Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Рибалко І. М. - про зменшення розміру аліментів, зменшення заборгованості за аліментами та надання розстрочки по заборгованості за аліментами за минулий період. Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішенням Солом'янського районного суду від 13 лютого 2007 року по справі №2-1075-1/07 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29. 01. 2007 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з 2007 року, тобто на момент винесення вищевказаного рішення, він не отримував жодних доходів. Також зазначає, що протягом всього часу нарахування заборгованості по аліментах він не мав постійного місця роботи, заробітну плату не отримував. У зв'язку із своїм незадовільним матеріальним становищем позивач знаходився на утриманні своєї літньої матері [PERSON], [INFO], яка є пенсіонеркою. Позивач не є власником будь-якого рухомого чи нерухомого майна, оскільки не має жодних джерел доходу. Позивач зазначає, що внаслідок свого скрутного матеріального становища він об'єктивно не мав та не має можливості сумлінно виконувати свій батьківський обов'язок по сплаті аліментів. На сьогоднішній день, позивач проживає однією сім'єю із [PERSON], [INFO], від якої має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дружина не працює, перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною, та знаходиться разом з дитиною на утриманні у позивача. До того ж, позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], відносно якої, також, виконує батьківський обов'язок по утриманню. Позивач зазначає, що на даний час, його офіційна заробітна плата становить 1160 грн. Рішенням від 13. 02. 2007 року по справі №2-1075-1/07 встановлені для сплати позивачем аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня по 30 листопада 2013 становить 1210 грн. Тобто, щомісячний розмір аліментів є четвертою частиною заробітної плати позивача, що значно погіршує його фінансовий стан. При цьому, відповідно до останнього розрахунку державного виконавця заборгованість з 01. 01. 2007 року по 04. 07. 2013 pоку по сплаті суми аліментів становить 66 489 грн. 53 коп. З огляду на мінімальний розмір одержуваної заробітної плати, знаходження на утриманні позивача двох неповнолітніх дітей, отримання матеріальної підтримки від матері, а також встановлений занадто великий розмір аліментів, повна сплата заборгованості позивачем не виявляється можливим. Окрім того, позивач зазначає, що заборгованість по аліментах утворилася не у зв'язку з ухиленням платника аліментів від виконання батьківського обов'язку, а у зв'язку із необізнаністю позивача про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд: - частково звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами, що виникла з 01. 01. 2007 року по 01. 05. 2013 року в сумі 66 489 грн. 52 коп. на 50% від нарахованої суми, а саме на 33 244 грн. 76 коп.; - розстрочити позивачу заборгованість у сумі 33 244 грн. 76 коп. на 5 років; - зменшити розмір встановлених аліментів та встановити [PERSON] розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме 363 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не має жодних правових та моральних підстав посилатись на норму закону, що дозволяє платнику аліментів звертатись до суду за зменшенням аліментів та просити про зменшення заборгованості та розстрочки по її сплаті адже він жодного разу не заплатив ні однієї гривни на утримання свого сина за всі 6 років, коли згідно рішення суду мав щомісячно сплачувати аліменти на утримання ще грудної дитини, оскільки залишив сім'ю позивач, коли син ще тільки мав народитись. Також відповідач заперечуючи проти позову зазначала, що позивач вміло уникав всі роки від сплати аліментів. Твердження в позові [PERSON] про його ніби-то необізнаність про стягнуті судом в 2007 році аліменти, наслідком чого ніби-то й стала значна заборгованість не вірні, оскільки під час розгляду справи про стягнення аліментів позивач був обізнаних з позовом, позов визнавав про що вказував власноручно в заяві поданій до суду від 07. 02. 2007 pоку, яка міститься в матеріалах справи №2-1075-1/07. Відповідач зазначала, що позивач тривалий час умисне ухиляється від сплати аліментів, не сплативши ані гривни на утримання дитини, отримує доходи поза обліком їх у податкових органах. Також зазначала, що позивач не намагався і не приймав жодних мір щодо сплатити хоч якоїсь суми в рахунок погашення заборгованості. Крім самої сплати аліментів, батько дитини жодного разу не привітав свого сина зі святами, Новим роком чи Днем народження, не приймає участі не лише в матеріальному утриманні дитини, але й не займається вихованням, не цікавиться його здоров'ям, фізичним розвитком, відпочинком та уподобаннями, всім чим мав би цікавитись повноцінний, дієздатний батько, навіть коли б і не мав доходів. Таким чином, відповідач посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Рибалко І. М. в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду від 13 лютого 2007 року по справі №2-1075-1/07 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29. 01. 2007 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Відповідно до останнього розрахунку державного виконавця, заборгованість зі сплати аліментів за період з 01. 01. 2007 року по 04. 07. 2013 pоку становить 66 489 грн. 53 коп. Позивач при зверненні до суду посилався на те, що починаючи з 2007 року він не мав жодних доходів, в зв'язку з чим перебував на утриманні у своєї матері, яка є пенсіонеркою. На даний час позивач працює та має офіційний заробіток в розмірі 1160 грн. на місяць. Також позивач посилався на те, що на сьогоднішній день, він проживає однією сім'єю із [PERSON], [INFO], від якої має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дружина не працює, перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною, та знаходиться разом з дитиною на утриманні у позивача. До того ж, позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], відносно якої, також, виконує батьківський обов'язок по утриманню. З огляду на мінімальний розмір одержуваної заробітної плати, зважаючи на те, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, а також на те, що позивач отримує матеріальну підтримку від матері, позивач вважає, що йому встановлений занадто великий розмір аліментів, в зв'язку з чим позивач просив про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 3 cт. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом зменшений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до cт. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання дитини не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені позивачем, щодо обґрунтування заявлених вимог не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення, а також про необхідність часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам та розстрочення суми заборгованості на 5 років. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного вище, вбачається, що позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed