Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Батуринської міської ради, третя особа - відділ Держземагенства у Бахмацькому районі про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та про визнання права власності на дві земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що він, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28.03.2008 року з [PERSON], придбав житловий будинок та земельну ділянку площею 0.16 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які розташовані в [ADDRESS]. Проте, при оформленні технічної документації на земельну ділянку, виявилось, що вона складається із двох земельних ділянок загальною площею 0.1340 га, із різним цільовим призначенням, які знаходяться за різною адресою, що не узгоджується з державним актом на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ 001648. У зв»язку з невідповідністю вищевказаного державного акта з технічною документацією на земельну ділянку в частині зазначення її площі, цільового призначення та місця розташування, позивач просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ 001648 та визнати за ним право власності на дві земельні ділянки. Ухвалою Бахмацького районного суду від 12.01.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON].в судове засідання не з»явилися, позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Батуринська міська рада та відділ Держземагенства уповноважних представників до суду не направили, причини неявки суду не повідомили, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; Батуринська міська рада не заперечує проти задоволення позову. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 28.03.2008 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбав у [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку площею 0.16 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які розташовані в [ADDRESS] (а.с.5). Право власності на вищевказаний будинок належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Бахмацькою держнотконторою від 25.11.1997 р. за № 1-4946 та зареєстрованого в Бахмацькій дільниці Прилуцького МБТІ від 25.11.1997 р. за № 303 та на земельну ділянку - на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ 001648, виданого 10.06.1998 року Батуринською селищною радою, згідно якого [PERSON] у приватну власність було передано земельну ділянку площею 0.16 га, яка розташована на території Батуринської селищної ради з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Як вбачається з витягу № 18539702 від 17.04.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Бахмацькою дільницею Прилуцького МБТІ, право власності на будинок, розташований в [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1330 від 28.03.2008 року. Згідно технічної документації на земельну ділянку, право власності на яку посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ 001648, виданим 10.06.1998 року Батуринською селищною радою і яку позивач на підставі договору купівлі-продажу придбав у [PERSON], вбачається, що дана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 0.0735 га, розташованої в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0.0605 га, розташованої в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Згідно коректурного листа відділу Держземагенства у Бахмацькому районі № 0615/10463 від 18.11.2014 року вбачається, що при встановленні меж власної земельної ділянки [PERSON] в натурі (загальною площею 0.1340 га) встановлено, що площа в державному акті на право приватної власності на землю (0.16 га) та цільове призначення земельної ділянки не відповідають виготовленій документації. Згідно повідомлення Батуринської міської ради № 03-07/374 від 19.12.2014 року вбачається, що при виготовленні державного акта на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ 001648, виданого 10.06.1998 року Батуринською селищною радою, допущено технічну помилку в частині зазначення цільового призначення земельної ділянки. У зв»язку з цим, позивач не може на даний час зареєструвати своє право власності на належні йому земельні ділянки в органах реєстраційної служби, оскільки, фактичне місце розташування земельних ділянок, їх площа та цільове призначення не співпадають з відомостями щодо вищевказаних характеристик, які містить державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ 001648, виданий 10.06.1998 року Батуринською селищною радою. Відповідно до положень статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Судом встановлено, що позивач правомірно набув земельну ділянку загальною площею 0.1340 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0.0735 га, розташованої в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0.0605 га, розташованої в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Проте, [PERSON] не може належним чином зареєструвати свої права на належні йому земельні ділянки, оскільки при виготовленні державного акта серії ЧН БЧ 001648, на підставі якого особа, яка продала позивачу земельні ділянки, мала на них право, допущено технічні помилки в частині зазначення площі земельних ділянок, їх цільового призначення та фактичного місця розташування. Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. У зв'язку з вищевикладеним та позбавленням можливості відновити порушене право позивача в позасудовому порядку, суд вважає його позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved