Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому, після уточнення вимог, просить визнати незаконними і такими, що не відповідають дійсності результати перевірки поїзда №23 сполученням «Москва-Одеса» від 29.12.2012 року, здійсненої Інспекцією з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах; визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) в.о. начальника Пасажирського вагонного депо Одеса-головна Одеської залізниці [PERSON] про припинення трудового договору (контракту) № ЛВЧДК-3-05/68-ОС від 18.01.2013 року; поновити [PERSON] в резерв провідників Пасажирського вагонного депо Одеса-головна Регіональної філії Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» - «Одеська залізниця» на посаді провідника пасажирського вагону; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 73910, 00 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що між [PERSON] та Пасажирським вагонним депо Одеса-головна Одеської залізниці було укладено контракт з працівником №209 від 07.07.2011 року. 29.12.2012 року Інспекцією з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах було проведено перевірку поїзда №23 сполученням «Москва-Одеса», в результаті якої було складено акт ф. ЛУ-4 Г №006964 про перевезення 44 безквиткових пасажирів у вагоні під №14, в якому позивач виконував обовязки провідника під час проведення перевірки. 18.01.2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади провідника пасажирського вагону наказом (розпорядженням) про припинення трудового контракту № ЛВЧДК-3-05/68-ОС за п.8 ст. 36 КЗпП України, тобто на підставах, передбачених контрактом. Позивач вважає звільнення не законним, так як умов контракту він не порушував, при цьому зазначає, що відсутність таких наслідків роботи Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, як оформлення порушень оплати проїзду з боку пасажирів та накладення штрафів у встановлених розмірах свідчить про відсутність факту провезення безквиткових пасажирів і підтверджує відсутність підстав для розірвання трудового договору. У судове засідання представник позивача по довіреності [PERSON] не зявилась, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, закінчити розгляд справи за своєї відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, викликаний, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вважає позов не обґрунтованим,\~не\~доведеним і таким,\~\~що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання незаконними підстав звільнення та поновлення його на роботі, посилаючись на те, що 29.12.2012 року Інспекцією з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах було проведено перевірку поїзда №23 сполученням «Москва-Одеса», в результаті якої було складено акт ф. ЛУ-4 Г №006964 про перевезення 44 безквиткових пасажирів у вагоні під №14, в якому позивач виконував обовязки провідника під час проведення перевірки. 18.01.2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади провідника пасажирського вагону наказом (розпорядженням) про припинення трудового контракту № ЛВЧДК-3-05/68-ОС за п.8 ст. 36 КЗпП України, тобто на підставах, передбачених контрактом, а саме через порушення підпункту «А» пункту 18 контракту, укладеного між [PERSON] та Пасажирським вагонним депо Одеса-головна Одеської залізниці за №209 від 07.07.2011 року. Позивач вважає звільнення не законним, так як умов контракту він не порушував, при цьому зазначає, що відсутність таких наслідків роботи Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, як оформлення порушень оплати проїзду з боку пасажирів та накладення штрафів у встановлених розмірах свідчить про відсутність факту провезення безквиткових пасажирів і підтверджує відсутність підстав для розірвання трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд знаходить, що стороною відповідача правомірність дій по звільненню позивача підтверджена документами, копії яких є в матеріалах справи. Натомість позивач, не надав жодних письмових доказів чи пояснень стосовно наявності таких доказів, які б підтверджували б та обґрунтовували б його вимоги. Таким чином, суд знаходить позов [PERSON] не обґрунтованим, а тому відмовляє у його задоволенні.

Outcome: dismissed