Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом було видано виконавчий лист №2-72 і 30 березня 2010 року відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції виготовив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027, про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу в розмірі 15\~375,00 гривень. Згідно довідок від 28 серпня 2015 року: №4848 кошти в сумі 399,77 гривень були стягнуті в травні 2013 року з боржника [PERSON], перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] У звязку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%). В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.1 та п.2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобовязується повернути суму позики в установлений договором строк до 20 грудня 2007 рок». Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми». Згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року справа №186/944/15-ц (провадження №22-ц/774/8103/15) індекс інфляції за: грудень 2007 року грудень 2012 року становить 68.38, і враховуючи, що інфляція в січні 2013 року становить 1.002, а в травні 2013 року 1.001, то: (1.6838 х 1.002 х 1.001 х 100 100) : 100 = 0.6889 коефіцієнт індексу інфляції для розрахунку. Частка боргу 399,77 грн. повернута в травні 2013 року, індекс інфляції за цей період 68.89, тому: 399,77 грн. х 0.6889 = 275,40 грн. Залишок боргу станом на 01 червня 2013 року складав 11\~418,83 грн. 10% = 1141,88 грн. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 275,40 грн. + 1141,88 грн. = 1417,28 грн. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року травень 2013 року) в розмірі 275,40 грн. та десять процентів простроченої суми в розмірі 1141,88 грн., а всього 1417,28 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив суду заперечення відповідно до яких, позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Всі грошові кошти за рішенням апеляційного суду №22ц-1479/2010 від 02 березня 2010 року з нього на користь позивача вже стягнуті в повному обсязі. Постанова ДВС Першотравенського МЮ ВП №18323027 від 18 червня 2015 року закінчено виконавче провадження по виконавчому листу №2-72, виданому 29 грудня 2009 року про стягнення з нього на користь [PERSON] суми в розмірі 15\~375,00 гривень. Щодо стягнення з нього неустойки (в розумінні ст.ст.549, 550, 614 ЦК України) у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 1141,88 грн. зазначає наступне. Позивач [PERSON] сам склав, редагував та друкував цей договір позики від 20 жовтня 2007 року, а саме його пункт №6 не містить посилання на часовий проміжок нарахування 10% від простроченої суми (за рік, за місяць, за добу), а розширеному тлумаченню він не підлягає. Вважає, що позивач навмисно та свідомо не зазначив часовий проміжок в договорі позики, для того, щоб надалі трактувати пункт №6 договору, так як йому забажається. У позовах [PERSON] постійно посилався на ч.2 ст.625 ЦК України, а пункт №6 договору позики повністю відображає редакцію ч.2 ст.625 ЦК України. Пізніше у свої позовах до нього, [PERSON] почав трактувати свої позовні вимоги з посиланням як на ч.2 ст.625 ЦК України так і на ст.549 ЦК України, посилаючись безпідставно, без наявності між ними договору, про застосування такого заходу забезпечення виконання зобовязання, як пеня в розмірі 10% від простроченої суми, (мається на увазі прострочення грошового зобовязання до повного повернення боргу). У своїх останніх позовах за 2014 рік [PERSON], після слів 10% від простроченої суми (неповернутої суми), пише 10% від простроченої суми (залишку боргу). Таких взагалі у договорі позики не має. Тому він звернувся до суду з заявою, та прохав суд підняти усі справи за позовами [PERSON] до нього за період 3 2011 року по теперішній час, оглянути їх в частині як заявлених позовних вимог, так і прийнятих рішень по цих справах судами всіх інстанцій. Також, він звертав увагу суду до вимог ч.2 ст.258 ЦК України, про скорочену позовну давність в один рік. Після цих досліджень в суді, в подальшому за позовами [PERSON] про стягнення з нього 10% від простроченої суми по справі, жодного рішення на користь [PERSON] ухвалено не було. З аналогічним проханням він звертався до апеляційного суду Дніпропетровської області зі скаргою на рішення Першотравенського міського суду №186/232/15-ц від 17 березня 2015 року, коли з нього було стягнуто 10% від простроченої суми в розмірі 3683,96 грн. Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області, рішенням №22ц/774/4794/15 від 15 червня 2015 року, надала повну всебічну правову оцінку, як справі №186/232/15-ц від 17 березня 2015 року, так і по інших справах: розкрили механізм, яким користується позивач [PERSON] при складанні позовних вимог, і який є не лише необґрунтованим, а й суперечить особистим вимогам позивача. У своїй позовні заяві [PERSON] посилається на те, що між ними склались правовідношення врегульовані Цивільним кодексом України. Звертаючись до першоджерела, а саме до справи № 2-159/09 від 29 грудня 2009 року, в якій позивач [PERSON] розповів про те, що 20 жовтня 2007 року о 14 годині 00 хвилин, грошові кошти в сумі 15\~000,00 грн. він [PERSON] не давав, а нібито давав раніше, але коли та скільки [PERSON] не памятає. Загальна сума у нього чомусь вийшла 15\~000,00 грн. Також, [PERSON] детально розповів, як на своєму компютері, а пізніше на його копії паспорту та ідентифікаційному коді, надрукував договір позики. По суті він вважає, що це шахрайство, тому [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову Першотравенським міським судом, але апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 02 березня 2010 року не звернув увагу на протизаконні зізнання позивача [PERSON], та скасував рішення Першотравенського міського суду в частині відмови стягнення з нього на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 15\~000,00 гривень. Також просить суд врахувати, що він є інвалідом ІІ групи, а тому він звільнений від сплати судового збору. 19 лютого 2016 року відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи за його відстуності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в межах заявлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено 20 грудня 2007 року. За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобовязався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати 375 гривень. Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів. У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. У виконання рекомендацій Верховного Суду України (Лист ВСУ від 03 квітня 1997 року №62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») вважається, що сума, яка була внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення заборгованості сталося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційне змінення розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційне змінення розраховується з урахуванням цього місяця. Оскільки позивачем не зазначена дата сплати [PERSON] частини боргу у розмірі 399,77 грн., то суд розраховує суму індексації з урахуванням місяця в якому була сплачена вищезазначена частина суми боргу. Відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу: -399,77 грн. отриманих у травня 2013 року, в розмірі 226 грн. 67 коп. з врахуванням індексу інфляції за грудень 2007 року - травень 2013 року 156,7% (399,77 грн. х 156,7%\~: 100% = 226 грн. 67 коп.). Всього позивачу слід стягнути з відповідача в рахунок індексації зазначеної суми 226,67 гривень. Частиною 1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, що передбачені договором або Законом (ст.ст.559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема виконанням, проведеним належним чином. Рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року та від 01 грудня 2014 року по цивільним справам за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди з застосуванням індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, які набрали законної сили з моменту проголошення, встановлено, що розрахунок заборгованості по договору позики між [PERSON] та [PERSON] укладеному 20 жовтня 2007 року здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на 10% та на кількість днів прострочення. Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 28.08.2015 року №4848, кошти в розмірі 399,77 грн., що стягнуті в травня 2013 року з [PERSON] перераховані на підставі виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року. Сума боргу станом на 01 червня 2013 року складає 11\~418,83 гривень. Тому стягненню підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 1141,88 гривень та інфляційне збільшення в сумі 226 гривень 67 копійок. У відповідність до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 2 групи. Згідно висновку МСЕК від 01.11.2001 року [PERSON] є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву безстроково. При таких умовах суд вважає за необхідне сплачений позивачем [PERSON] судовий збір по справі в сумі 487 гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави, як це передбачено ч.2 ст.88 ЦПК України. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial