Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони уклали шлюб 19.04.2001 року, який був зареєстрований Червонодолинською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2004 року сторони позбавлені батьківських прав і з них стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з 21.07.2004 року до їх повноліття. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, на підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Спільне господарство не ведуть. Збереження сімї не можливе. Спору відносно поділу спільного майна не має. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не зявився. Подав до суду заяву, в якій зазначив що у звязку зі станом здоровя, неможливістю самостійно пересуватись та перебуванням на лікуванні, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася. Подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає та згодна на розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 2001 року учасники справи зареєстрували шлюб у Червонодолинській сільській раді Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ №106659, виданого повторно 25 жовтня 2017 року (а.с. 3). Від спільного подружнього життя учасники справи мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких учасники справи позбавлені батьківських прав і з них стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з 21.07.2004 року до їх повноліття, що підтверджується копією рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2004 року. (а.с. 11-13). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між учасниками справи припинені з 2013 року. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між учасниками справи неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між учасниками справи остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. \~Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Відповідачем до суду не було надано заяви про залишення чи зміну її прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Шітова». \~Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами\~ ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що\~ документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved