Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між ним та відповідачем було укладено шлюб 06.06.2009 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 465. В шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх кількох років сімейне життя поступово погіршувалось , що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу який існує формально і не відповідає інтересам сторін. Причина розірвання шлюбу - різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. За таких обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Позивач [PERSON] зазначив в підготовчому засіданні, що підтримує позов та просить задовольнити. Не заперечував щодо покладення на нього судових витрат. Відповідач [PERSON] не заперечував щодо вирішення справи по суті та розірвання шлюбу, оскільки визнає позов. Крім того, зазначила, що бажає після розірвання шлюбу і далі іменуватися прізвищем «[PERSON]», про що і зазначила у відзиві на позов. Також вказала на те, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливе та недоцільне, не відповідає бажанню сторін та їх інтересам. Також сторони в судовому засіданні вказали на те, що проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство та мають окремі бюджети приблизно 4 роки. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання [PERSON] позовних вимог в повному обсязі. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 06 червня 2009 року було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 465 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва наявною в матеріалах справи. Дружина отримала прізвище чоловіка - «[PERSON]». Від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO] , про що в Книзі народжень зроблено актовий запис № 2118. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать пояснення сторін позивач та відповідач проживають окремо однин від одного, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети протягом останніх чотирьох років. Також сторони не оспорювали ту обставину, що збереження шлюбу, який існує формально, не відповідає як їх інтересам так і інтересам дитини. Сторони пояснили в судовому засіданні, що переконані про неможливість і доцільність збереження шлюбу. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між ним та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні відповідач під час укладення шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» та бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище отримане під час його укладання. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на нього. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved