Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити рівність часток в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], визначивши по 1/4 частці за кожним із співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що двокімнатна квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1993 року № 228 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 23.09.2012 року [PERSON] померла. За життя остання склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності частку зазначеної вище квартири заповіла йому. У встановлений законом строк він звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, в ході оформлення спадщини зясувалось, що нотаріус не може визначити склад спадщини без визначення часток в спільній власності на квартиру та не може видати свідоцтво про право на спадщину. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим обєднанням «Південшляхмаш» 19.11.1993 року у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир у спільну сумісну або часткову власність здійснюється наймачу та членам його сім'ї, які проживають разом з ним. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частина 1 ст. 368 ЦК України встановлює, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За приписами частин 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Доказів наявності домовленості між співвласниками щодо визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру суду не надано. З огляду на викладене та оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними.

Outcome: approved