Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] У вказаному будинку зареєстровані за згодою попереднього власника відповідачі, які в ньому не проживають з дня набуття позивачем права власності на вказаний будинок, а саме з 2001 року. На даний час місцезнаходження їх не відоме, особистих речей в будинку не мають, вони не є членами сім'ї позивача та їх перебування на реєстраційному обліку ускладнює реалізацію права власності позивача на своє майно. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи, що позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.12.2001 року, та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2005 року. В даному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (згідно записів домової книги). Відповідачі у вказаному будинку не проживають, не є членом сім'ї позивача, особистих речей в ньому не мають, в утриманні житла, оплаті послуг участі не приймають. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідачі не є членами сім'ї позивача та не проживають у його будинку з 2001 р., а відтак тратили право користування зазначеним майном. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved