Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунальної установи «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №2 загального розвитку» Цюрупинської міської ради в якому просить визнати незаконними та скасувати накази відповідача №100-о від 17.09.2015 р., поновити його на посаді інструктора з фізкультури з навантаженням 1,25 ставки, стягнути з відповідача середній заробіток за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи в сумі 5586,00 грн., крім того, позивач просить визнати незаконними та скасувати накази відповідача №14-к від 04.03.2016 р., №134-о від 08.12.2015 р., №135-о від 08.12.2015 р. (пункти 2.12, абз. 5 пункту 2.13, п. 2.29., 2.30), №33-о від 25.03.2016 р. (п. 7.2, 7.6, 7.7, 7.8) та наказ №35-о від 30.03.2015 р. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що з 2013 року він працював в КУ «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №2 загального розвитку» Цюрупинської міської ради інструктором з фізкультури (плавання) з навантаженням 1,25 ставки до 17.11.2015 року. З 18.11.2015 року відповідач безпідставно скоротив заняття з плавання мотивуючи недостатньою кількістю бажаючих відвідувати заняття в басейні та наявністю відповідних заяв від батьків дітей вихованців закладу. Позивач вважає, що не допустити дитину до занять в басейні може лише лікар за наявності медичних протипоказань, а письмової згоди або заяви батьків на відвідування дитиною басейну не передбачено, крім того, заяви батьків про не відвідування дітьми басейну написані вже після прийняття рішення про скорочення 0,25 ставки інструктора з фізкультури. Позивач зазначив, що в наказі №100-о від 17.09.2015 р. не вказано причини зміни істотних умов праці (рішень виконавчого комітету про скорочення фінансування), кількість груп в садочку не скоротилася та складає 13 груп, а в 10 групах він проводив заняття з плавання (10 груп 20 занять на тиждень, 5 занять на день з розрахунку чотирьох робочих днів, після скорочення 8 груп - 16 занять). Також зазначив, що рішення про скорочення занять з плавання не сприятиме зміцненню здоровя вихованців закладу, не відповідає державній політиці та завданням дошкільної освіти. Існує державна програма згідно якої заняття з плавання є обовязковими. Позивач також зазначає, що його навантаження скорочене саме за рахунок введення посади логопеда за бажанням батьків. При цьому введення посади вчителя-логопеда в дошкільному навчальному закладі загального типу, а не спеціалізованому не відповідає Типовим штатним нормативам, здійснено всупереч постанові КМУ №943 від 22.10.2008 р. «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів», крім того, введення 1,0 ставки вчителя логопеда з врахуванням того, що лише дві дитини у садку мають порушення мовлення є безпідставним, а заяви батьків про введення посади вчителя-логопеда керівник ДНЗ №2 не мала приймати до уваги так як за бажанням батьків можуть надаватися лише додаткові освітні послуги, а послуги вчителя-логопеда не є такими послугами. Позивач також пояснив, що наказом №134-о від 08.12.2015 р. йому безпідставно заборонено користуватись туалетом, що знаходиться в приміщенні басейну так як зазначений туалет за своїми параметрами не є туалетом для дітей, а є туалетом для персоналу, крім того, посадова інструкція інструктора з фізкультури, затверджена наказом №135-о від 08.12.2015 р., також містить пункт 2.12 щодо заборони користування дитячим туалетом для здійснення особистих гігієнічних процедур. Позивач зазначає, що така заборона порушує його права так як для користування загальним туалетом для персоналу йому необхідно йти в іншу частину будівлі закладу, що створює додаткові незручності враховуючи, що перерви між заняттями становлять 15 хвилин, крім того, потрібен час для перевдягання в сухий одяг. Наказом №134-о від 08.12.2015 р. та пунктом 2.30 посадової інструкції інструктора з фізкультури, що затверджена наказом №135-о від 08.12.2015 р., безпідставно покладено на нього матеріальну відповідальність за збереження спортивного інвентарю. Наказом №135-о від 08.12.2015 р. затверджено посадову інструкцію інструктора з фізкультури, якою на нього покладено обовязок надавати допомогу дітям під час переодягання та миття під душем (абз. 5 п. 2.13). Покладення зазначеного обовязку позивач вважає умисним так як це може сприяти поширенню про нього неправдивих чуток. Пунктом 2.29 посадової інструкції інструктора з фізкультури, що затверджена наказом №135-о від 08.12.2015 р., на нього покладено обовязок брати участь у ремонтів закладу, але він не є будівельником, а тому не може виконувати такі роботи. Позивач також вважає незаконним