Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 23 квітня 1988 року він та [PERSON] уклали шлюб. За час перебування у шлюбі подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 10 травня 2007 року придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки в зазначеному договорі покупцем виступила [PERSON], в подальшому саме за останньою було зареєстровано право власності на будинок. 20 грудня 2011 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області, яке набрало законної сили 30 грудня 2011 року, шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку, яку в установлений законом строк прийняли відповідачі як спадкоємці першої черги за законом, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Оскільки на момент смерті спадкодавиці шлюб між нею та позивачем було розірвано, останній не може претендувати на спадщину як спадкоємець за законом. Разом з тим, [PERSON] вважає, що спірний будинок є його та [PERSON] спільною сумісною власністю, оскільки вони придбали нерухоме майно у шлюбі та за спільні кошти. При цьому, частка позивача в праві спільної сумісної власності на спірний будинок на день подання позову не визначена. На усні звернення [PERSON] до відповідачів щодо визначення (виділення) йому 1/2 частки у праві власності на спірний будинок в позасудовому порядку, останні заперечували. За таких обставин, позивач змушений звернутись до суду та просить визнати житловий будинок загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 29,2 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], померлої [INFO], а також визнати за ним право приватної власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 квітня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по Лозівському району Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 23 жовтня 2007 року, та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 05 вересня 2017 року (а.с. 13-15). За договором купівлі-продажу від 10 травня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованим в реєстрі за № 613, [PERSON] придбала у громадянки [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). Кошти в сумі повної вартості житлового будинку продавцю передав позивач [PERSON], що підтверджується розпискою [PERSON] від 28 березня 2007 року(а.с 19). За викладених вище обставин, суд доходить висновку, що спірний житловий будинок [PERSON] та [PERSON] придбали за час шлюбу. Разом з тим, так як покупцем за договором купівлі-продажу будинку виступила [PERSON], в подальшому саме за останньою зареєстровано право власності на будинок, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 03 листопада 2007 року (а.с. 16). 20 грудня 2011 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області, яке набрало законної сили 30 грудня 2011 року, шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано (а.с. 25). Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За положеннями ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 370 ЦК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Між тим, матеріали справи на містять відомостей про укладення між подружжям [PERSON] та [PERSON] будь-яких угод щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, його поділу чи виділу за час шлюбу чи після його розірвання, що також не заперечувалось сторонами у справі. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Жемчужненської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, [INFO] [PERSON] померла (а.с. 24). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 53/2017 встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини звернулись її сини, [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом. Батько померлої, [PERSON], 19 липня 2017 року відмовився від прийняття належної йому частки у спадщині. Крім того, відомостей про заповіти, спадкові договори або інших спадкоємців за законом матеріали спадкової справи не містять (а.с 49-72). Таким чином, відповідачі являються єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] Оскільки на час відкриття спадщини шлюб між позивачем та спадкодавицею був розірваний, [PERSON] не відноситься до спадкоємців за законом, отже не може претендувати на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді спірного житлового будинку. Однак, з огляду на положення статті 60 СК України належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Так, судом встановлений факт придбання спірного майна позивачем та [PERSON] за час шлюбу, а наявність розписки про передачу [PERSON] продавцю коштів в розмірі повної вартості житлового будинку лише підтверджує факт його придбання за спільні кошти подружжя. В свою чергу, відповідачами на надано жодних доказів на спростування наведених обставин та не доведено, що джерелами набуття права власності на спірне майно були особисті кошти [PERSON], або кошти, отримані від продажу належних особисто останній об'єктів. Нормами статті 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок являється спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, встановленої нормами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, позивач має право на ? частку у праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а також визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги заяву позивача, в якій останній просить залишити судові витрати за ним та не стягувати з відповідачів судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved