Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ківерцівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Ківерцівському районі, відділ державної реєстрації Ківерцівської РДА, Жидичинська сільська рада, про визнання недійсними державним актів на право власності на земельні ділянки та визнання частково недійсним розпорядження Ківерцівської РДА. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що йому на підставі розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 17.07.2008 року за № 322 земельна ділянка була передана у власність та видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, як стало йому відомо у 2016 році, на підставі розпорядження Ківерцівської райдержадміністрації від 28.11.2005 року за № 374 [PERSON] було передано у власність цю ж земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 1,51 га, розташовану на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано в установленому законом порядку, 25 квітня 2006 року видано державний акт на право приватної власності на землю з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010609400757. Кадастровий номер земельної ділянки 0721882700:05:000:0285. Вважає, що [PERSON] земельна ділянка була відведена з порушенням чинного законодавства, оскільки згідно з розпорядженням Ківерцівської РДА останній мав право на отримання земельної ділянки у розмірі 1,5 га, однак згідно державних актів йому відведені земельні ділянки у загальному розмірі 1,8211 га. Вважаючи, що вказаними державними актами про право власності на землю порушено його право власності на спірну земельну ділянку, просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON], видані 25.04.2006 року Ківерцівською РДА серії ЯА № 663403, ЯА № 663404, ЯА № 663405, а згідно зі збільшеними позовними вимогами також просить визнати недійсним та скасувати п. 1.1 розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 28.11.2005 року № 374 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок громадянам» щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) в межах Жидичинської сільської ради Ківерцівського району, виготовлену ПФ «Реформатор». Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки [PERSON] набув право на спірну земельну ділянку значно раніше за позивача 25 квітня 2006 року, коли [PERSON] лише 13 жовтня 2013 року, кадастровий номер земельних ділянок є ідентичним. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2016 року позов [PERSON] задоволено та визнано незаконним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17 липня 2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,75 га (номер паю 432). Цим же рішенням встановлено, що розмір виділеної [PERSON] земельної ділянки різниться з розпорядженням Ківерцівської РДА у звязку з тим, що частина земельної ділянки є болотом, тобто непридатним для використання, саме розмір болота становить перевищення розміру ділянки. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали за обставинами, викладеними в позові, та просили його задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували за безпідставністю. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Ківерцівської райдержадміністрації від 28.11.2005 року за № 374 [PERSON] передано у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства площею 1,50 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), розташовану на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району. Згідно архівної копії списку розподілу земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування між власниками сертифікатів с. Липляни КСП «Надія» Ківерцівського району, який є додатком до розпорядження, [PERSON] (п.№ 33) на підставі сертифікату ВЛ № 0213052 передано у власність земельну ділянку за № 432, в тому числі рілля 1,19 га, сіножаті 0,17га, пасовища 0,14га. Цим же розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю). 25 квітня 2006 року на ім'я [PERSON] видано державні акти на право приватної власності на землю, які були зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Згідно із державним актом на право приватної власності на земельну ділянку (серія ЯА №663404) позивач набув права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 1,51 га, кадастровий номер земельної ділянки 0721882700:05:000:0285. Як вбачається із рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2016 року згідно з поясненнями представника ПФ «Реформатор» [PERSON], які згідно вищевказаного розпорядження виготовляли технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, невідповідність розміру земельної ділянки (ріллі), зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю, площі, вказаній в розпорядженні райдержадміністрації, має місце у звязку з тим, що земельна ділянка за № 432 ( рілля), яка була передана [PERSON] в порядку жеребкування, містила частину земельної ділянки, яка не була придатна для використання через заболоченість і не мала вартості та не включалася до земель, що підлягали паюванню, і була виділена позивачу як земельна ділянка, яка не має вартості, що також підтверджується кадастровим планом-схемою розпаювання. Розпорядженням Ківерцівської райдержадміністрації від 17.07.2008 року за № 322 частина земельної ділянки за № 432, розташованої на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району, розміром 0,595 га, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВЛ № 0212749, виданого Ківерцівською райдержадміністрацією 25.10.2007 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, була передана у власність [PERSON] та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5929 га від 13.10.2010 року за серія ЯЛ № 691177. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2016 року позов [PERSON] задоволено та визнано незаконним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17 липня 2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,75 га (номер паю 432). Дане рішення суду набрало законної сили. Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю [PERSON] та витягу з Державного земельного кадастру кадастровий номер земельної ділянки 0721882700:05:000:0285, що відповідає кадастровому номеру земельної ділянки позивача. Кадастровий номер земельної ділянки це унікальний код який не повторюється на всій території України та зберігається за земельною ділянкою протягом всього часу її існування. Кадастровий номер підтверджує факт реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із інформацією про її власника, цільове призначення землі, межі. Тобто, наявність кадастрового номеру гарантує власнику земельної ділянки факт її існування та неможливість посягання на неї інших осіб. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма міститься в ст. 321 ЦК України. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі статтею 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельних ділянок) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою № 6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року). Як вбачається із рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.09.2017 року розпорядження Ківерцівської РДА, яким було передано у власність земельну ділянку позивачу скасоване. В силу ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні провадиться лише після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 149-151 цього Кодексу. Відповідно до підпунктів «а», «б» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що будь-яких порушень чинного законодавства при виділенні земельних ділянок [PERSON] допущено не було, право власності на спірні земельні ділянки виникло в нього значно раніше, ніж у позивача, тому і підстав для скасування як державних актів, так і розпорядження Ківерцівської РДА щодо виділення земельної ділянки [PERSON] немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed