Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договорами про банківський строковий вклад (депозит). Позов мотивовано тим, що у звязку із закінченням строку дії депозитних договорів №300937/76049/5-14, №300937/76050/5-14, №300937/75764/5-14 замість розрахування і отримання коштів готівкою, відповідач не виплачує їх зовсім, на письмовий запит від 07.04.2015р. обмежився відпискою, якою теж питання не вирішується. До того ж, визначатися з остаточною датою повернення коштів відповідач ухиляється, чи фактично перекрито можливість їх отримання в найближчий час, утиснуті права як людини і громадянина, порушено установлений розклад життя і створено дискомфорт, оскільки з поверненням коштів позивач розраховував поліпшити побутові умови та оздоровитись. Така поведінка відповідача призвела до завдання моральних страждань позивачу, втрати його особистого часу на безнадійне відвідування банку та судову тяганину, що спричинило моральну шкоду, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами про банківський строковий вклад (депозит) №300937/76049/5-14, № 300937/76050/5-14 та № 300937/75764/5-14 у розмірі 7000 дол. США. Заявами від 20.07.2015р., від 30.07.2015р. позивач збільшував розмір позовних вимог. Зокрема заявою від 30.07.2015р. позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №300937/75764/5-14, з урахуванням додаткової угоди від 03.02.2015р., в сумі 4746,77 доларів США, з яких 4500 доларів США заборгованість за договором, 246,77 грн. відсотки за користування коштами та 3% річних, а також заборгованість за договорами про банківський строковий вклад (депозит) №300937/76049/5-14 та №300937/76050/5-14 в загальній сумі 2113,79 доларів США, з яких 2000 доларів США заборгованість за договорами, 113,79 доларів США відсотки за користування коштами та 3% річних. Представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. В судове засідання 07.08.2015 року відповідач не зявився втретє, хоча про дату, час, та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.19, 27), а також відміткою на розписці про повідомлення про дату і час судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 04 грудня 2014 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON], були укладені договори-заяви про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/76049/5-14 та № 300937/76050/5-14, відповідно до яких позивач вносить, а відповідач приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладні рахунки № 2630.3.214847.002 та № 2630.4.214847.003, в сумі 1000,00 дол. США, зі сплатою 11,50% річних за час користування коштами вкладу, строком на 05 місяців, з 04.12.2014р. по 04.05.2015р. (а.с. 3-4) На виконання вищевказаних договорів, [PERSON], на вкладні рахунки № 2630.3.214847.002 та № 2630.4.214847.003, 04.12.2014р. внесено 2000 доларів США (1000 дол. США по кожному договору), що підтверджується виписками по особових рахунках від 04.12.2014р. (а.с. 3-4 (зворот). Крім того, 03 грудня 2014 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON], було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/75764/5-14, відповідно до якого позивач вносить, а відповідач приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.5.214847.001, в сумі 3000,00 дол. США, зі сплатою 11,00% річних за час користування коштами вкладу, строком на 05 місяців, з 03.12.2014р. по 03.05.2015р. (а.с. 5) На виконання договору, згідно квитанції №1 від 03.12.2014р., [PERSON], на вкладний рахунок № 2630.5.214847.001 вніс 3000,00 дол. США. (а.с. 5 (зворот)). 03.02.2015 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про банківський вклад (депозит) №300937/75764/5-14 від 03.12.2014р., відповідно до умов якої позивач, за згодою сторін, здійснює поповнення вкладу в сумі 1500 дол. США. Після зазначеного у п.1 Додаткової угоди збільшення суми вкладу, сума грошових коштів (вкладу) на депозитному рахунку №26300001840/ 2630.5.214847.001 становить 4500,00 дол. США. Як вбачається з квитанції №1 від 03.02.2015р. [PERSON] здійснив поповнення вкладу та вніс на вкладний рахунок № 2630.5.214847.001 суму коштів в розмірі 1500 дол. США. (а.с. 6 (зворот)). Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Як встановлено судом, термін дії договорів №300937/76049/5-14, № 300937/76050/5-14 закінчився 4 травня 2015 року, а термін дії договору №300937/75764/5-14 від 03.12.2014р. 3 травня 2015 року Відповідно до п. 6 договорів №300937/76049/5-14, № 300937/76050/5-14, №300937/75764/5-14 після закінчення строку, визначеного п. 1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п. 5.2 Основник умов. Протокольною ухвалою суду від 03.08.2015р. задоволено клопотання представника позивача про витребовування у відповідача належним чином засвідченого примірника Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», чинних на момент укладення [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» договорів-заяв про банківський строковий вклад від 04.12.2014р., однак вказана вимога суду залишена відповідачем без виконання, а тому суд при вирішенні справи, відповідно до п. 1 договорів, керується Основними умовами залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які розміщенні та оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою: www.fcbanc.com.ua. Відповідно до п. 5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі - заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. 07.04.2015р. [PERSON] звернувся до відділення банку «Фінанси та кредит» із заявою, в якій просив повернути тіло внесків та належні відсотки готівкою в повному обсязі по закінченню термінів депозитних договорів № 300937/76049/5-14, № 300937/76050/5-14, № 300937/75764/5-14, строк дії яких спливає 03 та 04 травня 2015 року. (а.с. 2). Однак, листом №963/13.05.2015р. відповідач повідомив позивача про обмеження видачі готівки згідно з постановою правління НБУ від 03.03.2015р. №160, а також про те, що видача коштів за договорами строк розміщення яких закінчився може здійснюватися за наявності коштів в касі банку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на вказане позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договорами № 300937/75764/5-14 в сумі 4500 доларів США, № 300937/76049/5-14 в сумі 1000 доларів США, № 300937/76050/5-14 в сумі 1000 доларів США є обгрунтованими. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як зазначено вище, за користування коштами банк зобовязався сплачувати відсотки в розмірі 11,5% річних за договорами № 300937/76049/5-14 та № 300937/76050/5-14, та 11% річних - за договором № 300937/75764/5-14. В той же час, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідач в порушення умов договорів та вимог законодавства кошти за договорами про банківський строковий вклад (депозит), строк розміщення яких закінчився, не повертає. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, визначеного договорами № 300937/76049/5-14, № 300937/76050/5-14, № 300937/75764/5-14, строк дії яких сплинув 03 та 04 травня 2015 року, оскільки не виконав зобовязання щодо повернення коштів у встановлений договором строк. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане, оскільки термін дії договорів банківського вкладу закінчився, а відповідач не повертає кошти позивачу, суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій відповідача та стягнення з останнього на користь позивача: - заборгованості за договором заявою №300937/75764/5-14 від 03.12.2014 року про банківський строковий вклад в розмірі 4741,83 доларів США, з яких 4500 доларів США заборгованість за договором, 206,25 доларів США відсотки за користування коштами, 35,58 доларів США 3% річних; - заборгованості за договором заявою №300937/76050/5-14 від 04.12.2014 року та\~ №300937/76049/5-14 від 04.12.2014 року про банківський строковий вклад в розмірі 2111,50 доларів США, з яких 2000 доларів США заборгованість за договорами, 95,83 доларів США відсотки за користування коштами, 15,67 доларів США 3% річних, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування коштами та 3% річних за договором заявою №300937/75764/5-14 від 03.12.2014 року в сумі 4,94 долари США, та за договором заявою №300937/76050/5-14 від 04.12.2014 року та\~ №300937/76049/5-14 від 04.12.2014 року в сумі 2,29 доларів США, задоволенню не підлягають оскільки обраховані помилково. Позовні ж вимоги позивача про стягнення з відповідача 3000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають оскільки позивачем не доведено ні факту завдання моральної шкоди, ні її розміру. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договорм не виконав, існує заборгованість за договорами, розмір якої встановлений в судовому засіданні, права позивача є порушені і підлягають захисту. Як розяснено в абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави 1482,38 грн. грн. судового збору. На підставі викладеного

Outcome: partial