Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Третя [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON], яка померла 2 січня 2002 р., на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги та просив встановити факт, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 2 січня 2002 р. на час відкриття спадщини, визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 2 січня 2002 р. померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, а саме ? частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни. За життя [PERSON] залишений заповіт від 22 листопада 1996 р., посвідчений державним нотаріусом Третьої [PERSON] нотаріальної контори [PERSON] За вказаним заповітом померла [PERSON] заповіла позивачу ? частку вищезазначеної квартири. Позивач вказує, що після смерті матері він фактично вступив в управління та володіння спадщиною. Постійно проживаючи у вказаній квартирі він здійснював оплату за комунальні та інші послуги, провів ремонтні роботи, підтримує нерухомість у належному стані. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру, в липні 2015 р. [PERSON] звернувся до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори. Проте постановою нотаріуса від 28 липня 2015 р. йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилаючись на вимоги ст. ст. 524, 548, 549, 550 Цивільного кодексу України (в редакції від 1963 р.), заявник просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 20 вересня 2016 р. замінено у справі відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] міську раду (арк. справи 36). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи позову та просили задовольнити вимоги про встановлення факту сумісного проживання, про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Також просили встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], яка померла 2 січня 2002 р. у вигляді ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], про що позивач подав суду відповідну заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 19 жовтня 2016 р. від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позовних вимог, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження факту сумісного проживання позивача у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] на момент її смерті, відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини після померлої [PERSON] За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 3 листопада 2016 р. від представника третьої особи до суду надійшла заява, в якій він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності згідно з вимогами чинного законодавства України. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. 2 січня 2002 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції І-ЖС № 206926 від 8 січня 2002 р. (арк. справи 5). [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором міни від 28 вересня 1995 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1971 (арк. справи 7), технічною документацією на нерухомість, виданою ТОВ «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації». Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в ТОВ «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» 4 жовтня 1995 р., про що на договорі міни міститься реєстраційний напис (арк. справи 8 9). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про народження серії ХЕ № 518735, виданим 16 лютого 1952 р. Ленінським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Челябінська, РСФСР, актовий запис № 316 (арк. справи 6). За життя [PERSON] залишений заповіт від 22 листопада 1996 р., посвідчений державним нотаріусом Третьої [PERSON] нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 2-1856. З вказаного заповіту випливає, що [PERSON] заповіла [PERSON] ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. (арк. справи 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 28 вересня 1995 р. Інша ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності брату позивача [PERSON], [INFO], який відповідно до висновку Оджонікідзевського ВП Ленінського відділу ГУНП в Запорізькій області від 7 грудня 2015 р. про результати розгляду звернення, отримав дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, про що проставлено штамп в паспорті «Постійне місце проживання - США» (арк. справи 12). Як вбачається з довідки Центру обслуговування абонентів № 1 МКП «ОСНОВАНІЄ», виданій 22 липня 2015 р. за № 10236 [PERSON] для предявлення до нотаріальної контори, у квартирі [ADDRESS] з 2 грудня 1995 р. по 2 січня 2002 р. [PERSON] була зареєстрована одна (арк. справи 65). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру, в липні 2015 р. [PERSON] звернувся до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою від 26 червня 2015 р. в якій просив завести спадкову справу після смерті його матері [PERSON], яка померла 2 січня 2002 р., та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 57). Постановою державного нотаріуса Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 28 липня 2015р. № 1875/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] за однією адресою зі спадкодавцем не проживав, а також заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подавав (арк. справи 66). Однак, факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], а також факт прийняття [PERSON], спадщини після смерті його матері, яка померла 2 січня 2002 р., у вигляді ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [INFO], сусід, який проживає у квартирі № 47 та [PERSON], [INFO]. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом [PERSON] вже тривалий час (приблизно 15 18 років). [PERSON] на момент смерті [PERSON] у 2002 р. постійно проживав з матірю і братом. Після смерті матері залишився проживати [INFO]. Приблизно через півтора роки після смерті матерів позивач зробив ремонт у вказаній квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] жив з матірю у квартирі [ADDRESS]. У 2002 р. [PERSON] померла. [PERSON] після смерті користувався та володів квартирою, провів відновлюваний ремонт всієї квартири. Також позивачем на підтвердження факту прийняття ним спадщини після смерті матері надано окремі примірники квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за 2002, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2016 р.р. та розрахунок замовлення комплектуючих для ремонту від 6 квітня 2004 р. на суму 1\~226,00 гривень. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при ухваленні рішення щодо спадщини, яка відкрилась 2 січня 2002 р. підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 р. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки позивач у встановлений законом шестимісячний строк фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, т.я. після смерті матері залишився проживати та користуватися квартирою, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні при допиті свідків та дослідженні письмових доказів, то відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) він є таким, що прийняв спадщину після своєї померлої матері. Відтак, суд з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], а також факт прийняття [PERSON], спадщини після смерті його матері, яка померла 2 січня 2002 р., у вигляді ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], задовольнивши позовні вимоги у цій частині. Своєю чергою, позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 199/2015, розпочато 30 червня 2015 р. (арк. справи 56). Відповідно до статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Отже, у разі продовження спадкоємцеві строку для прийняття спадщини одночасно вирішується питання про визнання за ним права на майно, що збереглося в натурі. Згідно з вимогами статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини продовжується за наявності поважних причин його пропуску. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не узгоджується із вищенаведеними положеннями ЦК УРСР 1963 року, який передбачав можливість продовження строку на прийняття спадщини. Крім того, суд встановив, що позивач у шестимісячний строк після смерті матері прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що виключає необхідність додаткового подання ним у цей строк відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) За таких обставин, суд доходить висновку, що позов в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягає задоволенню. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial