Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2009 року помер [PERSON]. Після його смерті\~ відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення\~ товарного\~ сільськогосподарського\~ виробництва,\~ площею 4,7200 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту\~на право власності\~на земельну ділянку серії ЯБ № 210984, кадастровий № 6321882500:06:000:0012, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010769200011, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 12 січня 2005 року № 5, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Позивачу через відсутність витягу з поземельної книги державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, повязаних з оформленням спадщини після смерті [PERSON], у звязку з чим він просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,7200 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області,\~згідно Державного акту серії ЯБ № 210984, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не зявились, надавши до суду заяву, в якій просять суд справу розглянути в їх відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно паспорту серії ММ № 457458, виданого 11 травня 2000 року Дворічанським РВ УМВС України в Харківській області, [PERSON] народився 16 грудня 1970 року в с. Кутьківка Дворічанського району Харківської області (а.с. 5-6). 30 жовтня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 237186 від 02 листопада 2009 року (а.с. 9). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 210984, виданого Дворічанською районною державною адміністрацією Харківської області 14 грудня 2007 року, на підставі розпорядження голови Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 12 січня 2005 року № 5, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,7200 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Хвиля Революції» (а.с. 8). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 29 жовтня 2009 року, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповів своєму племіннику [PERSON] (а.с. 7). Згідно відповіді Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської № 210/01-16 від 23 лютого 2017 року, після смерті [PERSON], який помер 30 жовтня 2009 року, із заявами про прийняття та відмову від спадщини до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської ніхто не звертався, тому спадкова справа не заводилася (а.с. 35). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданим сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON], ФОП [PERSON], від 03 січня 2017 року, грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7200 га, Державний акт серії ЯБ № 210984, складає 104633,05 гривень (а.с. 10-21). Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, і означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку з чим в даний час неможливо отримати витяг з поземельної книги, оскільки відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті дядька в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, згідно ст. 1216 ЦК України, за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку для ведення товарного\~сільськогосподарського\~виробництва,\~площею 4,7200 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Хвиля Революції». Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача визнав позов і не заперечував проти його задоволення, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved