Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатного батька. Позовна заява мотивована тим, що позивач, який є батьком [PERSON] , не працює за віком та станом здоров`я, отримує пенсію у розмірі 1373 грн, інших джерел доходів не має. Останнім часом стан здоров`я позивача значно погіршився, він потребує постійного лікування з приводу хронічних хвороб, медичного обстеження та стоматологічних послуг, але пенсії на це не вистачає. Зазначив, що батьківських прав не позбавлений, від виконання своїх батьківських обов`язків не ухилявся, самотужки виховував сина з 16-річного віку, так як його мати поїхала на роботу до Італії. Вказав, що його син є повнолітнім, здоровим та працездатним, проживає окремо від позивача, має свою сім`ю та займається бізнесом з перепродажу автомобілів, іноді надавав йому грошові кошти на лікування, однак потім відмовився та добровільно матеріальної допомоги не надає, тому позивач вимушений звернутися до суду. Просив стягнути з [PERSON] аліменти на його, [PERSON] , користь у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до смерті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Форощук Л.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач також пояснив, що наразі він потребує стоматологічного протезування, лікування, яке не може пройти через брак коштів, гроші необхідні й на інші потреби, але відповідач, який займається бізнесом та якого він неодноразово бачив за кермом автомобіля ВМW Х5, допомагати йому відмовляється, хоча має таку можливість. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач отримує пенсію, що дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, неофіційно працює, має у власності Ѕ частину будинку. Крім того, позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач не працює за станом здоров`я, не має доходів та потребує лікування. Позовні вимоги вважає безпідставними, а розмір аліментів - необґрунтованим. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач також пояснив, що твердження позивача про те, що він самостійно виховував сина з 16-річного віку, не відповідають дійсності, так як його вихованням займалася бабуся [PERSON] , а після виповнення відповідачеві 18 років позивач зняв його з реєстрації у своєму будинку. Зазначив, що не працює, підприємницькою діяльністю не займається, доходів та коштовних автомобілів не має. Підприємницькою діяльністю займається його дружина, вона ж забезпечує потреби сім`ї та витрати на лікування відповідача. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підрягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а. с. 6). На дату звернення до суду позивач отримував мінімальну пенсію за віком (а.с.8), на даний час також отримує мінімальну пенсію за віком. Вказану обставину сторони не оспорюють. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради від 26.10.2018 року №878 [PERSON] у 2018 році отримав субсидію на придбання твердого палива, інших видів державних соціальних допомог не отримує (а.с.50). У судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що продовжує отримувати субсидію. Згідно довідки Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 10.12.2018 року, на виконанні перебував виконавчий лист №2-636 від 29.04.2003 року, виданий Каховським міськрайсудом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Провадження закінчено на підставі ст..37 п.6 ЗУ «Про виконавче провадження». Інші виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] в архіві та на виконанні Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в архіві та на виконанні відсутні (а.с.78-79). З виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 10.07.2018 року вбачається, що позивач з 1993 року перебуває на «Д» обліку з діагнозом: виразкова хвороба 12-палої кишки, у вересні 2010 року отримав травматичну ампутацію IV пальця і нижньої фаланги V пальця, рвані рани ІІ-ІІІ пальців лівої кисті, після чого один - два рази на рік звертався до лікаря-травматолога або терапевта. З 2015 року до лікаря терапевта, сімейного лікаря, кардіолога не звертався за медичною допомогою (а.с.13). Згідно листа КНП «Каховський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Каховської районної ради» від 13.12.2019 року №1279 на запит адвоката Форощук Л.А. від 09.12.2019 року, [PERSON] звернувся до лікаря денного стаціонару 28.10.2019 року.Оглянутий. Діагноз: ІХС. Кардіосклероз. Лікування не проходив і в подальшому не звертався до лікарів КНП «Каховський РЦПМСД» (а.с.147). У листі КНП «Каховський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Каховської районної ради» від 18.12.2019 року №1293 на запит адвоката Форощук Л.А. від 09.12.2019 року вказано, що 18.12.2019 року [PERSON] оглянутий лікарем-терапевтом. Призначено амбулаторне лікування та певні ліки. Призначено обстеження (а.с.148). З відомостей реєстру застрахованих осіб Пенсійного Фонду України та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи [PERSON] за період з 2015 року по 2 квартал 2018 року, вбачається, що інформація про працевлаштування та доходи відсутня (а. с. 25, 27). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради [PERSON] за період з 01.04 2018 року до 30.09.2018 року не отримує ніяких видів соціальної допомоги (а.с.26). Відповідно до довідки Територіального сервісного центру 6545 РСЦ МВС в Херсонській області від 19.10.2018 року, станом на 19.10.2018 року за гр.. [PERSON] зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 21063, 1991 року випуску, д/н [NUMBER] (а.с.48). [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.61), Свідок [PERSON] , баба відповідача, у судовому засіданні пояснила, що коли [PERSON] було 15 років, його мати поїхала на роботу до Італії, а [PERSON] створив сім`ю з іншою жінкою. З того часу вони з чоловіком займалися вихованням онука, який став проживати разом з ними. [PERSON] ухилявся від виконання батьківських обов`язків, вихованням сина не займався, не цікавився його навчанням та не допомагав йому, коли [PERSON] навчався в університеті. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його племінником. Коли [PERSON] було приблизно 15 років, його мати (сестра свідка) поїхала на роботу до Італії, а позивач [PERSON] створив іншу сім`ю. Коли колишня дружина припинила висилати грошові кошти, [PERSON] вигнав сина, і той залишився проживати з дідом та бабою, які займалися його вихованням. Свідок також пояснив, що позивач працює на одному з підприємств в м. Каховці без офіційного працевлаштування. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Тобто, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Отже, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Частиною 1 статті 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі. Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи. Такими доказами, зокрема, можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, таких доказів відповідачем не надано. Отже, підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька не встановлено. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність стягнення аліментів на утримання у розмірі 2000 грн. позивач обґрунтовує тим, що він є пенсіонером, непрацездатний, перебуває у скрутному матеріальному становищі, має незадовільний стан здоров`я та потребує обстеження, йому доводиться купувати багато ліків, але через мізерну пенсію не має коштів, щоб сплатити за аналізи та придбати навіть необхідні ліки. В обґрунтування своїх позовних вимог у вказаній сумі, позивачем до суду надані виписка із амбулаторної карти від 10.07.2018 року, яка не свідчить про необхідність призначення певного переліку лікарських препаратів [PERSON] , їх періодичність, обсяг та їх вартість лікування, натомість з неї вбачається, що більшість звернень до лікаря зумовлені необхідністю отримання у травматолога довідки про стан здоров`я для надання в центр зайнятості. При цьому з 2015 року і до дня звернення з позовом до суду позивач до лікаря терапевта, сімейного лікаря, кардіолога за медичною допомогою не звертався (а.с.13). Надані під час судового розгляду справи довідки про те, що [PERSON] у жовтні та грудні 2019 року звертався до лікаря-терапевта, та копії аркушів медичної картки, свідчать лише про стан здоров`я позивача, щодо якого у сторін та суду сумнівів не виникає, та про призначення певного переліку лікарських препаратів (строком на 1 місяць) більш ніж через рік після звернення до суду (а.с.147-155). Однак, даних про те, що позивач потребує постійного лікування, про щомісячну вартість лікування та обсяг витрат, пов`язаних з цим, позивачем не надано, матеріали справи таких не містять. При цьому суд вважає, що копія переліку ліків, затвердженого печаткою лікаря, на якому дописані якісь цифри, не є належним доказом вартості цих ліків та їх придбання (або неможливості придбання) позивачем (а.с.154). Отже, матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які б містили дані про те, що розмір пенсії позивача, який встановлений відповідним органом виконавчої влади держави України та відповідає прожитковому мінімуму для непрацездатної особи, з урахуванням субсидії на житлово-комунальні послуги, яку отримує позивач, реально не забезпечує об`єктивні потреби [PERSON] , і останній потребує матеріальної допомоги у розмірі 2000,00 грн. Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби матеріальної допомоги виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідача обов`язку утримувати свого батька. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17, провадження № 61-30295св18, від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18. Крім того, суд також враховує, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину, що не заперечується позивачем, проживає у будинку, який належить його матері [PERSON] (а.с.62-67). Приймаючи до уваги, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, а доказів щодо недостатності доходів позивача для покриття його щомісячних витрат на лікування та медичне обстеження не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed