Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником будинку [ADDRESS] , в якому з 03.07.2012 зареєстрована його колишня невістка [PERSON] У 2015 року шлюб між його сином та [PERSON] розірваний, з цього часу відповідачка в будинку не проживає, місце її проживання йому не відоме. В добровільному порядку відповідачка не знімається з реєстрації місця проживання, що перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив заочно розглядати справу. Пояснив, що відповідачка не є членом сім`ї позивача та не пов`язана з ним спільним побутом. Відповідачка повторно не з`явилася в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила та відзив не подала. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.05.2019, розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Договір купівлі-продажу будинку від 16.12.1992, довідка від 03.05.2019 №79 та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2019 свідчать про те, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8, 35, 37). З паспортних даних відповідачки та довідки, виданої Знам`янським РВ УДМС України в Кіровоградській області, встановлено, що [PERSON] з 03.07.2012 зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с.9, 15). Як вбачається з довідки від 28.02.2019 №101 та акту від 04.03.2019, за місцем реєстрації по [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2015 року (а.с.6, 7). У довідці виконавчого комітету Іванковецької сільської ради Кіровоградської області від 03.05.2019 №78 вказано, що [PERSON] за вказаною адресою фактично не проживає з 2010 року (а.с.36). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч.1 ст.383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Частиною 2 статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, відповідачка спільним побутом з позивачем не пов`язана, взаємних прав та обов`язків вони не мають, реєстрація місця проживання відповідачки, яка не є членом сім`ї [PERSON] , в його будинку перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном, при цьому відповідачка з 2010 року за місцем своєї реєстрації не проживає. Дослідивши надані докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідачки, яка не пов`язана з позивачем спільними побутом, на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.319, 321, 383, 391, 406 ЦК України,

Outcome: approved