Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУМВС України в Одеській області, слідчого ОМУ ГУМВС України Крохмаль Наталі Володимирівни, Державної казначейської служби України та головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та просив солідарно стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 200000 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що слідчим Крохмаль Н.В. було незаконно накладено арешт на належну йому ? частину квартири [ADDRESS], тоді як кримінальна справа в рамках якої накладався арешт була порушена у відношенні його матері [PERSON]. У зв'язку з незаконним накладенням арешту він переніс стрес та душевні страждання до прийняття остаточного рішення апеляційним судом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що [PERSON], який є його сином, не було відомо про арешт, дізнався лише в січні 2013 року. Він хотів продати квартиру, щоб купити іншу, в 2012 році почали шукати покупців через своїх знайомих, приходило декілька пар покупців, квартира їм сподобалася, висловлювали бажання самостійно перевірити правовстановлюючі документи, однак в наступному відмовлялися купувати, при цьому нічого не пояснювали. На той час квартира коштувала близько 84000 доларів США, однак тепер вартість є значно нижчою, близько 30000 доларів США, тому, вказуючи на неможливість придбати в теперішній час квартиру та втрату коштів близько 50000 доларів США, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 200000 грн. Представники відповідачів в засідання не з'явилися, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, про причини неявки суд не повідомляли. Оскільки письмових заперечень від відповідачів не надходило, тому відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як видно із змісту постанови старшого слідчого CВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Крохмаль Н.В. від 20.06.2012 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], належну [PERSON] згідно з даними КП «ОМБТІ та РОН» станом на 11.06.2012 р.. Арешт накладено в рамках кримінальної справи №102012-00467 порушеної 24.05.2012 р. відносно медичних працівників КУ «Міська дитяча поліклініка №2» м.Одеси. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.10.1997 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 11.09.2013 року Суворовським районним судом м.Одеси було знято арешт з квартири. 02.04.2014 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси [PERSON] визнано невинуватою та виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.140 КК України. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є незаконними виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] посилається на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», однак його норми не застосовуються до виниклих правовідносин, оскільки відносно позивача не порушувалася кримінальна справа, та не приймалося відповідних процесуальних рішень як по кримінальному провадженню так і по справі про адміністративне правопорушення. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідно звернути увагу на те, що арешт було скасовано судом 11.09.2013 року при розгляді клопотання адвоката [PERSON] та обвинуваченої [PERSON]. Оскільки позивач дізнався про наявність арешту в січні 2013 року, тому в нього була можливість здійснити захист свого права власності шляхом звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, однак в період з січня 2013 року до 11.09.2013 року своїм правом не скористався. Крім того, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження того, що дійсно позивач вчиняв дії щодо продажу свого майна, але не зміг продати через наявність арешту.

Outcome: dismissed