Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності на частину будівлі, уточнивши який просив,визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 березня 2009 року на спадкове майно, яке складається з 51/100 частини домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] - недійсним. Визнати за ним право власності на 51/100 частин будівлі, зазначених в технічному паспорті під літерою «Г», яке складається з трьох житлових кімнат, площею 8 кв.м., 12,2 кв.м., 9,5 кв.м., кухні площею 6,6 кв.м., тамбура площею 3,1 кв.м.,загальною площею -39,4 кв.м., житловою 29,7 кв.м. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідачка є його сестрою. Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 03 січня 2003 року за № 023451, їхньої матері [PERSON] належало на праві власності домоволодіння, яке в цілому складається з двох житлових будинків, зазначених в технічній документації під літерами «А» та «Г» загальною площею 89,8 кв.м., житловою площею 66,4 кв.м., гаражу літера «Л», котельною літ. «Є», сараїв літ. «И», «Б», «Ж», «К», вбиральні літ. « 9З», розташованого в [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 06 березня 2003 року частини домоволодіння його мати [PERSON] подарувала відповідачці 49/100 частин домоволодіння за вказаною адресою. Він же все своє життя мешкав за цією адресою разом з матір'ю в будинку під літ.»А», а потім з її дозволу за власні кошти збудував окрему будівлю під літерою «Г», де став мешкати зі своєю сім'єю. 2 серпня 2008 року їхня мати померла, але перед цим хворіла, і їй було встановлено діагноз: хронічна судино-мозкова недостатність. Після її смерті відповідачка стала мешкати в будинку під літерою «А», а він продовжував жити в будинку під літ. «Г». У 2011 році відповідачка звернулася до нього з позовом про знесення самочинно побудованих споруд і тоді йому стало відомо, що мати зробила на її ім'я заповіт на спадщину на 51/100 частин домоволодіння. Оскільки позивач вважає, що його право на спадщину було порушено, він вимушений звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 березня 2009 року на спадкове майно, яке складається з 51/100 частини домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] - недійсним. Визнати за ним право власності на 51/100 частин будівлі, зазначених в технічному паспорті під літерою «Г», яке складається з трьох житлових кімнат, площею 8 кв.м., 12,2 кв.м., 9,5 кв.м., кухні площею 6,6 кв.м., тамбура площею 3,1 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., житловою 29,7 кв.м. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що 14 травня 1985 року її матір'ю [PERSON],був складений заповіт, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] вона заповідала в рівних долях своїм донькам : їй та [PERSON], яка була інвалідом дитинства. 6 березня 2003 року їхня мати після узаконення та отримання свідоцтва про право власності на домоволодіння, подарувала їй 49/100 частин домоволодіння. [INFO] [PERSON] померла, і в установлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Її сестра [PERSON] відмовилася від своєї частки спадщини на її користь. До нотаріальної контори також викликався позивач, який склав письмову заяву, в якій відмовився від права на спадкування після смерті [PERSON] на користь [PERSON]. 25 березня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на її ім'я на 51/100 частин домоволодіння по [ADDRESS]. Вважає, що законних підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.03.2009 року не має. Заповіт від 14 травня 1985 року позивачем не оскаржується. Що стосується заявлених позовних вимог про визнання права власності на 51/100 частин домоволодіння, то вважає їх безпідставними, тому що на законних підставах володіє цілим домоволодінням [ADDRESS], яке складається з двох житлових будинків, вказаних під літерою «А» та під літерою «Г». Позивач [PERSON] дійсно проживає разом з сім'єю в житловому будинку під літерою «Г», вона не заперечує та не перешкоджає йому в цьому, тому що він все своє життя був зареєстрований за цією адресою. У 2011 році вона зверталася до суду з позовом до відповідача про знесення самочинно збудованих об'єктів, які він постійно будує на земельній ділянці без її дозволу, та без дозволу відповідних органів. Пізніше, щоб не ускладнювати стосунки з [PERSON] вона відмовилася від позовних вимог та провадження у справі було закрито. Відповідачка просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Суд, вислухавши позивача, відповідачку, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння № 023451, виданого 03 січня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської Ради, об'єкт, розташований в [ADDRESS], належав [PERSON] на праві приватної власності, якій в цілому складався з двох житлових будинків літера «А», «Г» загальною площею 89,8 кв.м.,житловою площею 66,4 кв.м., гаражу літера «Л», котельної літера «Є», сараїв під літерами «И», «Б», «Ж», «К», вбиральні літ. «З», відображених у технічному паспорті від 29.03.2002 року. Зазначене свідоцтво видане на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 800/01-04 від 12 листопада 2002 року. 06 березня 2003 року між [PERSON] з однієї сторони (надалі Даруватель), та з другої сторони [PERSON] (Обдарований), уклали Договір про таке: [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належні Дарувателю 49/100 частин домоволодіння під [ADDRESS]. По заяві дарувальника відчужуються : житловий будинок під літерою «А» житловою площею 36,7 кв.м., сараї під літерами «Б»,»К»,гараж під літерою «И», частину мостіння і огородження. Право власності на 49/100 частин спірного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 06.03.2003 року, у КП «ОМБТІ та РОН» 03.04.2003 року під № 40634 ст.48 кн.263. [INFO] [PERSON] - померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 04 серпня 2008 року. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 51/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями померлої за законом були її діти: позивач [PERSON] - син померлої [PERSON] та її дві доньки - відповідачка [PERSON], та [PERSON]. Судом з Сьомої нотаріальної контори витребувана копія спадкової справи щодо майна померлої [PERSON], померлої [INFO]. В судовому засіданні встановлено та підтверджується документами, що знаходяться в спадковій справі, що 14 травня 1985 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного їй житлового будинку [ADDRESS], який заповідала в рівних долях кожному - [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з заяви, поданої до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 20.01.2009 року, [PERSON] повідомляє про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON], яка залишила на її і ім'я заповіт. Згідно з заяви [PERSON] поданої до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 21.01.2009 року № 139, [PERSON] повідомляє, що померла її мати [PERSON], яка залишила на її ім'я заповіт. Даною заявою [PERSON] відмовляється від спадщини, що припадає їй згідно вищезазначеного заповіту. 21.01.2009 року [PERSON] склала нотаріальну посвідчену заяву № 140, якою відмовляється від прийняття спадщини як спадкоємиця за законом на користь дочки померлої, [PERSON]. Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви [PERSON], яка надійшла до Сьомої Одеської Державної нотаріальної контори 21.01.2009 року, зареєстрована за № 138, [PERSON] повідомляє, що йому відомий зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Одеської нотаріальної контори, 14.05.1985 року за реєстровим № 2-2331, від імені його матері [PERSON], яка померла [INFO], на ім'я [PERSON] і [PERSON]. Зміст ст..1241 ЦК України, на підставі якої він має право на обов'язкову частку в спадщині, йому державним нотаріусом роз'яснено. Він, [PERSON], усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших, за своєю справжньою волею від одержання обов'язкової частки у спадщині відмовляється. В матеріалах спадкової справи знаходиться заява [PERSON], [PERSON], в якій вони підтверджують, що [PERSON] є рідним сином їхньої матері - [PERSON], померлої [INFO]. Вказана заява, була складена [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з тим, що [PERSON] не може підтвердити родинних відносин з їхньою матір'ю -[PERSON]. Як вбачається з заяви [PERSON] в Сьому Одеську державну нотаріальну контору від 25 березня 2009 року, [PERSON] просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме домоволодіння [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що 25 березня 2009 року державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким посвідчує, що на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори,14.05.1985 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2331, спадкоємицею майна [PERSON], яка померла [INFO], є її дочка - [PERSON], зареєстрована в [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на 51/100 частину домоволодіння зареєстровано у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 12.05.2009 року реєстраційний номер 26496916, номер витягу 22692271, на підставі свідоцтва про право на спадщину (р № 1-863 25.03.2009 року), виданого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою. Позивач [PERSON] підтвердив, що саме це свідоцтво про право спадщину за заповітом від 25.03.2009 року він просить визнати недійсним, посилаючись на те, що він будував за власні кошти житловий будинок, який за заповітом став належать відповідачці - [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні пояснив факт написання ним заяви до нотаріальної контори про відмову від обов'язкової долі у спадщині, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] тим, що державний нотаріус ввела його в оману і не роз'яснила наслідки такої відмови. Разом з тим, позивач розказав, що одразу після складання ним цієї заяви, стосунки з відповідачкою погіршилися, вона стала чинити йому перешкоди у користуванні частиною житлового будинку, де він мешкає все життя зі своєю сім'єю. Разом з тим, позивач не зміг пояснити, чому звернувся до суду за захистом свого порушеного права не одразу у 2009 році, а 19.04.2013 року, після спливу чотирьох років. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами статті 1234 право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. [PERSON] звернувшись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 березня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори на ім'я його сестри [PERSON] сам заповіт визнати недійсним не просив, але його представником було заявлено клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON],[INFO], яка мешкала за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту № 532 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 08.10.2013 року, складеного комісією експертів КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1», [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] страждала синильною деменцією, виходячи з медичних документів та матеріалів справи. Психічний стан [PERSON], яка померла [INFO], не впливало на правильність її сприйняття фактів, які мають значення для справи, на час складання заповіту 14 травня 1985 року, вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] яка померла [INFO], на час складання заповіту 14 травня 1985 року, в силу свого стану здоров'я, віку могла правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними. Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За ч.4 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. За правилами статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2,3 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщини спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Таким чином, з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, враховуючи висновки судово-психіатричної експертизи, матеріали дослідженої в ході судового розгляду спадкової справи, суд вважає, недоведеним порушення прав [PERSON], при видачі державним нотаріусом Сьомої Одеської нотаріальної контори свідоцтва від 25 березня 2009 року про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON], згідно з яким вона успадкувала за заповітом після смерті матері 51/100 частину домоволодіння [ADDRESS], так як свідоцтво видавалося у відповідності до вимог цивільного законодавства України, та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, що діяла на час видачі оспорюваного документу. З цих же причин суд не вбачає підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого 25 березня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори,14.05.1985 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2331, спадкоємицею майна [PERSON], померлої [INFO], яке складається з 51/100 частини будинку [ADDRESS], є її дочка - [PERSON], зареєстрована в [ADDRESS] Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 51/100 частин домоволодіння [ADDRESS], суд дійшов наступних висновків. Правова позиція сторони позивача [PERSON] взагалі не обґрунтована з яких підстав, за правилами яких статей, за ним повинно бути визнано право власності на 51/100 частину спірного домоволодіння , що розташовані за адресою: [ADDRESS], належного його покійній матері на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння № 023451, виданого 03 січня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської Ради. Суд відмовляє в задоволенні такого позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК цивільні права можуть вникати з рішень суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, ЦК передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст.376 ЦК, а підтвердження рішенням суду існуючого в особі права власності у випадках, встановлених ст.392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК). З вищевикладеного випливає що, навіть у разі відсутності свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] суд, за законом позбавлений можливості задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 51/100 частину домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], які розказали суду про погані взаємовідносини між позивачем та його сестрою відповідачкою [PERSON] Свідки пояснили, що той житловий будинок, в якому проживає позивач з сім'єю він будував самостійно, хоча документи на будинок, можливо на своє ім'я і не оформив. Пояснення даних свідків не приймаються судом до уваги тому що не мають відношення до предмету спору що виник між [PERSON] та [PERSON]. Крім того, [PERSON] не оспорює свідоцтво про право власності на домоволодіння № 023451, виданого 03 січня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської Ради на ім'я його матері [PERSON]. У поданій представником відповідачки [PERSON] заяві, міститься посилання на сплив позовної давності, отже зазначена заява є підтвердженням того, що представник відповідача, зробила заяву про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] За ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В ході розгляду справи встановлено та підтверджено матеріалами спадкової справи, що позивач [PERSON] знав про видачу державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] 25 березня 2009 року, тому що 21.01.2009 року у державного нотаріуса написав заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині, яку мав би отримати на підставі ст.1241 ЦК України. Таким чином, оскільки позов [PERSON] подав 19.04.2013 року, а свідоцтво, яке оспорюється видане 25.03.2009 року, то позивачем пропущений строк позовної давності, який сторона позивача поновити не просила, що також є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed