Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частки квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, а саме: просив визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку підтверджено Договором, посвідченого державним нотаріусом Токмацькою державною нотаріальною конторою Зиріною О.Ю., 17.07.2013 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1590 на ім`я [PERSON] .. В обґрунтування позову зазначає, що 08 липня 2006 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 23 липня 2020 року у справі № 328/1051/20 шлюб між ними було розірвано. Вказав, що перебуваючи у шлюбі, вони 17.07.2013 року придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв.м., житлової площі 30,7 кв.м, що підтверджується Договором купівлі продажу. Квартира придбана за спільні кошти, так як позивач на той час працював в поліції та відкладав зароблені кошти на придбання цього житла. Квартиру вони вирішили зареєструвати на відповідачку, оскільки на той час не мали жодних суперечок та перебували у дружніх стосунках. Відповідно до висновку із звіту про вартість майна, складеного експертом-оцінювачем ФОП [PERSON] під час проведення незалежної оцінки нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною внутрішньою площею - 45,20 кв.м. станом на дату оцінки - 26.10.2020 року, визначена ринкова вартість цілої та Ѕ частини із застосуванням порівняльного методичного підходу, і вона з округленням та без урахування ПДВ, складає: 112548,00 гривень - ціла частка; 56274,00 гривень - Ѕ частка. Вказав, що договір купівлі-продажу квартири був укладений в інтересах сім`ї; договору про володіння, користування чи розпорядження набутим майном вони не укладали, шлюбного договору не підписували, дане майно слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з розірванням шлюбу та втратою будь-якого порозуміння, провести добровільний розподіл квартири відповідачка відмовляється, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 06 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, до позовної заяви ним долучено заяву, в якій він просить розгляд справи провести за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву, якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 08 липня 2006 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23 липня 2020 року, що підтверджується рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року. Під час шлюбу сторони 17.07.2013 року придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв.м., житлової площі 30,7 кв.м, що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченого Токмацькою державною нотаріальною конторою від 17.07.2013 та зареєстрованим в реєстрі за №1590 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №6328255 від 17.07.2013 року. Відповідно до висновку із звіту про вартість майна, складеного експертом-оцінювачем ФОП [PERSON] під час проведення незалежної оцінки нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною внутрішньою площею - 45,20 кв.м. станом на дату оцінки - 26.10.2020 року, визначена ринкова вартість цілої та Ѕ частини із застосуванням порівняльного методичного підходу, і вона з округленням та без урахування ПДВ, складає: 112548,00 гривень - ціла частка; 56274,00 гривень - Ѕ частка. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Відповідно до вимог пп. 2, 4 ст.\~65\~СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів іншого не надано та відповідачка визнала позов. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Згідно ст.70\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі.\~Якщо дружина\~та чоловік\~не домовилися\~про порядок\~поділу майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Присудження одному\~з подружжя\~грошової компенсації\~замість його\~частки у\~праві спільної\~сумісної власності\~на майно,\~допускається лише\~за його\~згодою.\~Присудження одному\~з подружжя\~грошової компенсації\~можливе за\~умови попереднього\~внесення другим\~із подружжя\~відповідної грошової\~суми на\~депозитний рахунок\~суду.У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема п. 23 передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи наведене, визнання позову відповідачкою, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на Ѕ\~частки квартири\~в порядку\~поділу спільного\~майна подружжя підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 1 групи, враховуючи ті обставини, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги позивача, а тому відповідно до ч.1\~ст. 142 ЦПК України\~з відповідачки, враховуючи визнання нею позову, судовий збір стягується в розмірі 454,00 грн.. Враховуючі наведене, на підставі статей 60, 61, 63, 68, 70 Сімейного кодексу України, статей 368, 372 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved