Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що йому та третім особам на праві спільної часткової власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У 2013 р. у зазначену квартиру зареєстровано рідного брата матері позивача [PERSON], який деякий час проживав у квартирі. З 2014 р. відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає. Його реєстрація призводить до додаткових витрат на щомісячні комунальні платежі та інших незручностей. Враховуючи, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачеві в реалізації свого права власності, позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Самуєва Ю.П. в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову [PERSON] не заперечувала. Третя особа [PERSON]в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третьої особи, свідка [PERSON], дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло, яке видане 23.01.2001 Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності у рівних частинах [PERSON] (позивачу), [PERSON], [PERSON] (третім особам - арк. справи 7). Відповідно до довідок № 04-19/5-11938 від 27.12.2006, № 04-19/5-11939 від 27.12.2006 за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS], зареєстровані три особи, у тому числі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (арк. справи 8). За інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області (арк.. справи 11), за вказаною адресою з 2014 р. зареєстрований також відповідач [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є сусідом позивача пояснив, що відповідача [PERSON] у вказаній квартирі він ніколи не бачив, у т.ч. у період 2014-2017 р.р. Оскільки у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що є власністю позивача та третіх осіб, зареєстрований відповідач, - це перешкоджає позивачу здійснювати права володіння, користування та розпорядження належною йому часткою квартири. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням. Верховний Суд України в своїй постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зазначена постанова є обов'язковою для суду з огляду на положення частини 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що відповідач не є власником вищезазначеної квартири, а також не є членом родини позивача. Крім того, відповідач з 2014 р. за адресою: [ADDRESS], не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Оскільки судом встановлено, що відповідач, якій зареєстрований в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], не проживає у квартирі з 2014 р., не цікавиться вказаним житлом, не несе ніяких витрат щодо сплати комунальних послуг, що перешкоджає позивачу у здійсненні права розпорядження своїм майном, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача такими, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені (арк. справи 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved