Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання, вказавши що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка з 2000 р. і по день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . За життя матір`ю заявника - [PERSON] 27.02.2009 р. було складено заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, вона заповіла заявнику [PERSON] . За життя матір заявника мала у власності квартиру [ADDRESS] . На час смерті матері - [PERSON] заявник [PERSON] проживав разом з матір`ю без реєстрації та і до цього часу продовжує проживати за адресою : [ADDRESS] . Оскільки заявник проживав разом з матір`ю на час її смерті , він вважав , що прийняв спадщину після смерті матері за заповітом. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки немає можливості встановити факт того, що він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та роз`яснено, що заявнику необхідно встановити його факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За захистом своїх прав та інтересів із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем заявник звернувся до суду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] , підтримав обставини викладені його довірителем, просив заяву задовольнити в повному обсязі, а саме встановити факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав письмові пояснення щодо заяви, в яких зазначив, що заявник є його рідним братом який на час смерті їх матері проживав разом з нею і квартира, яка належала останній на праві власності, повинна належати його брату, оскільки матір`ю складено заповіт на брата. Спору щодо спадкового майна між ними не має. Просив розглядати справу без його участі. Суд дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, вислухавши пояснення заявника, проаналізувавши законодавство, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Статтею 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 19.09.2017 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи. З 2000 року і по день смерті матір заявника постійно проживала та була зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту померлої [PERSON] на ярк.12 якого «місце проживання» зазначено, що [PERSON] зареєстрована з 30.11.2000 р. за адресою : [ADDRESS] , що також підтверджується Актом підтвердження фактичного проживання , виданим 11.12.2020 р. Головою правління ОСББ «Задніпровська 11», копія якого знаходиться в матеріалах справи. За життя матір`ю заявника - [PERSON] 27.02.2009 р. було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О., зареєстрований в реєстрі за №154 , копія якого знаходиться в матеріалах справи, відповідно до якого [PERSON] заповіла [PERSON] - заявнику по справі належне їй майно , де б воно не було та з чого б воно не складалося , і взагалі все те, що день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2000 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] - матері заявника належала на праві власності квартира [ADDRESS] . На час смерті матері - [PERSON] заявник [PERSON] проживав разом з матір`ю без реєстрації та і до цього часу продовжує проживати за адресою : [ADDRESS] . Оскільки заявник проживав разом з матір`ю на час її смерті , він вважав , що прийняв спадщину після смерті матері за заповітом. Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Факт родинних відносин між заявником [PERSON] та померлою [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження заявника Серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи, відповідно до якого у графі «мати» російською мовою зазначено « [PERSON] ». Відповідно до Акту підтвердження фактичного проживання , виданим 11.12.2020 р. Головою правління ОСББ «Задніпровська 11», копія якого знаходиться в матеріалах справи, за адресою : [ADDRESS] проживала [PERSON] (власник), яка померла [INFO] , на час смерті [PERSON] разом з нею у квартирі постійно проживав її син - [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] постійно мешкає за вказаною адресою : [ADDRESS] , що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] та [PERSON] . Вважаючи, що спільним проживанням заявник [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки немає можливості встановити факт того, що спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та роз`яснено, що заявнику необхідно встановити його факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. На підставі вищевикладеного, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, виходячи з вимог справедливості та розумності, суд вважає, заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved