Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові зазначається, що 08.04.2013 року позивач по справі, згідно розписки, передав у позику відповідачу суму - 67600 грн. Строк повернення коштів встановлено до 01.07.2013 року. Граничний термін повернення коштів скінчився, а відповідач свої зобовязання не виконав. Розписка була написана в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 67600 грн., 3% річних у сумі 5422,82 грн. (за період з 02.07.2013 р. по 03.03.2016 р.) та інфляційної витрати у сумі 30149,60 грн., а всього 103173,42 грн., а також понесені судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини викладені в позові. В останнє судове засідання призначене на 21.04.2016 р. не зявились, надали суду заяву в якій просили слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні 07.04.2016 р. підтвердили обставини викладені в позові та пояснили, що вони дійсно були присутні при передачі позивачем відповідачеві грошових коштів . Відповідач [PERSON] своєчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача та його представника, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 67600 грн. та зобовязався повернути їх до 01.07.2013 року. Зазначене підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Але в установлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. За позовом позивач просить стягнути суму основного боргу у сумі 67600 грн., три проценти річних за прострочку виконання зобов'язань, які склали 5422,82 грн. за період з 02.07.2013 року по 03.03.2016 р. (дата подання позовної заяви) (67600 грн.х3%х976 днів прострочки/365 = 5422,82 грн.), а також індекс інфляції наростаючим підсумком за весь період, який склав 144,6 %, відповідно інфляційні витрати -30149,60 грн. (67600грн.х144,6%/100%-67600грн.=30149,60грн.) Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та підписаний його стороною. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного суд вбачає всі підстави для задоволенні позовної заяви. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати з відповідача. На підставі ст.ст. 207, 526, 530, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved