Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля, стягнення грошової суми за пошкодження автомобіля та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 04.09.2015 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля з розстроченням платежу автомобіля Renault 25 1986 року випуску. Відповідно п.6.2 договору відповідач мав сплачувати за автомобіль згідно графіка кожного місяця не пізніше 30 числа. Відповідач умови договору не виконував, не робив оплати згідно графіка вказаного в договорі, ним були зроблені лише дві оплати у вересні та жовтні 2015 року. В листопаді 2015 року не зробив оплати, на його телефонні дзвінки не реагував та не відповідав. 30 грудня 2015 року він своїми силами вилучив автомобіль у відповідача, та запропонував останньому розрахуватись з остатком суми боргу та забрати автомобіль. Після користування автомобілем відповідачем [PERSON] автомобіль було оглянуто та виявлено, що він потребує ремонту, та заміни багатьох деталей, що підтверджено актом огляду автомобіля на СТО і по оцінці фахівців вартість ремонту автомобіля складає близько 25\~000 гривень. Противоправними діями відповідача [PERSON] йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем його законних претензій, що привело до душевних страждань. Вартість моральних відшкодувань він оцінює в 20\~000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що в травні 2008 року поза довіреності придбав у [PERSON] автомобіль Renault 25, 1986 року випуску. Даний автомобіль на себе не оформляв. 04.09.2015 року згідно договору купівлі-продажу автомобіля з розстроченням платежу вказаний автомобіль продав відповідачу [PERSON]. При оформленні договору [PERSON] сплатив йому за автомобіль одноразово 16\~000 гривень, залишок суми боргу повинен був сплачувати до 30 числа кожного місяця до погашення боргу. При виконанні умов договору відповідач лише в жовтні 2015 року виконав свої зобовязання, а за листопад та грудень 2015 року оплати за автомобіль не проводив, на його телефонні дзвінки не відповідав, тому 30 грудня 2015 року його товариш за його проханням забрав автомобіль у [PERSON] і даний автомобіль знаходиться на СТО. В звязку з тим, що за час експлуатації автомобіля [PERSON] недбайливо відносився до транспортного засобу, чим спричинив автомобілю шкоду, яка згідно оцінки спеціалістів складає біля 25\~000 гривень. В звязку з тим, що [PERSON] своїми діями невиконання умов договору спричинив йому душевні страждання, примусив звертатись до суду. Просить у відшкодування стягнути з відповідача кошти в сумі 20\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Відповідач [PERSON] позовних вимог [PERSON] не визнав і суду пояснив, що дійсно у вересні 2015 року згідно договору купівлі-продажу придбав у розстрочку автомобіль Renault 25, 1986 року випуску. При оформленні договору сплатив позивачу 16\~000 гривень, залишок суми боргу зобовязувався сплачувати згідно графіка вказаного в договорі. Однак в звязку з народженням дитини у нього в сімї виникли негаразди і він зміг здійснити оплату за листопад та грудень 2015 року. Пошкоджень автомобіль за час коли він його експлуатував не було. Тільки за свій рахунок здійснив капітальний ремонт двигуна. 30 грудня 2015 року позивач силою забрав у нього автомобіль не відшкодувавши кошти в сумі 16\~000 гривень, які йому були сплачені при придбанні автомобіля. Бажав би розірвати договір купівлі-продажу який уклав з позивачем [PERSON], але не бачить для цього підстав. Не розуміє і не визнає пошкоджень які він спричинив автомобілю. В позові [PERSON] просить відмовити. Заслухавни сторони, вивчивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав та інтересів юридичної особи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Відповідно до самого договору купівлі-продажу автомобіля між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] та вимог ст.ст. 209-210 ЦК України вказаний договір підлягає державній реєстрації в органах ДАІ і є вчиненим з моменту реєстрації, тому суд вважає що підстави для скасування даного правочину у суду відсутні, сам позивач не навів підстав вказаних в законі для скасування даного договору. Тому на думку суду вимоги позивача про розірвання не підлягають до задоволення. Вирішуючи спір про стягнення з відповідача [PERSON] коштів по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди суд виходить із слідуючого. З наданої суду ксерокопії свідоцтва про реєстрацію автомобіля марки автомобіля Renault 25, 1986 року випуску державний номер [NUMBER] зареєстрованого у МРЕВ УДАІ Одеської області його власником являється [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 07.05.2008 року отримав від громадянина [PERSON] довіреність посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу бути його представником в органах ДАІ м. Одеса та Одеської області з питання експлуатації та розпорядження та на право тимчасового виїзду за кордон належного йому автомобіля марки автомобіля Renault 25, 1986 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстрованого у МРЕВ УДАІ Одеської області. З правом отримувати необхідні документи, подавати від його імені заяви, підписати договір купівлі-продажу, отримувати належні йому гроші, представляти його інтереси в органах ДАІ з питань зняття автомобілю з реєстрації, зміни номерних вузлів і агрегатів, проходження технічного огляду, отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію автомобіля та реєстраційних номерів, а в митних органах з питання декларування автомобіля, укладати угоди по відшкодуванню заподіяної шкоди, укладати угоди про страхування автомобіля, а також виконувати всі інші дії, повязані з виконанням цієї довіреності. Таким чином вказана довіреність надавала право позивачу [PERSON] бути представником власника автомобіля [PERSON] представляти його інтереси в компетентних органах та органах ДАІ міста Одеси та Одеської області з питань експлуатування та розпорядження автомобіля. Аналіз змісту вказаної довіреності дає суду зробити висновок, що власник автомобіля [PERSON] уповноважує позивача [PERSON] бути його представником лише органах ДАІ м. Одеси та Одеської області. Відповідно ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє і він не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише тією особою, яку він представляє. Вказаною довіреністю власник автомобіля [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в межах Одеської області, подавати від свого імені та представляти його в судових органах з правом подачі до суду позовних заяв не уповноважував, тобто дії позивача по вчиненню правочинів за межами м. Одеси та Одеської області не відповідають наданій йому довіреності та вимогам ч. 3 ст. 386 ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. В судовому засіданні позивач [PERSON] не надав суду доказів, якими діями відповідач [PERSON] спричинив пошкодження автомобілю [PERSON], який знаходився в я його користуванні. Також суду не надано позивачем належних доказів, яку конкретно шкоду спричинено позивачу в звязку з ремонтом автомобіля і чому позов заявлений в його особистих інтересах, а не в інтересах власника автомобіля [PERSON], який як видно із матеріалів справи не уповноважував [PERSON] представляти свої інтереси по відшкодуванню шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля. В звязку з тим, що позивач [PERSON] не надав суду доказів якими діями [PERSON]О завдав йому матеріальних збитків та моральної шкоди тому позов не підлягає задоволенню. Суд критично відноситься до наданих позивачем [PERSON] акту від 02 вересня 2015 року про визначення вартості автомобіля для цілей оподаткування та нарахування обовязкових платежів та акту огляду автомобіля, так як вони не можуть бути доказами по даній справі, тому що не містять інформації для правильного та обєктивного вирішення спору по даній справі.

Outcome: dismissed