Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. 18.1.2018 року наказом головного управління Національної поліції у м. Києві за № 41о/с позивача було звільнено зі служби в поліції згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». 14.06.2018 р. Окружним адміністративним судом м. Києва винесено рішення, яким частково задоволено позов [PERSON] про до Головного управління національної поліції у м. Києві про поновлення на роботі. [PERSON] поновлено на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції в м. Києві з поновленням та виплатою всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до посади, спеціального занята вислуги за час вимушеного прогулу з 19 січня 2018р. по день поновлення на роботі, зарахувавши час вимушеного прогулу у загйоальний строк служби в поліції. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві та зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві виплатити грошову та речове забезпечення за встановленими нормами відповідно до посади позивача, спеціального звання та вислуги за один місяць. Рішення набрало чинності 22.11.2018 р. Головним управлінням Національної поліції у місті Києві 11.07.2018 р. позивача поновлено на службі в поліції та виплачено грошове забезпечення за один місяць у сумі 10 200,00 грн. Не дивлячись на те, що 22.11.29018 р. рішення суду набрало законної сили, грошове забезпечення з 19 січня 2018 р. по день поновлення на роботі виплачено не було. Позивачем 15.01.2019 р. направлено запит до відповідача на отримання інформації про розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. 25.01.2019 р. [PERSON] отримав відповідь Головного управління Національної поліції в місті Києві, з якої вбачається, що до розрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу входить лише посадовий оклад, звання та % надбавка за вислугу років на загальну суму 34 336,76 грн. 30.01.2019 р. відповідач виплатив позивачу грошові кошти у розмірі 24 136,76 грн. Проте, згідно довідки з Пенсійного фонду України від 06.02.2019 р. заробітна плата позивача за листопад 2017 р. становила 10 345,40 грн., за грудень 2018 р. - 13544,70 грн. За розрахунком, зробленим відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р., розмір грошового забезпечення, що його має бути сплачено за час вимушеного прогулу становить 66 550,77 грн. Отже з урахуванням виплаченої суми у розмірі 34 336,76 грн. з відповідача підлягає стягненню 32 21401 грн. Крім того, такі дії Головного управління Національної поліції у місті Києві завдали позивачу моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює у суму 10000,00 грн. 13.05.2019 р. у даній цивільній справі відкрито провадження, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення де зазначено наступне. Окружним адміністративним судом 14.06.2018 р. було частково задоволено позов [PERSON] і зокрема, зобов`язано відповідача виплатити позивачу всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади за час вимушеного прогулу. Позивач не погодився з нарахованою відповідачем сумою, проте, у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення Окружним адміністративним судом було відмовлено. Суд вважає, що виплата передбаченого чинним законодавством грошового забезпечення за час вимушеного прогулу має відбуватися саме відповідно до посади позивача, спеціального звання та вислуги, як і було нараховано Головним управлінням. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимогу зв`язку із відсутністю правових підстав для задоволення вимог про стягнення. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 14.06.2018 р. Окружним адміністративним судом м. Києва частково задоволено позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у місті Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправними та скасовано: наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18.01.2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління національної поліції у місті Києві» в частині начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції [PERSON] про накладення адміністративного стягнення у вигляді звільнення зі служби»; наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18.01.2018 р. № 41о/с в частині звільнення капітана поліції [PERSON] , начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». [PERSON] поновлено на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві з поновленням та виплатою йому всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади, спеціального звання та вислуги за час вимушеного прогулу з 19 січня 2018 року по день поновлення на роботі, зарубавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в поліції. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції, виплати грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до посади, спеціального звання та вислуги за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Як встановлено в судовому засіданні рішення Окружного адміністративного суду м. Києва набрало законної сили після розгляду 22.11.2018 р. Шостим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у м. Києва. 11.07.2018 року наказом № 672 о/с Головного управління Національної поліції у місті Києві [PERSON] поновлено на службі в поліції та виплачено грошове забезпечення у розмірі 10 200,00 грн. Як вбачається з відповіді Головного управління Національної поліції у місті Києві за № П-13/125/30/01-2019 від 25.901.2019 року грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 34 336,76 грн. Разом з тим, і це не заперечується представником відповідача 30.01.2019 року на банківський рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у розмірі 24 136,76 грн. Як свідчать матеріали справи, не погодившись із таким розрахунком позивач звернувся до відповідача 07.02.2019 р. з заявою якою наголосив на порядок та норми чинного законодавства згідно яких проводиться обчислення середньої заробітної плати та просив здійснити перерахунок грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, звання,% надбавки за вислугу років та постійної надбавки (премії), зважаючи на вимоги постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Дана вимога позивача залишена відповідачем поза увагою, що не заперечувалось представником Головного управління у судовому засіданні. Позивач [PERSON] зазначив, що порушення його прав призвело і до моральної шкоди, яка підлягає компенсації поряд зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32 214,01 грн. В свою чергу представник відповідача наголошує на дотриманні Головним управлінням вимог чинного законодавства України та виконанні рішення Окружного адміністративного суду м. Києва. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, відповідно до положень ст. 236 КЗпП України. Так, як свідчить довідка Пенсійного фонду України від 06.02.2019 р. заробітна плата позивача за останні два повних календарних місяців роботи, я, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата (звільнення 18.01.2018 р.) становить: за листопад 2017 року - 10 345,40 грн. та грудень 2017 року - 13 544,70 грн. Суд погоджується з твердженнями позивача, що розрахунок грошових сум, які підлягають виплаті незаконно звільненому працівнику, а саме середній заробіток за час вимушеного прогулу має розраховуватись відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з відповідними змінами та доповненнями. Крім того, суд погоджується з розрахунком наданим [PERSON] відповідно до якого розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить 66 550,77 грн., зважаючи на те що його здійснено з огляду на норми вищезазначеної Постанови. Так, середньоденна заробітна плата позивача складає 568,81 грн. (10 345,40 грн. + 13 544, 70 грн. / 42 (кількість робочих днів у листопаді та грудні 2017 р.), в свою чергу період вимушеного прогулу з 19.01.2018 року по 10.07.2018 р. 117 становить робочих днів - 568,81Х117 = 66 550,77 грн. При цьому суд не може покласти в основу рішення доводи представника відповідача викладені у поясненнях, зважаючи на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.06.2018 р., яке набрало чинності було зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві виплатити позивачу передбачене чинним законодавством грошове та речове забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади за час вимушеного прогулу. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми у розмірі 32 214,01 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу. Разом з тим, суд приходить до висновку відмову у задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди, з огляду на таке. Приписами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Доказами, в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПУК України, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватись на припущеннях. Проте, зазначаючи про наявність моральної шкоди, [PERSON] в судовому засіданні не довів в чому саме полягає зазначена шкода. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial