Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, пені, трьох процентів річних та інфляції за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, за розпискою від 30.06.2015 р. позивачем було надано позику у розмірі 97 000 грн. в строк до 07.07.2015 р. 22.07.2015 р. [PERSON] взяв у позивача позику в розмірі 800\~000 грн. та зобовязався повернути кошти до 01.08.2015 р., про що надав розписку від 22.07.2015 р. Крім того, за розпискою від 01.09.2015 р. позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 20 000 доларів США та 40\~000 грн. в строк до 29.01.2016 р. Відповідач умови договорів позик порушив і борг своєчасно не повернув. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути гроші, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договорами позики у розмірі 1\~373 200 грн., 3% річних у розмірі 9\~367,31 грн., інфляційні витрати в розмірі 18 434, 30 грн., пеню у розмірі 185\~843, 83 грн., а всього 1\~586\~845, 44 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх \~задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неприбуття не повідомив. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки матеріалів, наявних у справі достатньо для розгляду її по суті. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, \~на \~які \~вона посилається \~як \~на \~підставу \~своїх \~вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за \~зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін \~та \~інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 30.06.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у розмірі 97 000 грн., згідно з яким позивач передав відповідачу 97 000 грн. Строк повернення грошей у договорі визначено 07.07.2015 р. Також, 22.07.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у розмірі 800 000 грн., згідно з яким позивач передав відповідачу 800 000 грн. Строк повернення грошей у договорі визначено 01.08.2015 р. Крім того, за розпискою від 01.09.2015 р. позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 20 000 доларів США, що на день укладання позики за офіційним курсом НБУ складало 436\~200 грн., та 40\~000 грн. в строк до 29.01.2016 р. Проте, суму боргу у визначені у розписках строки відповідач не повернув. \~Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про повернення боргу. Оригінали договорів, які знаходиться у позивача, оглянуті судом та копії цих договорів позики надані суду. \~Статтею 207 ЦК України передбачено, що укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці. \~Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за яким відповідач взяв на себе обов'язок сплатити позивачу 10910 доларів США. \~Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 1046, 1047 ЦК України. \~Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. \~Відповідно до ст. 629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань та передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Частиною 1\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього кодексу. Відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~ Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. \~Суд, виходячи із доведеності факту отримання [PERSON] суми коштів у борг від [PERSON], а також із того, що сума боргу не була повернута позичальником, перевіривши правильність розрахунків, наданих позивачем, приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог у частині стягнення 3% річних в загальній сумі 9\~367, 31 грн., а також інфляційних витрат у розмірі 18\~484, 30 грн., на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст.549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст.625 ЦК України), оскільки попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України). Пеня як різновид неустойки характеризується такими ознаками:\~застосування виключно у грошових зобовязаннях;\~\~\~\~\~можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобовязання, як прострочення виконання (порушення умови про строки);\~\~\~\~\~обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання;\~\~\~\~триваючий характер: нарахування пені за кожний день прострочення. Відповідно до розрахунку пені за договором позики від 07.07.2015 р., за період з 07.07.2015 р. по 30.12.2015 р. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобовязання складає 23\~652, 05 грн. Згідно з розрахунком пені за договором позики від 01.08.2015 р., за період з 01.08.2015 р. по 30.12.2015р., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобовязання складає 162\~191, 78 грн. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 185\~843, 83 грн. також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Іншого розрахунку названих сум відповідачем суду не надано та не спростовано розрахунок, наданий позивачем.

Outcome: approved