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни які мають у приватній власності будинок (квартиру) користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати і т.п. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення \~Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. Згідно документу, щодо обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за даною адресою не мешкає більше десяти років. В матеріалах справи наявна заява відповідача, в якій він свідчать про те, що не проживає в будинку за місцем реєстрації з власної ініціативи. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2005 року без поважної причини і згідно з вимогами ст. 71 ЖК України втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 3 Сімейного Кодексу України визнає сімєю спільне проживання осіб, що повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. В частині 4 статті 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача. Оскільки [PERSON] фактично в квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає майже дванадцять років, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі в спільному побуті, між Позивачем та Відповідачем не має жодних домовленостей з приводу користування даною квартирою, він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням в даній квартирі, та підлягає зняттю з реєстрації за адресою її розташування. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved