Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, зазначивши, що 15.05.2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18.07.2014 року у справі № 127/21366/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача 19061,00 грн. компенсації вартості частки позивача, згодом в в частині рішення було скасовано ухвалою ВССУ від 01.04.2015 року, та стягнуто з відповідача на користь відповідача 13303,87 грн. компенсації 1/2 частки коштів, які сплачені за борговими зобовязаннями подружжя для погашення кредитної заборгованості, а також стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 4176 грн. На підставі зазначеного рішення у відповідача виникло на користь позивача грошове зобовязання на загальну суму 36540,87 грн., за відрахуванням 19061,00 грн. згідно ухвали ВССУ від 01.04.2015 року, борг становив 17479,87 грн. Постановою від 16.09.2014 року було відкрито виконавче провадження. Протягом відповідного часу на користь позивача було стягнуто 10025,63 грн. зазначеного боргу, решта 7454,24 грн. не сплачено до цього часу, в результаті чого, позивач вважає, що у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, що виникло на підставі рішення суду, відповідач має сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від суми невиконаного грошового зобовязання, а тому звертається до суду та просить суд стягнути з відповідача на свою користь станом на 01.02.2016 року 4801,07 грн., що становить 4457,64 грн. інфляційні витрати; 343,43 грн. три проценти річних. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, обгрунтувавши її обставинами викладеними в позовній заяві, просили позов задовольнити, додатково зазначивши, що незалежно від обставин, згідно яких не виконується відповідне судове рішення, позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми невиконаного грошового зобовязання. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідне грошове зобовязання виникло на підставі рішення суду про розподіл майна подружжя, борг сплачувався постійно в порядку примусового виконання рішення суду, шляхом відрахування коштів із заробітної плати боржника, оскільки інших доходів у відповідача крім заробітної плати немає. Просив в позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухваленого 15.05.2014 року по цивільній справі №127/21366/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ мані подружжя, суд, зокрема, ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки у розмірі 19061 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 13303,87 грн. компенсації 1/2 частки коштів, які сплачені за борговими зобовязаннями подружжя для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/035-23/50202 від 26.07.2007 року, а також стягнути судовий збір у розмірі 3441 грн. та витрати на оплату експертизи у розмірі 735 грн. (а.с. 4-11). Зазначене рішення суду, в даній частині, було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.07.2014 року (а.с. 12-17), та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року. Зміст постанови ВП № 44750185 про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2014 року зазначає, що державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 127/21366/13-ц від 12.08.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на загальну суму 36540,87 грн. (а.с. 19). Відповідно до копії звіту про здійсненні відрахування та виплати КП «МЛДЦ», наданого головним бухгалтером (керівник, фізична особа- підприємець) [PERSON], зазначено, що з заробітної плати [PERSON] згідно постанови ВП № 44750185 від 14.11.14 р. за період з 01.11.2014 року по 31.10.2015 року була утримана сума 10025,63 грн. (а.с. 20). Зміст копії звіту про здійсненні відрахування та виплати КП «МЛДЦ», наданого головним бухгалтером (керівник, фізична особа- підприємець) [PERSON], зазначає, що з заробітної плати [PERSON] згідно постанови № 127/21366/13-ц за період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року була утримана сума 3992,80 грн. (3247,37 + 745, 43), при цьому відповідна сума за січень місяць 2016 року була перерахована згідно платіжного доручення № 1643 від 29.01.2016 року, тобто в кінці даного місяця, а відтак позивач правомірно врахував січень місяць 2016 року при визначенні відповідного строку заборгованості. Також, згідно встановлених в суді обставин, що було підтверджено та визнавалось представником відповідача, утримана сума в розмірі 745, 43 грн. згідно платіжного доручення № 1643 від 29.01.2016 року це є сума виконавчого збору. Відповідно до норми ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зміст ч. 5 ст. 11 ЦК України прописує, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Норма ст. 526 ЦК України прописує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Норма ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із наведеного, враховуючи, що з набранням відповідного рішення суду законної сили про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, яке з огляду на приписи ст. 14 ЦПК України є обовязковим до виконання, у відповідача виникло перед позивачем грошове зобовязання, яке, враховуючи відсутність встановлених в суді обставин щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення суду, підлягає виконанню відразу, після набрання відповідним рішенням суду законної сили, в тому числі в добровільному порядку, оскільки стягнення коштів в примусовому порядку це є вимушеним заходом з боку стягувача, і є ознакою невиконання такого грошового зобовязання, виникнення якого не передбачало виконання його частинами, періодичні стягнення яких свідчать про порушення боржником відповідного грошового зобовязання, при цьому неможливість виконання такого грошового зобовязання з різних підстав і умов, в тому числі із за відсутності інших джерел доходу, окрім заробітної плати боржника, не може звільняти боржника від відповідальності за порушення грошового зобовязання, що передбачено нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на правильність розрахунків позивача щодо періоду заборгованості, суми заборгованості, та показників інфляції за вказаний період (а.с. 3, 18), суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовуються належними та допустимими доказами наявності невиконаного грошового зобовязання відповідача перед позивачем, що свідчить про порушення прав та інтересів позивача, які підлягають захисту із застосуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, в силу чого, позов підлягає до задоволення повністю, з розподілом судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України. При розподілі судових витрат суд враховує суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), квитанцію про сплату гонорару згідно договору про надання правової допомоги адвокатом від 15.01.2016 року на суму 1500 грн. 00 коп., враховує наданий представником позивача розрахунок витрат на правову допомогу, який повністю узгоджується та відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», бере до уваги тривалість судових засідань, в яких брав участь представник позивача, а саме: 01.03.2016 р. поч. 11 год. 07 хв., закінч. 11 год. 49 хв. (а.с. 33-36); 25.03.2016 року поч. 12 год. 16 хв., закінч. 12 год. 19 хв. (а.с. 42), та дане судове засідання, в якому також бере участь представник позивача, враховує час на підготовку та написання представником позивача процесуальних документів (а.с. 2,3, 38), бере до уваги [PERSON] виконаних робіт по договору про надання правової допомоги, в силу чого суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2051 грн. 20 коп., в тому числі: 551 грн. 20 коп. за сплату судового збору та 1500 грн. 00 коп. за оплату правової допомоги.

Outcome: approved