Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування приміщенням будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником будинку [ADDRESS]. 20 листопада 2007 року між ним та матір'ю відповідача [PERSON] було укладено договір № 233 найму кімнати у вказаному будинку площею 29,7 м.кв. строком на 3 роки, на підставі якого [PERSON] та її дочка - відповідачка по справі [PERSON] 23.11.2007 року були зареєстровані проживаючими у згаданому будинку. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2012 року у цивільній справі №1620/2023/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], останню визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. Відповідач по справі виселилась з будинку разом зі своєю матір'ю в травні 2011 року. Реєстрація відповідача, яка не проживає у вищевказаному будинку, утворює перешкоду у здійсненні права позивача на користування та розпорядження майном, тому на підставі ст.ст. 167, 169 ЖК України позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування приміщенням згаданого будинку. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її законний представник - мати [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, оскільки на даний час немає можливості зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою. В той же час підтвердили, що не проживають у будинку позивача з 2011 року та дійсно проживають на квартирі за адресою, вказаною у позовній заяві. Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Полтавській області в судове засідання свого представника не направило, заперечень проти позову не подало, про час і місце судового розгляду повідомлене належним чином (а.с.27). Представник третьої особи Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як органу опіки і піклування Ревенчук С.Ю. у направленій до суду заяві заявою просила розглянути справу без її участі, при розгляді справи просила покладатись на розсуд суду, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини (а.с.28). Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його законного представника, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних обгрунтувань. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом, встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним власником будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 17.06.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2005 (а.с.5-6). 20.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №233 найму жилого приміщення, за умовами якого позивач надав [PERSON] в своєму будинку в користування кімнату, житловою площею 29,7 м2, строком на 3 роки (а.с.7). На підставі вказаного договору [PERSON] була зареєстрована проживаючою в згаданому будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с. 8-12). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2012 року у цивільній справі №1620/2023/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням встановлено, що після закінчення строку договору (строк якого закінчився 20.11.2010 року) сторонами він не продовжувався і відповідачка [PERSON] не проживає в будинку позивача з травня 2011 року, тому її визнано такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням (а.с.13). Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тому [PERSON], [INFO], також з травня 2011 року не проживає в будинку позивача, що визнано відповідачем та її законним представником у судовому засіданні та підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 09.06.2017 року (а.с.14). Згідно ст.168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. За змістом ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі викладеного суд вважає, що відповідачем втрачене право користування вказаним жилим приміщенням, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки позивач ні у позовній заяві ні під час судового розгляду справи не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved