Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши, що він є власником квартири [ADDRESS]. 14 жовтня 1994 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. На момент укладання договору за адресою квартира [ADDRESS] був зареєстрований лише власник квартири [PERSON], з яким вони погодили, що він зніметься з реєстраційного обліку одразу ж після укладення договору. [PERSON] на даний час прописаний у вказаній квартирі, хоча в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. А тому його права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З пояснення позивача, свідчення свідків: [PERSON], [PERSON] та матеріалів справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач на даний час прописаний за вищевказаною адресою, з 14 жовтня 1994 року по даний час в означені квартирі не проживає, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 60 ЦПК України - - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України -зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом даних правових норм право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім»ї на користування цим житлом. Таким чином, право члена сім»ї власника житлового будинку (квартири) на користування ним (нею) є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чинне законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника. Відповідач не являється членом сім»ї позивача, між власниками будинку і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням. Діями відповідача, які створюють перешкоди позивачу у користуванні належною ому квартирою порушується право власності останнього на житло. Крім того суд вважає, що позовні вимоги стосовно зняття [PERSON] з реєстрації задоволенню не підлягають, оскільки до суду не надано доказу стосовно існування спору з вказаного приводу та доказів звернення позивача до державних органів, які наділенні повноваженнями здійснення реєстрації громадян. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved