Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, який в процесі розгляду справи був уточнений. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що 16.10.2014 року між сторонами укладено договір позики, який був посвідчений приват\-ним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1867, за умовами якого позивач надав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 23320,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) протягом 14 ка\-лендарних днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. У разі прострочення повер\-нення позики позичальник несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми по\-зики (п.1, п.7 договору позики). В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 16.10.2014 року сторони уклали іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріу\-сом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 16.10.2014 р. за р. №1869. За умовами іпотечного договору відповідач (іпотекодавець) передав позивачу (іпотекодержателеві) в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно до п. 2.4 іпотечного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги у звязку з невиконанням забезпеченого зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок прострочення строку виконання обов'язку з повернення грошових коштів у позичальника склалася заборгованість перед позивачем у сумі 95263,66 грн., яка складається з суми позики 23320,00 грн.; штрафу за порушення строку повернення позики 23320,00 грн., інфляційних втрат 8931,56 грн., 3% річних 500,26 грн., процентів 5436,44 грн., штрафу за відмову звільнити квартиру 33755,40 грн. У звязку із зазначеним позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] та виселити відповідача із вказаної квартири. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 16.10.2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, який був посвідчений приват\-ним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1867, згідно до п.1 якого [PERSON] надав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 23320,00 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно до п. 7 договору по\-зики, на вимогу позикодавця сума позики підлягає поверненню позичальником протягом чотирнадцяти ка\-лендарних днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. У разі прострочення повер\-нення позики позичальник несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми по\-зики, зазначеної в п.1 цього договору. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики, 16.10.2014 року між сторонами укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріу\-сом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 16.10.2014 року за р. №1869. Згідно до п.1.2 іпотечного договору, відповідач (іпотекодавець) передав позивачу (іпотекодержателеві) в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 11.06.2012 року за р.№ 350. Відповідно до п.1.2.3. іпотечного договору, відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмет іпотеки визначена за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розмірі 23320,00 грн. Згідно до п.1.2.4. іпотечного договору, ринкова вартість квартири, що передається в іпотеку складає 168777,00 грн. 08.01.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення позики, яка була отримана [PERSON] 10.01.2015 року. Проте у встановлений договором позики строк грошові кошти так і не були повернуті відповідачем. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на ви\-могу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфля\-ції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція в період з лютого по березень 2015 р. становила: лютий 2015 року - 105,3%; березень 2015 року - 110,8%., квітень 2015 року 114,0%, травень 2015 року 102,2%, червень 2015 року 100,4%, липень 2015 року 99,0%, серпень 2015 року 99,2%, вересень 2015 року 102,3%. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить: 105,3%*110,8%*114,0%*102,2%*100,4%*99,0%*99,2%*102,3%=137,11%. Розрахунок суми інфляції: (23320,00*137,11%)-23320,00=8654,05 грн. Таким чином інфляційні втрати складають 8654,05 грн., що менше від вказаної позивачем суми. Тривалість прострочення повернення суми позики з 25.01.2015 року по дату подання уточненої позовної заяви (12.10.2015 року) становить 261 днів. Три проценти річних від простроченої суми дорівнюють: 23320,00*261/365*3/100=500,26 грн. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернен\-ня позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підпри\-ємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. За таких обставин договір позики від 16.10.2014 року не підпадає під ознаки безпроцентного, а оскільки розмір процентів не встановлено в договорі позики, позичальник повинен сплатити проценти від суми позики на рівні облікової ставки Націо\-нального банку України. В період з 16.10.2014 року (дати укладення договору позики) по 12.11.2014 року (28 днів) облі\-кова ставка НБУ була встановлена на рівні 12,5% річних. З 13.11.2014 року по 05.02.2015 року (85 днів) - 14,0%. З 06.02.2015 року по 03.03.2015 року (26 днів) - 19,5%. З 04.03.2015 р. по 27.08.2015 року (177 днів) 30,0%. З 28.08.2015 року по 24.09.2015 року (28 днів) 27,0%. З 25.09.2015 року по день подання уточненої позовної заяви 12.10.2015 р. (18 днів) її розмір склав 22,0% річних. Розрахунок процентів: 1) за період з 16.10.2014 р. по 12.11.2014 р.: 23320,00*28/365*12,5/100=223,62 грн.; 2) за період з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р.: 23320,00*85/365*14,0/100=760,30 грн.; 3) за період з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р.: 23320,00*26/365*19,5/100=323,92 грн.; 4) за період з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р.: 23320,00*177/365*30,0/100=3392,58 грн.; 5) за період з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р.: 23320,00*28/365*27,0/100=483,01 грн.; 6) за період з 25.09.2015 р. по 12.10.2015 р.: 23320,00*18/365*22,0/100=253,01 грн. За весь період прострочення зобовязання проценти складають: 223,62+760,30+323,92+3392,58+483,01+253,01=5436,44 грн. Згідно з п. 3.4.3 іпотечного договору, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на пре\-дмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання строку виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, вони не будуть виконані. Згідно з п. 5.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання борж\-ником основного зобов'язання та в інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодер\-жатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стяг\-нення на предмет іпотеки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог, що виникають з договору позики, виникає в іпотекодержателя у випадках, обумовлених умовами договору позики, цього договору та чинним законодавством України. Пунктом 5.2 іпотечного договору передбачено, що в разі порушення забезпеченого іпоте\-кою зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю пись\-мову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст поруше\-них зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиден\-ний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задо\-волення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. 02.02.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з проханням передати відповідачу вимогу про усунення порушення ос\-новного зобов'язання (заява від 02.02.2015 р. вих. №39/02-24, реєстровий номер 122). Вимога була надіслана того ж дня та отримана відповідачем 04.02.2015 року, що підтвер\-джується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, відповідно до п. 5.2 іпотечного договору порушення основного зобов'язання підлягало усуненню не пізніше 30-денного строку з моменту отримання вимоги, однак у цей строк порушення умов договору позики так і не було усунуто від\-повідачем. Згідно до п.5.3 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, на підставі рішення суду, виконавчого напису но\-таріуса або шляхом позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. У п. 5.4 іпотечного договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель вправі на влас\-ний розсуд обрати один із таких способів задоволення його вимог в порядку позасудового врегулювання: а) шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок вико\-нання зобов'язань, забезпечених згідно з цим договором, у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; б) шляхом реалізації права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 За\-кону України «Про іпотеку». Визначені іпотечним договором способи задоволення вимог іпотекодержателя не переш\-коджають іпотекодержателю застосувати інші, встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 13.03.2015 року позивач надіслав (здав на пошту) цінним листом на адресу відповідача вимогу про звільнення предмета іпотеки (квартири), яка була отримана відповідачем 16.03.2015 року. Після спливу передбаченого договором місячного строку з моменту отримання вимоги відповідач квартиру добровільно так і не звільнив, у зв'язку з чим він повинен сплатити штраф, передбачений п. 5.7 іпотечного договору. Розмір штрафу за відмову добровільно виселитись із квартири, передбаченого п. 5.7 іпотечного договору, виходячи з вартості квартири, котра є предметом іпотеки (п. 1.2.4 іпотечного договору), дорівнює: 168777,00*20/100 = 33755,40 грн. Оскільки відповідно до п. 5.7 іпотечного договору ця вимога також забезпечується іпотекою, вона підлягає задоволенню за рахунок предмета іпотеки. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Згідно з ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Такі правові висновки зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 грудня 2013 року (справа № 6-124цс13), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Отже, заявлені позивачем вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за Іпотекодержателем на предмет іпотеки є належним способом захисту. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за договорами позики та іпотеки від 16.10.2014 року становить 94986,15 грн., який складається з заборгованості за позикою в розмірі 23320,00 грн., інфляції в розмірі 8654,05 грн., трьох процентів річних у розмірі 500,26 грн., процентів у розмірі 5436,44 грн., штрафів у розмірах 23320,00 грн. і 33755,40 грн. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 16.10.2014 року у розмірі 94986,15 грн. підлягають задоволенню. Вартість предмета іпотеки визначається судом на підставі висновку № 13/2015 судової оціночно-будівельної експертизи від 25.12.2015 року у розмірі 247075,00 грн. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, з наступних підстав. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно з ч.2 ст. 39 цього Закону, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 Житлового кодексу України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст. 109 Житлового кодексу України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних (позичкових) коштів, підлягають застосуванню як положення ч. 2 ст. 39 та/або ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу України. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту(позики) і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 Житлового кодексу України). Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України в постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15), від 01 липня 2015 року (справа №6-875цс15), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи квартира, яка є предметом іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору від 16.10.2014 року належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 11.06.2012 року за р.№ 350. Отже, вказана квартира придбана іпотекодавцем не за рахунок коштів, отриманих за договором позики. Враховуючи наведене, підстави для виселення відповідача з іпотечного майна без надання іншого постійного житла відсутні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені та документально підтверджені позивачем в розмірі 2470,75 грн. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: partial