Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вільшанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. був вчинений виконавчий напис № 21617 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 126912 грн. у рахунок погашення кредитної заборгованості за Генеральною угодою № б/н від 17.12.2014 року за період з 17.12.2014 року по 18.10.2017 року. Постановою старшого державного виконавця Вільшанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 23.01.2018 року відкрито виконавче провадження № 55598134 з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Про відкриття виконавчого провадження, де позивач є боржником, [PERSON] дізналась 03.02.2018 року, а доступ до матеріалів виконавчого провадження їй було надано 08.02.2018 року. Позивач вважає, виконавчий напис нотаріуса № 21617 від 17.11.2017 року незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Як зазначається в узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмов в їх вчиненні», однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто залишається те, що стягувачи, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Оскільки позивач ніколи не отримувала від ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яких листів протягом 2014-2017 років, вважає, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку оригінали документів, що підтверджують надіслання їй письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання. Позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений 17.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., зареєстрований в реєстрі №21617, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 126912 грн. за Генеральною угодою №б/н від 17.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати. 22.05.2018 року представник позивача надіслав до суду заяву про зміну підстав позову, в якій зазначив, що при вчиненні виконавчого напису позивач фактично була позбавлена можливості заявити вимоги про застосування строків позовної давності, що саме по собі вже свідчить про спірність суми за договором, на якому було вчинено виконавчий напис. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням того, що нотаріусом зроблено виконавчий напис щодо заборгованості за період з 17.12.2014 року по 18.10.2017 року при тому, що будь-яких договорів між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни встановлених ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України строків позовної давності не укладалось, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», у зв'язку з чим наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати виконавчий напис, вчинений 17.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., зареєстрований в реєстрі №21617, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 126912 грн. за Генеральною угодою №б/н від 17.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2018 року відкрито провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. До початку судового засідання представник позивача надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та присутності його клієнта, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. До початку судового засідання представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Надіслав до суду відзив на позовну заяву 24.04.2018 року, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. До початку судового засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності. Третя особа Вільшанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальник [PERSON], з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору №SAMDN52000136037351 від 27.01.2014 року, №SAMDN50000062131845 від 27.04.2012 року а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 17.12.2014 року (а-с. 78). 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис №21617 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості не сплачену в строк за Генеральною угодою №б/н від 17.12.2014 року, з 17.12.2014 року по 18.10.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 126912,00 грн. (а-с.8). Постановою старшого державного виконавця Вільшанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Гірник Г.І. від 23.01.2018 року відкрито виконавче провадження №55598134 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса (а-с.11). Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України,нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат»,для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат»передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм суд приходе до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом встановлено та учасниками справи не надано доказів протилежного, що позивач протягом 2014-2017 років не отримувала від ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яких листів (вимог). А отже, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України,позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається із матеріалів справи, нотаріусом виконаний виконавчий напис щодо заборгованості за період з 17.12.2014 року по 18.10.2017 року. Доказів щодо зміни строків позовної давності встановлених ст.ст. 256, 257, 258 ЦК Українивідповідачем до суду не надано. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат»та п. 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підлягає відшкодуванню. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved