Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Селидіввугілля», в якій просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.12.2017 року по 19.02.2018 року в розмірі 9962,4 грн., та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» на посаді підземного гірника 3 розряду з повним робочим днем у шахті. 21.12.2017 року позивач звільнився з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за невідповідністю займаній посаді стану здоров`я. Розрахунок з позивачем по заробітній платі та допомоги по тимчасовій непрацездатності було проведено не в день його звільнення 21.12.2017 року, а лише 19.02.2018 року. Вважає, що відповідачем порушені вимоги ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 21.12.2017 року по 19.02.2018 року (40 робочих днів) становить 9962,40 грн. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 25.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за привалами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Надав суду відзив, у якому вказав, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду з позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України. Просив відмовити у задоволені позовних вимог. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з 25.02.2008 року по 21.12.2017 року у трудових відносинах з відповідачем у справі, працював в якості підземного гірника 3 розряду з повним робочим днем у шахті, у Відокремленому підрозділі «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля», що підтверджується копією трудової книжки позивача. З копії наказу № 2118К від 29.12.2017 року встановлено, що позивача [PERSON] було звільнено з 21.12.2017 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я на пільгових умовах, з виплатою одноразової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідно до копії довідки ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» № 04-22/755 від 14.03.2018 року, позивачу [PERSON] після звільнення, були здійснені виплати заробітної плати: 10.01.2018 року у розмірі 744,86 грн., - заробітна плата з листопад 2017 року; 17.01.2018 року у розмірі 137,31 грн., - заробітна плата за листопад 2017 року; 22.01.2018 року у розмірі 136,06 грн., - заробітна плата за листопад 2017 року; 30.01.2018 року у розмірі 144,89 грн., - заробітна плата за листопад 2017 року; 16.02.2018 року у розмірі 1916,17 грн., - заробітна плата за грудень 2017 року; 19.02.2018 року у розмірі 4009,87 грн., - заробітна плата за грудень 2017 року; 19.02.2018 року у розмірі 1438,57 грн., - за листком непрацездатності за грудень 2017 року; 19.02.2018 року розмірі 846,21 грн., - за листком непрацездатності за грудень 2017 року. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку (в редакції від 07.08.2015 року), у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку (в редакції від 07.08.2015 року), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з копії довідки ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» 04-22/756 від 14.03.2018 року, середньоденна заробітна плата позивача обчислена відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (в редакції від 07.08.2015 року), з розрахунку установленої тарифної ставки та складає - 249,06 грн., (годинна тарифна ставка 41,51*6=249,06 грн.), що також визнається позивачем. 19.02.2018 року відповідач здійснив з позивачем повний розрахунок по заробітній платі та листкам непрацездатності після звільнення позивача, яке відбулось 21.12.2017 року, що підтверджується копією листа відповідача № 04-22/755 від 14.03.2018 року та не заперечується позивачем. Разом з тим, суд вважає, що позивачем допущено помилку при обчислені періоду, за який він просить стягнути середній заробіток, оскільки затримка розрахунку з позивачем при його звільненні повинна відраховуватись з наступного дня після його звільнення, тобто з 22.12.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що середній заробіток має бути виплачений позивачу з 22.12.2017 р. по 19.02.2018 р., тобто за 39 робочих днів (5 днів у грудні 2017 року, 21 день у січні 2018 року, 13 днів у лютому 2018 року). Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 22.12.2017 р. по 19.02.2018 р. включно дорівнює 9713,34 грн., (39 робочих днів х 249,06 грн.), де 39 - кількість робочих днів затримки розрахунку, 249,06 грн. - середньоденний заробіток позивача, і підлягає стягненню з ДП «Селидіввугілля» на користь позивача [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Доводи відповідача про пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з позовом, передбаченого ст. 233 КЗпП України, суд вважає помилковими та відхиляє, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012. Повний розрахунок з позивачем здійснено відповідачем 19.02.2018 року, а позивач звернувся до суду з позовом 04.04.2018 року, тобто у межах тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9713,34 грн., який, на думку суду, є справедливим та не зашкодить виконанню роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог 687,18 грн., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial