Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом в інтересах недієздатної [PERSON]. Після часткової відмови від позовних вимог просить скасувати рішення Рейської сільської ради Бердичівського району № 80 від 15.08.2008 року про припинення права користування земельною ділянкою [PERSON], передачу у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,2108 га по вул.Леніна, 28 в с.Рея, скасувати рішення Рейської сільської ради Бердичівського району № 87 від 15.12.2009 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки розміром 0,2108 га по вул.Леніна, 28 в с.Рея, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, скасувати державний акт № 647934 від 26.04.2010 року виданий [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,2108 га по вул.Леніна, 28 в с.Рея Бердичівського району. Свої вимоги мотивує тим, що 3 липня 2007 року він ([PERSON]Є.), [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку № 28 по вул.Леніна в с.Рея Бердичівського району в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], 26.04.2010 року на підставі рішень № 80 та № 87 Рейської сільради про припинення права користування земельною ділянкою [PERSON] та передачу у власність земельної ділянки [PERSON], остання отримала державний акт № 647934 на право власності на спірну земельну ділянку. Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 08.11.2013 року свідоцтва про право на спадщину скасовані, тому відповідачка не є власником житлового будинку та втратила право на земельну ділянку, яку надано для обслуговування будинку. [PERSON] з дитинства страждає на психічну хворобу, рішенням суду визнана недієздатною, не могла відмовитися від земельної ділянки, оскільки не мала обсягу повної цивільної дієздатності, також з нею не узгоджувалися межі земельної ділянки. У звязку з припиненням права власності на частину будинку припинилося право відповідачки на земельну ділянку. В судовому засіданні представники [PERSON] позовні вимоги підтримали з зазначених в заяві підстав. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила. Суду пояснила, що [PERSON] добровільно відмовилася від земельної ділянки на її користь, вони разом пішли до сільської ради, де [PERSON] написала заяву про відмову, а вона написала заяву про надання їй земельної ділянки розміром 0,20 га, сільська рада винесла рішення та вона приватизувала землю. На той час [PERSON] не була недієздатною. Представник Рейської сільської ради в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, будучи присутнім у попередніх судових засіданнях, проти скасування рішень Рейської сільської ради № 80 та № 87 заперечив, мотивуючи тим, що після смерті матері - [PERSON], сільською радою було видано свідоцтво про право власності на будинок на спадкодавця, тоді поділили землю. Заслухавши пояснення сторін, представників, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 03.02.2006 року померла [PERSON], яка була власником житлового будинку по вул.Леніна, 28 в с.Рея Бердичівського району на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2007 року.(а.с.8,59) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є дітьми спадкодавця і спадкоємцями першої черги за законом, 03.07.2007 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку кожний.(а.с.62,63,т.1) Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 08.11.2013 року свідоцтво про право власності на житло спадкодавця від 15.03.2007 року скасовано, також скасовані свідоцтва про право на спадщину всіх спадкоємців.(а.с.69-73,т.1) Рішенням Рейської сільради № 67 від 11.08.2006 року виділені земельні ділянки розміром по 0,20 га кожному [PERSON] та [PERSON], якими користувалася мати і які знаходяться біля житлового будинку.(а.с.164,165,т.1) 11.08.2008 року [PERSON] написана заява голові Рейської сільради, в якій вона просить вилучити земельну ділянку розміром 0,20 га по вул.Леніна, 28.(а.с.61,т.1) Рішенням Рейської сільської ради № 80 від 15.08.2008 року припинено право користування земельною ділянкою розміром 0,20 га під ОЖБ по вул.Леніна,28 в с.Рея [PERSON] та виділено земельну ділянку розміром 0,20 га для ОЖБ по вул.Леніна, 28 в с.Рея [PERSON].(а.с.64,т.1) Рішенням Рейської сільської ради № 87 від 15.12.2009 року затверджено матеріали обміру земельної ділянки та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2108 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: с.Рея, вул.Леніна, 28.(а.с.65,т.1) На підставі цього рішення 26.04.2010 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 1820885401:04:004:0042.(а.с.66,т.1) Згідно довідки МСЕК [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 18.01.2012 року(а.с.67,т.1) З 1956 року по 2011 рік [PERSON] на обліку лікаря-психіатра не перебувала, з 03.03.2011 року перебуває з діагнозом розумова відсталість.(а.с.93,111,т.1) Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 17.10.2011 року [PERSON] визнано недієздатною, призначено опікуном [PERSON].(а.с.28,т.1) Як вбачається з матеріалів погосподарських книг Рейської сільскої ради площа земельної ділянки під житловим будинком № 28 по вул.Леніна в с.Рея Бердичівського району, який належав спадкодавцю [PERSON], складає 0,40 га.(а.с.215-228,т.1) Після смерті спадкодавця (03.02.2006 року) рішенням Рейської сільради № 67 від 11.08.2006 року [PERSON] та [PERSON] виділено земельні ділянки розміром 0,20 га кожному. На час прийняття даного рішення не було оформлено право власності на житловий будинок за спадкодавцем та не отримано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок спадкоємцями. Отже, коли [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку будинку кожний, земельна ділянка під будинком вже перебувала у користуванні [PERSON] та [PERSON], [PERSON] залишалася без земельної ділянки під частиною спадкового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] домовилася з [PERSON], що остання відмовиться від своєї земельної ділянки на її користь, в наслідок чого [PERSON] написала заяву до сільської ради про вилучення земельної ділянки. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.ст.1218,1225 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право власності або право користування на земельною ділянкою переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Спадкодавцем [PERSON] за життя не було оформлено право власності на житловий будинок та земельну ділянку, проте згідно документації сільської ради вона користувалася земельною ділянкою площею 0,40 га для обслуговування житлового будинку по вул..Леніна, 28 в с.Рея. Отже, до її спадкоємців повинно перейти право користування земельною ділянкою в рівних частках, однак, ще до оформлення спадкових прав спадкоємцями земля була поділена між [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого після отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спадкового будинку [PERSON] залишилася без земельної ділянки. Представники позивачки ствердили, що [PERSON] з дитинства страждає на розумову відсталість, коли писала заяву про відмову від земельної ділянки, не усвідомлювала значення своїх дій, тому її заява є недійсною, не мала прийматися сільською радою, припинення її права на земельну ділянку згідно рішення сільської ради № 80 є незаконним. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] на момент подачі заяви 11.08.2008 року про відмову від земельної ділянки вже була недієздатною. Встановлено, що з дня народження і до 2011 року вона не перебувала на обліку у лікаря-психіатра, поставлена на облік з 03.03.2011 року з діагнозом - розумова відсталість, група інвалідності встановлена 18.01.2012 року, особа визнана недієздатною 17.10.2011 року. За клопотанням представника позивачки у справі була призначена судова психіатрична експертиза, яка не проведена, у звязку з неявкою [PERSON] до експерта та відмовою представника від заявленого клопотання. Окрім того, [PERSON] зверталася до сільської ради 10.08.2006 року про виділення їй земельної ділянки, якою користувалася її мати.(а.с.165,т.1) Дану заяву [PERSON] ніхто не оспорює, на підставі цієї заяви їй виділено земельну ділянку розміром 0,20 га рішенням сільради № 67 від 11.08.2006 року. Отже, відсутні підстави вважати, що на момент подачі заяви про вилучення земельної ділянки 11.08.2008 року [PERSON] була недієздатною. Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є ... добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Згідно ч.ч.3,4 статті 141 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Отже, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 11.08.2008 року звернулася з заявою до Рейської сільської ради про вилучення земельної ділянки розміром 0,20 га по вул.Леніна, 28 в с.Рея. Відповідно до вимог статті 141,142 ЗК України та діючи в межах своєї компетенції, Рейська сільська рада ухвалила рішення № 80 від 15.08.2008 року про припинення права користування земельною ділянкою розміром 0,20 га для ОЖБ за адресою вул.Леніна, 28 в с.Рея, [PERSON] за її згодою. Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування даного рішення в цій частині. Проте, зазначеним рішенням вилучену у [PERSON] земельну ділянку виділено [PERSON] для обслуговування житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, на час ухвалення рішення № 80 від 15.08.2008 року [PERSON] мала право власності на 1/3 частину житлового будинку № 28 по вул.Леніна в с.