Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON] в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який належав спадкодавцю згідно свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 28 жовтня 1983 року, виданого на підставі рішення виконкому Вороновицької селищної ради народних депутатів № 87 від 23 вересня 1983 року. Згідно заповіту від 12 червня 1997 року все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, та все, що належало [PERSON] на день його смерті, він заповів онуку - [PERSON] Відповідач [PERSON] як спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, але оскільки на момент смерті спадкодавця був неповнолітнім та не міг самостійно без згоди батька написати заяву-відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому написав її 2 серпня 2013 року. Таким чином, спадщину в порядку спадкування за законом прийняв він шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору у встановлений законом строк. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки спадщина, яка відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В зв'язку з викладеними вище обставинами [PERSON] звернувся з даним позовом до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], що раніше належав [PERSON] згідно свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 28 жовтня 1983 року, виданого на підставі рішення виконкому Вороновицької селищної ради народних депутатів № 87 від 23 вересня 1983 року. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилася, попередньо через канцелярію подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо через канцелярію подав суду заяву, згідно якої справу просить слухати за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог та просить задовольнити їх в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України в прийнятті визнання відповідачем позову було відмовлено. Врахувавши думку та позицію сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.10.2001 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку, козирку, літньої кухні літ. «Б», погребу літ. «п/Б», сараю літ. «б3», гаражу «Г», сараю літ. «г», убиральні літ. «З», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, криниці № 4, що підтверджується копією технічного паспорту від 30.01.2015 року (а.с. 19-22). Факт належності спадкодавцю даного спадкового майна підтверджується також копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Вороновицької селищної Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 28.10.1983 року (а.с. 13), копією домової книги (а.с.10, 11) та довідкою, виданою виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 29.01.2015 року, відповідно до якої житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с. 17). Крім того, [PERSON] по день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 29.01.2015 року за № 27 (а.с. 16). Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] як його син, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 07.03.1961 року (а.с. 9). На випадок своєї смерті [PERSON] 20.06.1997 року заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав внуку - [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі № 296 (а.с. 12). Тобто, відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. 02.08.2013 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Колеснік О.В. заяву, якою він повідомив, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яку він не прийняв і на яку він не претендує (а.с.14), що не відповідає дійсності, так як на момент смерті [PERSON] відповідач [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, являвся неповнолітнім та прописаний за однією адресою із спадкодавцем, що також підтверджується відмовою нотаріуса позивачу [PERSON] 08.11.2011 року позивач [PERSON] звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Однак, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове мано, оскільки відповідно до письмової відмови нотаріуса № 182/02-17 від 28.01.2015 року є спадкоємець за заповітом - [PERSON], від якого ніяких заяв не надходило, але на день смерті він був неповнолітній та прописаний за однією адресою із спадкодавцем (а.с. 18). Згідно абзацу 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. До даних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ст. 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства зазаконом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті батька, оскільки спадкодавець за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповідав онуку [PERSON], який на день смерті спадкодавця являвся неповнолітнім, був прописаний за однією адресою із спадкодавцем, не відмовився від вказаної спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому прийняв спадщину відповідно до законодавства. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому самим позивачем так і не зазначено, ким конкретно не визнається чи оспорюється його право, та у чому полягає спір між ним та відповідачем. Позивачем не доведено, що його права, свободи чи інтереси були порушені, тому суд дійшов до висновку, що позов є необґрунтованим, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В даному випадку відсутні незаборонені законом правові підстави, за якими позовні вимоги могли б бути задоволені, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed