Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи його тим, що 16 березня 2018 року він, [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON], а саме грошові кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) грн., які останній зобов'язувався повернути в строк до 16 серпня 2018 року. На підтвердження факту надання в борг коштів було складено розписку, яку особисто написано та підписано відповідачем. Проте, незважаючи на те, що строк повернення боргу минув, відповідач грошові кошти не повернув. На неодноразові вимоги щодо повернення боргу, ухиляється від передачі коштів під різними надуманими приводами, а тому позивач змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позову та прохали у його задоволенні відмовити. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 16.03.2018 року наданої позивачем до суду [PERSON] отримав від [PERSON] у борг кошти в розмірі 8000,00 грн., які він зобов'язався повернути до 16 серпня 2018 року. Таким чином між сторонами виникли грошові зобов'язання, що підтверджується належними доказами, а саме оригіналом даної розписки. У зазначеній в розписці строк [PERSON], отримані в якості позики кошти не повернув, чим порушив умови договору. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно дост. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тобто не виконав своїх зобовязань. Згідно із положеннями ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Згідност. 525 ЦК Українинедопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань, якщо інше не передбачене договором або законом. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач на час розгляду справи кошти не повернув, через що вважається таким, що не виконав зобовязання за договором позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики, строк її повернення,. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до договору позивач виконав зобовязання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобовязання позичальником виконані не були. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 16 березня 2018 року в розмірі 8000,00 грн. підлягають до задоволення. Також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved