Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини. Позов [PERSON] мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований по [ADDRESS] ; право на земельну частку (пай) у пайовому фонді, що перебуває у колективній власності КСП «Нива», розміром 6,54 га; грошові вклади. [PERSON] стало відомо, що нібито [PERSON] за життя склав на ім`я [PERSON] заповіт 20 лютого 1991 року. Проте в спадковій справі оригінал заповіту відсутній, а є лише його дублікат, який не може прийматися нотаріусом, оскільки засвідчує, що заповіт складений 20 лютого 1991 року, а посвідчений на тиждень раніше 12 лютого 1991 року. [PERSON] як інвалід 2 групи з дитинства та рідний син спадкодавця [PERSON] , маючи право на обов`язкову частку спадщини, подав в установлений термін заяву про її прийняття. [PERSON] вважає, що він прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця, оскільки протягом шести місяців отримав ощадні книжки спадкодавця, утримував житловий будинок та обробляв земельну ділянку по [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , єдиним спадкоємцем якого згідно складеного заповіту є [PERSON] і яка прийняла спадщину, оскільки в установлений законом термін подала заяву про прийняття спадщини та частково оформила спадкове майно. 04 листопада 2015 року позивач звернувся до Прилуцької районної державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримав листа, що він не є спадкоємцем, оскільки батько залишив заповіт на все майно на іншу особу. Після отримання рішення суду від 27 вересня 2016 року про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , позивач вдруге звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, але нотаріус вдруге відмовила у видачі свідоцтв. Крім того, [PERSON] отримав постанови № 240/01-16 від 10.02.2017 та № 3133/02-31 від 01.11.2017 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що прийняли спадщину його брати: [PERSON] за заповітом та [PERSON] , який мав право на обов`язову частку у спадщині, а [PERSON] на час відкриття спадщини не належав до числа осіб, які мали право на обов`язкову частку у спадщині. 02.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, в своїй позовній заяві заперечив проти задоволення первісного позову [PERSON] , мотивуючи це тим, що [PERSON] не має права на спадщину за законом при наявності діючого заповіту від 12.02.1991 та фактично не вступав у спадщину. Позов мотивований тим, що він фактично вступив у спадщину, оскільки провів ремонт будинку, що розташований по [ADDRESS] , що входить до спадкового майна його батька [PERSON] , який помер [INFO] . 28.08.2020 від [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно з яким вона позовні вимоги не визнає, мотивуючи це тим, що в спадковій справі не має оригіналу заповіту, а є лише його дублікат. Наявний документ, що іменований як дублікат заповіту, не може прийматися нотаріусом як заповіт, оскільки дублікат засвідчує, що заповіт складений 20.02.1991, а посвідчений 12.02.1991. Крім того, заповіт не відповідає вимогам ст.541 ЦК Української РСР, оскільки не має посвідчувального напису та не був зареєстрований у Спадковому реєстрі. Щодо доводів позивача за зустрічним позовом в частині того, що [PERSON] не прийняв спадщину, [PERSON] зазначила, що останній фактично вступив у управління та володіння спадковим майном, оскільки протягом шести місяців він отримав ощадні книжки, що належали спадкодавцю. [PERSON] заперечила проти того, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом проведення ремонту в будинку та зазначила, що ремонтні роботи були проведені ще за життя спадкодавця. 28.08.2020 від [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, мотивований аналогічними доводами, що і відзив [PERSON] . В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] підтримав позовні свої вимоги та заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом та заперечили проти задоволення первісного позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що особисто [PERSON] не знав, проте допомагав [PERSON] перекривати дах будинку великим шифером. Працював у суботу та неділю. Брата [PERSON] він там не бачив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] замовляв у нього послуги крану. Він привозив металеві ємкості до будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повідомляв йому, що планує переїхати туди на постійне місце проживання. Свідок бачив, що [PERSON] на городі споруджував паркан, перебудовував гараж. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] постійно допомагав батьку по господарству, здійснив його поховання та проводив поминальні обіди. Восени перекрив новим шифером дах будинку, пофарбував зовні стіни, встановив огорожу від сусідів. Постійно навідувався до будинку, іноді там ночував. Щодо [PERSON] , то він на похованні батька був і одразу поїхав до м.Київ. До села приїздив інколи. Лише через 10 років, обробляв біля батьківської хати частину городу і влітку там певний час проживав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що після смерті [PERSON] , будинком , городом та дворищем став займатися його син [PERSON] . Восени перекрив дах будинку шифером. Постійно приїздив до будинку та підтримував його в належному стані. [PERSON] у село навідувався зрідка. Лише після виходу на пенсію почав частіше з`являтися, ночував по кілька днів та обробляв город. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] організовував поховання [PERSON] , проводив поминальні обіди. Восени перекрив дах будинку шифером. Навесні 1997 року будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] був обікрадений. Потерпілим був визнаний [PERSON] . [PERSON] був на похованні батька та відразу поїхав до м.Київ. Жодних робіт по господарству він не виконував. Вислухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.1949, батьком [PERSON] зазначений [PERSON] (а.п.19). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.1954, батьком [PERSON] є [PERSON] (а.п.26). Згідно копії посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства (а.п.26). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.12.1996, [PERSON] помер [INFO] (а.п.14). 20.02.1991 [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] (а.п.26-27), на який було видано дублікат (а.п.105). Згідно з копією довідки, виданої виконкомом Канівщинської сільської ради народних депутатів, [PERSON] був прописаний і проживав за адресою: [ADDRESS] і виписаний у зв`язку зі смертю (а.п.41). Відповідно до копії довідки від 06.05.1997, виданої виконкомом Канівщинської сільської ради народних депутатів, [PERSON] після смерті батька [PERSON] провів ремонт будинку (а.п.41,74). Згідно з копією довідки №315 від 08.09.2017, виданої виконавчим комітетом Канівщинської сільської ради, [PERSON] допомагав по господарству своєму батькові [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] до кінця 2015 року доглядав за житловим будинком, обробляв земельну ділянку (а.п.75). 27.11.1996 [PERSON] надав довіреність [PERSON] на ведення справ по оформленню спадкових справ на майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] (а.п.27-28). 26.12.1996 [PERSON] звернувся до Прилуцької районної державної нотаріальної контори, від імені свого довірителя [PERSON] , з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] (а.п.28-29). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45950288 від 28.11.2016 спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] (а.п.42). Листом №94 від 19.04.1997 Прилуцька районна державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] , що він пропустив шестимісячний строк прийняття спадщини за заповітом після смерті його батька [PERSON] . Та попереджено, що в разі його неявки до нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину буде видано спадкоємцям за законом (а.п.16,73). 12.11.2015 Прилуцькою районною державною нотаріальною конторою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки останній залишив заповіт на все майно на іншу особу (а.п.20). 07.05.2014 державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори Халімон О.А. було видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за №2-271 та №2-274, після смерті його батька [PERSON] (а.п.35). Відповідно до копії листа Прилуцької районної державної нотаріальної контори №26/01-16 від 12.01.2016, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видані державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори Халімон О.А. 07.05.2014 за реєстровими №2-271, 2-274, на ім`я [PERSON] не відповідають законодавству. У зв`язку з чим, спадкоємці померлого [PERSON] мають право звернутись до суду за визнанням вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними (а.п.20), що підтверджується такоє копією рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2016 (а.п.32-33). Листом №3501/02-17 від 28.11.2016 Прилуцька районна державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки останній залишив заповіт на все майно на іншу особу (а.п.21). Постановами державного нотаріуса Прилуцької районної державної нотаріальної контори № 240/01-16 від 10.02.2017 та № 3133/02-31 від 01.11.2017 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що прийняли спадщину його брати: [PERSON] за заповітом та [PERSON] , який мав право на обов`язкову частку у спадщині, а [PERSON] на час відкриття спадщини не належав до числа осіб, які мали право на обов`язкову частку у спадщині (а.п.23,25 ). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.06.2001 (а.п.29). Заповітом від 31.08.2000 [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (а.п.30). 28.02.2002 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.п.31). З копії листа Міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м.Прилуках Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №29-25-0.181-1364/120-19 від 04.12.2019, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2014 [PERSON] став власником земельної ділянки (паю) в колективній власності КСП «Нива» с.Канівщина Прилуцького району, розміром 6,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала спадкодавцеві [PERSON] . На [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки: рілля площею 6,2300 га, кадастровий номер 7424184000:06:000:0287; пасовище площею 0,1838 га, кадастровий номер земельної ділянки 7424184000:04:000:0697 (а.п.38). З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №37088338 від 07.04.2014 вбачається, що після смерті [PERSON] видано дублікат заповіту на заповіт №38020986 (а.п.39-40). Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , разом зі спадкодавцем [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] (а.п.106-108). Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 1963 року. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР (у ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння (користування, розпорядження) спадковим майном. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного Кодексу 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Даний факт підтверджується довідками виконавчого комітету Канівщинської сільської ради про те, що [PERSON] допомагав по господарству своєму батькові [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] до кінця 2015 року доглядав за житловим будинком, обробляв земельну ділянку, а [PERSON] після смерті батька [PERSON] провів ремонт будинку. Фактичне прийняття спадщини після смерті батька також підтверджується показами свідків, допитаних у судовому засіданні, а тому первісний та зустрічний позови беззаперечно підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при подачі позову. А з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при подачі позову та витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved