Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача, з врахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог, заборгованості, яка складається: 2\~000 доларів США в перерахунку в гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату прийняття рішення; 1\~242,74 долара США в перерахунку в гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату прийняття рішення проценти за користування грошовими коштами; 1\~712\~797 грн.46 коп. пеня за прострочення виконання грошового зобовязання та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений нотаріально, за умовами якого позивач передав у власність відповідача строком до 30 червня 2014 року грошові кошти у сумі 2\~000 доларів США. Відповідач зобовязався повернути позивачу суму позики не пізніше 30 червня 2014 року, з урахуванням сплати 30% річних. Крім того, договором встановлено, що у випадку прострочення виконання відповідачем зобовязання щодо повернення позики та сплати відсотків за користування коштами, останній сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі 5 відсотків в день від суми невиконаних зобовязань. Проте, відповідач свої зобовязання за договором позики на момент подачі позову не виконав. В останнє судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та обов'язки сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, відповідно до ст. ст, 169,\~224\~\~ЦПК України.\~\~ Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 546 ЦК України передбачається, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений нотаріально, за умовами якого позивач передав у власність відповідача строком до 30 червня 2014 року грошові кошти у сумі 2\~000 доларів США, що підтверджується копією договору позики (а.с.7) та оглянутим в судовому засіданні оригіналом договору позики. Відповідно до п.1 договору позичальник зобовязується повернути позикодавцеві до 30.06.2014 року таку ж суму грошових коштів з нарахуванням 30% річних. У разі прострочення виконання позичальником зобовязання щодо повернення позики та сплати відсотків, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 5% в день від суми невиконаних зобовязань (п.5 договору). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Дану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі 6-79цс14. За таких обставин на користь позивача з [PERSON] підлягає стягненню: 1) сума отриманої позики відповідно до договору позики від 14.02.2014 року в розмірі 51 100 грн. що еквівалентно 2000 доларів США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ; 2) сума процентів за користування грошовими коштами в розмірі 31\~752 грн., що еквівалентно - 1\~242,74 доларів США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ; Крім того, за рішенням суду може бути зменшений розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, що передбачено ч.3\~ст.551 ЦК України. За вказаних обставин суд вважає за можливе зменшити розмір пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості за договором позики. Отже, до стягнення з відповідача підлягає 51 100 грн. пені за несвоєчасність виконання грошового зобовязання, яка дорівнює сумі заборгованості за договором позики і еквівалентна 2000 доларів США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ. Таким чином, на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 139\~952 грн., яка складається: 51 100 грн. - сума отриманої позики відповідно до договору позики від 14.02.2014 року, яка еквівалентна 2000 доларів США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ, 31\~752 грн. - сума процентів за користування грошовими коштами, що еквівалентно - 1\~242,74 доларів США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ, 51 100 грн. пені за несвоєчасність виконання грошового зобовязання, яка дорівнює сумі заборгованості за договором позики і еквівалентна 2000 доларів США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2437 грн. 21 коп. На підставі ст.ст. 23,192, 193, 533, 625, 654, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial