Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 червня 1998 року дійсним. В обґрунтування позову зазначається, що 29 червня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Договір було укладено на товарній біржі, на якій сторонам повідомили, що договір необхідно лише зареєструвати в БТІ та не потрібно його посвідчувати у нотаріусу. Однак, згодом, позивач дізнався, що нотаріальне посвідчення договору є обов`язковим, звернувся до продавця з приводу такого посвідчення, проте він відмовляється від такого посвідчення, оскільки вважає, що вчинила всі дії необхідні для оформлення договору купівлі-продажу. При цьому будь-яких претензій щодо будинку відповідач не має, договір було реалізовано та в ньому позивач та його сім`я проживають понад двадцять років. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Суд приймає рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнала та просила його задовольнити. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .. Так, судом встановлено, що 29 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . З 1998 року [PERSON] та його сім`я проживають в будинку. Договір купівлі-продажу пройшов реєстрацію в органах БТІ 10 липня 1998 року. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 названого Кодексу нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як встановлено матеріалами справи позивач та відповідач уклали угоду у 1998 році, без нотаріального посвідчення, однак зареєстрували у виконавчому комітеті місцевої ради. Стаття 47 кореспондується із статтею 220 Цивільного кодексу України 2004 року, який чинний на момент розгляду справи. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України (позиція Верховного суду, викладена в постанові від 04 березня 2019 року в справі № 665/2266/16-ц). Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами відповідач протягом декількох років ухиляється від нотаріального посвідчення договору, укладеного у 1998 року, вважає що він виконав всі вимоги договору, а тому відсутні підстави для нотаріального посвідчення договору. Судом враховано, що сторонами виконано всі вимоги договору його виконання, позивач із сім`єю проживають в будинку понад 20 років, у відповідача відсутні будь-які претензії щодо проданого домоволодіння. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved