Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] , [INFO] об 11 годині 21 хвилині на інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) та інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]), розміщену публікацію відносно нього: «Конечно наш поселок прежде всего. Именно в нашем поселке [PERSON] забрал землю у жителей, пообещал им квартиры и оставил без жилья. там установил кучу киосков за которые не платит и с документами там не все ок. (Хотя они в одной команде с поселковым юристов, так что вполне могли доки доделать) Ps/ [PERSON] так и умерла в ожидании обещанной квартиры от [PERSON] . при этом прописка осталась на месте киосков…» Також просить зобов`язати [PERSON] [INFO] спростувати недостовірну інформацію, шляхом публікації нею на своїй інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) та інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) після набрання сили судовим рішенням в даній справі наступного тексту спростування: «[INFO] мною, [PERSON] [INFO] , на інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) та інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) була розміщена публікація відносно [PERSON] , в якій містилась недостовірна інформація: недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , також стверджую саме те, що [PERSON] земельні ділянки у мешканців смт.Покотилівка не забирав та не встановлював кучу кіосків, за які не платить, квартиру [PERSON] не обіцяв»; зобов`язати [PERSON] повідомити його про час та дату публікації спростування за номером телефона [NUMBER] ; стягнути на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 25000 грн. і судовий збір. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Він зареєстрований Височанською територіальною виборчою комісією як кандидат на посаду Височанського селищного голови. [INFO] він дізнався з мережі Інтернет, що на деяких інформаційних сайтах розміщена стаття [PERSON] , яка на своїй інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) та інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) розмістила публікацію стосовно нього з недостовірною інформацію. Вказані статті містять недостовірну інформацію стосовно нього щодо незаконного захоплення земельних ділянок Покотилівської селищної ради, позбавлення житла мешканців смт.Покотилівка та наявності у нього тимчасових споруд-кіосків. Зазначені звинувачення є суцільним навмисним наклепом, які не базуються на жодному доведеному факті, є намаганням принизити його особисто та завдати шкоди його діловій репутації, честі на гідності. Зазначені дії відповідача направлені на нього з метою нашкодити йому займатися активною політичною діяльністю та формування негативної думки мешканців майбутньої Височанської територіальної громади. На запит адвоката Покотилівська селищна рада повідомила про відсутність будь-яких порушень щодо надання йому земельних ділянок та майна на території Покотилівської селищної ради, а також про відсутність у нього тимчасових споруд-кіосків для здійснення підприємницької діяльності. Позивач вважає, що неправдиві та необґрунтовані висловлювання [PERSON] можуть сформувати у невизначеного кола осіб негативну думку про його особисті моральні та ділові якості, що порочить його гідність, честь та ділову репутацію. Оскільки інформація, яку поширила відповідачка, має негативний характер, порушує його немайнові права, не є оціночним судженням, свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що впливає на зниження цінності його особи, створює негативну оцінку в очах оточуючих, порушує його честь, оскільки він є кандидатом на посаду голови Височанської об`єднаної територіальної громади, він вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює мінімально в 25000 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Головков О.М. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява подана до неналежного відповідача, особою, яка не має підстав для звернення до суду щодо оціночних суджень, які не порушили особисті немайнові права позивача. З додатків до позовної заяви не вбачається, хто є автором повідомлення, яке оскаржує позивач. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор інформаційного матеріалу та власник веб- сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. З матеріалів справи не вбачається право позивача на подання позовної заяви про захист честі та гідності, оскільки повідомлення, на яке посилається позивач, складено про [PERSON] , а таке прізвище є доволі розповсюдженим і незрозуміло, чому позивач сприйняв дане повідомлення як інформацію про себе. Позивач стверджує, що інформація розміщена з метою нашкодити йому займатися активною політичною діяльністю та формування негативної думки мешканців майбутньої Височанської територіальної громади. При цьому позивач був зареєстрований як кандидат на посаду Височанського селищного голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року. Перелік кандидатів, як зазначено в матеріалах справи, долучених до позовної заяви, затверджено додатком до постанови Височанської селищної територіальної виборчої комісії Харківського району Харківської області від 25 вересня 2020 року №16, тобто після дати повідомлення, яке оскаржує позивач. За результатами голосування на виборах Височанського селищного голови позивач набрав 992 голоси з 6418 виборців, які взяли участь у голосуванні, зайнявши третє місце, що свідчить про позитивне відношення до нього з боку мешканців громади. Повідомлення, які оскаржує позивач, не містить фактичних даних щодо умов обіцянки квартир, переліку осіб, позбавлених житла, яким шляхом [PERSON] «забрал землю у жителей», за якою адресою він «установил кучу киосков за которые не платит», яким документом закріплена обіцянка квартир, а отже містить ознаки оціночних суджень, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 року відкрито провадження у справі і призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2021 року підготовче провадження було закрите і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, вказав, що хоча інформація була розміщена до початку виборчої компанії, але не видалена до цього часу, а тому вплинула на результати виборів селищного голови, на які він був зареєстрований як кандидат. Представник відповідача проти позову заперечував, навівши обставини, вказані у відзиві на позов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] в месенджері «Вайбер» виклала інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме: про павільйон на [ADDRESS] , який належить не позивачу, як зазначено в повідомленні, а йому. [PERSON] , до якої він звернувся за роз`ясненнями, сказала, що видаляти повідомлення не буде. Він вважає, що дана негативна публікація здійснена відповідачкою для дискредитації [PERSON] перед виборами на посаду селищного голови. Текст повідомлення читав, але точно не пам`ятає його змісту. Вислухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до довідки Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області вих. №550/02-21 від 02.10.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з постановою Височанської селищної територіальної виборчої комісії Харківського району Харківської області №16 від 25.09.2020 року «Про реєстрацію кандидатів на посаду Височанського селищного голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року» і Додатку до постанови [PERSON] був зареєстрований як кандидат на посаду Височанського селищного голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року. Відповідно до протоколу Височанської селищної територіальної виборчої комісії Харківського району Харківської області від 25.10.2020 року «Про результати голосування з виборів Височанського селищного голови в єдиному одномандатному виборчому окрузі» встановлено результати голосування, за якими [PERSON] набрав 992 голоси виборців, поданих за кандидата на посаду селищного голови з 6418 виборців, які взяли участь у голосуванні. Позивач зазначає, що на інтернет сторінці в Вайбер розміщена публікація наступного змісту: «Конечно наш поселок прежде всего. Именно в нашем поселке А. [PERSON] забрал землю у жителей, пообещал им квартиры и оставил без жилья. там установил кучу киосков за которые не платит и с документами там не все ок. (Хотя они в одной команде с поселковым юристов, так что вполне могли доки доделать) Ps/ [PERSON] так и умерла в ожидании обещанной квартиры от [PERSON] . при этом прописка осталась на месте киосков…», на підтвердження чого надав копію такого повідомлення. Позивач стверджує, що вищевказана публікація здійснена [PERSON] з метою приниження його честі, гідності і ділової репутації, для створення негативної оцінки оточуючих, щоб нашкодити йому займатися активною політичною діяльністю, оскільки він на час подання позову був кандидатом на посаду голови Височанської об`єднаної територіальної громади. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наданої позивачем копії повідомлення неможливо встановити дату його складання, інтернет-ресурс, на якому воно розміщене, хто є автором повідомлення, а отже суд не може прийняти вказаний доказ як належний і достовірний. Наданий в якості доказу позивачем флеш-носій з інформацією судом не досліджувався, оскільки вказаний доказ не був долучений позивачем разом з позовною заявою, був наданий до початку судового розгляду, але в порушення вимог ч.9 ст.83 ЦПК України відповідачу було не надано його копії, у зв`язку з чим представник відповідача заперечував проти його дослідження. Розгляд справи відкладався для надання позивачем представнику відповідача копії вказаного доказу для його вивчення і уточнення позиції, але вказаний доказ так і не був повністю наданий представнику відповідача, що не заперечував позивач в судовому засідання. В той час свідок [PERSON] надав свідчення, що [PERSON] на інтернет сторінці в «Вайбер» була розміщена неправдива інформація стосовно кіосків, які належать [PERSON] , що вона не заперечувала йому при зустрічі. За змістом статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. В той час ані матеріалами справи, ані поясненнями свідка не підтверджено, що публікація містить будь-які фактичні дані стосовно позивача, обставини, що в ній зазначені, носять узагальнений характер щодо подій які, на думку автора, відбувалися у селищі, конкретних фактів, які можна перевірити, в повідомленні не зазначено. На думку суду, відповідач, розмістивши дописи у месенджері «Вайбер» висловила свою суб`єктивну думку за допомогою висловлювань, які не містять фактичних даних, тобто висловила оціночні судження, а тому суд вважає, що немає достатніх підстав для визнання висловлювань із дописів відповідача недостовірною інформацією, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача. При цьому, варто відзначити те, що оціночні судження не було висловлено відповідачем в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). Відповідно до правого висновку від 22 липня 2019 року, сформованого Верховним Судом у цивільній справі №126/274/17, вислови, які відображають власні думки, переконання автора, критичну оцінку ним певних фактів, є оціночними судженнями. Особисте сприйняття позивачем зазначених у позові висловлювань, як таких, що принижують ділову репутацію, не може бути підставою для задоволення позову. Крім того, позивачем не надано доказів, що публікація призвела до порушення його прав. Він зазначає, що неправдива інформація щодо нього, яка була розміщена на сторінці в «Вайбер» вплинула на результати виборів, в яких він приймав участь як кандидат на посаду Височанського селищного голови. В той час, як зазначає сам позивач, про повідомлення на інтернет сторінці в Вайбер ([INFO]) він дізнався [INFO], тобто дата його розміщення невідома, а кандидатом на посаду Височанського селищного голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року він був зареєстрований 25.09.2020 року. Причинно-наслідковий зв`язок між вказаним повідомленням і результатами виборів позивачем не доведений і судом не встановлений. Крім того, в публікації зазначений [PERSON] , і неможливо достовірно визначити, що публікація стосується саме позивача. Отже позивачем не доведено, що інформація на інтернет сторінці у Вайбер порушила його особисті немайнові права, або завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкодила йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку. Виходячи з роз`яснень викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року зі змінами внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Сам факт, сприйняття позивачем суб`єктивних суджень, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення його прав з боку відповідача. Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи в такий же спосіб з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Однак, доказів того, що позивач скористався своїм правом на відповідь, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed