Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 16.10.1993 року та мають неповнолітню доньку, проте сімейні стосунки припинено через відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на подружнє життя та бажання проживати разом, відновлювати сімейні відносини сторони не мають наміру, шлюб існує формально, примирення не можливо, а тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не зявився, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив розглянути справу без його участі в підготовчому засіданні, а також просив залишити судові витрати по фактично понесеним і не стягувати з дружини. Відповідач у судове засідання не зявилася, проте надала суду письмову заяву про визнання позову та просила розглянути справу без її участі в підготовчому засіданні, а також залишити прізвище без зміни. Відповідно ст.200 ч.3-4 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ОЛ №474125, яке видано Червоноярською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №7 (а.с.6). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОЛ №104909, яке видано Червоноярською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №2 (а.с.7). На даний час сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, сторони проживають окремо, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, примирення не можливо. На підставі викладеного та враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення позову до суду прийнято із усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст.142 ч.1 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., згідно квитанції № N1BL037530 від 13.12.2018 року, а тому судовий збір у сумі 352,40 грн. підлягає поверненню позивачу. Щодо решти судових витрат, а саме судового збору в сумі 352,40 грн., то вони судом не стягуються зважаючи на заяву позивача про залишення судових витрат по фактично понесеним.

Outcome: approved