Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просить поділити їх спільне сумісне майно подружжя, телевізор «Samsung» - вартістю 4000 гривень, телевізор «LG» - вартістю 1500 гривень, фотокамеру «Kodak» - вартістю 7000 гривень, автомобіль марки Chevrolet Aveo - вартістю 81850 гривень, в рівних частках по ? частки майна кожному, визнати право особистої приватної власності за [PERSON] на телевізор «Samsung» - вартістю 4000 гривень, телевізор «LG» - вартістю 1500 гривень, фотокамеру «Kodak» - вартістю 7000 гривень, автомобіль марки Chevrolet Aveo - вартістю 81850 гривень, присудити йому компенсацію за ? частку у праві спільної сумісної власності подружжя, що дорівнює 47175 гривень, яку стягнути на його користь з [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою, який у подальшому був розірваний. Під час перебування у шлюбі ними було набуте майно: телевізор «Samsung» - вартістю 4000 гривень, телевізор «LG» - вартістю 1500 гривень, фотокамеру «Kodak» - вартістю 7000 гривень, автомобіль марки Chevrolet Aveo - вартістю 81850 гривень, яке є їх спільною сумісною власністю. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі. 30 липня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (актовий запис № 273). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 19 листопада 2012 року, шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі із позивачем відповідачкою було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo, кузов - [NUMBER], двигун - [NUMBER], колір - чорний за 81850 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі т/з, підписаним ВАТ «Одеса-Авто» та відповідачкою. Згідно відповіді Центру № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеса підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області № 42/1-3587 від 13 грудня 2013 року, наданого на виконання ухвали суду, станом на 7 грудня 2013 року вказаний автомобіль Chevrolet Aveo зареєстровано на ім'я [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно абз. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, суд доходить до висновку, що вартість автомобілю Chevrolet Aveo, який був спільною сумісною власністю сторін по справі та був відчужений відповідачкою, мала б бути врахована при поділі майна та вирішенні питання про присудження позивачеві відповідної компенсації. Однак, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження вартості даного майна з урахуванням зносу та інших чинників зменшення вартості станом на момент розгляду справи позивачем суду не надано, клопотань про забезпечення таких доказів, у тому числі шляхом призначення відповідної судової експертизи, не заявлялось. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин, позов у частині стягнення на користь позивача компенсації частини вартості автомобілю Chevrolet Aveo є таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах, з огляду на що задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги позивача про присудження йому грошової компенсації частини вартості телевізору «Samsung», телевізору «LG», фотокамери «Kodak», суд зауважує, що позивачем не було надано суду доказів ані на підтвердження факту придбання даних речей у шлюбі будь-якою з сторін, ані на підтвердження вартості цих речей на момент придбання, ані на момент розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 181 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Майно, яке просить розділити позивач, виділивши по ? частці кожному, тобто телевізор «Samsung», телевізор «LG», фотокамера «Kodak» та автомобіль Chevrolet Aveo є неподільними речами, з огляду на що не можуть бути розділені між сторонами способом, про який просить позивач у позовній заяві. З огляду на наведене, а також на те, що факт придбання телевізору «Samsung», телевізору «LG», фотокамери «Kodak» під час перебування у шлюбі позивачем доведений не був, а автомобіль Chevrolet Aveo був відповідачкою відчужений, суд доходить до висновку, що вимога про поділ даного майна задоволенню не підлягає. Що ж стосується вимоги позивача про визнання права особистої приватної власності за [PERSON] на телевізор «Samsung» - вартістю 4000 гривень, телевізор «LG» - вартістю 1500 гривень, фотокамеру «Kodak» - вартістю 7000 гривень, автомобіль марки Chevrolet Aveo вартістю 81850 гривень, дана вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Таким чином, позивач вправі заявляти до суду позовні вимоги, які спрямовані на захист безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів, чи прав та охоронюваних законом інтересів осіб, право захищати права яких йому надано. Враховуючи те, що дана вимога є вимогою про визнання певних прав за відповідачкою, звернення до суду позивача із такою вимогою суперечить загальним матеріально-правовим засадам захисту цивільних прав, визначених ЦК України, з огляду на що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed