Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 10.11.2020 року в сумі 2840 євро, що за офіційним курсом Національного банку України складає 96276,00 грн.; пеню за прострочення виконання зобов`язань за договором позики від 10.11.2020 року в сумі 1420 євро, що за офіційним курсом Національного банку України складає 48138,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позову вказав, що 10.11.2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 2840 євро, що складає 94925,58 грн. за офіційним курсом НБУ України на день укладення договору. Сторонами погоджено, що достатнім підтвердженням передачі грошових коштів позичальнику є письмова розписка позичальника, що підтверджує факт отримання грошових коштів. За умовами п.п. 5.1-5.4 договору, стронами погоджено про повернення позики частинами за графіком. Станом на 15.12.2020 р., незважаючи на зобов`язання повернення частини позики разом із процентами в сумі 455 євро до 12.12.2020 р., позичальником свої зобов`язання в частині передачі зазначених коштів не виконано. В порядку досудового врегулювання спору, відповідачу 15.12.2020 р. направлено сканкопію вимоги про розірвання договору та повернення грошових коштів, наданих в якості позики, однак, станом на день звернення до суду відповіді на вказану вимогу не отримано. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2021 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.02.2021 року забезпечено участь представника позивача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2021 року забезпечено участь представника позивача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 10 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за розділом 2 якого, позикодавець бере на себе зобов`язання передати у власність позичальника грошові кошти в сумі визначеній договором, а позичальник зобов`язується повернути отримані грошові кошти у визначені договором строки, сплативши на користь позикодавця плату у вигляді процентів. Цей договір вважається процентною позикою, тобто позичальник зобов`язується в строк та на умовах, передбачених договором, здійснювати виплату процентів позикодавцю (арк. справи 8-10). За п. 4 договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 2840 євро, що складає 94925,58 грн. за офіційним курсом НБУ України на дату укладення цього Договору. У відповідності до п. 5.1 договору, сторонами погоджено, що позика має бути повернута частинами у відповідності до графіку: 10 грудня 2020 року у розмірі 455 євро; 10 січня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 лютого 2021 року у розмірі 455 євро; 10 березня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 квітня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 травня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 червня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 липня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 серпня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 вересня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 жовтня 2021 року у розмірі 455 євро; 10 листопада 2021 року у розмірі 455 євро. Сторонами погоджено, що сума позики, яка підлягає поверненню разом із процентами складає 5460 євро (п. 5.2). За Розіділом 6 сторонами погоджена можливість повернення позичальником суми позики (повністю або частково) достроково, тобто раніше строку її повернення, що вказаний у положенням п. 5.1 договору (п. 6.1). У разі дострокового повернення позики остання сплачується у сумі, визначеній в п. 5.2 договору (п. 6.2). Позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового розірвання договору та дострокового погашення суми позики та процентів у разі порушення строків повернення суми позики та процентів, визначених п. 5.1 договору впродовж одного тижня від настання відповідного строку (п. 6.3). Про намір достроково розірвати договір та/або достроково погасити суми позики, процентів, неустойки та збитків, позикодавець письмово повідомляє позичальника (п. 6.4). Позичальник зобов`язаний впродовж 10 днів з моменту отримання письмової вимоги до позикодавця достроково повернути позику та проценти (п. 6.5). Згідно розділу 7 договору, за користування грошовими коштами позичальник зобюов`язується сплачувати на користь позикодавця проценти щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця разом із сумою позики (п. 7.1). Виплата процентів відбувається у тій самій валюті, що і повернення основної суми позики (п. 7.2). Для цілей цього договору, повернення суми позикик та виплата процентів є двома різними обов`язками позичальника, та не є взаємозамінними. Виплата процентів за договором не звільняє позичальника від повернення основної суми позики та навпаки (п. 7.3). Розділом 12 договору передбачено розірвання договору, зокрема за п. 12.1.2 за порушення встановленого графіку повернення позики за договором. За умовами п. 13.2 договору, у випадку настання одного або декількох порушень, визначених у п. 13.1 договору, позичальник зобов`язаний виплатити в повному обсязі заборговану суму грошових коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції, а також пеню у розмірі 10% від заборгованої суми грошових коштів за кожен день прострочення. На підтвердження факту отримання [PERSON] позики в розмірі 2840 євро, останнім складено відповідну розписку (арк. справи 11). 15.12.2020 року [PERSON] на електронну адресу [PERSON] направлено вимогу та повідомив про дострокове припинення договору позики, про повернення грошових коштів, в якій вимагав повернути грошові кошти одержані в якості позики в сумі 2840 євро за договором від 10.11.2020 р. (арк. справи 12-14). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторонни керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики №б/н від 10.11.2020 року графіку повернення боргу не повернув. Крім того, з огляду на надіслання позивачем 15.12.2020 року вимоги про повернення всієї суми позики, строк дії договору змінився, позикодавець достроково розірвав договір та направив вимогу про повернення позики. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №б/н від 10.11.2020 року в сумі 2840 євро. За ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 2 статті 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором позики встановлено пеню у випадку прострочення в розмірі 10 % від заборгованої суми грошових коштів за кожен день прострочення. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на його спростування. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 2840 євро за офіційним курсом НБУ не вбачається. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1864,54 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Рішення в повному обсязі складене 01 червня 2021 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved