Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши третіми особами - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець Олену Олександрівну, про визнання виконавчого напису вчиненого 11 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою\~Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі під №1042 (надалі Виконавчий напис), таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що сума заборгованості не є безспірною, так як нарахування відсотків проведено після закінчення строку дії договору. Крім того, зазначає, що стягнення заборгованості проведено поза межами трьохрічного строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволені позову просить відмовити, оскільки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надано нотаріусу необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, а після відступлення права вимоги відповідачем не проводилося нарахування жодних відсотків та комісії за кредитним договором. Також вказує на те, що Виконавчий напис вчинено в межах строків, встановлених законодавством. У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначає, що у відповідача відсутні належні докази повідомлення боржника про наявну заборгованість. Крім того, зазначає, що пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів був визнаний незаконним та нечинним, тобто на момент вчинення Виконавчого напису Кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язанням не входив до Переліку документів. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати безспірність заборгованості. Також вказує на те, що Виконавчий напис вчинений за межами строків позовної давності Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Від уповноваженого представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача, в задоволенні позову просить відмовити. Третя особа надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року в якості забезпечення позову зупинено стягнення на підставі Виконавчого напису. \~ \~ \~ \~Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних осіб,\~прав та\~інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 20.11.2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № R53100358705В (надалі Кредитний договір), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 44100,00 гривень строком 20.11.2015 року зі сплатою 36% річних. Відповідно до пункту 3.4. Кредитного договору погашення кредиту та сплата процентів здійснюється щомісячними платежами, відповідно до Графіку повернення кредиту і сплати процентів. 17 квітня 2014 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін №1 до Кредитного договору, згідно з яким позичальник зобовязується повернути кредит до 20.11.2017 року та встановлено, що прсотрочена заборгованість за кредитом на 17.04.2014 року становить 3280,99 гривень. 11 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1042, за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] за Кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ, а в подальшому до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» за період з 29.01.2019 по 31.01.2020 у загальному розмірі 46108,03 (часткова заборгованість) гривень (з яких: 32786,91 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 13321,12 заборгованість по відсоткам, 400,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису). На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі Олександра Васильовича від 26.05.2020, в межах виконавчого провадження ВП №62173322, відкрито виконавче провадження щодо виконання Виконавчого напису. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу з приводу вищевказаної позовної вимоги суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус\~вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність\~заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: від$омості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. \~ \~ \~ \~Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). \~ \~ \~ \~Із змісту Виконавчого напису вбачається, що такий вчинений на підставі пункту 2 Переліку документів. \~ \~ \~ \~Разом з тим, постанова Кабінету Міністру України \~\~ від\~26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено вказаний Перелік документів пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана незаконною та нечинною на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 (залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 № К/800/6492/17, № К/800/7651/17). \~ \~ \~ \~Таким чином, з врахування приписів статті 87\~Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. \~ \~ \~ \~Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (11.02.2020), Кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входив до Переліку документів. \~ \~ \~ \~При цьому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. \~ \~ \~ \~З даних Виконавчого напису вбачається, що з позивача на користь відповідача стягнута сума, яка включає в себе тіло кредиту та відсотки за період з 29.01.2019 по 30.01.2020. \~ \~ \~ \~Щодо правомірності нарахування вказаних сум суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Так, п. 3.2. Договору про внесення змін №1 до Кредитного договору визначено строк кредитування до 20.11.2017. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі\~\~№ 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом,\~а також\~обумовлену в\~договорі неустойку припиняється\~після спливу\~визначеного цим\~договором строку\~кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, право відповідача нараховувати відсотки за користування кредитом та неустойку за несвоєчасне погашення кредиту, припинилося зі спливом строку кредитування 20.11.2017 року. При цьому у Виконавчому написі зазначено період стягнення з 29.01.2019 по 31.01.2020 року, тобто нарахування проведено після спливу строку кредитування. З наведеного випливає, що, зазначена у Виконавчому написі грошова сума кредитної заборгованості не є безспірною, оскільки включає нарахування за період, протягом якого відповідач не мав право нараховувати відсотки. Отже, нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин, тому вказаний слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] слід задоволити в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved