Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Коцюбинського,14 у с. Старик Чернігівського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом, після смерті 02.03.1999 року його батька [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, у точності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Коцюбинського,14 у с. Старик і позивач є єдиними спадкоємцями за законом першої черги. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але перепоною в отриманні свідоцтв про право на спадщину, є той факт, що за життя спадкодавець не отримав свідоцтво про право власності на зазначений вище будинок, який був ним побудований і відносився до майна колгоспного двору, власником якого був лише [PERSON] У судове засідання позивач не зявився, від його представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, та з проханням задовольнити позовні вимоги. /а.с.41-42/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності Представник відповідача Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.45/. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Достовірно встановлено, що 02.03.1999 року помер [PERSON], який є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії «1-ЕЛ» №054611 та свідоцтвом про народження серії «ІІ-ЯР» №568245. /а.с.6, 13/ З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Чернігівського району №684, №685 від 14.09.2015 р. та №690 від 15.09.2015 р. встановлено, що домоволодіння по вул. Коцюбинського, 14 у с. Старик Чернігівського району, згідно даних погосподарських книг, побудоване на земельній ділянці, яка надавалась у 1951 році [PERSON] колгоспом під забудову і станом на 01.07.1990-15.04.1991 рр. відноситься до категорії «колгоспний двір», головою якого був спадкодавець [PERSON] /7-9/ Згідно довідки вуличного комітету №19 виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 22.09.2015 р. №64, [PERSON] з 18.02.1999 р. і по день смерті проживав та був зареєстрований [INFO] разом з [PERSON] /а.с.10/ Дослідженням постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.10.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по вул. Коцюбинського,14 у с. Старик Чернігівського району та області у звязку з тим, що не були надані правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцю. /а.с.36/ За даним КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 34735 грн. /а.с.11, 14-16/ Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, тому суд дійшов висновку, що єдиним власником двору був [PERSON]. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Згідно вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, ураховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого є його син [PERSON], який прийняв спадщину батька. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформив та не зареєстрував своє право власності на вказане вище нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивача, як спадкоємця за законом першої черги та перешкоджає у реєстрації його речових прав. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано у системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Підсумовуючи викладене, суд дійшов обєктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved