Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Фірма «[PERSON]» про стягнення заробітної плати за роботу на території гірського населеного пункту. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 02.08.2001 року по 13.06.2005 року та з 02.08.2006 року по 01.02.2008 року працював у відповідача оператором заправної станції, яка розташована у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, що має статус гірського населеного пункту. Зазначив, що з 15.02.1998 року він має посвідчення встановленого зразка про те, що є громадянином, який проживає та працює на території гірського населеного пункту, а тому вважає, що відповідач повинен був виплачувати йому надбавку за роботу на території гірського населеного пункту в розмірі 25%. Оскільки така йому не була виплачена він змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача подав до суду заяву, в якій справу просив розглянути за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачу 21.05.2015 року та 09.06.2015 року за адресою, вказаною в позовній заяві та за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, були надіслані судові повістки рекомендованим листом із повідомленням, які повернулись на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідач, будучи належним чином повідомлений, повторно у судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 02.08.2001 року по 13.06.2005 року та з 02.08.2006 року по 01.02.2008 року працював у відповідача оператором заправної станції, яка розташована у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, що має статус гірського населеного пункту. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Правила видачі посвідчення громадянина, що проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому у встановленому законодавством порядку надано статус гірського, врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 року № 345. Відповідно до п. 2 Положення посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. На підставі цього посвідчення підприємством, установою чи організацією надаються пільги та гарантії, встановлені ст. ст. 3, 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». З копії посвідчення серії А № 421771 вбачається, що таке видане 15.11.1998 року на ім`я позивача [PERSON] селищною радою Сколівського району Львівської області та посвідчує його статус як громадянина, який проживає і працює на території гірського населеного пункту. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25%. З наявної в матеріалах справи копії виписки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу та відомості про страхувальників застрахованої особи від 17.04.2015 року вбачається, що заробітна плата позивача за вказані періоди роботи у відповідача, на яку нараховувались страхові внески, становить 28065,15 гривень. Відповідно доплата до заробітної плати за роботу в гірській місцевості в розмірі 25 відсотків становитиме 7016,29 гривень (28065,15*0,25). Відповідач, будучи належним чином повідомлений, у судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, заперечень проти позову не подав, відтак суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved