Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, він є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. В належному йому на праві приватної власності житловому будинку зареєстрована, але з 2008 року, тобто понад один рік, без поважних причин не проживає колишня дружина [PERSON] Відповідачка залишається зареєстрованою в належному йому будинку, чим створює перешкоди по володінню, користуванню та розпорядженню своєю власністю, тобто порушує його законне право власності на житло. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Додатково пояснила, що вона є колишньою дружиною позивача, дійсно лише зареєстрована за адресою [ADDRESS], але вона фактично не проживає там. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи суду не надала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема , про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст.. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджати своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 28.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б., [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4776003 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2004 року належить будинок в [ADDRESS]. (а. с. 9). Згідно домової книги по [ADDRESS] власником вказаний - [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 23 вересня 2008 року [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб (а. с. 7). Згідно акту проведення обстеження сімей на предмет фактичного проживання голови квартального комітету від 10 грудня 2016 року [PERSON] була відсутня за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS], проживає за іншою адресою з 2008 року. ( а.с.10). Таким чином, судом встановлено, про що свідчать всі зібрані по справі докази, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає більше одного року, а отже не несе будь-яких витрат з утримання будинку, та не приймає участь у спільному побуті; втратила інтерес до спірного житла, а тому є підстави визнати її такою , що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved