Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позову позивач, зазначив, що з відповідачем по даній справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2013 року. Під час зареєстрованого шлюбу був придбаний жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що з вимогами позовної заяви згодна, заперечень проти задоволення позову не має, справу просить розглядати у її відсутність. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити, справу просив розглядати у його відсутність. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 15.06.2006 року [PERSON] передала, а [PERSON] набула у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №10443413 від 19.04.2006 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2006 року зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про поділ майна, що є об'єктом сумісної власності подружжя, з наступних мотивів. Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок,що розташований за адресою: [ADDRESS], був приданий в період зареєстрованого між сторонами шлюбу та зареєстрований на ім'я відповідача. Таким чином, вищезазначений житловий будинок,є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, позов підлягає задоволенню та за сторонами суд визнає право власності за кожним на 1/2 частину спірного житлового будинку. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved