Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про витребування майна в натурі із чужого незаконного володіння, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні власністю та просить суд витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння від [PERSON] на корить [PERSON], визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в поряду спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав про те, що 10 вересня 2010 року його мати - [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Гармашовим Г.М. Вподальшому, 09 липня 2011 року [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.В. в реєстрі за № 6696. У зв'язку із тим, що [PERSON], уклавши з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, порушили права неповнолітнього на той час сина [PERSON], який мав речові права на житлове приміщення, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10 вересня 2010 року між [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Гармашовим Г.М. в реєстрі за № 2869. Позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І. зареєстрованого в реєстрі за № 6696 судом залишенні без задоволення. Позивач зазначає, що майно вибуло з володіння його батька не з його волі, а в результаті неправомірних дій між відповідачем та третіми особами, тому просить витребувати майно з чужого незаконного володіння та оскільки він є спадкоємцем першої черги після смерті батька та прийняв спадщину, просить визнати право власності на частину квартири в порядку спадкування. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі на підставах, викладених у позові та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або слухання за їх відсутності до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши надані докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Гармашовим Г.М. 09 липня 2011 року [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І. в реєстрі за № 6696. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Гармашовим Г.М. в реєстрі за № 2869. Підставою для визнання договору недійсним було порушення права неповнолітнього сина продавця - [PERSON], оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2010 року не було отримано дозволу органу опіки та піклування на відчуження такої квартири. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року частково змінено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в його вступній частині, в іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов). Згідно з ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В розумінні статті 388 ЦК України, добросовісне набуття можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. З матеріалів справи вбачається, що чоловік [PERSON] - [PERSON] надавав свою згоду на укладення нею договору купівлі-продажу від 10.09.2010 року. З довідки приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гармашова Г.М. від 25.10.2012 року за № 541/01-15 вбачається, що продавцем виконані вимоги ст.ст. 59,65,74 СК України щодо отримання згоди чоловіка [PERSON] на продаж дружиною вищезазначеної квартири за ціною та на умовах на її розсуд (а.с. 58). Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується той факт, що [PERSON] не знав та не міг знати про права третіх осіб на квартиру [ADDRESS] на момент її придбання, оскільки на момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] була правомочним її власником. Спірне майно вибуло з володіння не з підстав, вказаних у п.п.1-3 ч.1 ст. 388 ЦК України (не було загублене власником, викрадене у власника або вибуло з володіння поза волею власника іншим шляхом), а виключно з власної волі попереднього відчужувача [PERSON] та зі згоди [PERSON] Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх роз'ясненнях, викладених у Листі «Про дотримання правових позицій при перегляді судових рішень судами касаційної інстанції» від 13.04.2011 року (п.10), зазначив: якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна, зокрема при укладенні договору оренди, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача (постанова ВСУ від 06.12.2010 р. № 3-13г10). Також Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 вказав, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1.ст. 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця) (п.25). Оскільки матеріалами справи підтверджується факт того, що спірна квартира вибула із володіння [PERSON] за її волею як власника майна, та за згодою чоловіка, то наступного власника цієї квартири - [PERSON] слід визнати добросовісним набувачем. При цьому суд дійшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави для витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, тому позовні вимоги в цій частині є такими, які не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо недобросовісності Відповідача. Показання свідків [PERSON], [PERSON] щодо необізнаності про намір [PERSON] на продаж квартири; інформація щодо роду діяльності відповідача та обставини щодо огляду квартири під час її придбання та щодо її використання, на переконання суду, не є належними доказами на підтвердження доводів позивача. Як встановлено судом, договір від 10.09.2010 року визнано недійсним з підстав відсутності дозволу органу опіки та піклування на відчуження квартири, а не з інших підстав, які б підтверджували вибуття спірного майна з володіння поза волею власника. Вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року є необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволення з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як підтверджується матеріалами справи, спадкодавець - [PERSON] помер [INFO] року ( а.с.76). Тому, враховуючи, що спірна квартира на момент смерті спадкодавця не належала йому на праві власності, таке майно не входить до складу спадкового майна, внаслідок чого не може бути успадковане [PERSON], як спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Вимоги позову про усунення перешкод у користуванні квартирою є похідними від вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та про визнання права власності, отже не підлягають задоволенню. Інших підстав для визнання права користування квартирою та для вселення позивач не зазначив. При цьому суд враховує, що рішенням суду від 04.04.2014 року (а.с.188) задоволено вимоги [PERSON] та [PERSON] знято з реєстрації місця проживання у спірній квартирі. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed