Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі довіреності, виданої [PERSON] у листопаді 2016 року, він користується та розпоряджається автомобілем марки ВАЗ-21703, 2008 року випуску, реєстраційний номер АР 8980 СТ. 05 квітня 2017 року приблизно о 12.10 год., керуючи вказаним автомобілем, разом із [PERSON] та [PERSON] в м. Бердянську рухався по вул. М. Шосе в напрямку вул. Європейська зі швидкістю приблизно 70 км/год. Приблизно за 20м до перехрестя з вул.Я.Мудрого, не очікувано для нього, на смугу його руху виїхав автомобіль ЗАЗ ДЕУ, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Він застосував екстрене гальмування, але уникнути зіткнення не вдалося. Своїми діями [PERSON] порушив п.2.3 «Б», п.13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Бердянського міськрайонного суду від 25.04.2017р. відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль яким він керував, отримав численні технічні ушкодження на відновлення яких потрібні значні кошти. Згідно з висновками звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ-21703, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартість матеріального збитку становить 109501,42 грн.. Крім того, внаслідок зазначеної ДТП він отримав тілесні ушкодження: забій мяких тканин, садни обличчя і голови, забій правої голені, посилаючись на ст. 23 ЦК України просив відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя та у звязку із пошкодженням майна. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у сумі 109501,42 грн. та грошові кошти на відшкодування завданої йому моральної шкоди у сумі 20000 гривень, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1095 грн.01 коп., витрати на надання правової допомоги у сумі 3000 гривень, а усього на загальну суму 133596,43 грн. Представник позивача адвокат [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач також порушив правила дорожнього руху: як і відповідач не мав поліса страхування, рухався з перевищенням швидкості 70 км/год., хоча ця обставина і не була предметом адміністративної відповідальності, тому вважає, що розмір матеріальної шкоди може бути зменшений. Щодо відшкодування моральної шкоди також вважав її не доведеною, доказів на її підтвердження не надано. Відповідач є літньою особою, йому 82 роки, пенсіонер, окрім пенсії інших доходів не має. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ 2170, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХО № 643085 від 06.10.2016р. а.с.3). 20 листопада 2016 року [PERSON] на три роки уповноважила, зокрема, [PERSON] представляти її інтереси з питань керування та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, позичку тощо) належним їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО № 643085 від 06.10.2016р. автомобілем ВАЗ 2170, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (нотаріально посвідчена довіреність НВІ № 438642 від 20.11.2016р. а.с.4). Також судом встановлено, що 05 квітня 2017 року о 12 год. 10 хв. на перехресті Мелітопольського шосе та вул. Я.Мудрого, в м. Бердянську Запорізької області, [PERSON] керуючи належним йому автомобілем ЗАЗ ДЕУ, державний номерний знак [NUMBER], по Мелітопольському шосе, біля перехрестя з вул. [PERSON], змінюючи напрямок руху для розвороту з крайнього правого ряду ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого трапилось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2170, державний номерний знак [NUMBER], який рухався позаду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та були травмовані люди. Своїми діями [PERSON] порушив п.2.3 «Б», п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АРС № 132035 від 10.07.2009р. (а.с.53), постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 310/2209/17 від 25.04. 2017р. (а.с.60), яка набрала законної сили 06.05.2017р. та згідно якої [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 місяців. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена. Згідно звіту № 182 від 09.06.2017 року про визначення вартості матеріального збитку, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат № 24/17 від 23.01.2017р. та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 2081 від 23.09.2002р. - а.с.27-28), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21703, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, на день ДТП 05.04.2017р., складає 109501,42 грн. (а.с.6-28). \~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю\~\~особистим\~\~немайновим правам фізичної або юридичної особи,\~\~а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). У п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 також роз'яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Встановивши, що позивач [PERSON] на момент вчинення ДТП володів автомобілем ВАЗ-21703, реєстраційний номер [NUMBER], на праві оперативного управління на підставі довіреності (а.с.4), виданої власником автомобіля [PERSON] 20 листопада 2016 року на строк три роки - до 20 листопада 2019 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрована в реєстрі за № 1422, тому суд вважає, що позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої вищезазначеному автомобілю шляхом пред'явлення вимоги до відповідача [PERSON], з вини якого завдано цієї шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).\~\~Диспозиція наведеної норми у взаємозв'язку зі ст. 81 ЦПК України покладає на позивача обов'язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач. При цьому суд вважає не обґрунтованими посилання представника відповідача щодо розміру зменшення суми на відшкодування майнової шкоди через винні дії позивача, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вини позивача у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 05.04.2017р., ним не надано. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди суми у розмірі 109501,42 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Така шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд враховує, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинено забій мяких тканин, садна в ділянці голови, забій правої голені (карта травматологічного хворого № 2242 а.с.30), було пошкоджено автомобіль, яким він володів. За таких обставин суд вважає, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача була спричинена моральна шкода, при визначенні розміру якої, суд виходить із характеру правопорушення, конкретних обставин справи, вимог розумності і справедливості, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню - у розмірі 5000,00 грн. Також позивачем були понесені судові витрати на сплату судового збору у\~ розмірі 1799,81 грн.(а.с.35,67) та на професійну правничу допомогу, що була оплачена у розмірі 3000,00 грн. (а.с.29), проте відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрати на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд враховує ці витрати частково, які з урахуванням загальної тривалості судового засідання (2год.16хв.) та розміру прожиткового мінімуму (1762 грн. х 40% = 704,80 грн.) складає суму у розмірі 1597,55 грн., а всього судові витрати 3397,36 грн. Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (88,42%), а саме, у розмірі 3003,95 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial