Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначає, що йому на підставі договору дарування Р№ 1-2153 від 23.12.2005р. належить житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Виконавчим Комітетом Пісочинської селішної ради Харківського району від 14.09.2019р. №4379 в будинку по [ADDRESS] , зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25.03.2006 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 09.10.1998 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 17.02.1986 року. Однак, [PERSON] николи не проживав та не проживає в будинку позивача. Де знаходится [PERSON] позивачу невідомо. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.09.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити у порядку спрощеного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який був повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання своєчасно і належним чином, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 23.12.2005 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивач є власником зазначеного будинку, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2006, а також технічним паспортом житлового будинку. Відповідно до акту депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 19.04.2019, за адресою: [ADDRESS] , проживають та прописані [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] прописаний за зазначено адресою, але фактично ніколи не мешкав. З довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 14.09.2019 №4379 убачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що відповідач ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] ,перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні. Згідно з положеннями ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, оскільки відповідач не проживає у вищевказаному будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, що ускладнює реалізацію прав позивача, крім того, в судове засідання [PERSON] не з`явився і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved