Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 20.09.1997 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області було зроблено відповідний актовий запис № 515 від 20.09.1997 року. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , який є малолітнім та постійно проживає з позивачем. Позивач зазначає, що з відповідачем розійшлися 28.12.2018 року, подружнім життям не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. Також стверджує, що дружина знайшла собі молодого співмешканця, з яким регулярно зраджувала під час шлюбу. З вище наведених підстав подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить інтересам сторін, шлюб носить суто формальний характер, оскільки жодних обов`язків подружжя жінка не несе. Шлюб розривають вперше. Доглядом та вихованням дітей повністю займається позивач, спорів про участь у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини немає, оскільки вони добровільно погодили, що син буде постійно проживати з батьком. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач не з`явився, однак, подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, просив шлюб розірвати та визначити місце проживання спільної дитини з батьком. Крім того, просив суд розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечила, місце проживання дитини просила визначити з батьком Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 20 вересня 1997 року було зроблено відповідний актовий запис за № 515. Від даного шлюбу між сторонами народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося, сторони втратили почуття один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства та побуту не ведуть. Спору щодо місця проживання дітей, поділу майна чи аліментів на утримання дітей між позивачем та відповідачем не має, оскільки дані питання між сторонами врегульовані в добровільному позасудовому порядку. Згідно зі ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, суд прийшов до переконання, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позов слід задовольнити, шлюб розірвати, місце проживання дитини визначити з батьком.

Outcome: approved