пункт 7.2 наказу №33-о від 25.03.2016 р. зі змінами, що внесені відповідно до наказу №35-о від 30.03.2015 р. так як він не має нести персональну відповідальність за здоровя та життя дітей в басейні, - пункт 7.6 так як він не допускає перебування у басейні сторонніх осіб, - пункт 7.7 так як він не є лікарем та не може виявляти інфекційні захворювання, - пункт 7.8 так як він не повинен здійснювати супровід дітей у басейні, а повинен лише проводити заняття з плавання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила наступне. Керівництвом закладу було проведено аналіз відвідування дітьми плавального басейну 10 вікових груп за 2011-2014 роки та встановлено недостатню відвідуваність дітьми занять з плавання, що становила від 8 до 12% від загальної кількості дітей в садових групах, в середньому це становить 22 дитини на день, крім того, в ці роки басейн не працював по кілька місяців на рік з метою економії енергоресурсів. 02.09.2015 р. відбулися батьківські збори ДНЗ №2 де виявлено, що значна кількість батьків не бажають щоб їх діти відвідували басейн та надали відповідні заяви. З метою економії бюджетних коштів було прийнято рішення про скорочення 0,25 ставки інструктора з фізкультури оскільки законодавство допускає зміну істотних умов праці з метою раціоналізації робочих місць. 16.09.2015 року було отримано згоду на скорочення 0,25 ставки інструктора з фізкультури після чого 17.09.2015 р. позивача було попереджено про зміну умов оплати праці внаслідок переведення з 1,25 ставки на 1,0 ставку інструктора з фізкультури. З 18.11.2015 року навантаження було зменшено, позивача переведено з восьмигодинного на шестигодинний графік роботи. Також представник відповідача зазначила, що у 2014-2015 році до керівництва закладу зверталися батьки тих дітей, що мають порушення мови, щодо введення в закладі посади вчителя-логопеда. У вересні 2015 року батьками дітей було написано 40 відповідних заяв, потреба дітей в послугах логопеда підтверджена медичною комісією, а тому було прийнято рішення про введення штатної посади вчителя-логопеда за рахунок наявної економії фонду оплати праці. Також пояснила, що введення посади вчителя-логопеда у дошкільному навчальному закладі загального розвитку передбачена статтею 12 Закону України «Про дошкільну освіту». Представник третьої особи просила в позові відмовити так як вимоги позивача не відповідають вимогам діючого законодавства. [PERSON], що залучена до участі у справі в якості третьої особи, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з наказом №112 від 01.11.2011 року позивача прийнято на посаду інструктора з фізичної культури на 1,25 ставки з роботою в плавальному басейні і виконанням обовязків інструктора з плавання в комунальної установи «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №2 загального розвитку» Цюрупинської міської ради з 01.11.2011 року. Наказом №100-о від 17.09.2015 року скорочено 0,25 ставки інструктора з фізкультури, залишено навантаження 1 ставку інструктора з фізкультури. З вказаним наказом позивач ознайомився 17.09.2015 року. 17.09.2015 року завідувачем [PERSON] письмово було попереджено позивача про зміну істотних умов праці переведення з 1,25 на 1 ставку інструктора з фізкультури по закінченню двох місяців з дня попередження, розяснено право згідно зі ст. 32 КЗпП на розсуд позивача погодитися зі зміною або відмовитись від продовження роботи. Наказом №77-к від 09.11.2016 року з позивача знято навантаження 0,25 ставки та залишено навантаження 1 ставку з 18.11.2015 року. Зазначені обставини підтверджуються копіями відповідних наказів, письмового попередження про зміну умов праці, що наявні у матеріалах справи. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Під час розгляду справи також встановлено, що кількість садових груп в закладі дійсно не змінилася, але зменшилася кількість груп, що відвідують заняття у плавальному басейні, що підтверджується аналізом відвідуваності басейну 10 вікових груп за 2011-2014 роки, яким встановлено недостатню відвідуваність дітьми занять з плавання, що становила від 8 до 12% від загальної кількості дітей в садових групах, крім того, батьки надали заяви про відмову їх дітей відвідувати басейн (а.с. 88-102). Зазначене свідчить про дійсну зміну фактичного навантаження на інструктора з плавання так як замість 10 груп та 20 занять на тиждень сформовано 8 груп, що відвідують басейн, з якими проводиться 16 занять на тиждень. Зазначені обставини доводи позивача про відсутність змін в організації виробництва та праці. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було дотримано вимоги закону щодо попередження працівника про зміну умов праці (переведення з 1,25 на 1 ставку) за два місяці, а тому підстави для скасування наказу про зміну істотних умов праці, поновлення позивача на його попередніх умовах праці та стягнення середнього заробітку за час виконання роботи з навантаженням на 1 ставку відсутні. Судом також встановлено, що наказом відповідача №14-к від 04.03.2016 року прийнято на посаду вчителя-логопеда з 07.03.2016 р. [PERSON] Постанову КМУ №943 від 22.10.2008 р. «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів» на яку посилається позивач як на підставу незаконності наказу №14-к від 04.03.2016 р. втратила чинність на підставі Постанови КМУ\~№ 65 від 01.03.2014 року. Стаття 12 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачає, що у всіх типах дошкільних навчальних закладів при реалізації права дітей на дошкільну освіту враховуються особливі освітні потреби у навчанні і вихованні кожної дитини, у тому числі дітей з особливими освітніми потребами відповідно до принципів інклюзивної освіти. Наказ Міністерства освіти і науки №1055 від 04.11.2010 року «Про затвердження типових штатних нормативів дошкільних начальних закладів» передбачає, що для дітей з порушеннями зору, слуху, опорно-рухового апарату, з розумовою відсталістю, із затримкою психічного розвитку, у яких виявлено мовленнєві порушення, вводиться 1 штатна одиниця учителя-логопеда на кожні 10 дітей з тяжкими порушеннями мовлення (ринолалія, заїкуватість, загальне недорозвинення, алалія, афазія, дизартрія) або на кожні 12 дітей з фонетико-фонематичним недорозвиненням, дислалією. Положення ст. 12 Закону України «Про дошкільну освіту» та наказу МОН №1055 від 04.11.2010 року вказують на можливість введення посади вчителя-логопеда в дошкільному навчальному закладі загального розвитку за наявності в закладі дітей з особливими освітніми потребами. Наявність таких дітей в ДНЗ №2 підтверджується заявами батьків (а.с. 107-113) та медичними висновками в кількості (а.с. 243-256). На законність наказу №14-к від 04.03.2016 р. також вказує витяг з акту ревізії міського бюджету та фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Цюрупинської міської ради за період з 01.03.2012 року по 01.04.2016 року №08-17/07 від 21.06.2016 року в частині, що стосується дотримання штатної дисципліни та складання штатного розпису ДНЗ №2 за скаргою позивача з якого вбачається, що введення посади вчителя-логопеда не суперечить вимогам законодавства, крім того, не є належним способом захисту прав позивача скасування наказу про прийняття на роботу іншого працівника. Судом встановлено, що п. 1 «а» наказу №134-о від 08.12.2015 р. доповнено посадову інструкції інструктора з фізкультури пунктом 2.12 яким введено заборону користування дитячим туалетом для здійснення особистих гігієнічних процедур. Наказом №135-о від 08.12.2015 р. затверджено нову редакцію посадової інструкції позивача, що містить п. 2.12 аналогічного змісту. Державні санітарні норми та правила «Влаштування, обладнання, утримання дошкільних навчальних закладів та організації життєдіяльності дітей», що затверджені наказом МОЗ №678 від 01.08.2013 року, містять норму про заборону користування дитячим туалетом та проведення особистих гігієнічних процедур для персоналу дошкільного навчального закладу. Суд приходить до висновку, що тому визначена посадовою інструкцією заборона позивачу користуватись дитячим туалетом для здійснення особистих гігієнічних процедур повністю узгоджується з державними санітарними нормами та правилами, крім того, цими нормами влаштування в приміщенні басейну туалету для дорослих не передбачено, що спростовує доводи позивача в частині того, що туалет, облаштований в приміщенні басейну, не є туалетом, що призначений для дітей. За таких обставин позовні вимоги в про скасування наказу №134-о від 08.12.2015 р. в частині заборони користування дитячим туалетом для здійснення особистих гігієнічних процедур та п. 2.12 посадової інструкції задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що п. 1 «в» наказу №134-о від 08.12.2015 р. та пунктом 2.30 посадової інструкції інструктора з фізкультури, що затверджена наказом №135-о від 08.12.2015 р., на позивача покладено матеріальну відповідальність за збереження спортивного інвентарю. Стаття 131 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, крім того, працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді, крім того, п. 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДНЗ №2 передбачає, що працівники зобовязані берегти обладнання та інвентар. Суд приходить до висновку, що покладення наказом №134-о від 08.12.2015 р. та пунктом 2.30 посадової інструкції інструктора з фізкультури, що затверджена наказом №135-о від 08.12.2015 р., на позивача матеріальної відповідальності за збереження спортивного інвентарю відповідає вказаним вимогам закону та Правилам внутрішнього трудового розпорядку, а тому підстави для визнання цих наказів незаконними відсутні. Судом встановлено, що наказом №33-о від 25.03.2016 р. «Про запобігання дитячого травматизму у весняний період» зі змінами, що внесені відповідно до наказу №35-о від 30.03.2015 р. позивачу доручено здійснювати наступні заходи: нести персональну відповідальність за здоровя та життя дітей в басейні, не допускати перебування у басейні сторонніх осіб, здійснювати дезінфекцію, вживати загальні санітарні заходи відповідно до вказівок медичних працівників, здійснювати супровід дітей. Інструкція з охорони життя і здоровя дітей №69 затверджена наказом завідувача закладу від 19.01.2015 року передбачає наступне: заборонено допускати на територію закладу та у приміщення сторонніх осіб (п. 8 розділу І); працівники дошкільного навчального закладу несуть відповідальність за збереження життя і здоровя дітей (п. 1 розділу ІІ); під час проведення занять з плавання у басейні дотримуватись вимог санітарних правил безпечної поведінки на воді та санітарних правил для дошкільних навчальних закладів (пункти 22, 23 розділу ІІ); у період, коли виявлено інфекційне захворювання, слід провести запобіжні заходи та неухильно дотримуватись санітарних вимог відповідно до вказівок медичного працівника (п. 4 розділу ІІІ). З урахуванням вказаних положень суд приходить до висновку, що п. 7.2 наказу №33-о від 25.03.2016 р. зі змінами, що внесені відповідно до наказу №35-о від 30.03.2015 р. щодо покладення на позивача персональної відповідальності за здоровя та життя дітей в басейні, п. 7.6 щодо покладення на позивача обовязку не допускати перебування у басейні сторонніх осіб, п. 7.7 щодо покладення на позивача обовязку здійснювати дезінфекцію, вживати загальні санітарні заходи відповідно до вказівок медичних працівників та п. 7.8 щодо покладення на позивача обовязку здійснювати супровід дітей у басейні відповідає вимогам Інструкції з охорони життя і здоровя дітей, а тому підстави для визнання їх незаконними відсутні. Судом встановлено, що наказом №135-о від 08.12.2015 р. затверджено посадову інструкцію інструктора з фізкультури, якою на позивача покладено обовязок надавати допомогу дітям під час переодягання та миття під душем (абз. 5 п. 2.13 Інструкції). Стаття 139 КЗпП України передбачає, що працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Суд приходить до висновку, що при покладенні на позивача обовязку надавати допомогу дітям під час переодягання та миття під душем не було порушено його права, не було змінено істотні умови праці позивача. Не можна погодитись з доводами позивача, що покладення такого обовязку здійснено з метою його дискредитації оскільки такі доводи є надуманими. При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що посадова інструкція інструктора з фізкультури, що затверджена наказом 08.07.2013 року, має аналогічний за змістом пункт. Зазначене також стосується пункту 2.29 посадової інструкції інструктора з фізкультури, що затверджена наказом №135-о від 08.12.2015 р., що покладає на позивача обовязок брати участь у ремонті закладу так як попередня посадова інструкція позивача також має аналогічний за змістом пункт. Судові витрати по сплаті судового збору, згідно зі ст. 88 ЦПК України, за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу відповідача №100-о від 17.09.2015 р. поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку підлягають віднесенню за рахунок держави, оскільки позивача, звільнено від сплати судового збору за вказаними вимогами. Вимогу про визнання незаконним та скасування наказу відповідача №14-к від 04.03.2016 р. суд розглядає як окрему вимогу немайнового характеру. Вимоги про визнання незаконними наказів №134-о від 08.12.2015 р. та №135-о від 08.12.2015 р. суд розглядає як другу окрему вимогу немайнового характеру., а вимоги щодо наказів №33-о від 25.03.2016 р. та №35-о від 30.03.2015 р. як третю окрему вимогу немайнового характеру. Пункт 13 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачає, що судовий збір сплачується окремо з кожної із вимог немайнового характеру. Оскільки позивача не звільнено від сплати судового збору за вказані немайнові вимоги, сплату судового збору за його клопотання відстрочено до винесення судом рішення. Враховуючи, що у задоволенні цих вимог відмолено, судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved