Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, у якій відмовився від позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.03.2014 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишена без розгляду за заявою позивача. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, в якому зазначила, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 27.10.1990 року, шлюб зареєстрований Борівською селищною радою, актовий запис № 40. Шлюб розірваний рішенням Сєвєродонецького міського суду від 20.09.2013 року. Від шлюбу у них доросла дочка. У шлюбі вони придбали майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: - реконструйований будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: с. Борівське, вул. Кірова, 35, вартістю 100 000 грн.; - меблі для кухні (мийка, витяжка, куточок, газова плита), вартістю 6 500 грн.; - кондиціонер, вартістю 350 грн.; - 6 шт. стільців, вартістю 1 000 грн.; - 40 шт. голубів та 10 шт. курей, вартістю 1 000 грн.; - будівельні матеріали (шлакоблок), вартістю 2 000 грн.; - ваги на 1 т, вартістю 350 грн.; - тальк, вартістю 500 грн.; - меблі для вітальні, вартістю 1 000 грн.; - консервацію у кількості 100 банок, картопля, овочі вартістю 2 000 грн.; - 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 33 170 грн.; - меблі для кухні, вартістю 4 853 грн.; - піч газову «норд», вартістю 1 277 грн.; - душовий бокс, вартістю 1 645 грн.; - холодильник «норд», вартістю 600 грн.; - меблі «меркурій», вартістю 4 873 грн.; - водонагрівач, вартістю 1 136 грн.; - автомобіль ВАЗ 2104, реєстраційний № [NUMBER], 1994 року випуску, вартістю 14 000 грн. Ще до розірвання шлюбу між сторонами судом, вони з відповідачем з 02.01.2013 року мешкають окремо - він у с. Борівське, вул. Кірова, 35, а вона у м. Сєвєродонецьку по вул. Енергетиків, 28/16. Користуватися нерухомим майном разом з відповідачем неможливо, тому вона вважає, що нерухомість, яка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, повинна належати одному з подружжя. Під час шлюбу, в червні 2010 року, за власні кошти (відповідач офіційно ніде не працював) вона придбала у кредит ноутбук, вартістю 3 638 грн. Оскільки кредит сплачувала вона сама, за рахунок прибутку від підприємницької діяльності, ноутбук придбала для себе, відповідач ніколи ним не користувався, то вважає, що ця річ є її особистою власністю. Пральна автоматична машина вартістю 1 350 грн. куплена у 2003 році за рахунок подарованих їй на 30-річчя народження, її друзями грошей, теж є особистою приватною власністю. Оскільки при купівлі квартири за продавцем був борг за спожиті комунальні послуги у сумі 18 562, 94 грн., відповідач знав про це та був згоден на вчинення правочину, а згідно ст. 360 ЦК України - «співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном», то відповідач повинен брати участь у погашенні 1/2 частки боргу за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS], які становлять 6 768, 50 грн. (7 053 грн. на 01.01.2013 року + 6 484 грн., які вона погасила сама за 11 місяців 2013 року. Якщо відповідач не згоден погашати борг, вважає, що вартість квартири повинна бути зменшена на його частку боргу. Просила поділити між сторонами спільне майно, а саме: виділити [PERSON] в натурі: квартиру [ADDRESS], вартістю 33 170 грн.; меблі для кухні, вартістю 4 843 грн.; газову піч «норд», вартістю 1 277 грн.; душовий бокс, вартістю 1 645 грн.; меблі «меркурій», вартістю 4 873 грн.; водонагрівач, вартістю 1 136 грн.; холодильник «норд», вартістю 600 грн.; автомобіль ВАЗ 2104, реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, вартістю 14 000 грн. та визнати право власності на це майно. Виділити [PERSON] в натурі: реконструйований будинок з господарчими спорудами, розташований у с. Борівське м. Сєвєроднецька по вул. Кірова, 35, вартістю 100 000 грн.; меблі для кухні, вартістю 6 500 грн.; кондиціонер, вартістю 350 грн.; 6 стільців, вартістю 1 000 грн.; 40 шт. голубів та 10 шт. курей, вартістю 1 000 грн.; будівельні матеріали (шлакоблок), вартістю 2000 грн.; ваги 1 т, вартістю 350 грн.; тальк, вартістю 500 грн.; меблі для вітальні, вартістю 1 000 грн.; консервацію 100 банок, овочі, картопля, вартістю 2 000 грн. та визнати право власності за ним на це майно. Судові витрати стягнути на її користь пропорційно задоволеним вимогам. Відповідачем [PERSON] до суду була подана заява про залишення частини позовних вимог без розгляду. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.03.2014 року частина позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя була залишена без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] також позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом визнав та не заперечував проти їх задоволення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом щодо виділення їй в натурі квартири [ADDRESS] та автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер 163 46 АХ, 1994 року випуску, та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру та автомобіль. Виділити [PERSON] в натурі реконструйований будинок з господарчими спорудами, розташований у с. Борівське м. Сєвєроднецька по вул. Кірова, 35, вартістю 100 000 грн, та визнати за ним право власності на цей будинок. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] також просила позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задовольнити повністю. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про укладання шлюбу серії ІІІ-ЕД № 327896, виданим 27.10.1990 року Борівською селищною радою міста Сєвєродонецька Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 27 жовтня 1990 року уклали шлюб, про що зроблено запис № 40. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 428/5238/13-ц від 20.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), який було укладено 27 жовтня 1990 року, був розірваний. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 15.08.2011 року серії ВРЛ № 771881, зареєстрованим в реєстрі за № 1798, посвідченим 15 серпня 2011 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] квартири вчиняється за згодою чоловіка [PERSON]. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав виданим КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 31584937 від 07.10.2011 року, реєстраційний № 24971946, власником квартири № 16 за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 28, є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу /ВРЛ № 771881р. № 1798/ 15.08.2011/ приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з технічним паспортом на квартиру № 16 у житловому будинку № 28 по вул. Енергетиків м. Сєвєродонецька від 02.09.2011 року, [PERSON], [INFO], є власником вищевказаної квартири загальною площею 42,3 кв.м. та житловою площею 26,8 кв.м. Згідно з договором дарування від 23.03.1993 року, зареєстрованим в реєстрі за № 56, посвідченим 23 березня 1993 року секретарем виконкому Борівської селищної ради [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] жилий будинок з надвірними спорудами, який розташований: с. Борівське, вул. Кірова, 35. Згідно з ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області про розяснення рішення від 12 квітня 2011 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 грудня 2010 року розяснено таким чном, що реконструйований будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Кірова, будинок № 35, визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку реконструйованого будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Кірова, будинок № 35, за [PERSON] право власності на 1/2 частку реконструйованого будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Кірова, будинок № 35. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АІС № 573067 реєстраційний № [NUMBER] власником автомобіля ВАЗ-2104, 1994 року випуску, бежевого кольору є [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 16, розташована за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. № 28 та будинок № 35 з господарчими спорудами, розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Кірова, а також автомобіль ВАЗ-2104, реєстраційний № 16346АХ, 1994 року випуску, були придбані сторонами в період перебування в шлюбі, а тому, згідно з нормами діючого законодавства, є обєктами права спільної сумісної власності та їх частки права на квартиру, будинок та автомобіль є рівними. Водночас, судом встановлено, що до ухвалення судового рішення сторонами досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя, тобто, що квартира № 16, розташована за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. № 28 та автомобіль ВАЗ 2104, реєстраційний номер 163 46 АХ, 1994 року випуску, має належати відповідачу [PERSON], що не заперечує позивач, а реконструйований будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Кірова, 35, має належати [PERSON], що не заперечується відповідачем. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені відповідачем у зустрічній позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, крім того визнані позивачем у повному обсязі, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи норми ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також той факт, що у судовому засіданні сторони визначились та погодили між собою вартість спірного майна, суд вважає, що відповідачем [PERSON] при предявленні зустрічного позову мав бути сплачений судовий збір у сумі 381 грн. 70 коп., натомість нею, згідно з квитанцією № 125 від 25.12.2013 року, був сплачений судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп., а тому підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 152 грн. 30 коп. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.12.2013 року за заявою позивача за первісним позовом [PERSON] накладено арешт на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], та заборонено [PERSON] її відчужувати, накладено арешт на автомобіль ВАЗ-2104, реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, та заборонено [PERSON] його відчужувати. Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.03.2014 року залишений без розгляду за заявою позивача, суд вважає за необхідне скасувати вжиті заходи забезпечення цього позову.

Outcome: approved