Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що 21.10.2009 між ним та [PERSON] укладено договір позики за яким останньому передано 32500,00 доларів США. Відповідно до Додаткового договору № 1 від 22.10.2010 внесено зміни до договору позики від 21.10.2009, а саме збільшено суму позики до 38125,00 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 21.10.2011. Відповідач не виконав своїх зобов'язань, що змусило позивача звернутись до суду і рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2014, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.04.2014, з [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за вказаним вище договором позики в сумі 758738,45 грн. і судові витрати. В забезпечення виконання договору позики між сторонами укладено іпотечний договір від 21.10.2009, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Враховуючи, що до теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, судове рішення з цього приводу не виконано, позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу, передавши для цього спірну квартиру в управління [PERSON], виселити [PERSON] з квартири та стягнути з останнього судові витрати. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги, наполіг на їх задоволенні та дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Відповідач проти позову заперечував і пояснив, що всі кошти, які отримав за договором позики, повернув позивачеві, проте останній не надав йому відповідної розписки. Крім того, з вимогою про виселення відповідача [PERSON] вже звертався до суду і йому в цьому було відмовлено. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини. Факти укладення між сторонами договору позики від 21.10.2009, додаткового договору № 1 до нього від 22.10.2010, наявності заборгованості відповідача перед позивачем, яка виникла в наслідок не виконання умов вказаних договорів, є доведеними і не потребують, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню (а.с. 12-16). 21.10.2009 між сторонами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким [PERSON] в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики, передає позивачеві в іпотеку квартиру [ADDRESS], вартість якої визначена на рівні 600000,00 грн. (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, боржником не виконуються умови договору кредиту, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою погашення заборгованості по кредиту. Частина 2 ст. 39 Закону зазначає, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Такі підстави передбачені нормами ЖК України, а саме ст. 109 ЖК України, в ч. 1 якої вказано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи той факт, що відповідач має зареєстроване місце проживання в іншому житловому приміщенні, яке не є предметом іпотеки, вимоги про виселення відповідача повинні бути задоволені, що не порушить житлових прав останнього. Статтею 39 Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, окрім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, його початкова вартість. Відповідно до п. 5 договору про задоволення вимог іпотеко держателя вартість предмета іпотеки складає 600000,00 грн. Посилання відповідача на той факт, що судом вже розглядався спір про його виселення з спірного житла і ці вимоги позивача залишені без задоволення (а.с. 60, 61, 66, 67), отже провадження у справі повинно бути закрито, не є слушним, так як підстави попереднього позову відрізняються від підстав позову, що розглядається. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved