Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 грудня 2015 року з вини [PERSON] йому була завдана матеріальна та моральна шкода. На лікування ним було витрачено власні кошти і не відшкодовані відповідачем [PERSON] в сумі 2778, 32 гривень, які з підстав, передбачених ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, просив стягнути із [PERSON] Посилаючись на ст.1195 ЦК України, вказував, що витрати, повязані з тимчасовою втратою працездатності в період з 05.12.2015р. по 30.05.2016р., тобто з моменту ДТП до встановлення йому першої групи інвалідності, складають 6962 гривні, які також просив стягнути з [PERSON] Зазначав, що йому спричинена і моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях внаслідок отриманих травм, які призвели до інвалідності, повязаних із цим змін у повноцінності та фізичної самостійності, у необхідності стороннього догляду, у фізичному болю, зміні звичайного способу життя, порушенні особистих звязків з оточуючими, сильному психотравмуючому стресі, потребі додаткових зусиль для відновлення фізичного і душевного стану та повноцінності участі у соціальному житті, і яку оцінює у 100\~000 гривень, які згідно ст.ст.23, 1167 ЦК України просив стягнути з [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, заперечуючи тим, що витрати на лікування та на реабілітацію оплатив в повному обсязі на загальну суму 14239 гривень. Заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування витрат у звязку з тимчасовою непрацездатністю є безпідставними, оскільки позивач не працював. Стосовно моральної шкоди, то він також зазнав моральних страждань, теж лікувався. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2016 року, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21.02.2017 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено відповідне покарання. Як вбачається із змісту вказаного вироку суду, [PERSON] 05.12.2015 року біля 18:00 години керуючи технічно справним автомобілем марки «Тойота» державний номерний знак [NUMBER], рухався в межах с. Мамаївці по вул. Шевченка, 191, зі сторони м. Чернівці у напрямку м. Снятин Івано-Франківської області. Наближаючись до магазину «Дякую», водій [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди чи безпеки для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого допустив наїзд на рухаючого пішохода [PERSON] в межах пішохідного переходу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме: лінійний перелом склепіння з переходом на основу черепа, внутрішньої гематоми, забій головного мозку середньої важкості, відкритого перелому обох кісток лівої гомілки, забій лівої китиці, саден на голові, в ділянці лівої китиці, забійних ран в ділянці правого вуха, що відносяться до розряду тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також встановлено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.12.2015 року по 28.12.2015 року, на що витрачав власні кошти. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Заявлені вимоги про відшкодування витрат на лікування знайшли своє підтвердження на суму 2328,32 гривень згідно наданих чеків. Не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами понесення витрат на лікування на суму 450 гривень, тому в цій частині суд не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог. Стосовно вимог про стягнення 6962 гривень у відшкодування витрат, повязаних з тимчасовою втратою працездатності в період з 05.12.2015р. по 30.05.2016р., суд знаходить їх обґрунтованими, оскільки позивач на момент дорожньо-транспортної пригоди не працював, 30.05.2016 року йому встановлена перша група інвалідності, мінімальна заробітна плата у грудні 2015 року та січні квітні 2016 року становила 1378 гривень, у травні 2016 року 1450 гривень. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного звязку з протиправними діями заподіювача і вини останнього в її заподіянні.\~Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, те, що наслідки ДТП є психотравмуючими для людини, яка втратила дитину та онука, що безперечно призвело до змін в психоемоційному стані, а індивідуально-психологічні прояви перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості, а також важкість душевних страждань як психологічне підґрунтя моральної шкоди. Розмір моральної шкоди підлягає визначенню з урахуванням спричинення такої шкоди потерпілому, якому встановлена 1 група інвалідності, з урахуванням обсягу душевних страждань та невідворотних життєвих змін, і його належить визначити у розмірі 50\~000 гривень Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~ Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, а тому, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» його слід звільнити від сплати судового збору. Враховуючи наведене, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України,

Outcome: partial