Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просив припинити його право спільної часткової власності на частину телятника, розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Червона Нива, вул. Леніна 1-Б, виділивши йому в натурі приміщення №№8,9,10,11,12,13,14 - /загальною площею 541.45 кв.м./ вказаного телятника, та визнавши за ним право власності на вказані приміщення; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частину зерноскладу, розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Червона Нива, вул. Радянська 1-Б, виділивши йому в натурі вказаний зерносклад площею 188.7 кв.м. з виплатою компенсації в сумі 1416.50 грн. та визнавши за ним право власності на нього; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частину зерноскладу, загальною площею 225.9 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Червона Нива, вул. Радянська 1-В. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що рішенням Богодухівського районного суду від 05.12.2012 року за ним в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на ? частину нежитлової будівлі телятника загальною площею 1082.9 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с.Червона Нива, вул. Леніна 1-Б; ? частину нежитлової будівлі зерноскладу загальною площею 188.7 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с.Червона Нива, вул. Радянська 1-Б; та на ? частину нежитлової будівлі зерноскладу загальною площею 225.9 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с.Червона Нива, вул. Радянська 1-В. По ? частині вказаного майна належить відповідачці [PERSON] Відповідач перешкоджає йому користуватись спірними приміщеннями, він не має доступу до телятника, вирішити питання щодо добровільного виділення частини телятника відповідачка не бажає, тому позивач змушений звернутись до суду з позовом про виділ частини приміщень в натурі. При цьому вважає, що висновками будівельно-технічної експертизи від 27.06.2014 року та додаткової будівельно-технічної експертизи від 15.12.2014 року підтверджується можливість виділу йому тих приміщень телятнику, які зазначені в його позовних вимогах. Щодо зерноскладів, то враховуючи, що вони є окремими обєктами нерухомого майна, вважав доцільним виділити йому один з них, а саме зерносклад №185, площею 188.7 кв.м. по вул. Радянській 1-Б з виплатою йому компенсації в сумі 1416.50 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував за власні кошти здійснити необхідні переобладнання, про які зазначено в експертизі. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що обраний позивачем варіант виділу телятника передбачає можливість окремого підїзду до нього та можливість роздільного користування. А виділ позивачеві зерноскладу №185 по вул. Радянській 1-Б вважала таким, що найбільш відповідає інтересам як однієї так і другої сторони, так як будуть мати місце зовсім незначний відступ від ідеальних часток власників і виплата компенсації у невеликому розмірі. Відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснила, що телятник розташований на земельній ділянці, яка не перебуває у власності жодної із сторін, а перебуває у неї [PERSON] в оренді. Таким чином облаштування окремих підїздів до телятника неможливе. У теперішній час договір оренди чинний. Вона зверталась до районної державної адміністрації для вирішення питання про виділ землі, але це неможливо до ухвалення рішення суду у даній справі. Зазначила, що у позивача є пилорама, яка розташована на одному з зерноскладів, а ферму фактично придбала вона з батьком і родина проживає за рахунок цієї ферми, таким чином вважала доцільним виділення позивачеві зерноскладів, а їй телятника, в якому розташована свиноферма. Також звернулась із зустрічним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила виділити їй у власність телятник, площею 1082.7 кв.м, припинивши право власності позивача на нього, а [PERSON] виділити нежитлові приміщення по вул. Радянській 1-Б та 1-В, площею відповідно 188.7 кв.м. та 225.9 кв.м. з виплатою компенсації позивачеві в сумі 119697.00 грн. З метою забезпечення виконання рішення у майбутньому, внесла на рахунок ТУ ДСА вказану суму. Представник відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вартість телятника з моменту його придбання значно збільшилась за рахунок [PERSON], докази на підтвердження цього отримані під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], яка також розглядається Богодухівським районним судом. Договір оренди землі, на який посилається [PERSON], був укладений нею після розірвання шлюбу з позивачем, вважала неможливим користування позивача телятником у звязку з відсутністю у нього доступу до телятника. Варіант, запропонований у першому висновку судово-будівельної експертизи вважала найбільш прийнятним для сторін, так як саме він відповідає фактичному користуванню нежитловими приміщеннями та надасть можливість запобігти спілкуванню [PERSON] та [PERSON], між якими існують неприязні стосунки. Позивач за основним позовом [PERSON] та його представник, зустрічні позовні вимоги не визнали, зазначили, що в договорі купівлі-продажу спірного майна було зазначено, що воно придбане за спільні кошти, рішенням суду за кожним із співвласників визнано по ? частині нежитлових приміщень, тому вони мають рівні права щодо користуванням цими приміщеннями. При розгляді справи про поділ майна [PERSON] на значні поліпшення телятника за рахунок її коштів не посилалась, хоча не була позбавлена такого права. Крім того зазначили, що ніяких доказів, які б свідчили про виконані будівельні роботи та як наслідок поліпшення телятника, суду не надані. Щодо зведеної прибудови до телятника, то вона до технічного паспорта не внесена та експертом не враховувалась. Також вважали, що посилання відповідачки та її представника та той факт, що в телятнику фактично розташована свиноферма не мають значення для вирішення справи по суті, тому у задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Рішенням Богодухівського районного суду від 05.12.2012 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину нежитлової будівлі телятника, загальною площею 1082.9 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, с.Червона Нива, вул. Леніна 1-Б; на ? частину нежитлової будівлі зерноскладу, загальною площею 188.7 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, с.Червона Нива, вул. Радянська 1-Б та на ? частину нежитлової будівлі зерноскладу, загальною площею 225.9 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, с.Червона Нива, вул. Радянська 1-В /Т.1, а.с.7-8/. Право власності позивача зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно /Т.1, а.с.9, 23, 28,/. Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За ухвалою суду була проведена додаткова будівельно-технічна експертиза /висновок №11878 від 15.12.2014 року/, якою запропоновано варіанти виділу приміщень в натурі /а.с.Т.1, 174-181/. Так, відповідно до першого варіанту, першому співвласнику пропонується виділити приміщення 1,2,3,4,5,6,7 та частину приміщення 8, а другому співвласнику приміщення 9,10,11,12,13,14 та частину приміщення 8. При цьому загальна площа приміщень, яка припадає на кожного співвласника дорівнює 541.45 кв.м., що відповідає частці кожного співвласника Таким чином, з урахуванням наявності технічної можливості виділу позивачеві зазначених ним приміщень телятника, та враховуючи повну відповідність площі цих приміщень його частці у телятнику, що виключає необхідність виплати компенсації, суд вважає за можливе виділити [PERSON] вказані приміщення в натурі. Виділ в натурі з повною ізоляцією співвласників має наслідком припинення спільної часткової власності, так як виділені приміщення перетворюються в самостійний обєкт власності. Щодо виділу позивачеві зерноскладу №185, площею 188.7 кв.м. з виплатою йому компенсації, то в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений його або обмежений у його здійсненні лише у випадках, встановлених законом. Розглядаючи спір про поділ майна подружжя, суд визнав за позивачем право власності на ? частину телятника та на ? частину кожного з зерноскладів. По ? частині кожного з вказаних нежитлових приміщень належить відповідачці. Тому, виходячи з поняття спільної часткової власності, закріпленого в ч.1 ст.356 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] мають право володіти, користуватись та розпоряджатись належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле, в даному випадку кожним з трьох нежитлових приміщень телятником та зерноскладами. Тобто, в даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту і вимога про виділ позивачеві одного з зерноскладів в цілому, фактично є вимогою про позбавлення відповідачки права власності на належну їй ? частину вказаного зерноскладу. З тих самих підстав не підлягають задоволенню і зустрічні позовні вимоги, так як виділ телятника відповідачці буде мати наслідком безпідставне позбавлення права власності позивача на належну йому ? частину вказаного телятника. Також суд не може взяти до уваги посилання представника відповідачки на фактичний порядок користування нежитловими приміщеннями, так як визначальним для виділу в натурі частки у спільній частковій власності є не порядок користування, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки. Суду надані довідки районної державної лікарні ветеринарної медицини в Богодухівському районі від 01.11.2013 року /Т.1, а.с. 55/ та від 30.07.2015 року /Т.2, а.с. 21/, з яких вбачається, що свиноферма ПП [PERSON], розташована в с.Червона Нива, по вул. Леніна 1-Б, на якій утримується 300 голів свиней, на виконання заходів щодо недопущення занесення збудника африканської чуми на територію Харківської області, переведена на режим роботи закритого типу, територія огороджена, вїзд заборонено. Однак, факт розташування свиноферми в спірному нежитловому приміщенні, як і відомості, що містяться у зазначених довідках, на висновки суду не впливають та їх не спростовують. Щодо посилання відповідачки за основним позовом та її представника на договір оренди землі, на якій розташований телятник /Т.1, а.с.51-52/, то укладення відповідачкою зазначеного договору оренди також не може бути підставою для припинення права власності [PERSON] на частину належного йому майна. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial