Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 01 березня 2008 року. Позивач вказує, що протягом двох років вони проживають окремо, припинені сімейно-шлюбні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти, які не бажають оскільки склалися такі особисто-неприязні стосунки, що їх спільне проживання стало неможливим. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати. Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнала повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 01 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Актовий запис №6. (а.с.4). Сімейно-шлюбні стосунки та спільне ведення господарства між ними припинені. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Подружжя проживає окремо в різних населених пунктах. Спору по поділ майна, яке є їх сумісною власністю, не виникає. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд, оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотання про стягнення на свою користь понесених судових витрат, позивачем не заявлене. А тому,

Outcome: approved