Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 47338 грн., з яких: основна сума боргу 15000 грн., відсотки за користування коштами в розмірі 3400 грн., пеня в розмірі 27375 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення боргу в розмірі 450 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення боргу в розмірі 1113 грн., а також стягнути з відповідача всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27.06.2019 між позивачем та [PERSON] укладено письмовий договір позики, на підставі якого в той же день він позичив відповідачу кошти у розмірі 15000 гривень, які останній зобов`язався повернути до 27.11.2019. На підтвердження укладення договору позики відповідачем 27.06.2019 особисто написано розписку, однак у визначений строк відповідач свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, позику не повернув. Відповідачем було сплачено лише частину суми в рахунок погашення відсотків за користування позикою, а саме: 10.10.2019 - 1000 грн., 17.10.2019 - 1500 грн., 10.12.2019 - 600 грн., 02.01.2020 - 1000 грн., що разом складає 4100 грн. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 27.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] 27.06.2019 особисто написано розписку про отримання в борг від [PERSON] коштів у розмірі 15000 гривень, які [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] до 27.11.2019. У разі несвоєчасного виконання взятого на себе зобов`язання за цим договором позики, зобов`язався, окрім суми основного боргу, щомісячно сплачувати 10 відсотків за користування коштами, пеню у розмірі 0,5 відсотків за кожен день прострочення зобов`язання, починаючи з 23.03.2020 (а.с.8). Станом на 27.11.2019 відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у встановлений договором строк відповідач борг позивачу в повному обсязі не повернув, таким чином свої зобов`язання за договором позики не виконав. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Невиконання відповідачем зобов`язання повернути позивачу суму позики порушує право власності позивача, яке підлягає захисту згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені позивачем розрахунки відсотків за користування коштами, пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення боргу, з урахуванням часткового погашення відповідачем відсотів за користування позикою, суд приймає, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договору та положенням закону, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Виходячи з вимог закону, обставин справи, відсутності заперечень відповідача, невиконання відповідачем договірних зобов`язань в односторонньому порядку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 47338 грн. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на сторону відповідача.

Outcome: approved