Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи : [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житлом, вказавши, що він має у приватній власністі Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року. Співвласниками вказаного житла є [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ). В даній квартирі відповідно до будинкової книги з 03.04.2018 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Хоча відповідач і зареєстрований в даній квартирі, але не проживає в ній понад один рік - з лютого 2019 року, квартирою не користується та в витратах по утриманню житла участі не приймає, в даному житлі особистих речей відповідача немає. Відповідач добровільно з реєстраційного обліку не знявся і виїхав у невідомому для нього напрямку, місце проживання та місце перебування відповідача йому невідоме. Позивачу необхідно оформити субсидію, а тому він змушений звернутися до суду. Позивач з урахуванням позовних вимог просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності належить позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-181, 191, 193, ч. 5,7 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 30.04.2020 року, наданої на запит суду, [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , тож копія позову з додатками на ім`я відповідача надсилались за вказаною адресою, що підтверджується поштовим відправленням суду. Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області. Таким чином відповідач був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи. Відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачами не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третім особам було надано строк для подачі пояснень щодо позову, однак від них на адресу суду не надійшло письмових пояснень щодо позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року, позивачу [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 27.06.2017 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний актовий запис №151 (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2018 року, зареєстрованому в реєстрі за №356, спадкоємцем ј (однієї четвертої) частини квартири номер [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Звенигородським міським органом приватизації Черкаської області 12.01.1994 року, померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Позивач в позовній заяві зазначає, що є власником Ѕ частини вищевказаної квартири, співвласниками вказаного житла є [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), в якій зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] понад один рік - з лютого 2019 року, квартирою не користується та в витратах по утриманню житла участі не приймає, в даному житлі особистих речей відповідача немає. Відповідач добровільно з реєстраційного обліку не знявся, місце його проживання невідоме. Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають у кв. [ADDRESS] , наданої позивачем до матеріалів позовної заяви, мається запис щодо прописки відповідача у квартирі позивача /а.с.6-10/. Дана обставина підтверджується копією довідки Звенигородської міської ради №02-18/407 від 30 квітня 2020 року (а.с.17). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 07.04.2020 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Внук - [PERSON] , [INFO] , внук - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] /а.с.14/. Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , зі слів свідків гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані та проживають: гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] . Також за цією адресою зареєстрований, але не проживає гр. [PERSON] , [INFO] з лютого 2019 року (а.с.14). Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками вказаного житла є [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року. Відповідач понад рік у ній не проживає, свої речі там не зберігає і не користується нею, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг не несе. Крім того, відсутні докази щодо наявності у відповідача домовленості з позивачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Обставин, які б свідчили про те, що позивач, як власник 1/2 частини квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу, як члену її сім`ї, користуватися вищевказаною квартирою, судом не встановлено. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у квартирі позивача, за відсутності його згоди як власника, що судом оцінюється як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, однак враховуючи, що за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири, а також йому фактично належить 1/2 частка даної квартири, то суд вважає, що часткове задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК, ст.71 ЖК України,

Outcome: partial