Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.07.2019 року у справі №158/1500/19 з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позову до суду - 30.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час відповідач має сплачувати більший розмір аліментів, оскільки її майновий стан покращився, а їх неповнолітній син потребує значно більших матеріальних коштів, оскільки він навчається у Рівненському кооперативному економіко-правовому коледжі а також проживає у гуртожитку за що позивач зобов`язаний вносити кошти, які складають 14150,00грн на рік, у зв`язку з чим збільшуються кошти по оплаті за навчання. Просить суд, змінити (збільшити) розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на його користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] до 8000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 7075,00 грн, стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , за період з 30.05.2019р. по 31.05.2020р. в розмірі 87100,00 грн. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.06.2020 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Сторонами не подано до суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін. 26.06.2020 року від відповідача по справі - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, посилається на те, що обставини зазначені в позовній заяві є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що після розірвання шлюбу з позивачем, їх неповнолітній син [PERSON] , [INFO] проживав і проживає на даний час разом із нею та перебуває на її утриманні, від батька дитина жодного утримання не отримує. Зазначає, що заборгованості по аліментах немає. Кошти, які отримує позивач на утримання сина, використовує для власних потреб. Вказує, що їх неповнолітній син на даний час працює у свого батька в столярному цеху та сам заробляє кошти на навчання та свої потреби, тобто запевняє, що батько дитини - позивач по справі платить заробітну плату синові. Стосовно покращення її майнового стану на що посилається позивач у справі, зауважує, що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.07.2019 року у справі №158/1500/19 встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 08.09.1999р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.06.2016р. рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області було розірвано. В шлюбі народилась дитини, син - [PERSON] [INFO] . Вказаним рішенням, з [PERSON] на користь позивача по даній справі [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позову до суду - 30.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7). Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] , обставинами, на які посилається позивач та які свідчать про необхідність збільшення призначеного судом розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини є покращення матеріального стану відповідача по справі [PERSON] . Проте, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про покращення матеріального становища відповідача, після постановлення рішення судом про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина. А докази на які посилається позивач по справі на думку суду не є такими що беззаперечно вказують на покращення матеріального становища платника аліментів (а.с. 6-23). Вищевказані докази, на які посилається позивач були враховані судом при розгляді справи та постановленні рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.07.2019р. яким з відповідача по справі - [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів до 8000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період 30.05.2019р. по 31.05.2020р. в розмірі 87 100,00 грн не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно договору № 86/9 укладеного між Рівненським кооперативним економіко - правовим коледжем та замовником - позивачем [PERSON] , про підготовку молодшого спеціаліста (кваліфікований робітник) неповнолітній [PERSON] навчається на денній формі за спеціальністю 081 «Право». Строк надання освітньої послуги становить з 01.09.2019-30.06.2023 роки. Загальна вартість освітньої послуги становить: за 1-й рік навчання - 11650,00 грн, 2-й рік навчання - 11880,00 грн, 3-й рік навчання - 12010,00 грн, 4-й рік навчання - 12160,00 грн. (а.с. 24-25). Згідно угоди між дирекцією Рівненського кооперативного економіко - правового коледжу і мешканцем гуртожитку на період навчання неповнолітній [PERSON] проживає за місцем навчання у м. Рівне у гуртожитку, однак в даній угоді не зазначено ні дати її складання ні вартості проживання студента у гуртожитку. З наявних у матеріалах справи квитанцій про оплату за навчання та проживання у гуртожитку, дані платежі були здійснені самим неповнолітнім [PERSON] , сином сторін по справі (а.с.26). Позивач вважає, що сплачені ним витрати на навчання та проживання сина за 2019 рік та оплата за навчання за 2020 рік підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/2 частини від загальної суми (а.с. 27), тобто 7075,00 грн, як додаткові витрати на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст. 185 СК України). Аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. За таких обставин, посилання позивача що навчання дитини у Рівненському кооперативному економіко-правовому коледжі є розвитком розумових здібностей і є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків, не заслуговують на увагу, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed