Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність. В судове засідання відповідач не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 22 серпня 2014 року позивач [PERSON] продав [PERSON] легковий автомобіль марки TOYOTA CARINA, сірого кольору, державний номер [NUMBER], але відповідач не сплатив повної вартості автомобілю, що підтверджується розпискою, яка складена 22 серпня 2014 року між сторонами та з якої вбачається, що [PERSON] зобов'язався до 05 вересня 2014 року передати позивачу залишок у розмірі 800 доларів США, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 16,16 грн. - складає 12928 грн.. При фактичному передані вищевказаного легкового автомобілю відповідачем була надана розписка, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із нас відповідних зобов'язань, відповідно ст. 1046 ЦК України. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій оормі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, проте недодержання сторонами вимог закону, щодо форми договору позики не має наслідком його недійсність. Враховуючи реальність договору позики, закон встановлює можливість підтвердження укладення договору позики та його умов розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1029 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк, що встановлений договором. Відповідно до розписки від 22.08.2014 року [PERSON] зобов'язався повернути позивачу кошти або легковий автомобіль марки TOYOTA CARINA, сірого кольору, державний номер [NUMBER] до 05 вересня 2014 року, проте до теперішнього часу, взяті на себе боргові зобов'язання відповідач не виконав. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від зміцнення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Постанова ВСУ від 24.10.2011 року; справа №6-38 цс 11). Відповідачем умови договору позики було порушено і виконання грошового зобов'язання прострочено, позику позивачу у встановлений строк до 05 вересня 2014 року не повернуто, тому з відповідача повинна бути стягнута сума позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення боргу. Період прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором позики складає майже 5 місяців або 147 днів (з 05 вересня 2014 по 30 січня 2015 року), отже сума інфляції за час прострочення становить 1370,37 грн.. Три проценти річних від простроченої суми в розмірі 12928 грн., становить 156,20 грн..

Outcome: approved