Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Токмацької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.05.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько, [PERSON], який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS], через що позивач звернувся до Токмацької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.Під час оформлення права на спадщину дізнався, що його батькові належала ? частина будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], а інша ? частина будинку, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.1995 року належить [PERSON], яка приходилась батькові позивача мачухою та родинних зв'язків з ним не мала. Таким чином, позивач прийняв у спадщину лише 1/2 частину будинку, яка належала його батькові, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 01.03.2017 року. Від державного нотаріуса, яка оформлювала право на спадщину, позивач дізнався, що [PERSON] померла [INFO] та після її смерті ніхто з її спадкоємців спадщину на ? частину будинку [ADDRESS], яка їй належала, не прийняв та з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався та оскільки [PERSON] не має родинних зв'язків з батьком позивача, він не може успадкувати весь будинок, а лише ту частину, яка документально закріплена за його батьком. Також вказав, що формально з дня смерті [PERSON], інша ? частина будинку не перебуває у власності жодної з осіб, оскільки ніхто зі спадкоємців вказану частину житлового будинку не успадкував, відумерлою спадщина судом не визнавалась. Батько позивача став володільцем ? частини будинку після смерті [PERSON], так як проживав та користувався всім будинком з 2002 року відкрито і безперервно, тобто більше 10 років, але правом на набуття ? частини за набувальною давністю не скористався. Позивач, на даний час, відкрито володіє, користується та розпоряджається вищевказаним будинком з 01.03.2017 року, отримавши у спадщину ? частину будинку, але не є власником іншої ? частини, через що не може оформити на нього право власності, в зв'язку з чим змушений був звернутися до суду з вказаним позовом про визнання за ним права власності на ? частину будинку на підставі набувальної давності після смерті [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Токмацької міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим з наступних підстав. 20 травня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER] від 02 листопада 2016 року, актовий запис № 225. Родинні відносини [PERSON] та померлого [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 грудня 1986 року, актовий запис № 2505, відповідно до якого [PERSON] є сином [PERSON]. Позивач успадкував після смерті [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS], який належить спадкодавцю на праві власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого [PERSON], державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву 14 грудня 2016 року, який зареєстрований в органах БТІ, згідно довідки КП «Абрис», Токмацької міської ради № 455 від 23 листопада 2016 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 березня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 304. Даний факт також підтверджується відповіддю на вимогу Токмацької державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Запорізькій області від 17.11.2017 року № 1461/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 20 травня 2016 року, була заведена, спадкова справа № 250/2016. Інша ? частину житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON], яка приходилась батькові позивача мачухою та родинних зв'язків з ним не мала, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.1995 року, зареєстрованого в реєстрі [NUMBER]. Відповідно до довідки про склад сім'ї № 162 від 09 червня 2017 року, [PERSON] проживав з 2002 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS], тобто більше 10 років. Допитаний в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] проживав довгий час, більше 10 років, по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Враховуючи положення ст. 335 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Суд встановив, що позивач добросовісно заволодів і володіє ? частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належить померлій [PERSON], з 01.03.2017 року, після смерті його батька [PERSON], який користувався вказаним будинком більше 10 років, в зв'язку з чим мав право на визнання за ним права власності за набувальною давністю на вказаний будинок, яке перейшло до позивача, також потрібно врахувати той факт, що представник відповідача не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю за позивачем. Згідно ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Як вказано в у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Суд враховує те, що відповідно до інформації Токмацької державної нотаріальної контори від 30.11.2017 року № 1567/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, відповідач бажання визнати спірне майно відумерлою спадщиною не звертався, та як слідує із заяви представника відповідача щодо небажання взяти участь в розгляді справи, даний спір не зачіпає інтереси відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON]. Таким чином, за позивачем необхідно визнати право власності за набувальною давністю на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.05.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], яким більше 10 років вільно користувався батько позивача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved