Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, за участю третьої особи начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Майданюка В.П. та просить скасувати п. 6.5 наказу від 25 листопада 2013 року №251, змінивши в ньому дату його звільнення з посади лікаря-стоматолога, зобов'язати відповідача провести перерахунок заробітної плати на підставі ст. 106 КЗпП України як за роботу в надурочний час, а також стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, та суму судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Майданюка В.П. №251 від 25 листопада 2013 року його було звільнено з посади лікаря-стоматолога відділення клініки щелепно-лицьової хірургії та стоматології, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників і відсутністю вакантних посад. Однак, під час отримання довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за період з 01 грудня 2012 року по 31 листопада 2013 року, позивачем було виявлено, що йому невірно було розраховано заробітну плату виходячи зі скороченої тривалості робочого дня, так як фактично, на його думку, він працював надурочно, а саме 77 год. на місяць всупереч вимог Постанови КМУ №163 від 21 лютого 2001 року, за якою передбачена скорочена тривалість робочого дня для лікарів-стоматологів, а саме 33 год. на тиждень. У зв'язку з цим, позивач вважає наказ №251 від 25 листопада 2013 року про звільнення незаконним, просить змінити дату звільнення в даному наказі, а також стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 05 листопада 2014 року за клопотанням представника відповідача були залишені без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині зміни дати звільнення в наказі №251 від 25 листопада 2013 року, а позовні вимоги про зобов'язання проведення перерахунку та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - продовжено розглядом по суті. Вказана ухвала не оскаржена. [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з врахуванням ухвали суду від 05 листопада 2014 року, та просив їх задовольнити. Представник відповідача Військово-медичного клінічного центру Південного регіону та третьої особи - начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Майданюка В.П. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказав, що твердження позивача про те, що командування Військово-медичного клінічного центру Південного регіону вимагало від нього працювати понад встановлену тривалість робочого часу та залучало його до надурочних робіт, є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Крім того, з табелів обліку використання робочого часу за період з грудня 2012 року по листопад 2013 року, які підписані начальником клініки щелепно-лицьової хірургії та стоматології Військово-медичного клінічного центру Південного регіону вбачається, що позивач працював відповідно до вимог ст. 51 КЗпП України та Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року №163 за скороченою тривалістю робочого тижня на 0, 5 ставки, тобто 3 год. 18 хв. на день. Також зазначив, що звільнення [PERSON] проводилось у відповідності до вимог чинного законодавства, та з позивачем був проведений повний розрахунок. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача і третьої особи, а також пояснення свідка, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону на посаді лікаря-стоматолога відділення клініки щелепно-лицьової хірургії та стоматології з 01 березня 2012 року з неповним робочим днем (0, 5 ставки посадового окладу) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, що підтверджується наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону № 52 від 02 березня 2012 року. Згідно наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Майданюка В.П. №251 від 25 листопада 2013 року позивача було звільнено з посади, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників і відсутністю вакантних посад, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та грошової компенсації за невикористану відпустку. Про вищевказане звільнення позивач був попереджений наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Майданюка В.П. №274 від 10 вересня 2013 року, що підтверджується його підписом від 11 вересня 2013 року, і що він не заперечував у судовому засіданні. Відповідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Відповідно до п. 1.2 наказу Міністерства охорони здоров'я України № 319 від 25 травня 2006 року «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров'я» норма робочого часу для лікарів, зайнятих виключно амбулаторним прийомом хворих (амбулаторно-поліклінічної стоматологічної допомоги) встановлено 33 години на тиждень. Згідно табелів обліку робочого часу за період з грудня місяця 2012 року по листопад місяць 2013 року [PERSON] працював за нормою тривалістю робочого часу, яка відповідає визначеному законодавством 33-годинному робочому тижні на 0, 5 ставки посади лікаря-стоматолога, тобто 16, 5 год. на тиждень. Відповідно до розрахунково-розподільчих відомостей за вищевказаний період [PERSON] проводилось нарахування 0, 5 ставки посадового окладу лікаря-стоматолога за фактично відпрацьований час, доплати за боєготовність, надбавок за медичний стаж та почесне звання, премії, матеріальної допомоги, а також при звільненні виплаченої компенсації невикористаної відпустки та вихідної допомоги. Згідно Додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 21 серпня 2012 року № 9050014-1213 норма тривалості робочого часу при 33 -годинному робочому тижні в березні на повну (1) ставку складає 132 години, тобто на 0,5 ставки - 66 годин. Так, за березень 2013 року, згідно табелю обліку використання робочого часу лікарем-стоматологом [PERSON] відпрацьовано 20 робочих днів (в день 3, 18 год.) - 66, 0 годин. У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо того, що він працював 77 год. на місяць, оскільки як видно з наданих представником відповідача копій табелів обліку використання робочого часу [PERSON] працював відповідно до штатного розпису на 0, 5 ставки лікарем-стоматологом, що становить 66 годин на місяць, що підтвердила також допитана в якості свідка бухгалтер Військово-медичного клінічного центру Південного регіону [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні також зазначила, що для нарахування заробітної плати в центрі застосовується програма «Microsoft Access», в якій запрограмована норма робочого часу для лікарів 38, 5 год. робочого тижня, замість 33, 0 год. на тиждень для лікарів амбулаторно-поліклінічного відділення, зайнятих виключно амбулаторним прийомом хворих. Внаслідок чого, автоматично при роздрукуванні розрахунково-розподільчих відомостей включено тривалість робочого тижня 38, 5 год. при повній ставці. Однак, нарахування та виплата заробітної плати лікарям-стоматологам проводиться згідно табелів обліку робочого часу із розрахунку 33, 0 год. на тиждень при повній ставці. Також [PERSON] зазначила, що будь-якого наказу з приводу надурочних робіт [PERSON] видано не було. В суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідком, її пояснення відповідають та не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] працював на 0, 5 ставки лікарем-стоматологом, при розрахунку 3, 18 год. в день при повному робочому тижні, тобто 66 годин на місяць. Саме пропорційно відпрацьованому робочому часу йому нараховувалась і виплата заробітної плати. Вищевикладені висновки зроблені судом на прикладі оглянутої в судовому засіданні розрахунково-розподільчої відомості на виплату заробітної плати робочим та службовцям Військово-медичного клінічного центру Південного регіону за грудень місяць 2012 року. За зверненням бухгалтера Військово-медичного клінічного центру Південного регіону [PERSON], а також за зверненням [PERSON] до Державної фінансової інспекції в Одеській області, останньою були проведені перевірки від 17 червня 2014 року та 22 жовтня 2014 року. Висновком Державної фінансової інспекції в Одеській області від 17 червня 2014 року №15-08-23-14/5918, було встановлено, що будь-яких порушень в оплаті праці [PERSON] встановлено не було. За результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Військово-медичного клінічного центру Південного регіону за період з 01 червня 2013 року по 30 серпня 2014 року був складений відповідний акт №08-11/175 від 22 жовтня 2014 року, яким встановлена, в тому числі, відсутність порушень законодавства про оплату праці відносно [PERSON] за період з грудня місяця 2012 року по листопад місяць 2013 року. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Таким чином, у судовому засіданні не доведено, що відповідачем були порушені трудові права [PERSON] Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки ухвалою суду від 05 листопада 2014 року за клопотанням представника відповідача позовні вимоги [PERSON] щодо зміни дати звільнення в наказі №251 від 25 листопада 2013 року залишені без розгляду. Ухвала суду набрала чинності. Крім того, не підлягають задоволенню також вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми судових витрат. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed