Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03 січня 1987 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано бюро ЗАГС при 89 військовій комендатурі в м. Подстаме, НДР, актовий запис № 1. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось не вдалим, оскільки вони різні за характером люди, і мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю. В сім'ї склались дуже складні взаємовідносини, постійно виникають непорозуміння та сварки, відсутні взаєморозуміння та довір'я. Шлюбні відносини між ними не підтримуються з 2002 року, вони проживають окремо і будь-яких стосунків не підтримують. Місце перебування чи проживання відповідача йому невідоме. Шлюб носить формальний характер, у зв'язку з чим, просить його розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не запаречує. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом подачі оголошення у пресі, причину неявки суду не повідомила, будь-яких письмових пояснень чи заперечень стосовно позову не надала, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.01.1987 року бюро ЗАГС при 89 військовій комендатурі в м. Подстаме, НДР, актовий запис № 1. Дана обставина стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, син - [PERSON], [INFO], батьками якого являються сторони по справі, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують подружніх відносин більше десяти років, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 104 ч. 2, 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України ,

Outcome: approved