Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03.11.1997 року сторони уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 1680/97, згідно якого він придбав на праві власності квартиру №13, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, б.10. Зазначений договір був посвідчений на Одеській новій біржі згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під реєстраційним № 1680/97 від 03.11.1997 року. Його право власності було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» №1098стр.98кн.35доп. від 05.11.1997 року. Квартиру №13, яку він придбав у відповідача розташована в м. Одесі по вул. Дальницька, будинок 10 і складається із 2-х житлових кімнат, житловою площею 19,4 кв.м. Після укладання договору вони з відповідачем повністю виконали всі умови договору, тобто він сплатив відповідачу обумовлену вартість квартири, що підтверджується п.6 зазначеного договору, а відповідач звільнив квартиру та знявся з реєстраційного обліку. Вважає, що до нього перейшло право власності на зазначену квартиру. До укладення цього договору квартира належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу № 1-8854 посвідчене державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] від 07.10.1991 та зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» № кн. 35, доп. 98-1098 від 16.10.1991 року, тому відповідачі згідно ст. 225 ЦК УРСР, який був чинним на момент видачі свідоцтва, вправі були здійснювати відчуження квартири. Просить суд постановити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу № 1680/97, квартири №13, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, будинок 10, укладений 03.11.1997 року на Одеській новій біржі між Галян О,П. (покупець) з однієї сторони та [PERSON] (продавець) з іншої сторони дійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву (вхід. 33644 від 01.08.2016 року) з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав законної сили з 01.01.2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до правовідносин, які є предметом даного позову, суд вважає необхідним застосовувати норми, як ЦК України 1963 року, так і ЦК України 2004 року. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03.11.1997 року [PERSON] та [PERSON], уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна №1680/97, відповідно до якого [PERSON] придбав квартири [ADDRESS] (а.с. 14-17) Даний договір був укладений на Одеській товарній біржі і 05.11.1997 року зареєстрований за [PERSON] в КП «БТІ» Одеської міської ради під № 1098 стр. 98 кн. 35. (а.с. 17). Покупець і продавець цілком виконали умови договору купівлі-продажу відповідно до норм, установлених цивільним законодавством. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцем судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року. На підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» зазначена угода на час її укладення не потребувала нотаріального посвідчення. Правовідносини, що склалися між сторонами біржової угоди, мали місце до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року, тому відповідно до п.4 Прикінцевих положень підлягають застосуванню положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Факт домовленості позивачів та відповідачів щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема договором купівлі-продажу квартири, копія якого зберігається в матеріалах справи (а.с.10-16), копією реєстраційного посвідчення КП «ОМБІ та РОН» (а.с.17), згідно з яким за позивачами зареєстровано право власності на квартиру. Оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, але порушена її форма, суд вважає, що порушене право позивача підлягає відновленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved