Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Вінницяобленерго» з вимогою про стягнення коштів у сумі 137 376,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, 01 червня 2017 року відповідачем була знеструмлена його квартира з надуманих причин, нібито через несплату заборгованості за спожиту електроенергію. Численні звернення та спроби вирішити питання відновлення електроенергії виявилися марними. Вважаючи відключення електроенергії безпідставним, наводячи власний розрахунок вартості електроенергії, визначивши дату відключення електроенергії - 01 червня 2017 року, що триває до цього часу, вказує про необхідність відшкодування йому спричиненої майнової шкоди. Посилаючись на норми пункту 1.9 договору про користування електричною енергією, що визначає відповідальність енергопостачальника у розмірі двократної вартості, просить стягнути на свою користь вартість недовідпущеної електричної енергії, що становить, за його розрахунком 137 376,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 25 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Вінницяобленерго», де відповідач вказує про невизнання вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідачем зазначено, що 25 квітня 2017 року між сторонами укладений договір на користування електричною енергією №251650011 при підписанні якого позивач визнав наявність боргу у сумі 4660,00 грн та об`ємом спожитої електроенергії 9852кВТ/годин. Від реструктуризації боргу та підписання графіку погашення заборгованості відмовився. Позивач належним чином свої зобов`язання не виконав, тому отримав попередження №1712 від 25 квітня 2017 року, про що свідчить його підпис, та був відключений 01 червня 2017 року відповідно до заявки №175 від 01 червня 2017 року. Окрім того, позивачу була надіслана претензія №ЮР-29-06-2017 від 29 червня 2017 року з проханням погасити борг, на яку не отримана відповідь. З метою стягнення боргу відповідач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, Теплицьким районним судом Вінницької області у справі №144/1438/17 виданий судовий наказ від 21 листопада 2017 року, який ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року скасований з роз`ясненням можливості заявити вимоги у порядку позовного провадження. За таких підстав відповідачем подана позовна заява №СО-67-603 від 10 липня 2018 року, яка до цього часу не розглянута. Відповідач вважає, що [PERSON] не надав доказів незаконності дій відповідача щодо відключення його помешкання та нарахування боргу, а самі його вимоги ґрунтуються на запереченні суті договірних відносин і зобов`язань, що у них виникають. 30 червня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] . Позивач вважає доводи АТ «Вінницяобленерго» нікчемними, оскільки борг, про який вказує відповідач, був за попереднім власником. На даний час Гайсинським районним судом Вінницької області винесена ухвала від 31 травня 2018 року про не існування боргу та скасований судовий наказ. Інших судових рішень немає. Відповідач своїм правом на надання заперечення не скористався. Заяви та клопотання учасники справи не заявляли. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлено, що 25 квітня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Вінницяобленерго» в особі директора «СО Теплицькі електричні мережі» був укладений договір, згідно п. 1 якого енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 5 кВт електроустановок споживача, з гарантованим йому рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. У пункті 18 цього договору сторони погодили наявну заборгованість, яка станом на 25 квітня 2017 року становить 4660,00 гривень, 9852 кВт.год. Даний договір до цього часу жодною із його сторін не оспорений, жодних доказів протилежного матеріали справи не містять. 25 квітня 2017 року позивач отримав попередження №1712 від 25 квітня 2017 року про наявність заборгованості у сумі 4570,75 грн станом на 25 квітня 2017 року. Згідно заявки від 01 червня 2017 року №175 на виконання робіт в електроустановках ЕМ у зв`язку із заборгованістю за спожиту електроенергію на суму 4736,25 грн припинена подача електроенергії, споживач відключений від електромережі на клемному містку лічильника 01 червня 2017 року. У відповідь на заяву [PERSON] про відновлення постачання електроенергії СО «Теплицькі електричні мережі» повідомлено про існування заборгованості за спожиту електроенергію та можливість відновлення постачання електроенергії після погашення заборгованості. Крім того, ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Теплицькі електричні мережі» надсилалася позивачу претензія від 29 червня 2017 року №ЮР-29-06-2017 з проханням перерахувати заборгованість з електроенергії у сумі 4 737,25 грн, виниклої станом на 29 червня 2017 року, протягом тридцяти днів з дня отримання претензії. Претензія отримана позивачем 05 липня 2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року задоволена заява [PERSON] про скасування судового наказу, скасований судовий наказ №144/1438/17 від 21 листопада 2017 року, виданий Теплицьким районним судом Вінницької області за заявою ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Теплицькі ЕМ» про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту електроенергію в сумі 4737,25 грн. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 17 лютого 2020 року відкрите провадження в справі за позовом ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Теплицькі ЕМ» до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією. Розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Статтею 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства одним із яких є принцип свободи договору. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Умовами договору про користування електричною енергією №251650011 від 25 квітня 2017 року, укладеного між сторонами, визначений обов`язок енергопостачальника забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором про користування електричною енергією, а споживача електричної енергії - оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Розділом «Умови та порядок оплати» договору у пункті 18 сторони погодили, що у разі заборгованості, що існує на час укладення договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обов`язкової оплати поточних платежів; визначили, що заборгованість на 25 квітня 2020 року становить 4660,00 гривень при показнику 9852 кВт.год. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (чинних на час укладення договору від 25 квітня 2017 року та відключення позивача від електромережі), зокрема п. 27, у разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання побутовим споживачем попередження енергопостачальник має право відключити побутового споживача від електричної мережі. У разі пред`явлення побутовим споживачем електропостачальнику, зокрема персоналу, який прибув для відключення його об`єкта від електричної мережі, квитанції або іншого документа, який підтверджує повну оплату за спожиту електричну енергію, відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. Як установлено судом та уже зазначалося, позивач був відключений від електромережі на клемному містку лічильника 01 червня 2017 року у зв`язку із заборгованістю, про наявність якої він був обізнаний як підписавши договір про користування електричною енергією, так і отримавши 25 квітня 2020 року попередження №1712. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує про заподіяння йому майнової шкоди внаслідок відключення від електромережі через неіснуючу, за його твердженням, заборгованість. При цьому розмір шкоди ним визначений у сумі 137 376,00 грн, з посиланням на п. 19 договору від 25 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України, частиною другою якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Крім того, у ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача у тому числі на відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі). У той же час п. 19 договору про користування електричною енергією від 25 квітня 2017 року, на який посилається позивач як на підставу для стягнення майнової шкоди, визначена відповідальність енергопостачальника у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника - у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Згідно п. 34 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (чинних на час відключення позивача від електромережі) може бути тимчасово припинено користування електричною енергією у разі: проведення планових ремонтів електроустановок і електричних мереж; виникнення режимів, безпосередньо не пов`язаних з аварією, за яких провадиться обмеження відпуску електричної енергії та потужності. Про тимчасове припинення постачання електричної енергії енергопостачальник повідомляє через засоби масової інформації не пізніше ніж за 10 днів. Під час виникнення аварійних режимів енергопостачальник протягом п`яти днів після аварії повинен повідомити споживачів про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії. В той же час, відповідно до п.27 вказаних Правил, в разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання побутовим споживачем попередження енергопостачальник має право відключити побутового споживача від електричної мережі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що за адресою позивача [ADDRESS] мало місце відключення електричної енергії через наявну заборгованість, а не її тимчасове припинення, а тому посилання позивача на п.19 договору як підставу для стягнення двократної вартості недовідпущеної електроенергії є необґрунтованим та безпідставним. Окрім того позивачем не доведено заподіяння йому майнової шкоди у визначеному ним розмірі за наслідком відключення його помешкання від електромережі. Докази про порушення відповідачем вимог Правил користування електричною енергією та умов укладеного між сторонами договору відсутні. При цьому суд критично оцінює доводи позивача про відсутність заборгованості внаслідок скасування ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року судового наказу Теплицького районного суду Вінницької області від 21 листопада 2017 року, оскільки такі ґрунтуються на власному хибному тлумаченні позивачем норм процесуального права на свою користь. Будь-яких доказів на підтвердження дійсної відсутності у позивача заборгованості з електроенергії ним не надано, визначена у договорі про користування електричною енергією від 25 квітня 2017 року №251650011 позивачем не спростована, доказів неправомірних дій відповідача матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача щодо стягнення коштів у сумі 137 376,00 грн, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed