Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Нкмз» (третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав усні пояснення з приводу позову, при цьому зазначив, що [PERSON] зокрема з 1999 року працював обрубником на обробці литва наждаком та вручну в обрубному цеху [PERSON] «НКМЗ». З 10.01.2008 року до 03.08.2017 року позивач працював обрубником на обробці литва наждаком та вручну в фасонно-ливарному цеху №1 [PERSON] «НКМЗ». У звязку з професійним захворюванням, яке було перше встановлено позивачу у 2014 році, він був змушений перейти на більш безпечну посаду спочатку модельником, а 20.03.2015 року, коли йому вдруге встановили нове професійне захворювання, то він став працювати експедитором у цеху №11 [PERSON] «НКМЗ». За час роботи на [PERSON] «НКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці [PERSON] отримав професійне захворювання та був змушений звільнитися з роботи. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою та актами розслідування причин виникнення профзахворювання (форми П-4) від 21.02.2014 року та 26.02.2015 року. У період з 2011 року [PERSON] неодноразово проходив стаціонарні обстеження та лікування. 25.02.2014 року обласна профпаталогічна МСЕК м.Донецька вперше визнала захворювання позивача як професійне, з 40% втрати працездатності, та встановила йому 3 групу інвалідності (довідка МСЕК серії 10ААА №243128 від 25.02.2014 року). 03.04.2017 року обласна МСЕК м.Краматорська Донецької області повторно визнала захворювання [PERSON] професійним, з 60% втратою працездатності (35% вібраційна хвороба, 25% хронічний бронхіт) та продовжила йому 3 групи інвалідності (довідка МСЕК серії АБ №0049057 від 03.04.2017 року). Періодично, у звязку з отриманим професійним захворюванням, позивач знаходиться на стаціонарному, амбулаторному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується відповідними документами. У звязку з отриманим [PERSON] професійним захворюванням останній зазнав фізичних страждань та емоційних переживань. Стан його здоровя є невідновним, що призвело до психологічної травми. Останній частково втратив працездатність, обмежений під час вибору місця праці, час від часу відчуває фізичний біль в суглобах, погано спить, не витримує фізичних навантажень, йому навіть важко писати. Професійне захворювання призвело до втрати нормальних звязків з оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, переглянути свої звички та бажання. З огляду на вказане [PERSON] просить суд стягнути з роботодавця [PERSON] «НКМЗ» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя на виробництві, в розмірі 60 000 грн. Представник позивача просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] «НКМЗ» [PERSON] надала усні пояснення, відповідно до яких підтримала відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечувала з огляду на те, що не вбачає вини підприємства у виявленні у [PERSON] професійних захворювань, оскільки останній був обізнаний з умовами праці, на них погодився. Зі свого боку [PERSON] «НКМЗ» вживає заходів для забезпечення нормальних умов праці, надання пільг та компенсацій, забезпечення працівників безоплатно лікувально-профілактичним харчуванням, надає додаткові оплачувані відпустки, проводить оплату праці у підвищеному розмірі. Крім того, вважає, що позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди недостатньо обґрунтовані та заявлений розмір недоведений. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до суду не зявився, заяв, пояснень чи заперечень не надав. Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], у період з січня 1995 року по серпень 2017 року працював на [PERSON] «НКМЗ» на посадах слюсаря, обрубника на обробці литва наждаком та вручну в обрубному цеху та у ливарному цеху №1, модельником, експедитором у цеху №11, що підтверджується копією трудової книжки. Перебуваючи у трудових відносинах з [PERSON] «НКМЗ» більше 20 років, з них позивач відпрацював на посаді обрубника в умовах впливу шкідливих чинників перевищуючих граничнодопустимих рівнів пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, більше 18 років. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії №122/113 від 28.01.2014 року у [PERSON] встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня периферичний ангіодісточний синдром, синдром вегетосенсорної поліневропатії верхніх кінцівок за стійкими нейродистрофічними порушеннями в кістках рук (деформуючий остеоартроз ліктьових суглобів першої стадії з больовим синдромом, легкими розгинальними контрактурами ліктьових суглобів, кистоподібна перебудова лівої тригранної кістки, головки 3 пясткової кістки правої кисті, формування кісті з венцем склерозу у човноподібній кістці ліворуч. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 21.02.2014 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримав працюючи на [PERSON] «НКМЗ» за професією обрубника в ФЛЦ-1. 25.02.2014 року обласною профпаталогічною МСЕК м.Донецька захворювання [PERSON] було визнано професійним з 40% втратою працездатності та встановила йому 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії 10ААА №243128 від 25.02.2014 року, довідкою до акту МСЕК серії 10ААВ №492635 від 25.02.2014 року та пенсійним посвідченням інваліда серії ВС №013893. Під час проходження медичного огляду з 21.01.2015 року по 13.02.2015 року у клініці профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» м.Київ, [PERSON] було вдруге встановлено нове професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН 1 ст.(один), що підтверджується медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії №4/102 від 11.02.2015 року. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 26.02.2015 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання у [PERSON] виникло в період його тривалої роботи обрубником в ФЛЦ-1 на [PERSON] «НКМЗ». В подальшому зазначені професійні захворювання неодноразово підтверджувалися та дія 3 групи інвалідності продовжувалася. 03.04.2017 року Донецькою обласною МСЕК було повторно визнане захворювання [PERSON] професійним, з 60% втрати працездатності (35% вібраційна хвороба та 25% хронічний бронхіт) та продовжено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії АБ №0049057 від 03.04.2017 року та довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0605825 від 03.04.2017 року. Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень. З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування позивач [PERSON] вимагає від роботодавця [PERSON] «НКМЗ» відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок отриманих професійних захворювань. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008\~у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України\~потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв'язку з цим. Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки він відповідає тяжкості отриманих позивачем [PERSON] профзахворювань з 60% втратою працездатності та інвалідністю 3 групи, у звязку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 60 000 грн. Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved