Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він з 05.08.1996 р. по 15.05.2017 р. працював в ПАТ «СМНВО». 15.05.2017 р. він був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні з ним не був проведений остаточний розрахунок, а саме відповідач заборгував йому заробітну плату. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, діями відповідача було завдано значну моральну шкоду, а саме тим, що він тривалий час не отримував заробітну плату за фактично виконану ним роботу, у звязку з затримкою по виплаті заробітної плати він був вимушений звільнитися. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 14152,34 грн. та вихідну допомогу, середній заробіток за весь час затримку розрахунку при звільненні та моральну шкоду у розмірі 25000 грн. Представник позивача [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявився, просив справу розглядати без його участі, з розрахунком заборгованості, наданим відповідачем, погодився повністю. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали письмові пояснення з приводу позовної заяви. В письмових поясненнях заперечували проти позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що позивач в позовній заяві вказував на спричинення йому моральної шкоди, не надаючи при цьому будь яких доказів на підтвердження цього. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» та 15.05.2017 р. був звільнений з займаної посади за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.11-14). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 р. про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 р. на ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень: понеділок, вівторок, середа (а.с.26). Відповідно до довідки №16-07/1232 від 17.10.2017 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- заборгованість по заробітній платі позивачеві (з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 23990 грн. 17 коп., в тому числі вихідна допомога (ч. 3 ст. 38, ст. 44 КЗпП України), без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору складала 12485 грн. 68 коп. (а.с.25). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку,- нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №16-07/1232 від 17.10.2017 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- середньоденна заробітна плата [PERSON] (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 203 грн. 64 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 16.05.2017 року по 21.11.2017 року, становить 79 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 16087 грн. 56 коп. (203,64*79 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 23990 грн. 17 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 16087 грн. 56 коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн., суд вважає, що невиконання роботодавцем вимог ст.ст.115,116 КЗпП України призвело до порушення трудових прав позивача, внаслідок чого останній тривалий час позбавлений можливості отримати належну йому заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд. Це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд бере до уваги тривалість, а саме те, що позивач був звільнений 15.05.2017 р. і з того часу заробітна плата так йому і не була виплачена, у зв'язку з чим, останній змушений в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а отже суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 700 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, а також на користь позивача 640 грн. судових витрат, понесених [PERSON] при зверненні до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial