Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є [PERSON], про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та жилим будинком, що знаходяться по [ADDRESS], шляхом знесення вольєра для птиці, знесення цегляного курятника, що розміщений на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS], знесення паркану між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Під час судового розгляду позивач уточнив свої вимоги, прохаючи зобов'язати відповідача знести 9 стовпів діаметром 41 та 48 мм та дах, який спирається на ці стовпи; знести дві цегляні стіни, що добудовані до стін шкільної майстерні, та дах, який спирається на ці дві стіни, що розташовані на прибудинковій території жилого будинку [ADDRESS], перенести паркан на відстань 9 метрів від стіни шкільної майстерні, сітку - рабицю зі стовпами та дві секції із дерева, одну - довжиною 1,9 м - повністю, другу - на 1,5 м зі стовпами між житловим будинком [ADDRESS] та № [ADDRESS]. Позивач, підтримуючи вимоги, пояснив, що він є власником жилого будинку [ADDRESS]. По сусідству з ним проживає відповідач [PERSON], який на земельній ділянці загального користування самовільно побудував капітальний курятник із цегли, на межі з його земельною ділянкою та на відстані 3,7 м до його жилого будинку, а впритул до західної стіни - вольєр для вигулу птиці. Розміщення курятника на відстані менше 12 м до вікон жилого будинку створює незручності: сприяє розповсюдженню мух, гризунів, неприємних запахів, а також не дає можливості встановити будівельні ліси для утеплення стін його будинку, виконати інші роботи та здати будинок в експлуатацію. Дозвільні документи на використання земельної ділянки під курятником та вольєром у відповідача відсутні. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що [PERSON] здійснює самочинне будівництво жилого будинку, порушує будівельні норми та правила. Він, відповідач, в 1988 р. збудував курятник, щоб запобігти крадіжкам майна. Квартиру викупив, тож викупив і частку землі, а тому має право на цегляну господарську будівлю та дерев'яний навіс, якими його сім`я користувалася впродовж 25 років, і нікому вони досі, окрім [PERSON], не заважали. У разі знесення господарської будівлі та вольєра, який видозмінений на даний час має вигляд навісу, він вважатиме такі дії вибірковим правосуддям. Він набув право власності на суміжну стіну будинку, що належить як йому, так і позивачеві і розрахувався з позивачем за її зведення. Йому, [PERSON], відмовлено у виділенні земельної ділянки під забудову господарської будівлі. Земельну ділянку загального користування він весь час використовував за усної домовленості з ЖЕК № 1. Рішенням суду від 5 листопада 2012 р. його зобов'язано надати доступ до вольєра та знести паркан, це рішення ним виконано, про що свідчить акт державних виконавців. Навіс відноситься до тимчасових споруд і не потребує спеціального дозволу для його зведення. Позивач самочинно встановив межові знаки на земельній ділянці загального користування. Паркан, який позивач називає як дві секції із дерева, знаходиться поза межами земельної ділянки позивача. Він, [PERSON], цей паркан не будував, то й не зобов'язаний його переносити на інше місце. До нього, [PERSON], вже було застосовано адміністративне стягнення за недотримання вимог земельного законодавства, штраф він справно заплатив. На його думку, строк позовної давності давно сплинув. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - [PERSON] вважає, що позов [PERSON] є безпідставним. При цьому остання пояснила, що проживає у будинку поряд з будинком позивача разом із своїм чоловіком [PERSON] понад 30 років. Земельну ділянку вони використовують за вказівкою попереднього власника. Побудували курятник та вольєр , який нікому із сусідів не створює перешкод, окрім [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що позивачеві [PERSON] відповідно до Державного акта на право власності належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 429,06 кв. м та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] отримав дозвіл виконкому Олександрійської міської ради на реконструкцію незавершеної будівництвом господарської будівлі по [ADDRESS]. На прибудинковій території за адресою: [ADDRESS] знаходиться господарська будівля для вирощування домашньої птиці площею 19,1 кв. м, яка самовільно побудована відповідачем [PERSON] на земельній ділянці загального користування суміжно з будинками [ADDRESS] на відстані менше 12 м від вікон житлового будинку [PERSON] [PERSON] для птиці, який складається із стовпчиків та даху, межує з однією із стін будинку позивача [PERSON], чим створює незручності для обслуговування будівлі, зведеної останнім. За недотримання вимог земельного законодавства [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Однак останній дотепер не усунув перешкоди : не зніс цегляний курятник та вольєр для літнього вигулу птиць. Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.1 ст. 375 ЦК України). Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст. 375 ЦК України). Разом з тим, як передбачено ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом , якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 103 ЗК України зміст добросусідства полягає в тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати способи використання земельних ділянок, відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Обставини справи та досліджені докази свідчать про те, що у відповідача [PERSON] відсутні правові підстави для використання земельної ділянки на прибудинковій території, на якій знаходиться зведена ним господарська будівля для вирощування та вигулу птиці (вольєр та курятник) на відстані менше 12 м від вікон житлового будинку. Зведенням цієї будівлі відповідач створив незручності для позивача, обмежив його право використовувати власну земельну ділянку за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку. Крім того, такий стан призводить до порушення санітарних норм. Викладене підтверджується наявними у справі листами відділу Деркомзему у м. Олександрії, міського голови, державного закладу «Олександрійська міська санітарно-епідеміологічна станція», фотознімками. Отже, вимоги в частині знесення споруд, які відповідач використовує як вольєр для птиці, та цегляного курятника, підлягають задоволенню. Щодо іншої частини вимог, то варто зазначити, що зважаючи на те, що позивач не довів законність своїх вимог про створення йому, відповідачем, перешкод та необхідності їх усунення шляхом перенесення на відстань 9 метрів від стін шкільної майстерня сітки - рабиці та двох секцій з дерева зі стовпами між житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають. Доказів того, що саме відповідач створив йому ці перешкоди, позивач не надав. Відповідач стверджує, що ніякого відношення до цих об'єктів він не має. Акт державного виконавця від 12 серпня 2013 р. свідчить про те, що рішення суду від 5 листопада 2012 р. виконано повністю: паркан, який проходить по території земельної ділянки [PERSON], знесено, доступ до вольєра, що знаходиться на прибудинковій території жилого будинку [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вже існує судове рішення в частині вимог [PERSON] про знесення курятника та вольєра, а тому [PERSON] не вправі повторно звертатися з такими ж вимогами, з огляду на те, що ухвала про закриття провадження у справі в частині цих вимог судом не приймалася. Доводи відповідача відносно того, що він розрахувався за зведення суміжної стіни, підтвердженням чого є свідчення [PERSON] та [PERSON], не спростовують висновків суду про наявність перешкод, оскільки йдеться не про право власності на споруду, яка являє собою єдине ціле і може належати лише одній особі, а про усунення перешкод в добудові будинку та його обслуговуванні. Показання свідка [PERSON] про те, що зведенням вольєра та курятника нікому із мешканців будинку [ADDRESS], [PERSON] не створює незручностей, а стіну будинку [PERSON] може утеплити і без знесення цих споруд, суд оцінює критично, оскільки такі твердження є суб'єктивною думкою цієї особи, а не відображенням об'єктивної дійсності. Порушення прав позивача з боку відповідача є триваючим , а тому до вимог позивача позовна давність не застосовується. Притягнення особи до адміністративної відповідальності не виключає вирішення цивільно-правового спору, що виник між сторонами. Позивач обрав один із способів захисту своїх прав, передбачений ст. 16 ЦК України. В зв'язку з частковим задоволенням вимог немайнового характеру з відповідача на користь позивача присуджуються судові витрати, понесені останнім, в розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial