Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за розпискою від 22.05.2019 року у розмірі 102 007,73 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних за користування чужими коштами, що становить 2597,00 грн, а також неустойку у розмірі 18884,94 грн.. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 22.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] складено розписку на підтвердження укладеного договору позики, з якого вбачається. що позивач надав відповідачу позику у розмірі 100 000 грн строком до 01.10.2019 року. Згідно з розписки, відповідач зобов,язався віддівати грошові кошти частинами до повного повернення у зазначеній строк. Крім того, позивач важає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, ща на момент подачі позовної заяви складає 18884,94 грн, а також три проценти річних за користування чужими коштами, що становить 2597,00 грн. У грудні 2020 року відповідач погодився зустрітися для обговорення умов повернення боргу, але в подальшому зобов,язань не виконав та від особистого спілкування щодо врегулювання боргових зобов,язань ухиляється. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання представник позивача - адвокат Комов О.Г.. в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши письмові докази, матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] отримала 22.05.2019 від [PERSON] на власні потреби кошти в сумі 100 000 грн. Вказану суму коштів зобов`язалась повернути до 01.10.2019 року про що власноручно заповнила розписку. (а.с. 29) та підписала її. Надані позивачем розрахунки, а саме: розрахунок трьох відсотків річних від суми простроченого грошового зобов,язання у розмірі 2597,26 гривень, втрати від інфляції - 2007,73 грн, розрахунок пені - 18 884,94 грн., відповідач визнала та не заперечувала проти їх стягнення. Також позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] 25.11.2019 року була надійслана його претензія , відповідно якої позивач просить у зв,язку з спливом строку дії розписки повернути вказану суму боргу у розмірі 100 000 гривень, на яку відповідач також не реагувала та борг не сплатила. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження викладеного вище, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року дійшов до висновку, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічний висновок закріплено у постанові Верховного Суду України у справі №6-50цс16 від 24 лютого 2016 року. Так, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України встановила, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.І ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. З огляду на це, боргова розписка від 22.05.2019 є належним доказом у розумінні ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, що достеменно встановлює факт передачі обумовленої суми грошових коштів Відповідачеві Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст. 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника. Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів. Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було сплачено, суду не надано. Наслідки порушення договору позичальником закріплені у ст. 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до якого якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про повернення позики чи звернення до суду із відповідним позовом. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення позики стосується Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписку позичальника. Відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики в сумі 102007,73 грн, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за користування коштами, що становить 2597,00 грн, а також неустойку у розмірі 18884,94 грн. Наданий позивачем розрахунки суд приймає та вважає необхідним стягнути з відповідача вищевказані суми, оскільки зазначений розмір інфляції, три проценти річних та неустойка передбачені законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача, також на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1234,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved