Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток у майні та визнання права власності на 1/2 спадкового майна за заповітом. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис 362. [INFO] помер [PERSON] (чоловік [PERSON]). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частку спадкового майна, а саме: на Ѕ квартири [ADDRESS] та Ѕ частки банківських вкладів, які знаходяться на цільовому картковому рахунку № [NUMBER] рахунок [NUMBER], картка № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» та на поточному рахунку [NUMBER] у філії ВОУ ПАТ «Ощадбанк». У спадкодавців [PERSON] та [PERSON] дітей не було, тому, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємці першої черги відсутні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами [PERSON]. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 06 грудня 2010 року, згідно якого все належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б не знаходилось, що належить їй на день смерті, вона заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця і на даний час є діючим. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. із заявою про прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 03.09.2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують належність спадкодавцю Ѕ частки квартири [ADDRESS] (згідно правовстановлюючих документів власником квартири є [PERSON].). З огляду на наведене, позивач просить суд визначити, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та банківських вкладах, які знаходяться на цільовому картковому рахунку № [NUMBER] рахунок [NUMBER], картка № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» та на поточному рахунку [NUMBER] у філії ВОУ ПАТ «Ощадбанк» є рівними та становлять 1/2 частки для кожного, а також визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на: Ѕ частку квартири [ADDRESS] та Ѕ частку банківских вкладів, які знаходяться на цільовому картковому рахунку № [NUMBER] рахунок [NUMBER], картка № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» та на поточному рахунку [NUMBER] у філії ВОУ ПАТ «Ощадбанк», крім того, стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року справа було призначена до розгляду в поряду загального позовного провадження. Відповідач [PERSON], скориставшись своїм правом, 23 жовтня 2018 року надіслала на адресу суду відзив на позов, в якому вказує про безпідставність вимог позивача щодо неї, оскільки вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON], а від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилась у встановленому законом порядку. Відповідно до цього, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. 24 жовтня 2018 року представником відповідача [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про часткове визнання відповідачем фактів, які викладенні в позові. [PERSON] погоджується з доводами позивача щодо спільного майна подружжя, однак не згідна з тим, що за ним слід визнати права на все спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], в порядку спадкування за заповітом. Вказує, що спадщина відкрилась в день смерті [PERSON] - [INFO]. Другий з подружжя - [PERSON], [INFO], після смерті дружини прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, [PERSON] як непрацездатний вдівець, має право на половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом, тобто має право на обов'язкову частку, яка становить половину спадкового майна після смерті дружини. Зважаючи на те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] з часу її відкриття, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовився від прийняття спадщини у встановленні законом строки, позивач не може претендувати на все майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Як спадкоємець другої черги (рідна сестра спадкодавця [PERSON].) відповідач [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі у нотаріальну контору заяви про її прийняття. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини після смерті брата відмовились на її користь. Зважаючи на наведене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] 27 листопада 2018 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій крім іншого зазначила, що не може бути відповідачем у вказаній справі, так як спадщину після смерті [PERSON] не прийняла (відмовилась у встановленому законом порядку). 18 січня 2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій відповідачем зазначено лише [PERSON] Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд визначити, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та грошових заощадженнях, які знаходяться у АТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] [NUMBER] (сума 78,99), картковому рахунку [NUMBER] (сума 9648,99 грн.), картковому рахунку на ім'я [PERSON] [NUMBER] (сума 4594,59 грн.), депозитному рахунку [NUMBER] (сума 48000 грн.) та на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» відкритих на ім'я [PERSON] № [NUMBER] (компенсація 1997 року) - сума 2743 грн. та № [NUMBER] (компенсація 1997 року) - сума 142,50 грн. - є рівними та становлять 1/2 частки для кожного; визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на: Ѕ квартири [ADDRESS] та Ѕ грошових заощаджень (згідно вищевказаного переліку), стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, а саме: 3510 грн. судового збору та 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 23 січня 2019 року відповідач подала до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому частково заперечує вимоги позивача, вказує що спадкоємцю [PERSON] згідно спадкового законодавства належить по заповіту право на ј (а не на Ѕ ) частину спадкового майна, яке належало подружжю ([PERSON] та [PERSON]) на праві спільної сумісної власності. Крім того, [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер [INFO], та яке він успадкував після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме на: ѕ частини грошових банківських вкладів, які відкриті на ім'я [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» (рахунок [NUMBER] - сума 78,99 грн., рахунок [NUMBER] - сума 9648,99 грн.) та у ПАТ «Державний ощадний банк України» (рахунок № [NUMBER] (компенсація 1997 року) - сума 2743 грн., рахунок № [NUMBER] (компенсація 1997 року) - сума 142,50 грн.), а також стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 23 січня 2019 року зустрічний позов було прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з позовною вимогою позивача за первісним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення зустрічного позову заперечували, первісний позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечила, з підстав аналогічних наведеному у письмових відзивах, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис 362 (а.с.12). Відповідно до заповіту від 06 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4-1540, все належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б не знаходилось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] (а.с.13). Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця і на даний час є діючим. 16 серпня 2018 року позивач звернувся в Першу Луцьку нотаріальну контору зі заявою № 919 про прийняття спадщини після [PERSON], на підставі чого була заведена спадкова справа № 384/2018. 03 вересня 2018 року спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої Луцької нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, з підстав відсутності у спадкоємця документів, які б підтверджували належність спадкодавцю майна, так як за правовстановлюючими документами квартира [ADDRESS] зареєстрована на [PERSON] (а.с.15). Відповідно до п.1.2, п.4,12, п. 4,14, п. 4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно свідоцтва серії [NUMBER], виданого Луцьким міський відділом ЗАГС Волинської області [PERSON] та [PERSON] з 05 березня 1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 207) (а.с.16). [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 10.04.2018 року, виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис 611 (а.с.17). Зважаючи на те, що у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] не було дітей - у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємці першої черги відсутні. З матеріалів спадкової справи № 180/2018 від 24.04.2018 року, заведеної після смерті [PERSON] вбачається наявність у нього спадкоємців другої черги: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є рідними сестрами спадкодавця. Крім того, відповідно до заяв [PERSON] від 17.09.2018 року та [PERSON] від 20.09.2018 року, останні відмовились від прийняття належної їм спадщини, що залишилась після смерті брата в користь сестри [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] (в порядку заповіту) та [PERSON] (спадкоємець першої черги по закону), а після смерті [PERSON] - [PERSON] (спадкоємець другої черги по закону). Згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 10.01.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №634 від 28.12.1999 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.19). Однак, з наведеного слідує, що вказане нерухоме майно було набуте у власність [PERSON] в період перебування у шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ст. 61 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Положенням ч. 1ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до норм чинного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] було перераховано на розрахунковий рахунок [NUMBER] перший внесок в кооператив у сумі 2460 руб. (а.с.20). З огляду на наведене, [PERSON] на момент смерті володіла Ѕ часткою квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. З урахуванням того, що визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими буде суперечити вимогам ст. 4 ЦПК, статей 42,46,47 ЦПК, оскільки таке питання стосується права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, вимога позивача за первісним позовом про визначення часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та банківських вкладах не підлягає до задоволення у зв`язку зі смертю обох співвласників. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За містом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. [PERSON] на момент смерті дружини [PERSON] був спадкоємцем першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, крім того, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мав право на обов'язкову частку у спадщині (як непрацездатний вдівець, незалежно від змісту заповіту спадкує половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вказаного, [PERSON] після смерті дружини належить ј її майна, що підлягає спадкуванню (як обов'язкова частка у спадщині), яку він прийняв у день її смерті [INFO], так як постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується також копією наявною в матеріалах справи будинкової книги (а.с.25-30). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З інформації від банківських установ, яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів від 14 листопада 2018 року, вбачається, що на момент смерті на ім'я [PERSON] відкрито рахунок [NUMBER] - сума 78,99 грн. та рахунок [NUMBER] - сума 9648,99 грн. в АТ КБ «Приватбанк», а також рахунок № [NUMBER] (компенсація 1997 року) - сума 2743 грн., рахунок № [NUMBER] (компенсація 1997 року) - сума 142,50 грн.) у ПАТ «Державний ощадний банк України»; на ім'я [PERSON] (станом на день смерті) відкрито рахунок [NUMBER] на суму 4023,86 грн. та рахунок [NUMBER] на суму 48000 грн. в АТ КБ «Приватбанк». Отже, загальна сума коштів, які станом на [INFO] знаходились на банківських рахунках [PERSON] становить 12613,48 грн., [PERSON] - 52023,86 грн., та є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням того, що [PERSON] мав право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті дружини, яку прийняв у встановленому законом порядку, позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, після смерті [PERSON] набув право на спадкування ј частини (половина від Ѕ) всього спадкового майна (квартира та грошові заощадження), що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до вказаного, вимоги позивача за первісним позовом підлягають до часткового задоволення. Щодо вимог зустрічного позову, суд вбачає за необхідне зазначити наступне. З відповіді Першої Луцької нотаріальної контори від 26.02.2019 року № 463/02-14 вбачається, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя, з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. Зважаючи на те, що [PERSON] за життя не отримав свідоцтво про право власності на частину належного йому після смерті дружини майна (грошові заощадження), спадкоємець за законом [PERSON] може врегулювати питання визнання свого права власності на спадкове майно лише в судовому порядку. Враховуючи вищевказане та те, що [PERSON] належала Ѕ частини грошових заощаджень як власнику частки у спільному майні подружжя та ј частини вказаного майна як обов'язкова частка у спадщині після смерті одного з подружжя, [PERSON], як спадкоємцю другої черги після смерті [PERSON] належить ѕ частини грошових заощаджень, що знаходяться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Державний ощадний банк України», відкритих на ім'я [PERSON], відповідно до цього зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: partial