Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку. Позивач вказує, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок належить йому відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконкомом Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області за № 913 від 10.10.2019 р. з позивачем зареєстровані : донька - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; співмешканець доньки - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у 2018 році [PERSON] попросив його зареєструвати своє проживання у будинку позивача на деякий короткий час, не більше року, мотивуючи прохання тим, що він перебуває у складних життєвих обставинах та не має власного житла. Його місце проживання було зареєстровано 03.10.2018 року. Після реєстрації місця проживання [PERSON] вибув з [ADDRESS] в невідомому напрямку. Його місцезнаходження з моменту вид`їзду та по теперішній час не відоме. В будинку позивача він не проживає, його особистих речей не має, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг він не бере, засоби зв`язку з ним не відомі. Позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Відповідач в неодноразово призначені судові засідання не прибував, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином згідно ст.128 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, але на адресу суду повернулись конверти з повістками про виклик відповідача в судові засідання, відправлені на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (згідно відповіді Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований проживаючим в [ADDRESS] ) з поміткою пошти « за закінченням встановленого строку зберігання». Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за його відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, не протиречать закону та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.03.2009 р. , витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] .( аркуші 9-10). Право власності позивача також підтверджується копією технічного паспорта на будинок від 25.11.2008 року, де саме він внесений як власник.( аркуші 11-13). Згідно довідки виконкому Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області № 913 від 10.10.2019 р. - разом з [PERSON] також зареєстрований і відповідач за адресою: [ADDRESS] ( аркуш 15 ). Цей факт також підтверджується актом депутата Мартівської сільської ради Харківської області від 28.10.2019 р. складеним [PERSON] в присутності сусідів, з якого вбачається , що при обстеженні житлового будинку за адресою : [ADDRESS] було встановлено наступне. В вищевказаному житловому будинку [PERSON] з жовтня 2018 року не проживає по теперішній час.( аркуш 14). Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Печенізьким РВ УМВС України в Харківській області 03.10.2000 р. - [PERSON] народився [INFO] і зареєстрований проживаючим в [ADDRESS] . ( аркуші 6-7). Порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. Згідно ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою ст.71 ЖК України. Відповідно до глави 6 ЖК України «Користування житловими приміщеннями у будинках (квартирах) приватного житлового фонду» (ст.ст. 150, 156, 158) та ст.ст.11, 319, 405 ЦК України підставами для виникнення права користування житловими приміщеннями , які належать громадянам на праві приватної власності, можуть бути: або- існування права власності на це приміщення; або - наявність факту проживання члена сім`ї власника житла разом із самим власником у цьому житловому приміщенні та спільного користування ними цим житлом, або - укладення цивільно-правових угод, відповідно до яких до особи переходить право користування таким приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи власником житлового будинку на цей час є [PERSON] . Правовстановлюючих документів, які вказують на наявність у [PERSON] права власності на вищевказаний житловий будинок або права користування не має. Відповідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, а саме [PERSON] створює перешкоди для реалізації [PERSON] свого гарантованого законом права на власний розсуд розпоряджатися майном, що належить йому на праві приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Водночас, частиною 1 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає за адресою, вказаною у позові і дані про реєстрацію, не відповідають дійсному місцю його проживання, суд вважає, що необхідно визнати його таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням. Суд не стягує судові витрати з відповідача в зв`язку з заявою позивача про покладення даних витрат на нього.

Outcome: approved