Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його утримання аліментів, в обґрунтування якого послався на те, що він є інвалідом другої групи за загальним захворюванням та отримує, у звязку з цим, пенсію в розмірі 1324 грн., якої не вистачає на придбання ліків, одягу, продуктів харчування та оплату за комунальні послуги. На даний час він хворіє та постійно перебуває під наглядом лікарів, а лікування потребує додаткових коштів. Оскільки відповідачка, яка є його донькою, має змогу надавати йому матеріальну допомогу, тому просить стягнути з неї на його утримання аліменти в розмірі 750 грн. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що його довіритель [PERSON] не може матеріально забезпечувати свого батька у звязку з утриманням двох неповнолітніх дітей та матері, це по-перше, а по-друге, останній раніше ухилявся від виконання батьківських обовязків по її вихованню, а тому вона з цих підстав має бути звільнена від надання йому матеріальної допомоги. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач, який є батьком [PERSON], має другу групу інвалідності та на даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Березівському районі Одеської області й отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1324-90 грн., яка є єдиним джерелом його доходу (а.с.27,29,32,40). З довідок про доходи за 2015 рік та склад сімї убачається, що відповідачка, яка отримує за місцем роботи заробітну плату у розмірі приблизно до 6000 грн., має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких навчається за держзамовленням у Іллічівському морському коледжі (а.с.163-165). З висновку лікарської консультативної комісії Березівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги №265 убачається, що позивач переніс інсульт та має захворювання серцево-судинної системи й шлунково-кишкового тракту (а.с.148). Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зі змісту даної норми закону виходить, що необхідною умовою для виникнення обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обовязкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов однозначного висновку, що позивач є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги з боку своєї повнолітньої дочки, оскільки вказані обставини з достовірністю підтверджуються його пенсійним віком, інвалідністю, постійною хворобою та незначною матеріальною допомогою, яку він отримує та яка не дорівнює прожитковому рівню, передбаченому ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік». Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачки про те, що остання не в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу, який її потребує у звязку з вищевикладеними обставинами, оскільки його батьківський обовязок з її утримання до відповідного віку також не залежав від її матеріального стану. З наведеного слідує, що обовязок відповідачки щодо утримання непрацездатного, хворого батька, який реально потребує матеріальної допомоги, виникає незалежно від її сімейного та матеріального стану. Суд також критично ставиться до пояснень представника відповідача, що батько, тобто позивач раніше ухилявся від виконання батьківських обовязків по вихованню свого довірителя, оскільки вказані твердження не мають під собою жодного належного правового підґрунтя. Слід звернути увагу, що за правилами ст.203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобовязані також брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Однак, виходячи з вказаних розяснень Пленуму Верховного Суду України, відповідачка, у звязку з цим, не довела ті факти, що її батько, тобто позивач має достатньо коштів для свого утримання і не потребує її допомоги. Враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, непрацездатний вік батька та його потребу в лікуванні, зважаючи на передбачений законом обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на користь свого батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує наведене та вважає, що [PERSON]М зобовязана утримувати свого батька шляхом надання йому щомісячно матеріальної допомоги у розмірі 750 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved