Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з листопада 2000 року по 23 лютого 2017 року. Поділити домоволодіння 16 по вул..Радійсній в м.Марганець шляхом зміни правового статусу домоволодіння на спільну часткову власність [PERSON]І, та [PERSON] визнавши за сторонами ідеальні частки у вищевказаному домоволодінні в розмірі ? частини домоволодіння за кожним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що з листопада 2000 року він з [PERSON] проживав разом, однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя, тобто проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка до 23 лютого 2017 року. 27 жовтня 2003 року у сторін народився спільний син. 18 січня 2006 року вони спільно придбали домоволодінні по вул..Радісній 16 в м.Марганець, який оформлено на відповідачку. В подальшому робили ремонтні роботи в будинку, що підтверджується копіями товарних чеків на придбання будівельних матеріалів. В звязку з цим вважає, що будинок належить їм на праві спільної сумісної власності та йому належить ? частка зазначеного будинку. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач суду пояснив, що з відповідачкою він познайомився в 2000 році, а проживати разом з нею як чоловік та дружина почав з листопада 2000 року в м.Москва, де вони перебували на заробітках. В 2003 році народився син. Батьки запропонували придбати будинок в м.Марганець, по сусідству з ними. За спільні кошти купили будинок 16 по вул..Ленградській (Радісній) в м.Марганець, оформили документи на відповідачку, оскільки він громадянин [PERSON]. Після придбання будинку, він розібрав його та почав будувати новий. В період з 2011 року по 2014 рік відбував покарання. Поїхав до м.Москва, де було засуджено відповідачку, їздив до неї на побачення, забирав речі, вона надавала дозвіл на вивезення(ввезення) сина. В 2006 році в м.Марганець не був. Після повернення в м.Марганець робив в будинку ремонт. На теперішній час будинок, який купувався в 2006 році розібраний та там будується новий, який не введено в експлуатацію. Уточнювати чи змінювати позовні вимоги не буде. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Відповідач надала суду пояснення, відповідно до яких з [PERSON] вона познайомилася у 2000 році, поїхали разом до м.Москва на заробітки. Три тижні проживали в машині, потім вона влаштувалася на роботу, зняла квартиру. Квартиру знімала з 2001 року по 2013 рік. В 2003 році народила дитину. [PERSON] весь час вживав наркотичні засоби, займався контрабандою наркотиків, за що був засуджений. Будинок придбав батько, вона ніякого відношення до нього не мала, оскільки приїздила на Україну один раз в рік. З дитиною в м.Москва з 6 місяців до 3 класу була няня. Спільного бюджету не було, майна спільного не було, оскільки [PERSON] ніколи не працював, їздив то до [PERSON], то до України. З 2005 року у неї інший чоловік [PERSON] Довіренність на отримання майна після засудження видавала [PERSON], оскільки згідно свідоцтва про народження він батько дитини, а її батьки проживали на Україні, більше в Росії у неї родичів не було. З 26 липня 2013 року по 31 січня 2017 року відбувала покарання. Про приїзду в м.Москва [PERSON] іноді ночував у неї, оскільки він батько дитини, але спільного господарства не було. Будинку 16 по вул..Ленінградській в м.Марганець не існує, в 2006 році сталася пожежа, все згоріло. На даний час там недобудований новий дім, який не введено в експлуатацію. [PERSON] проживає в гаражі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України ( в редакції 2003 року), суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Кодексом про шлюб та сім'ю (в редакції 1969 року), який був чинний до 01.01.2004 року, такі правовідносини, як проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу передбачені не були, тому вимоги щодо встановлення факту проживання сторін в перід з листопада 2000 року по 01.01.2004 року не ґрунтуються на нормах закону. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 60 ч. 1 СК України, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Правовим висновком, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, визначено, що: «При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.» За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, з вищенаведених норм права вбачається, що головною передумовою поділу майна подружжя, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі є встановлення самого факту проживання сторін однією сім'єю, визначення періоду часу з якого сторони проживали однією сім'єю та встановлення, чи придбано майно, про поділ якого заявлено стороною в цей період. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] є власником будинку 16 з господарським спорудами по вул.Ленінградській в м.Марганець, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 18 січня 2006 року. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується сторонами з 2000 року вони в м.Марганець проживали періодично на час відпустки, інший час постійно проживали в м.Москва; в період часу з 2011 року по 2014 рік [PERSON] відбував покарання; з 26 липня 2013 року по 31 січня 2017 року [PERSON] відбувала покарання за вироком Тверського районного суду м.Москви. Доказів того, що в м.Москва сторони проживали разом, вели спільний бюджет та господарство, суду не надано. З період з 2011 року по лютий 2017 року сторони не могли спільно проживати оскільки кожен з них відбував покарання повязане з позбавленням волі. Свідки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що проживають по сусідству із буд.16 по вул..Ленінградській в м.Марганець, бачили, що [PERSON] приїздила з [PERSON], мають спільну дитину. [PERSON] часто їздив до м.Москва, [PERSON] приїздила рідко. [PERSON] проводив ремонтні роботи, зараз будинок, який купувався розібраний. Щодо ведення спільного господарства, спільного бюджету не відомо. Свідок позивача [PERSON] суду показав, що знайомий із [PERSON] після придбання будинку, оскільки виконував ремонтні роботи. Бачив, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були як у чоловіка та дружини. Вони радились з приводу ремонту, придбанням будівельних матеріалів. [PERSON] був в м.Марганець, відповідачка в Росії. Матір відповідачки [PERSON] називав тещею. Свідок відповідача [PERSON] суду показав, що є батьком відповідачки, з [PERSON] донька познайомилась в 2000 році, поїхала в м.Москва, там працювала, зняла квартиру. З ким відповідачка проживала в м.Москва йому не відомо. Батьком дитини записано позивача. Будинок 16 по сусідству з їхньою садибою, господаря засудили та перед відбуттям покарання він продавав будинок. Він передав кошти 1500 доларів США, попередній власник оформив довіреність на дружину [PERSON] Відповідачка в основному приїздила в м.Марганець одна, не більше одного разу на рік. Ремонтом будинку займались всі, [PERSON] розібрав будинок повністю, зараз будинку немає. [PERSON] ремонтував, оскільки у них спільна дитина. Про життя сторін в м.Москва йому нічого не відомо. Свідки відповідача [PERSON], [PERSON] суду показали, що знають, що будинок купував [PERSON], своїй донці [PERSON]. Відповідачка приїздила не часто в м.Марганець, постійно була в м.Москва, передавала кошти на будівництво, позивач приїздив сам, гостював у батьків відповідачки. Свідок [PERSON] суду показав, що з лютого 2005 року проживав в м.Москва з [PERSON], [PERSON] знає як батька дитини відповідачки, приїздив побачитись з дитиною один раз на 3-4 місяці, в цей період він проживав в іншому місці. Зазначені покази свідків не дають підстави вважати, що сторони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, в розумінні ст..3 Сімейного кодексу України, в період з 01 січня 2004 року по 2011 рік (час з якого [PERSON] відбував покарання). Пояснення [PERSON] від 23 лютого 2017 року, які нею надані при складані протоколу про адміністративне правопорушення , суд не приймає до уваги, оскільки згідно них вона з [PERSON] співмешкала в м.Марганець в будинку 16 по ул. Ленінградській в період часу з 2000 року по 2007 рік, в 2007 році відносини розірвані та вона поїхала до Російської Федерації, а [PERSON] залишився в м.Марганець, а в судовому засіданні вони спростовуються показами сторін, свідків. Крім того, ст..3 СК України передбачає не тільки умову спільного проживання, а необхідність бути пов'язаним спільним побутом, мати взаємні права та обов'язки. Таким чином, факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу саме у період з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2017 року не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. У зв'язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що будинок придбаний в період, коли сторони по справі не проживали однією сім'єю як чоловік та дружина, а тому зазначене майно не є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності, а тому вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про поділ будинку та визнання за позивачем права власності на ? частину будинку відмовити. При цьому суд не вважає за необхідне встановлювати обставини придбання спірного майна, тобто встановлювати за чиї кошти воно було придбане, оскільки встановлення даних обставин, виходячи із характеру та підстав позовних вимог, не можуть бути використані як належні докази, що мають значення для вирішення даної справи. Посилання позивача на ті обставини, що за його кошти придбане житло було значно поліпшене, на підтвердження чого ним були надані квитанції на придбання відповідних матеріалів та виконаних робіт, в даному випадку не може бути підставою для задоволення позову про розподіл майна у визначених позивачем рівних частках, оскільки позивачем не надано суду належних доказів (висновок експерта тощо), які б визначили який розмір виконаних ним поліпшень становить в загальній вартості оспорюваного будинку.

Outcome: dismissed