Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням змін, просив: визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за його місцем проживання; стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання двох дітей, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; розподілити судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] послався на те, що 29 серпня 2003 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, в якому народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення суду 04.07.2020 р. Після розірвання шлюбу сторони деякий час проживали разом, не підтримуючи шлюбних відносин, та 30.08.2020 року [PERSON] самостійно переїхала на постійне місце проживання до своєї матері за адресою: [ADDRESS] , а він з дітьми залишився проживати за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Після того, як [PERSON] самостійно залишила постійне місце проживання дітей, спорів між ними щодо визначення місця проживання дітей не виникало та вона, під час свого переїзду не виявила бажання та не вчиняла жодних дій щодо зміни їх місця проживання, а тому діти продовжили проживати разом з ним. Вважає, що обидва з дітей виявляють особливу прихильність саме до нього, в тому числі зазначає, що він опікується їх майновими і немайновими правами, психологічним станом, турбується про процес їх навчання в школі, відвідує батьківські збори. Між дітьми існує тісний зв`язок, вони люблять, дружать і захищають один одного. Діти проживають у звичних для них матеріально-побутових умовах, мають окрему пристосовану і обладнану кімнату та не бажають змінювати звичне для них середовище на нове, про що прямо заявляють йому, а тому будь-яка зміна місця та умов проживання дітей спричинить для них додатковий стрес, який негативно вплине на них. Також позивач послався на те, що він зареєстрований і проживає разом з дітьми, та батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому враховуючи, що [PERSON] офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату, а тому просив стягнути аліменти у частці від її доходу на двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх доходів платника аліментів (а.с. 1-2; 63-69) [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила: визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері дітей; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття; розподілити судові витрати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] послалась на те, що 29 серпня 2003 року вона з [PERSON] уклали між собою шлюб, який було розірвано на підставі рішення суду 14 липня 2020 року. Зазначила, що в силу складних життєвих обставин, та створення [PERSON] неможливих умов для спільного подальшого проживання, [PERSON] , вона змушена була переїхати до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , де вона є співвласником. Після припинення шлюбних відносин, в силу особистих неприязних відносин [PERSON] , позбавив її права користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] , який є спільно нажитим майном подружжя, що змусило її переїздити до іншого житлового будинку, та створювати необхідні умови для проживання дітей. Для облаштування житла для проживання дітей, їй потрібен був певний період часу. За попередньою домовленістю колишнього подружжя, на період по створенню умов для проживання дітей, діти мали тимчасово пожити в спільному будинку подружжя, а опісля, діти продовжать проживати з матір`ю. За період припинення спільного проживання, вона не припиняла догляду, опіки, спілкування та утримання дітей, підтримувала соціальні зв`язки з дітьми, підтримувала їх емоційно, забезпечувала матеріально, турбувалася про стан їх здоров`я, забезпечувала необхідним харчуванням, одягом, та іншими необхідними для життя речами. Відвідувала їх в школі, спілкувалася з педагогами підтримувала їх в складних життєвих ситуаціях. Однак, [PERSON] вчиняються перешкоди у її спілкуванні з дітьми. Всі спроби вирішити питання про проживання дітей з нею залишилися без результату, та він у супереч інтересам дітей утримує їх за місцем свого проживання (а.с. 39-47). У відзиві на позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог, які були змінені, в повному обсязі та задовольнити її зустрічну позовну заяву вважає їх не обґрунтованими та безпідставними (а.с. 85-89). У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] зазначив, що вважає, що відповідач [PERSON] не довела законності і обґрунтованості позивних вимог, що виключає їх задоволення судом (а.с. 73-76). У судовому засіданні позивач (відповідач) [PERSON] та його представник Захаров Т.Г. , просили задовольнити їх позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на обставини та підстави, які зазначені у позовній заяві, відзиві на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив. Відповідач (позивач) [PERSON] та її представник Сідько С.І. , просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на обставини та підстави, які зазначені у зустрічній позовній заяві та у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Лоханчук М.П. підтримали наданий висновок про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей та на його підставі просила суду задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Розглянувши первісні та зустрічні позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Стаття 3 «Європейської конвенції про здійснення прав дітей» серед основних процесуальних прав дитини визначає також право висловлювати свою думку і право бути поінформованою, в тому числі про можливі наслідки врахування цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Так, згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14.07.2020 р. шлюб, зареєстрований 29.08.2003 р. відділом РАГС Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №56 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано (7-8). Згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 11.01.2008 р. вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є батько: [PERSON] та мати [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 11.01.2008 р. зроблено відповідний актовий запис за №04. (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 27.01.2014 р. вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є батько: [PERSON] та мати [PERSON] , про що 27.01.2014 року складено відповідний актовий запис №12. (а.с. 10). Довідкою В.о. селищного голови Тимошенко Н.В. від 16.09.2020 р. за №4409 стверджується, що в господарстві за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11) Актом обстеження умов проживання від 30.11.2020 р., який затверджено начальником служби з питань опіки та піклування Сідненко Н.П. у вище вказаному будинку стверджується, що житлово-побутові умови проживання сім`ї [PERSON] - задовільні (а.с.80). Судом з`ясовано, що власниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] та спору між ними, який би вирішувався в судовому порядку, як-то: про поділ спільного майна колишнього подружжя та визначення права користування на час розгляду справи не має. Із довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2020 р. гр. [PERSON] вбачається, що він працює в СК «Дружба» на посаді тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва та за період березень, 2020 та серпень 2020 отримав загальну суму прибутку 97 463 грн. 87 коп. (а.с. 12). Із довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2020 р. гр. [PERSON] вбачається, що вона працює в СК «Дружба» на посаді оператор машинного доїння та за період березень, 2020 по серпень, 2020 отримала загальну суму прибутку 65 285 грн. 39 коп. (а.с. 13). Із копії довідки до акта огляду медико-соціальною акспертної комісії Серія АВ №0851258 від 07.11.2017 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом другої групи, інвалідність встановлена до 01.12.2018 р. (а.с 50). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 04.09.2006 р. вбачається, що будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової власності гр. [PERSON] 1/6, та членам його сім`ї [PERSON] - 1/6, [PERSON] - 1/6, [PERSON] - 1/6, [PERSON] - 1/6, Гудзю - 1/6. (а.с 51). Із нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 25.05.2021 р. вбачається, що [PERSON] цією заявою повідомляє про те, що вона не заперечує проти постіного проживання у вищевказаному будинку її дочки [PERSON] та онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 203). Від інших співвласників вище зазначеного будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] нотаріально завірених заяв суду надано не було. Акту обстеження умов проживання за вище вказаною адресою суду надано не було. З місця роботи [PERSON] характеризується позитивно, про що свідчить характеристика надана головою сільськогосподарського кооперативу «Дружба» [PERSON] від 30.11.2020 р. (а.с. 90). З характеристики [PERSON] , учениці 8-А класу Котелевської гімназії №1 імені С.А. Ковпака Полтавської області від 27.11.2020 р. наданої Директором гімназії Довгуша В.В. та класним керівником Цвентух Л.І. вбачається, що батько приділяє належну увагу вихованню дитини, заохочує до успіхів у навчанні. Тримає постійний контакт з класним керівником, відповідально реагує на проблеми (а.с. 70). З характеристики на учня 1 - Б класу Котелевської гімназії №1 імені С.А. Ковпака Кашуби Т.А. [INFO] від 26.11.2020 р. наданої Директором гімназії Довгуша В.В. та класним керівником Шеремет Т.М. вбачається, що на даний час хлопчик проживає разом з татом і старшою сестрою. За три місяця навчання у школі класний керівник спілкувалися лише з татом. У всіх питаннях, які стосуються навчання та виховання теж зверталася лише до [PERSON] (а.с. 71). Письмових доказів того, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні, чи побаченні з дітьми, а також у їх вихованні, суду не надано. Згідно висновку про розв`язування спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, який надано службою у справах дітей від 12.01.2021 р. №01-23/12 вбачається, що враховуючи думку дітей [PERSON] та [PERSON] , Котелевська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, прийшла до висновку про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] (а.с. 125-126). Положеннями статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається зі згоди батьків, а по досягненні дитиною 10 років - зі спільної згоди батьків та самої дитини. По досягненні дитиною 14 років, коли батьки проживають окремо, місце проживання визначається дитиною. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Судом також безпосередньо у судовому засіданні з`ясована думка дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та вони, кожен окремо, відповіли, що хотіли б проживати з батьком і просили їх не розлучати, проти спілкування з мамою не заперечували. Щодо допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то суд не враховує їх показання у даній справі, кожного окремо та загалом, так як вони є родичами та близькими людьми між собою, друзями, як з боку відповідача так з боку позивача, а тому суд вважає їх показання такими, що лише направлені на підтримку суб`єктивної думки своєї сторони по справі, а не свідчать про реальний та об`єктивний стан речей щодо інтересу дітей в питанні визначення їх місця проживання та їх прихильність до одного з батьків. Отже, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить виключно з бажання дітей, найкращих інтересів дітей та їх прихильності до кожного з батьків. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved