Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинковолодіння [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані як члени сім`ї, але з червня 2016 року фактично не живуть невістка [PERSON] та онука [PERSON] . Оскільки відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що їх належить визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. Ухвалою від 24 грудня 2019 року суд залучив до участі в справі службу у справах дітей Смілянської райдержадміністрації. В судове засідання позивач не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, позов задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, заперечувала. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 вересня 2019 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Позивач в позовній заяві визнав, що право користування жилим приміщенням у відповідача виникло як у члена сім`ї власників. Як вбачається з довідки виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 13 вересня 2019 року та акту обстеження матеріально-побутових умов від 22 липня 2019 року в належному позивачам будинку зареєстровані, але з червня 2016 року не живуть [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 наведеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає у належному позивачу будинку понад 1 рік, суд вважає, що вона втратила право користування цим житлом. В той же час судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є малолітньою. Згідно частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є, зокрема, місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки малолітня [PERSON] не досягла десяти років, вона не може самостійно обирати місце проживання, тому непроживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим приміщенням. Суд зазначає, що стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Крім того, з огляду на частину шосту статті 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. На підставі викладеного [PERSON] на час виникнення спірних правовідносин внаслідок її малолітнього віку була позбавлена об`єктивної можливості вільно обирати собі місце проживання та користуватися спірним будинком. На підставі 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed