Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», по якому просить визнати за ним право власності на 17/25 часток у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], право власності на 1991/2000 часток у праві власності на спірну квартиру, визнати за [PERSON] право на 9/2000 частки у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу без участі представника. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебували з 05.01.2001 у зареєстрованому виконкомом Шабівської сільради Білгород-Дністровського району, Одеської області шлюбі, актовий запис №1. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.07.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.26/ Під час шлюбу придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3013 /а.с.10/. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19620007 від 22.07.2008 року, а також довідки про належність нерухомого майна № 29560 від 22.07.2008 року, право власності на вище вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] /а.с. 22/. 22 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6653391 від 22.07.2008 року, за яким останньому було надано кредит в сумі 25000,00 дол. США для придбання квартири [ADDRESS] /а.с.11-18/ В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 6653450 від 22.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3031 /а.с. 19-21/. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно частини 4 статті 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. За частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2013 року в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, в тому числі отриманих від продажу квартири [ADDRESS] суд оцінює критично, так як на момент відчуження квартири дружина продавця [PERSON], своєю заявою, посвідченою приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 22 липня 2008 року за р. № 5265, дала згоду на продаж вказаної в договорі квартири, яка є їх спільною сумісною власністю з продавцем, [PERSON], як така, що набувалася у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 червня 2004 року, спірне житло придбано в період шлюбу між сторонами. Надані позивачем договори цільового дарування грошових коштів від 22.05.2004 року, 13.06.2004 року, 05.06.2004 року, 29.05.2004 року, 19.06.2004 року не можуть слугувати належними доказами, оскільки не можливо ідентифікувати, що саме за отримані позивачем кошти в дарунок здійснювалось придбання спірної квартири. За вказаного, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed