Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що надав [PERSON] позику в розмірі 10000,00 грн для здійснення останнім підприємницької діяльності. Даний факт підтверджується розпискою від 20.10.2011 року. Оскільки відповідачем не було повернуто грошові кошти в строк зазначений в розписці, [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 10000,00 грн, суму процентів в розмірі 2167,95 грн, суму втрат від інфляції в розмірі 1270,00 грн, суму 3% річних в розмірі 581,09 грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав частково та пояснив, що основну суму позики в розмірі 10000,00 грн відповідач повернув, однак при цьому зазначив, що надавав [PERSON] більше коштів ніж вказано у розписці. Відповідач в судовому засіданні подав заяву в якій зазначив, що позику в розмірі 10000,00 грн позивачу повернув, щодо іншої частини позовних вимог заперечує частково. Також зазначив, що він визнає нанесення позивачу моральної шкоди за несвоєчасне погашення боргу в розмірі 3000,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до розписки від 20.10.2011 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 10000,00 грн та зобовязався повернути до 26.09.2012 року (а.с.10). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статтею 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяте на себе зобовязання та допустив порушення зобовязання щодо повернення грошових коштів у вказаний в розписці строк. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст. 1048 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 1 частиною 2 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що договір позики вважається без процентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Судом було встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 10000,00 грн на здійснення підприємницької діяльності. Даний факт відповідач не заперечував. Таким чином, враховуючи положення ст. 1048 ЦК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення суми процентів в розмірі 2167,95 грн задовольнити. Щодо стягнення 3% річних в сумі 581,09 грн та інфляційні втрати в розмірі 1270,00 грн на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 27.09.2012 року по 03.09.2014 року. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційні втрати підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00грн, суд вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні позивач пояснив, що він є інвалідом 2 групи. В 2001 року отримав важку черепно-мозкову травму у ДТП, дружина та син хворі на цукровий діабет 1 типу інсуліно залежні. Оскільки відповідач не повертав борг, позивач та його сімя були не в змозі купувати собі хороші ліки. Пунктом 3 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено моральна шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу другого п.5 постанови пленуму ВСУ №4, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач в судовому засіданні визнав завдання моральної шкоди позивачу на суму 3000,00грн, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial