Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 31.07.2014 р. в м. Жмеринка Вінницької області померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 45,2 кв.м та господарських будівель, що по [PERSON], 22 м. Жмеринка Вінницької області, який мати побудувала у 1970 році. Будинок був побудований на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради № 374 від 25.07.1966 р. «Про дозвіл на будівництво будинку [PERSON]С.» та дозволу на проведення робіт № 1674 від 16.08.1966 р. Рішенням виконкому Жмеринської міської ради № 20 від 13.01.1972 р. було затверджено акт приймання в експлуатацію [PERSON] будинку по вул. О.Кобилянської, 24 в м. Жмеринка Вінницької області та визнано право власності на цей будинок. На підставі цього акту його матері було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок. Згідно рішення виконкому Жмеринської міської ради № 2 від 04.01.1987 р. було змінено номер будинку з №24 на № 22. Однак мати не провела реєстрацію права власності на вказаний будинок, як того вимагало чинне на той час законодавство. Звернувшись до нотконтори для оформлення спадщини після смерті матері він отримав відмову, оскільки відсутні відомості про виникнення у спадкодавця права власності на нерухоме майно, тобто, відсутня державна реєстрація права власності на спірний будинок. На підставі викладеного просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла 31.07.2014 р., а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в м. Жмеринка Вінницької області по вул. О.Кобилянської, 22. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що його батьки будували вказаний будинок та батько помер у 1995 році, а мати не оформила його належним чином, тому на даний час він також позбавлений можливості оформити вказаний будинок на себе. Він єдина дитина спадкодавця, спадкування здійснюється за законом, інших спадкоємців немає. Після смерті матері він звернувся до нотаріальної контори у шестимісячний строк та оформляє ще обин спадковий будинок.Має намір проживати у спадковому будинку. В разі задоволення позову просив судові витрати з відповідача не стягувати, а віднести на його рахунок. Представник відповідача Жмеринської міської ради Вінницької області в судове засідання не зявилась, але через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України при вирішенні спору покладається на розсуд суду, просить справу розглядати без участі представника відповідача. (а.с. 40). Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, оглянувши позовну заяву, заяву представника відповідача, матеріали інвентаризаційної справи № (4164)1709 домоволодіння в по вул. О.Кобилянської, (24)22 в м. Жмеринка Вінницької області, матеріали спадкової справи № 229/2014 до майна померлої 31.07.2014 р. [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів, а позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 31.07.2014 року в померла мати позивача [PERSON] (а.с. 6, 9, 10), після смерті якої відкрилась спадщина. Відповідно до домової книги по вул. О.Кобилянської, 22 в м. Жмеринка Вінницької області [PERSON] була зареєстрована за даною адресою, 24.09.2014 р. знята з реєстрації, інші особи зареєстрованими у спадковому будинку не значаться. (а.с. 33-35) Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської міської державної нотаріальної контори (а.с.46-зворот), та звернувся до Жмеринської міської нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Кобилянської, 22, належний його матері [PERSON], померлій 31.07.2014 р. Однак постановою державного нотаріуса № 505/02-31 від 26.06.2015 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями виданих на імя померлої [PERSON] (а.с. 11) В судовому засіданні судом оглянуто матеріали інвентаризаційної справи № (4164) 1709 на домоволодіння по вул. [PERSON], (24)22 м. Жмеринка Вінницької області, згідно яких встановлено, що: - рішенням виконкому Жмеринської міської ради депутатів трудящих від 25.07.1966 р. № 374 дозволено [PERSON] будівництво будинку на земельній ділянці площею 0,15 га, яка за нею рахується по вул.. Кобилянської, 24 (після зміни нумерації 22) в м. Жмеринка (а.інв.спр. 10), - 25.07.1966 р. [PERSON] у Жмеринському відділі комунального господарства отримано дозвіл № 1674 на проведення будівельних робіт земельній ділянці № 24 (після зміни нумерації 22) по вул. Кобилянської в м. Жмеринка на підставі генерального плану та типового проекту (а.інв.спр. 11) Рішенням виконкому Жмеринської міської ради №20 від 18.01.1972 р. затверджено акт приймання будинку №24 (після зміни нумерації 22) по вул. О.Кобилянської в м. Жмеринка за [PERSON]; визнано право власності на цілий житловий і комбінату комунальних підприємств видати свідоцтво на право власності. (а.с. 13) Згідно свідоцтва №1910 про право особистої власності на житловий будинок в м. Жмеринка 21.11.1974 р., комбінатом комунальних підприємств посвідчено, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Жмеринка по вул. О.Кобилянської за №24 (після зміни нумерації 22) належить [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради №20 від 13.01.1972 р. взамін. (а.інв.спр. 42А, а.с. 15, 16) Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради №201 від 25.11.1999 р. [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірах для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 1000 кв.м; для ведення особистого підсобного господарства площею 500 кв.м по вул. Кобилянської, 24 (після зміни нумерації 22) в м. Жмеринка Вінницької області. (а.с. 17) Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 11.02.2015 р., на спірне домоволодіння (а.с. 18-22) та довідки КП «ВООБТІ» № 45 від 25.02.2015 р. (а.с. 23) спірний будинок складається із: житлового будинку «А», 1970 року побудови, загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 45,2 кв.м; прибудови «а» 1970 року побудови; убиральні «Б» 1970 року побудови; воріт з хвірткою №1. Станом на 11.02.2015 р. самочинно збудованих та переобладнаних приміщень не виявлено. Номер будинку змінився з №24 на №22 згідно з перенумерацією затвердженої рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Від 04.01.1987 р. №2. До матеріалів інвентаризаційної справи 11.02.2015 р. залучено свідоцтво про право власності № 1910 видане виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області 21.11.1974 р., згідно рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 20 від 13.01.1972 р., згідно якого власником будинку є [PERSON], реєстрація права власності станом до 31.12.2012 р. в КП «ВООБТІ» не проводилась. Згідно оцінювальних актів про будинок, опису конструктивних елементів будинку, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи (а.інв.справи 34-38) вбачається знос конструктивних елементів 45%. Відповідно до матеріалів спадкової справи №229/2014 щодо майна померлої 31.07.2014 р. [PERSON] (а.с. 46-51) позивач у встановлений законом строк звернувся до Жмеринської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON] Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 24.09.2014 р. після смерті [PERSON] заповітів/спадкових договорів не залишилось, спадкування здійснюється за законом, спір про спадкування відсутній. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття; згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають зокрема і діти спадкодавця; у ст. 1273 ЦК України закріплене безумовне та беззастережне право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини за заповітом чи за законом. Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1970 році. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1970 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Зокрема згідно п.16 цього переліку такими правовстановлюючими документами про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів рішенням №29 від 13.01.1972 року акта про прийняття збудованого громадянином у 1970 році житлового будинку №24 по вул. О.Кобилянської в м.Жмеринка та видачі на підставі такого рішення комбінатом комунальних підприємств свідоцтва №1910 на ім»я [PERSON], вона набула статусу власника житлового будинку та набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Таким чином судом встановлено, що матері позивача [PERSON], яка померла 31.07.2014 р., належав будинок №24 (після зміни нумерації 22) по вул. О.Кобилянської в м. Жмеринка Вінницької області, який є об»єктом спадщини та будівництво його відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво. На момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємець не може оформити належне йому право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок у БТІ відсутня. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Самочинних споруд у спадковому будинку не встановлено. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок спадкоємцеві за законом позивачу у справі, наявності осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині не встановлено. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 ст. 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved