Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Фонду соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Станично-Луганського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити недоотримані страхові виплати. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] зазначив, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилася спадщина на майно, а саме на грошові кошти недоотриманих страхових виплат (регресу) та грошові кошти у вигляді пенсійних виплат, які були нараховані, але не виплачені померлій за життя Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування України. Спадкоємцем усього зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є позивач. Оскільки, позивач є спадкоємцем першої черги по закону та спадкоємцем за заповітом, позивач звернувся до державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області з заявою про прийняття спадщини після своєї матері. Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області була відкрита спадкова справа № 319/2018 від 12.09.2018. Грошові кошти у вигляді пенсійних виплат, які належали матері, але не були отримані за її життя виплачені позивачу в повному обсязі Пенсійним фондом України, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2019 року, виданого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області. Мати позивача [PERSON] з 03.04.2003 року перебувала на обліку та отримувала щомісячні страхові виплати, які були призначені їй безстроково у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Стаханов Луганської області як особа, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві. Щомісячні страхові виплати мати не отримувала з травня 2014 року, у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, в тому числі міста Ірміно міста Кадіївка (Стаханов) Луганської області. Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області було направлено запит до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 1277/02-14/319/2018 від 05.11.2018 (надалі Фонд) щодо суми недоотриманих страхових виплат (регресу) померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . На даний запит Фонд надав відповідь від 12.11.2018 р. № 4863/03-3 Державному нотаріусу Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області, в якому вказав. «Заборгованість по страховим виплатам перед особою, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] , відсутня. У зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину за заповітом на одержання страхових виплат (регресу), які належали [PERSON] , але не були нею одержані за життя з моменту припинення виплат по 26 червня 2018 року (по день смерті) Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області, не видавалось». У своїй відповіді за № 1175/03-3 від 06.03.2019 на адвокатський запит Фонд повідомив, що [PERSON] перебувала на обліку з 03.04.2003 та отримувала щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Стаханові Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території. Відділенням у м. Стаханові не було здійснено переміщення у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження відповідно до постанови КМУ «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 року № 595, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні м. Стаханов було припинено з 01.12.2014 року. Всі справи про страхові виплати потерпілих (членів їх сімей) залишились у відділеннях на тимчасово окупованій території. Сума страхових виплат [PERSON] станом на 01.12.2014 року складала 1423,44 грн. [PERSON] не зверталася із заявою про виплату раніше нарахованих, але не виплачених страхових виплат до відділень виконавчої дирекції Фонду, які розташовані на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. У зв`язку з чим відділенням було нараховано, але не виплачено суми страхових виплат за період з 01.05.2014 р. по 30.11.2014 р. [PERSON] на загальну суму 9964,08 грн. Спадкоємець не має права на отримання страхових коштів з 01.12.2014 року по день смерті - [INFO] , оскільки вказані суми не нараховувались та не входять до складу спадщини. Фонд у відповіді від 12.11.2018 р. № 4863/03 надав інформацію, що не відповідає дійсності, вказавши, що заборгованість по страховим виплатам перед особою, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] , відсутня, хоча на адвокатський запит Фонд відповів про те, що було нараховано, але не виплачено суми страхових виплат за період з 01.05.2014 по 30.11.2014 [PERSON] на загальну суму 9 964,08 грн. Таким чином, на думку позивача, Фонд грубо порушив його законні конституційні права у сфері соціального страхування та права на спадкування, які не можуть бути звужені іншими законами або підзаконними актами. У поданому позові позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Фонду соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області та Станично-Луганського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті щомісячних страхових виплат особі, і мала право на страхові виплати у разі смерті потерпілого за період з 1 травня 2014 року до 26 червня 2018 року. Зобов`язати Фонд соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області та Станично-Луганське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області солідарно виплатити [PERSON] щомісячні суми страхових виплат, які підлягали виплаті його матері - [PERSON] , [INFO] , за життя, та залишились недоотриманими у зв`язку з її смертю, з 1 травня 2014 року до моменту її смерті - [INFO] . На виконання ухвали суду від 24.09.2019 року представником відповідача - Фонду соціального страхування України до суду подано відзив на позов, згідно з яким відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що по-перше, відповідач 1 - Фонд соціального страхування України, як юридична особа, не здійснює: призначення, нарахування та проведення страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання і особам, які мають право на виплати у разі смерті потерпілого. Тобто позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду та солідарного стягнення з Фонду сум щомісячних страхових виплат є необґрунтованими, адже Відповідач 1 не наділений повноваженнями щодо розгляду справи про страхові виплати, прийняття рішення про страхові виплати та відшкодування шкоди, а тому не порушував та не міг порушити права та інтереси Позивача. По-друге, відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1105-XIV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселились з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визнаються Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що особі, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві [PERSON] не нараховані щомісячні страхові виплати за період з 01.12.2014 до 26.06.2018 (дата смерті), [PERSON] не набула права на ці страхові виплати. Враховуючи викладене, спадкоємець [PERSON] не має права спадкування зазначених страхових виплат, оскільки ці виплати не входять до складу спадщини. На виконання ухвали суду від 24.09.2019 року представником відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до суду подано відзив на позов, згідно з яким відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, особа, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві [PERSON] , перебувала на обліку та отримувала щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Стаханові Луганської області (далі - відділення), яке зараз знаходиться на тимчасово окупованій території. Відділенням не здійснено переміщення з тимчасово окупованої території в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у відділенні припинено з 01.12.2014. Виплати призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням; за період з 01.12.2014 до 26.06.2018 щомісячні страхові виплати [PERSON] не нараховані. Оскільки особа, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві [PERSON] не скористалась порядком реалізації своїх прав, до органів Фонду на підконтрольній українській владі території після 01.12.2014 року не зверталась, будь-якої інформації не запитувала, доказів переміщення з окупованої території не надавала, відсутні й правові підстави для нарахування їй страхових виплат за період з 01.12.2014 по день смерті. Крім того, Станично-Луганське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області є відокремленим підрозділом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, яке створене без права юридичної особи. Станично-Луганське відділення не має адміністративної процесуальної правоздатності та входить до структури юридичної особи - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив їх задовольнити. Представник відповідача Фонду соціального страхування України в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі у зв`язку з введенням в Україні режиму надзвичайної ситуації через поширення коронавірусу. Представник відповідача Станично-Луганського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.10.1966, [PERSON] (російською мовою) народився [INFO] у місті Кадіївка Луганської області, актовий запис № 1601. Бактьком якого вказаний [PERSON] (російською), а матір`ю - [PERSON] (російською). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.08.2018 Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Голубівка Луганської області, актовий запис 1443. Згідно з копією заповіту від 12.02.2013, посвідченого приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Плоткіною Л.А., [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, сину [PERSON] , [INFO] . Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54984015 від 04.02.2019, 04.02.2019 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину, номер в реєстрі 2-03, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . Згідно з відповіддю Управління виконавчої дирекції фонду у Луганській області № 4863/03-3 від 12.11.2018 державному нотаріусу Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Чиркіній Т.Д., заборгованість по страховим виплатам перед особою, яка мала право на страхові виплати в разі смерті потерпілого на виробництві [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за заповітом, а саме права на отримання спадкового майна після смерті його матері. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, є конституційним правом громадянина України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначав відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Відповідно до ст. 28 Закону № 1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ). Відповідно до статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 16/98-ВР) виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено, якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами. Відповідно до статті 38 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації). Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706- VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом. До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. 01 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України (далі - КМУ) прийняв постанову № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою (у редакції постанови КМУ від 08 липня 2015 року № 471) установлено: особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення АТО або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів. Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки. Крім того, 05 листопада 2014 року КМУ прийнято постанову № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами КМУ від 12 грудня 2014 року № 715, від 12 серпня 2015 року № 615, від 26 серпня 2015 року № 636, від 30 вересня 2015 року № 788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. 07 листопада 2014 року КМУ прийняв постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок). Відповідно до пункту 3 постанови КМУ від 07 листопада 2014 року № 595 (зі змінами внесеними згідно з постановами КМУ від 11 березня 2015 року № 109, від 08 квітня 2015 року № 239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що в разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Також за пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 11 грудня 2014 року правління Фонду на виконання постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 531 прийняло постанову № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції». Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції. Як зазначено в пункті 1 цього Порядку, він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення). Відповідно до пункту 2 цього Порядку особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону № 1706-VII. Ураховуючи викладене, постанови КМУ № 531, 637 та 595, а також постанова Правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселялися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти регулюють особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, тобто особам, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції. Крім того, такі підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц. Аналіз наведених вище норм матеріального права дає можливість суду дійти висновку про те, що суми страхових виплат, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень, а норми закону, які регулюють виплату страхових виплат не більше ніж за три роки до дня звернення, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлої особи тих сум, які перейшли у спадщину. З огляду на викладене вище, оскільки страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а відсутність у померлої [PERSON] статусу внутрішньо переміщеної особи та не отримання нею за життя нарахованих страхових виплат за період з 01.05.2014 року по 30.11.2014 року не є підставами для відмови у виплаті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом цих страхових виплат, а також не є підставами для не нарахування та виплати страхових виплат за період з 01.12.2014 до 26.06.2018, суд доходить висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, як вбачається із Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 14.12.2017 року № 64, а саме згідно з пунктом 1.1 - Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із цим статутом. Тобто, виконавча дирекція Фонду, як постійно діючий виконавчий орган правління Фонду соціального страхування України, не наділена повноваженнями щодо формування та/або поновлення страхових справ, призначення та/або поновлення страхових виплат, адже виконує лише організаційну функцію відповідно до Положення про виконавчу дирекцію Фонду. Крім того, як було встановлено у судовому засіданні з матеріалів справи, Станично-Луганське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області є відокремленим підрозділом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, яке створене без права юридичної особи. Станично-Луганське відділення не має адміністративної процесуальної правоздатності та входить до структури юридичної особи - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями щодо розгляду справи про страхові виплати, прийняття рішення про страхові виплати та відшкодування шкоди. Отже, оскільки Фонд соціального страхування України, а також Станично-Луганське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області є у цій справі неналежними відповідачами, яких не стосуються позовні вимоги позивача [PERSON] , суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Фонду соціального страхування України, Станично-Луганського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити недоотримані страхові виплати відмовити. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті щомісячних страхових виплат особі, яка мала право на страхові виплати у разі смерті потерпілого та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON] , не отримані за життя страхові виплати за період з 01 травня 2014 року по 26 червня 2018 року з урахуванням коригуючого коефіцієнту. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768, 40 грн.

Outcome: partial