Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті та просить суд встановити факт, що [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), [INFO] , уродженка міста Горлівка Донецької області, померла [INFO] , місце смерті Україна Донецька область, Центрально-міський р-н, м. Горлівка; встановити факт, що на момент смерті [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), [INFO] , уродженки міста Горлівка Донецької області, померлої [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] , ніхто не проживав. Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO]. [PERSON] (прабабуся заявника), яка проживала за адресою: [ADDRESS] померла . Після смерті було видано свідоцтво про смерть, видана Горлівським міським відділом ЗАГС ГР Палати міністерства юстиції ДНР, актовий запис № 978. Однак, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив заявнику в державній реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. В судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, представник заявника надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання представник зацікавленої особи не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що заява є частково обґрунтованою, є частково доказаною, тому підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що Управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видана заявнику довідка від 06.04.2016 р. № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.8). Згідно зазначеної довідки заявник зареєстрований у [ADDRESS] залишилася проживати прабабуся заявника [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), [INFO] . В підтвердження споріднення заявником надано свідоцтва про народження та свідоцтво про одруження (а.с.9,10,11,12,15) [INFO] р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видана Горлівським міським відділом ЗАГС ГР Палати міністерства юстиції ДНР, актовий запис № 978 (а.с.16). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21.07.2018 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Горлівка, Донецької області (а.с.17). Відповідно до письмової довідки, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] , проживала в [ADDRESS] , померла [INFO] (а.с.19). 06.05.2011 року [PERSON] було складено заповіт на ім`я [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Фоменко О . М . (а.с.20). що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 26857655 від 06.05.2011р. (а.с.21). Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив заявнику в державній реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до положень ч.2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р м. Горлівка Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За змістом наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області . Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно з ч. 2 ст. 219 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Як роз`яснено у п. п. 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Проведення державної реєстрації смерті прабабусі заявника не вбачається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті [PERSON] Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 та ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Стосовно вимог заявника про встановлення факту, що на момент смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Горлівка Донецької області, померлої [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] , ніхто не проживав, суд вважає, що слід відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, про те, що заявником не надано суду доказів в обґрунтування вищевказаної вимоги, тому враховуючи викладене вищезазначені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: partial