Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстровані - він, його дружина - [PERSON], сини [PERSON] і [PERSON] та невістка [PERSON] Відповідач [PERSON] фактично не проживає за адресою своєї реєстрації з 2002 року в зв»язку з тим, що переїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, у будинку немає його особистих речей. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, його місце проживання йому на даний час не відомо, а його реєстрація в будинку перешкоджає йому вільно розпоряджатися належним майном, зокрема, у нього виникають проблеми при оформлення житлової субсидії. В зв'язку з чим він і змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, забезпечив явку свого представника в судове засідання. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав. В судове засідання представник третьої особи - Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області, не з'явився, просив суд розглянути справу за його відсутності, при винесенні рішення покладався на думку суду. Суд, заслухавши думку представника позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, інвентаризаційними даними, актом прийомки індивідуального домоволодіння [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] (а. с. 21-22, 23-26, 27-32, 33-36). Зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO]., його батьком вказаний [PERSON] (а. с. 40). Згідно довідки про склад сім»ї з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS], та з будинкової книги прописки громадян, що проживають за даною адресою, разом з [PERSON] зареєстровані його дружина - [PERSON], сини [PERSON] і [PERSON] та невістка [PERSON] (а. с. 13-20, 39). З довідки з місця проживання [PERSON] був відсутнім за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS], і не проживає за даною адресою з червня 2002 року ( а.с.41). З копії паспорта [PERSON] вбачається, що він зареєстрований з 20.12.2006 р. за адресою: [ADDRESS] (а. с. 74-75). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивача. Йому відомо, що сини позивача [PERSON] та [PERSON], а також невістка [PERSON] виїхали на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Син позивача - [PERSON], 15 років тому виїхав, до батька не приїжджає. Щоб були якість конфлікти у позивача із дітьми, він не чув. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема , про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, про що свідчать зібрані по справі докази, що відповідач [PERSON] в будинку по [ADDRESS], не проживає більше одного року без поважних причин, не несе будь-яких витрат з утримання будинку, та не приймає участь у спільному побуті; втратив інтерес до спірного житла; обставин, які б свідчили, що позивач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням відповідачу, судом не встановлено, а тому є підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved