Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з означеним позовом, покликаючись на те, що 25 лютого 2016 р. придбав у [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) №Y6D11055750035327, реєстраційний номер AT 0638 АС. Цього ж дня відповідач оформив на позивача генеральне доручення на водіння та володіння спірним автомобілем. Однак, через брак коштів, не оформив правовстановлюючих документів на даний автомобіль. 08 травня 2017 року, під час керування згаданим автомобілем, був зупинений працівниками поліції. Причиною зупинки слугувало те, що автомобіль перебуває в розшуку та на такий накладено арешт згідно постанови державного виконавця Камянка - Бузького РВДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] від 15.05.2017 року на майно, що належить [PERSON], в складі якого був і даний автомобіль. Вважає, що має місце презумпція дійсності договору купівлі - продажу, адже фактично між сторонами був укладений договір купівлі - продажу транспортного засобу та до покупця перейшли права власника транспортного засобу, що підтверджується довіреністю наданою мені відповідачем [PERSON] від 25.02.2016 р. Вважає дії виконавця незаконними, оскільки правомірно набув право власності на транспортний засіб. [PERSON] заявлений позов підтримав повністю, подав письмову заяву з проханням справу слухати без проведення звукозапису судового засідання технічними засобами. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутності чи заперечення проти позову, не подав. Представник третьої особи, Кам»янка-Бузького районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, в судове засідання не з»явився, подав клопотання № 09-26 від 01.11.2017 року про розгляд справи у відсутності їх представника. Доповнень, заперечень проти позову, тощо, не подав. Представник третьої особи, Калуського МРВДВС ГТУЮ у Івано - Франківській області за викликом суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, третіх осіб, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2016 р. позивач придбав у відповідача автомобіль марки ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) №Y6D11055750035327, реєстраційний номер AT 0638 АС. Цього ж дня відповідач оформив на позивача генеральне доручення на водіння та володіння спірним автомобілем. В силу ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач на підтвердження своїх вимог щодо належності йому на праві власності вказаного вище автомобіля, посилається на договір купівлі-продажу (усний) від 25 лютого 2016 року. З такими висновками позивача погодитися неможливо на підставі наступного. На підставі довіреності від 25 лютого 2016 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду) належним йому автомобілем марки ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) №Y6D11055750035327, реєстраційний номер AT 0638 АС. Особливості набуття особою права власності на автомобіль встановлені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що після придбання легкового автомобіля новий власник зобов'язаний протягом 10 днів зареєструвати транспортний засіб в органах державної автомобільної інспекції (МРЕВ). З цього випливає, що автомобіль є майном, яке підлягає реєстрації, а на підтвердження права власності, особа має подати відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до п.42 вказаного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку. До вчинення цих дій відповідач не мав права відчужувати автомобіль, а позивач його придбати. Згідно п.8 Порядку правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема, довідкою-рахунком, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Позивач не є власником спірного майна у визначеному законом порядку, тому він не наділений правом вимоги про зняття арешту з автомобіля, оскільки законом не передбачено таке право майбутніх можливих власників, а гіпотетична можливість виникнення зазначеного права власності на спірний автомобіль є припущенням. За такого, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження права власності на спірний автомобіль, а його посилання на доручення відповідача, суд не бере до уваги, так як воно дає йому право лише на керування автомобілем та вчиняти дії від імені відповідача - розпоряджатися спірним автомобілем. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо права власності на спірний автомобіль не ґрунтуються на законі, а тому відмовляє у їх задоволенні. Крім того, 08.05.2017 року інспектором ВПОДДЗ батальйону № 3 УПП у м. Львові ДПП складено акт огляду та тимчасового затримання вказаного вище транспортного засобу. Згідно постанови ВП № 52146943 від 13.05.2014р., виданої Калуським МРВДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області на проведення виконавчих дій, повязаних з описом майна боржника на підставі в/п 2604/25827/2012 від 06.12.2012 року Дніпровського районного суду м. Києва, постановою державного виконавця Камянка - Бузького РВДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] від 15.05.2017 року, накладено арешт майна боржника, що належить [PERSON] в складі якого був і автомобіль ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, колір білий, шасі №Y6D11055750035327, реєстраційний номер AT 0638 АС. Вказаний арешт вчинено на підставі згаданого виконавчого провадження в/п 2604/25827/2012 від 06.12.2012 року. Суд вважає, що державний виконавець у даному випадку діяв у межах повноважень, передбачених ст.ст.55,57 Закону України «Про виконавче провадження». Підстав для зняття арешту з вказаного автомобіля суд не вбачає.

Outcome: dismissed