Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2008 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В вищезазначеному домоволодінні зареєстрований [PERSON] , який фактично там не проживає з вересня 2020 року. На вимогу позивача добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не реагує, а факт його реєстрації у домоволодінні складає для позивача певні незручності та додаткові фінансові витрати, у зв`язку з чим позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив справу розглянути за його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3711, спадкоємцем майна, а саме жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці Дворічанської селищної ради Харківської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Відповідно до довідки № 04-31/287 від 06 липня 2021 року, виданої Дворічанською селищною радою Куп`янського району Харківської області, [PERSON] не зареєстрований, а є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані: [PERSON] - мати/наймач; [PERSON] - не родич; [PERSON] - дядько. Відповідно до акта від 06 липня 2021 року [PERSON] , [INFO] , в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає з вересня 2020 року. В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Так, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач у справі [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації більше шести місяців, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 71 ЖК України,

Outcome: approved