Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, з якої вбачається, що він, [PERSON] , [INFO] , в період з 01 грудня 2010 року працював на посаді тесляра 4-го розряду у структурному підрозділі «Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 27 лютого 2017р. між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу. Після повідомлення позивачем відповідача про вступ до рядів ЗС України останній всупереч чинного законодавства 07 квітня 2017 року звільнив позивача з посади тесляра 4-го розряду на підставі ч. 3 ст. 36 КЗпП України - у зв`язку з призовом на військову службу, про що було складено Наказ № 38/ос про припинення трудового договору та звільнення його з 07.04.2017 року. Він вважає своє звільнення з займаної посади незаконним та таким, що порушує його права. Тому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 38 о/с від 07.04.2017 року про припинення трудового договору, поновити його, [PERSON] , на посаді тесляра 4-го розряду у ВП «Криворізьке територіальне управління» ПАТ «Укрзалізниця» філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83\~472,28 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та уточнених позовах, письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладених у запереченнях на позовну заяву та уточнену позовну заяву. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р., яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п. 9 п. 1 Розділу ХІ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. ст. 12, 13\~ЦПК учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статей 55, 124\~Конституції України та ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 5 ЦПК України. Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 21\~КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У судовому засіданні встановлено, що з 01.12.2010 року [PERSON] працював у структурному підрозділі «Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді тесляра 4-го розряду. 27.02.2017 року між [PERSON] та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки (а.с. 8-11 копія контракту). 07.04.2017 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 36\~КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу (а.с. 6 копія наказу 38/ос від 07.04.2017 року). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої\~статті 119 цього Кодексу. Статтею 119\~частинами 1-3\~КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Згідно з частиною третьою вказаної статті, за працівниками,\~призваними на\~строкову військову\~службу,\~військову службу\~за призовом\~осіб офіцерського\~складу,\~військову службу\~за призовом\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період абоприйнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з частиною другою статті 2\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» проходження військової\~служби здійснюється\~громадянами України\~у добровільному\~порядку (за\~контрактом) або за призовом. Частиною другою статті 23 вказаного закону (чинної на час укладення контракту) передбачено, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки. Частиною другою статті 39\~вказаного Закону (чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту». З положень зазначених норм законів вбачається, що гарантії, передбачені частиною 3 статті 119\~КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, чи настання особливого періоду. Так, [PERSON] був призваний на військову службу 27.02.2017 року за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про оборону\~України» особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У листі Міноборони від 20.10.2016 року № 316/1/906 «Щодо дії особливого періоду» та у постанові Вищого адміністративного суду України у від 16.02.2015 року (справа № 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначено, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Також на час укладення позивачем контракту було чинне рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02.03.2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відповідно до примітки до статті 4\~Закону України\~«Про Раду\~Національної безпеки\~та оборони\~України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні. Тому суд вважає, що на час укладення контракту з позивачем існувала кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на час розгляду судового спору. Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частиною третьою статті 119 КЗпП України. Статтею 235\~КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд при розрахунку середнього заробітку керується статтею 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до розрахунку заробітної плати за січень 2017 року та лютий 2017 року, наданих відповідачем, заробітна плата позивача становить: -січень 2017 року 6\~225,91 грн. 20 робочих днів, -лютий 2017 року 5\~784,60 грн. 20 робочих днів. Розмір середньої заробітної плати за один робочий день дорівнює (6\~225,91 грн. + 5\~784,60 грн.) / (20 днів + 20 днів) = 300,26 грн. За період з 08.04.2017 року по 23.05.2018 року кількість робочих днів вимушеного прогулу становить 278 днів: -квітень 2017 року 14 днів, -травень 2017 року 20 днів, -червень 2017 року 20 днів, -липень 2017 року 21 день, -серпень 2017 року 22 дня, -вересень 2017 року 21 день, -жовтень 2017 року 21 день, -листопад 2017 року- 22 дня, -грудень 2017 року 20 днів, -січень 2018 року 21 день, -лютий 2018 року 20 днів, -березень 2018 року 21 день, -квітень 2018 року 19 днів, -травень 2018 року 16 днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює: 300,26 грн. х 278 робочих днів = 83\~472,28 грн. Згідно ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши всі надані сторонами по справі докази, як в сукупності, так і кожний доказ окремо, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог та вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ № 38 о/с від 07.04.2017 року про припинення трудового договору, поновити [PERSON] на посаді тесляра 4-го розряду у ВП «Криворізьке територіальне управління» ПАТ «Укрзалізниця» філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» та стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2017 року по 23.05.2018 року в розмірі 83\~472,28 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду. Тому суд вважає, що на підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави відповідно до ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~08.07.2011\~№ 3674-VI підлягає стягненню судовий збір у розмірі 834 грв. 72 коп. (1 відсоток ціни позову) майнова вимога, та 704 грв. 80 коп. + 704 грв. 80 коп. дві немайнові вимоги. Загальний розмір судового збору складе 2\~244 грв. 32 коп.

Outcome: approved