Рея в порядку спадкування. Співвласниками даного будинку були спадкоємці [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до чинного законодавства усі спадкоємці мали право на частину земельної ділянки пропорційно їх частини житлового будинку. Враховуючи загальний розмір земельної ділянки, яка перебувала у користуванні спадкодавця 0,40 га, кожному із спадкоємців мала бути виділена 1/3 частина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. [PERSON] було виділено земельну ділянку в розмірі 0,20 га, що перевищує її частку у праві власності на житловий будинок. Таким чином, рішення Рейської сільської ради № 80 від 15.08.2008 року в частині виділення відповідачці земельної ділянки 0,20 га для обслуговування житлового будинку є неправомірним і підлягає скасуванню. Рішенням Рейської сільської ради № 87 від 15.12.2009 року передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,2108 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Леніна, 28 в с.Рея, 26.04.2010 року на підставі цього рішення [PERSON] отримала державний акт на дану земельну ділянку. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.(правова позиція ВСУ у справі № 6-67цс14 від 25.06.2014 року) Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.(Правова позиція ВСУ у справі № 6-46 від 04.06.2014 року) Державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.04.20110 року виданий [PERSON] на підставі неправомірного рішення Рейської сільської ради № 87 від 15.12.2009 року, тому підлягає скасуванню. Окрім того, після ухвалення рішення № 87 від 15.12.2009 року та отримання [PERSON] 26.04.2010 року державного акта на земельну ділянку, судовим рішенням від 08.11.2013 року скасовані свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на 1/3 частину будинку [PERSON]. Із скасуванням свідоцтва про право на спадщину у сторін відсутній правовстановлюючий документ про право власності на спадковий будинок. Спірна земельна ділянка передавалася у власність відповідачці із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за відсутності права власності відповідачки на частину житлового будинку земельна ділянка не може використовуватись за цільовим призначенням. Таким чином, суд вважає, що підлягає скасування не лише рішення сільської ради № 87 про передачу у власність земельної ділянки [PERSON], а також державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі зазначеного рішення. Позивач просить припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, яку надано їй у власність, посилаючись на п.3 ч.1 статті 346 ЦК України та статтю 145 ЗК України, проте дані норми закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Порядок припинення права на землю регулюється гл.22 ЗК України. Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені статтею 140 ЗК України. Такими підставами є а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Даний перелік підстав є вичерпаним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як припинення права власності на майно, ЗК не передбачає. Представником відповідачки подано заяву про застосування позовної давності у спорі, яка мотивована тим, що заяву про вилучення земельної ділянки розміром 0,20 га, на підставі якої прийнято рішення № 80 від 15.08.2008 року, підписувала особисто [PERSON], яка не була на той час недієздатною. [PERSON] було відомо про оформлення права власності на землю [PERSON], про що свідчить його підпис у протоколі встановлення меж, та про отримання [PERSON] державного акту в 2010 році. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Посилання представника відповідачки на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту прийняття рішень сільською радою та отримання державного акта на землю відповідачкою, оскільки позивачка та її законний представник знали про прийняті рішення з часу їх прийняття та отримання державного акта відповідачкою в 2010 році, суперечить нормам статті 261 ЦК України. Суду не надано доказів про те, що [PERSON] до її визнання недієздатною та її законний представник [PERSON] знали про прийняті рішення сільської ради № 80 та № 87 у 2008-2009 роках та про отримання відповідачкою державного акта на земельну ділянку 26.04.2010 року. Як вбачається з матеріалів справи спір про право власності на будинок по вул.Леніна, 28 в с.Рея між сторонами виник в січні 2011 року, рішенням Бердичівського міськрайсуду від 08.11.2013 року було скасовано право власності спадкодавця на цей будинок та свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані сторонам у справі. Спірні питання щодо права користування або права власності на земельні ділянки повязані з вирішенням спору про право власності сторін на спадковий будинок. На день розгляду позову судом спір про право власності сторін на житловий будинок триває, тому строк позовної давності про вирішення спору щодо земельної ділянки позивачем не пропущений. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial