Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення свого права на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та стягнення з [PERSON] на його користь грошової вартості цієї частки в сумі 189316,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони є співвласниками вищезазначеної однокімнатної квартири з частками по Ѕ, його частка не може бути виділена в натурі, проживати у квартирі разом з [PERSON] він не може, не може володіти та користуватись своєю власністю, що відповідно до ст.364 ЦК України є підставою для задоволення позову. З поданого представником відповідача адвокатом Бурмою О.В. відзиву на позов вбачається, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки до позову не подано доказів у підтвердження тієї обставини, що спірна квартира є неподільною. Крім того, присудження [PERSON] виплати грошової компенсації створить надмірний тягар для неї, оскільки вона не має коштів на виплату такої компенсації, а на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Також у відзиві зазначається про неподання позивачем належних та допустимих доказів в обґрунтування вартості частки [PERSON] у праві спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідач є його сестрою, вони є співвласниками однокімнатної квартири, про поділ якої заявлено позов. Він також має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які мають незадовільний стан здоров`я, іншого житла не має, вимушений проживати у квартирі батьків дружини, можливості користуватись спірною квартирою не має. Крім того, як пояснив позивач, у зв`язку з наявністю у нього права власності на Ѕ частину спірної квартири, він позбавлений можливості стати на житловий облік як потребуючий поліпшення житлових умов. Він пропонував [PERSON] сплатити їй компенсацію вартості частки з одночасним припиненням у неї права власності на цю частку, від чого [PERSON] відмовилась у зв`язку з тим, що іншого житла для проживання вона не має, також він пропонував їй сплатити на його користь компенсацію вартості частки у спільній квартирі, від чого відповідачка відмовилась за браком коштів, не бажає відповідачка і продати спільну квартиру з поділом отриманих від продажу коштів. Як пояснив [PERSON] , спільне проживання його сім`ї і сім`ї [PERSON] у квартирі неможливе, оскільки сім`я кожного з них складається з чотирьох чоловік, а квартира має лише одну кімнату. Крім того, як пояснив позивач, між ним та чоловіком [PERSON] склались неприязні відносини, що унеможливлює спільне проживання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та з підстав, передбачених ст.364 ЦК України, вбачала достатні підстави для його задоволення, оскільки спільна квартира сторін є неподільною річчю, і належна [PERSON] частка у праві спільної часткової власності на житло не може бути виділена йому в натурі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON] не визнала та пояснила, що у неї відсутні кошти для виплати грошової компенсації вартості частки спільної квартири позивачу, а розмір її заробітної плати не дозволяє зібрати необхідну суму. Вона підтвердила, що спільною квартирою користуються вона та члени її сім`ї, проте вона не заперечує проти вселення [PERSON] та його сім`ї у спільну квартиру. Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що позивачем не доведено неподільності спільної квартири, а також не надано належних доказів у підтвердження вартості його частки. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через недоведеність. При цьому суд встановив та врахував наступне. З договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2005, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Полюхович В.А., вбачається, що [PERSON] та [PERSON] придбали у приватну спільну часткову власність у рівних долях квартиру [ADDRESS] . Право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] зареєстроване у передбаченому законодавством порядку, про що свідчить Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Де6ржавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 151809437 від 03.01.2019, з якої вбачається внесення 15.04.2005 до Реєстру прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на вищезазначену квартиру з частками по Ѕ. Учасниками процесу не оспорюється, що [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . З довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради №54/04 від 03.01.2019 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , її сина [PERSON] та матері сторін [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень сторін в судовому засіданні, у вказаній квартирі на момент розгляду справи проживають відповідач [PERSON] , її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також чоловік відповідачки. [PERSON] у спірній квартирі не проживає, цим житлом не володіє та не користується, пояснює в судовому засіданні про неможливість спільного користування квартирою разом з сім`єю [PERSON] через необхідність проживати разом зі своєю сім`єю, недостатністю місця для проживання обох співвласників та членів їх сімей у однокімнатній квартирі, наявністю у нього неприязних відносин з чоловіком [PERSON] . Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» 25.02.2005, вказана квартира посімейного заселення розташована на 2 поверсі 9-поверхового багатоквартирного залізобетонного панельного будинку, має загальну площу 41,0 кв.м та складається з однієї кімнати житловою площею 20,0 кв.м, кухні площею 7,2 кв.м, сполученої вбиральні площею 3,4 кв.м, коридору площею 6,0 кв.м та вбудованої шафи площею 3,9 кв.м., обладнана балконом площею 3,9 кв.м. Оскільки спірна квартира знаходиться в багатоквартирному будинку і складається з однієї кімнати, суд приходить до висновку про неможливість влаштування другого входу та перепланування вказаного об`єкту у дві ізольовані житлові приміщення, які б відповідали санітарним та будівельним нормам та правилам, встановленим для житла. З огляду на викладене, суд вважає, що у розумінні ст.183 ЦК України спірна квартира є неподільною річчю, оскільки її неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення. Вказану обставину суд визнає загальновідомою, у зв`язку з чим вважає, що відповідно до ст.82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. З цих підстав суд відхиляє доводи сторони відповідача про недоведеність неможливості поділу спірної квартири в натурі. З пояснень позивача вбачається і учасниками процесу не оспорюється, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають в [ADDRESS] , за місцем реєстрації дружини позивача. З довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради № 117-03 від 09.01.2020 вбачається, що за вищезазначеною адресою зареєстроване також місце проживання батьків [PERSON] та її брата. Іншого житла позивач не має. Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] 149047, дочка позивача [PERSON] , 2004 р.н., є дитиною-інвалідом. З наданих медичних документів про стан здоров`я іншої дитини позивача - дочки [PERSON] , 2009 р.н., вбачається, що дитина має тяжкі хронічні захворювання. Отже, судом встановлено, що обидва співвласники з рівними частками у праві спільної часткової власності на квартиру мають сім`ї, у яких виховують по двоє дітей, доказів наявності у них іншого житла суду не надано. Разом з тим, право володіння та користування усією квартирою, у тому числі часткою, яка належить позивачу [PERSON] , фактично здійснює [PERSON] та члени її сім`ї. З пояснень позивача судом встановлено і відповідачем не оспорюється, що [PERSON] пропонував [PERSON] різні варіанти припинення права спільної часткової власності: шляхом сплати їй грошової компенсації її частки у праві спільної часткової власності з одночасним припиненням її права власності на цю частку; шляхом отримання від неї грошової компенсації частки позивача у праві спільної часткової власності з одночасним припиненням його права власності на цю частку; шляхом відчуження спільної квартири та поділу грошових коштів. Проте, як вбачається з пояснень сторін, своєї згоди на будь-який запропонований позивачем варіант відповідач не надає. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідачкою [PERSON] порушується принцип рівності прав співвласників, у той час як правовий режим спільної часткової власності повинен враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Як вбачається з довідки ТОВ «АТБ-Маркет» № 1927/С/ВНЗП від 17.10.2019, [PERSON] з 06.08.2019 працює на посаді продавця-консультанта за основним місцем роботи у магазині «Продукти 1202» та за період серпня-вересня 2019 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 18602,85 грн. Питання про те, чи має реальну можливість [PERSON] сплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки у праві спільної часткової власності на квартиру, є важливим та підлягає з`ясуванню. Разом з тим, ця обставина не є і не може бути визначальною і єдиною підставою для відмови в позові. Суд позбавлений можливості перевірити правдивість твердження відповідачки про те, що покладення на неї обов`язку сплатити компенсацію створить для неї надмірний тягар. Право співвласника [PERSON] на виділ частки у праві спільної часткової власності на неподільну річ шляхом отримання грошової компенсації вартості такої частки, за умови відсутності згоди відповідачки [PERSON] на будь-який варіант припинення права спільної часткової власності, а також за неможливості спільно користуватись майном, не може бути обмежене, і такому праву співвласника [PERSON] кореспондується обов`язок співвласника [PERSON] сплатити відповідну грошову компенсацію. У іншому випадку спір залишається невирішеним, а [PERSON] і надалі володітиме та користуватиметься спільною квартирою як особистою власністю, що має наслідком істотний дисбаланс прав сторін як співвласників. За встановлених судом конкретних обставин, суд вважає, що [PERSON] на підставі ст.364 ЦК України має право вимагати припинення права на свою частку у праві спільної часткової власності з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки, а [PERSON] зобов`язана таку вимогу [PERSON] задовольнити. Вирішуючи питання про розмір грошової компенсації, що належить до сплати [PERSON] з одночасним припиненням права на його частку, суд враховує наступне. Розмір грошової компенсації дорівнює ринковій вартості частки [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . У підтвердження ринкової вартості Ѕ частки вищезазначеної квартири позивачем надано відповідь експерта ФОП [PERSON] № 01-04/3-В від 02.04.2019 на адвокатський запит, з якої вбачається, що станом на 02.04.2019 середньоринкова вартість однокімнатної квартири по м-ну Вараш в м.Вараш обчислена ним згідно даних пропозицій, взятих з оголошень, складає 378633,00грн. При цьому з наведених у письмовій інформації ФОП [PERSON] даних, така середня вартість квартири обчислена виходячи з вартості однієї квартири по м- [ADDRESS] площею 32 кв.м, двох квартир по м-ну Будівельників площею 36 кв.м та 37 кв.м відповідно, однієї квартири по м-ну Вараш площею 36 кв.м. При цьому площа спірної квартири, як вбачається з технічного паспорту, складає 41,0 кв.м. Крім того, незрозуміло, чому до розрахунку середньої вартості однокімнатної квартири по м-ну Вараш в м.Вараш Рівненської області взято до уваги вартість квартир у інших мікрорайонах міста. З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що для визначення ринкової вартості квартири необхідні спеціальні знання, і така вартість повинна визначатись за результатами проведення експертизи, наданий позивачем документ в обґрунтування вартості його частки у спільному майні суд вважає недопустимим доказом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд роз`яснив стороні позивача право подати клопотання про призначення у даній цивільній справі судової експертизи з метою визначення ринкової вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Такого клопотання позивачем та його представником під час розгляду справи заявлено не було. Представник позивача в судовому засіданні заявила, що не заперечує проти призначення відповідної експертизи, проте відповідач та його представник такого клопотання суду також не заявили, а суд відповідно до приписів ст.81 ЦПК України позбавлений права самостійно збирати докази. За таких обставин суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з [PERSON] на його користь з одночасним припиненням права на належну йому Ѕ частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , що є підставою для відмови у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed