Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що 17.09. 2004 р. померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на майновий пай та на землю. [PERSON] посилається на те, що він проживав разом з матір'ю, спільно вів з нею господарство, а також доглядав за нею та фактично прийняв спадщину. Нотаріусом було відмовлено в заведенні спадкової справи на майно його матері у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що строки прийняття спадщини були пропущенні через поважні причини: через проблеми побутового характеру, велике нервове напруження через смерть своєї матері. Фактично вступив в управління спадковим майном. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 17.09.2004 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві, вказавши також, що позивач через юридичну необізнаність не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вважаючи що він фактично прийняв її. Представник відповідача у судове засідання не прибув, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що 17.09.2004 р. померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 243527. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та майновий пай та земельну ділянку. Згідно повідомлення Хмельницької районної державної нотаріальної контори № 1317/01-16 від 17.05.2016 р. після смерті померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку прийняття спадщини, [PERSON] посилається на те, що він проживав разом з матір'ю, спільно вів з нею господарство, а також доглядав за нею та фактично прийняв спадщину. Нотаріусом було відмовлено в заведенні спадкової справи на майно його матері у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини. Відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як проблеми побутового характеру, велике нервове напруження позивача у звязку із смертю його матері. Окрім того, позивач стверджує, що він проживав разом з матір'ю, спільно вів з нею господарство, а також доглядав за нею та фактично прийняв спадщину. Згідно із ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини. Необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed