Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 05.12.2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з 1/3 частини житлового будинку по вул.Комарова, 18, с.Гордіївка, Тростянецького району Вінницької області. Він являється спадкоємцем по закону до майна померлого. До смерті батько проживав [INFO]. Вищевказаний будинок станом на 15.04.1991 року відносився до групи колгоспних дворів, головою була [PERSON], членами [PERSON], [PERSON] Отже позивач являється власником 1/3 частини житлового будинку з погосподарськими спорудами по вул.Комарова, 18, с.Гордіївка, Тростянецького району Вінницької області, однак не оформив свою частину у відповідних органах звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач вчасно прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, однак отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому він змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул.Комарова, 18, с.Гордіївка, Тростянецького району Вінницької області. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований по вул.Комарова, 18, с.Гордіївка, Тростянецького району Вінницької області за позивачем та просить справу розглянути в його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останні скористались своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч.1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ №331493, виданого 08.12.2015 року та зареєстрованого виконкомом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] помер 05.12.2015року.(а.с.6). Довідкою №1088 від 12.12.2016 року, виданою виконкомом Гордіївської сільської ради Тростянецького району встановлено, що станом на 15.04.1991 року будинок по вул.Комарова, 18, с.Гордіївка, Тростянецького району відносився до групи колгоспних дворів, головою якого була [PERSON], членами [PERSON], [PERSON] Спадкоємцем до майна [PERSON] являється її внук [PERSON], спадкоємцем до майна померлого [PERSON] являється син [PERSON] (а.с.7). Випискою з погосподарської книги також підтверджено, що станом на 15.04.1991 року будинок по вул.Комарова, 18, с.Гордіївка, Тростянецького району відносився до групи колгоспних дворів, головою якого була [PERSON], членами [PERSON], [PERSON] Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в с.Гордіївка, вул.Комарова, 18, Тростянецького району Вінницької області кожний. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 02.03.2016 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в с.Гордіївка, вул.Комарова, 18, Тростянецького району Вінницької області, частина якого являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера А, загальною площею 115,5кв.м., житловою площею 74,2кв.м., допоміжною площею 41,3кв.м.(а.с.19-24). Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №30/2016 до майна померлого [PERSON], встановлено, що позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копією свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала спадкодавцеві [PERSON] Дочка померлого [PERSON] відмовилась від своєї частки спадщини на користь позивача [PERSON] Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді відмови завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] за №664/02-17 від 23.12.2016 року випливає, що позивач [PERSON] дійсно має право на визнання за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], однак за відсутності правовстановлюючих документів не має змоги оформити це через нотаріальну контору(а.с.5). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, позивач дійсно являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], вчасно звернувся до нотаріальної контори, та має всі підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved