Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив припинити право власності відповідача на 4/25 часток квартири [ADDRESS], визнати право власності на цю частку за собою, як власником іншої 21/25 частки спірної квартири, присудивши на користь [PERSON] грошову компенсацію її вартості. В обґрунтування позивних вимог позивач послався на ті обставини, що частка відповідача є настільки незначною, що не може бути виділена в натурі, а за такого, квартира не може бути розділена між співвласниками. Він (позивач) неодноразово пропонував відповідачу вирішити питання мирним шляхом, зокрема, сплативши їй грошову компенсацію вартості частки, проте відповідач на будь-які пропозиції відповідає відмовою. В свою чергу, [PERSON] має інше житлове приміщення в центрі м. Миколаєва, яке використовує для власного проживання. Та обставина, що частка спірної квартири належить відповідачу, перешкоджає позивачу розпорядитись належним йому майном, а тому порушене право підлягає захисту у судовому порядку. Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 16, 183, 364, 365, 366 та ст. 392 ЦК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та її представник проти позову заперечували за його безпідставністю. Представник відповідача суду пояснила, що не вважає розмір ідеальної частки свого довірителя (4/25), на яку припадає більше 7 кв.м. спірного житла, незначним розміром. Крім цього, під час реального поділу квартири між співвласниками існує законодавчо визначена можливість відступити від розміру ідеальної частки будь-кого з них у бік збільшення або зменшення з визначенням розміру грошової компенсації яку має сплатити співвласник, який отримав майна більше від належної йому ідеальної частки. За твердженням представника відповідача, позивач також не довів суду того, що спірна квартира не може бути розділена або не може бути визначений порядок користування нею; що вона є неподільним майном та спільне користування сторонами цим житлом є неможливим, а також того, що припинення права власності [PERSON] на 4/25 часток квартири [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди її інтересам, або інтересам її сімї. [PERSON] суду пояснила, що не бажає втрачати своє право власності на частку у спірній квартирі, оскільки у такий спосіб вона бажає забезпечити житлом їх спільного з позивачем сина, чого не буде гарантовано у разі продажу спірної квартири. Судом неодноразово розяснювалось сторонам право заяви клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з приводу визначення можливості реального поділу квартири [ADDRESS], проте скористатись таким правом вони не побажали. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 03 лютого 2015 року, постановленого в цивільній справі № 22-ц/784/373/15, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (21/25 частка) та [PERSON] (4/25 часток). Згідно технічного паспорту на квартиру № 16 в житловому будинку № 52 по вул. Дзержинського в м. Миколаєві, виготовленого КП ММБТІ станом на 27 вересня 2013 року, ця квартира посімейного заселення, розташована на першому поверсі пятиповерхового будинку та складається з двох кімнат, житловою площею 32,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17.0 кв.м., 2-а кімната 15,6 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 0,7 кв.м., загальна площа квартири становить 46,9 кв.м. В силу ч. 1 та 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ст. 183 ЦК України речі є подільними та неподільними. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої з передбачених\~статтею 365 ЦК України\~підстави, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. В той же час, згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу абзацу 1 ч. 1, ч. 3 та 4 ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Частка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] становить 4/25 часток, і такий її розмір є незначним. Разом з цим, позивачем не представлено у передбаченому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що частка відповідача не може бути виділена в натурі. Як установлено судом спірна квартира розташована на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, а отже технічна та юридична можливості здійснити реальний виділ частки співвласника з такого майна обєктивно існують. Зазначений довід спростовує і те, що спірна квартира є неподільним майном, оскільки доказів протилежного суду не представлено. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спільне користування сторонами квартирою № 16 будинку № 52 по вул. Дзержинського в м. Миколаєві є неможливим. Так в справі відсутні будь-які відомості про те, що стосунки між сторонами є настільки напруженими, що таке призводить до виникнення систематичних сутичок, які унеможливлюють їх спільне користування своєю власністю. В справі наявні відомості про те, що [PERSON] фактично мешкає в іншому житловому приміщенні, а саме: квартирі [ADDRESS]. Разом з цим, доказів того, відповідач має на праві власності інше житло матеріали справи не містять, і про витребування таких доказів позивач клопотань не заявляв. За такого суд вважає, що позбавлення [PERSON] права власності на частку у майні завдасть істотної шкоди її інтересам, зокрема, виходячи з того, що внаслідок припинення права власності відповідача буде порушений принцип рівності прав співвласників. А правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Таким чином, позов задоволенню не підлягає, а попередній внесок, здійснений на виконання припису ч. 2 ст. 365 ЦК України підлягає поверненню позивачу. В силу ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed