Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті виробничої травмимотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем товариства з обмеженою відповідальністю «Зерма України» (далі ТОВ «Зерма України») у трудових відносинах. Так, 10 лютого 2015 року працюючи на посаді слюсаря з механоскладальних робіт в робочий час, перебуваючи на території підприємства, отримав травму закритий уламчатий перелом лівої таранної кістки зі зміщенням уламків та медіальної лодижки лівого гомілково-ступеневого суглобу в результаті порушення відповідачами вимог трудового законодавства про охорону праці. За наслідками розслідування нещасного випадку товариством було складено акт за яким вказаний нещасний випадок повязано з виробництвом. Після зазначеного випадку позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 10 лютого 2015 року по 04 березня 2015 року та з 03 червня 2015 року по 12 червня 2015 року. Під час лікування він потребував стороннього догляду, який здійснювала його мати, у звязку з чим витрачала кошти на проїзд до лікарні. Крім того, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Каховка не відшкодував понесені позивачем витрати на проїзд до обласної лікарні. Також, позивач вважає, що внаслідок виробничої травми та встановленням у звязку з цим ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що отримана на виробництві травма призвела до фізичних страждань в процесі лікування, вона також не дозволяє йому працевлаштуватися за професією. Крім того, після стаціонарного лікування позивач змушений був змінити звичний спосіб життя, докладати зусиль до відновлення соціальних звязків. Оскільки, не забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці[PERSON] та ТОВ «Зерма України» призвело до отримання позивачем виробничої травми, тому вважає, що саме вони повинні компенсувати йому вказану як матеріальну так і моральну шкоду солідарно. За вказаних обставин, просив стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Зерма України» та [PERSON] 3\~025 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50\~000 грн. в рахунок відшкодування морально шкоди. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав викладених в позові. Представник відповідача ТОВ «Зерма України» в судовому засідання позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, надали до суду письмові заперечення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовну вимоги не визнала та пояснила, що Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК. В разі нещасного випадку, якщо потерпілий тимчасово втратив працездатність Фонд фінансує всі витрати на його лікування. Представник третьої особи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Каховка в судовому засіданні пояснила, що Фонд відшкодував позивачу всі витрати, повязані з втратою працездатності, в звязку з отриманою травмою на виробництві, тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вислухавши осіб, що приймали участь в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно\~ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що з 02 лютого 2015 року [PERSON] працював у ТОВ «Зерма України» на посаді слюсаря з механоскладальних робіт (а.с. 61). Як вбачається з акту проведення додаткового розслідування нещасного випадку, що стався 10 лютого 2015 року, [PERSON] 10 лютого 2015 року о 15.00 годин під час виконання трудових обовязків отримав травму перелом лівої таранної кістки зі зміщенням уламків, перелом медіальної щиколотки. Вказаний випадок було повязано з виробництвом. Крім того, встановлено, що директором товариства та начальником цеху працівника було допущено до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці (а.с. 22 25). Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 1123-60, [PERSON] перебував з 10 лютого 2015 року по 04 березня 2015 року на стаціонарному лікуванні з діагнозом: уламковий перелом лівої таранної кістки зі зміщенням, перелом медіальної щиколотки лівого гомілково-ступеневого суглобу. Хворому після виписки з лікарні рекомендовано: хода за допомогою милиць без навантаження на ліву нижню кінцівку, гіпсова імобілізація строком на 2,5 місяці, Кальцемин-Цитра, Мовекс-актив, продовження лікування у травматолога (а.с. 26). Як вбачається з виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 4217, [PERSON] з 03 червня 2015 року по 12 червня 2015 року знаходився на лікуванні з діагнозом: консолідуючий уламковий перелом лівої таранної кістки, консолідований перелом внутрішньої щиколотки лівого г\\ступеневого суглобу, остеонейродистрофічний синдром; вторинна лімфостаз; регіональний остеопороз області лівої стопи. Виписаний з покращенням в задовільному стані. Крім того, хворому рекомендовано продовжити амбулаторне лікування у травматолога, ходьба з навантаженням на ліву нижню кінцівку; таблетки Пантоксифілія; препарати Са2+ з віт Д3; магнітотеропія лівого г\\ступеневогго суглобу в амбулаторних умовах, активне ЛФК лівого г\\ступеневого суглобу та стопи (а.с. 27). Висновком МСЕК від 02 липня 2015 року [PERSON] визнаний інвалідом ІІІ групи з втратою професійної працездатності 30%, та датою чергового огляду 02 липня 2016 року. Крім того, було рекомендовано забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення стаціонарного лікування у травматолога, забезпечення санаторно-курортного лікування кістково-мязової системи (а.с. 91-92). Висновком МСЕК від 07 липня 2016 року [PERSON] має втрату професійної працездатності 10%. Крім того, рекомендовано забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення стаціонарного та амбулаторного лікування у травматолога, забезпечення санаторно-курортного лікування кістково-мязової системи (а.с. 132). Як вбачається з проїздних документів позивачем та його матірю було витрачено на проїзд з дому до лікарні 30 25,62 грн. (а.с. 30 39, 44 49, 57 58). Відповідно до\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно із частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~статті 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення\~професійної\~або\~загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми суд приходить до висновку про те, що позивач, якому заподіяно шкоду ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, має право вимагати від юридичної особи, яка її завдала, відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду. Відповідно до ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. За вказаних обставин, суд звертає уваги на те, що виходячи з принципів процесуального законодавства України [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що в період з настання травми до встановлення МСЕК втрати ним працездатності, він потребував стороннього догляду. Так, надані копії виписок з медичних карток хворого містять лише рекомендації щодо застосування медичних препаратів для лікування отриманої травми у вигляді, зокрема гіпсової імобілізації, курсу Кальцемину-Цитра, Мовекс-актив, магнітотерапії та таке інше. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди за період з дати отримання травми і до встановлення МСЕК втрати працездатності позивача необґрунтованими, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. З приводу позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди за період починаючи з встановлення МСЕК втрати ним працездатності суд виходить з наступного. П. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон) нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону страхові випадком: за соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сімї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг. Статтею 36 Закону передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Згідно зп. 1 ч. 2 ст. 10 Закону Фонд зобовязаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом. Згідно зі\~статтею 38 Законуcтупінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоровя. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою повязане ушкодження здоровя, причину, час настання та групу інвалідності у звязку з ушкодженням здоровя, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги. Отже, вирішуючи питання про право потерпілого на отримання страхових виплат, слід виходити із вимог Закону у їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди за період починаючи з встановлення МСЕК втрати ним працездатності, предявлено до неналежного відповідача ТОВ «Зерма України», [PERSON], оскільки Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, обовязок щодо відшкодування матеріальної шкоди про яку заявлено в позові покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який повинен на підставі вказаного Закону вирішувати питання про наявність/відсутність підстав для вказаних виплат. Щодо вимог позивача про стягнення солідарно з відповідачів відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган Частиною першою\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~від 31 березня 1995 року № 4 розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що отримана виробнича травма позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникла, у тому числі, з вини ТОВ «Зерма України», яким не було виконано вимоги законодавства щодо охорони праці. Спростовуються доводи представника відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманою травмою під час здійснення трудових обовязків позивача на підприємстві встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Так, моральна шкода відшкодовується одноразово (ч. 5 ст.\~23, ч. 1 ст.\~1168 ЦК України) власником або уповноваженим ним органом у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України), тобто кожен власник або уповноважений ним орган зобовязаний відшкодувати працівнику завдану моральну шкоду. Отже, судом встановлено порушення ТОВ «Зерма України» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача виробничої травми, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд ставиться критично до твердження позивача про солідарний обовязок роботодавця та відповідальної особи за охорону праці на підприємстві щодо відшкодування моральної шкоди, тому такі позовні вимоги предявлено до неналежного відповідача [PERSON], у звязку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню. Суд, задовольняючи позов предявлений до роботодавця в частині стягнення моральної шкоди, виходить з доведеності позовних вимог [PERSON] та встановлених обставин під час розгляду справи про те, що між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязана з виробництвом, та наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховує розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Cуду України від 31 березня 1995 р. № 4 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги характер і ступень моральних страждань позивача від отриманої ним виробничої травми, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, враховуючи стан здоровя відповідача, у якого згідно довідки МСЕК від 02.07.2015 року ступінь втрати працездатності склав 30%, а під час перегляду висновку МСЕК 07.07.2016 року- склав 10%, а тому вважає необхідним визначити розміру моральної шкоди в 3500 грн., яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial