Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про втрату нею права користування житловим приміщення, посилаючись на наступні обставини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 14.05.2008 року, який був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.06.2008 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.06.2008 року. Відповідно витягу з погосподарської книги №5 Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, за адресою [ADDRESS] значиться зареєстрованою також колишня власниця будинку - [PERSON], яка продала будинок позивачу. На неодноразові звернення позивача до відповідачки знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], остання не реагує, чим порушує права власника щодо користування та розпорядження належним йому майном. Оскільки відповідачка у житловому будинку позивача фактично не проживає, не є членом його сім'ї, тому, на думку позивача, вважається такою, що втратила право користування вищевказаним житлом , що в подальшому надасть йому можливість вирішити питання щодо зняття останньої з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, оскільки в добровільному порядку вирішити вказане питання не виявилось можливим. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, однак направили до суду заяву з проханням заслухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в разі неявки відповідачки, просили винести рішення при заочному розгляді справи. Відповідачка в судове засідання двічі не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, заяви до суду про причину неявки не надіслала. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі-продажу від 14.05.2008 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив у неї житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS](а.с.6). Вказаний договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом №5917378 від 14.05.2008 року (а.с.8). Копією витягу про реєстрацією права власності на нерухоме майно №19166872 від 12.06.2008 року (а.с.7) підтверджується, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу. Із копії облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки за адресою [ADDRESS] (а.с.9) вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - зареєстровані за вказаною адресою, при цьому, відповідачка не є родичкою позивача. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач дійсно є власником будинку, розташованого по [ADDRESS], тому він, відповідно до закону, має право вільно ним володіти, користуватися та розпоряджатися. Відповідачка [PERSON] зареєстрована у вищевказаному будинку як колишній власник, але фактично там не проживає на протязі тривалого часу, а саме з дати його придбання позивачем - 14.05.2008 року. Своїми діями, які виражаються в небажанні знятися з реєстрації в даному будинку, перешкоджає останньому користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи правову позицію, висловлена ВСУ під час розгляду справи №6-158цс14 від 05 листопада 2014 року, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Із зазначеного слідує, відповідно, що в даному випадку припиняється й право користування жилим приміщенням й у особи - колишнього власника житла. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідачки, як колишнього власника житла, права користування житлом. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідачки, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися, користуватися і володіти своїм будинком на власний розсуд, як передбачено ч.1 ст.319 ЦК України та в послідуючому, вирішити питання щодо зняття останньої з реєстраційного обліку з належного йому на праві власності будинку. Судові витрати, понесені та документально підтверджені позивачем при сплаті судового збору (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача згідно ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved