Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] 180056 гривень, враховуючи індекс інфляції на день постановлення рішення, у відшкодування шкоди, завданої пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належного йому автомобіля. Свої вимоги мотивує тим, що 28.05.2016 року в с. Оршівці Кіцманського району Чернівецької області .[PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2103, д.н.А3882ІС, виконуючи маневр повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечно, допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Королла», д.н.АМ9984, що належить йому на праві власності, внаслідок чого належний йому транспортний засіб було пошкоджено і йому заподіяно майнову шкоду. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 22.09.2016 року у справі №718/1093/16-п [PERSON] було визнано винним у спричиненні зазначеної ДТП. Згідно із [PERSON] № 60/16 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку , завданого власнику автомобіля «Тойота Королла», д.н.АМ9984, складеного 26.07.2016 року судовим експертом [PERSON], було встановлено, що вартість автомобіля на момент ДТП складала 180056 гривень, сукупна вартість відновлювальних робіт складає 224466,22 гривень; ремонт автомобіля є економічно необгрунтованим, оскільки вартість ремонту автомобіля перевищує його вартість до ДТП. З підстав, передбачених ст.ст.1166, 1187 ЦК України, просив стягнути з відповідача 180056 гривень у відшкодування вартості пошкодженого автомобіля з врахуванням індексу інфляції на день постановлення рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] частково підтримали заявлені вимоги, в повному обсязі підтримали вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 180056 гривень, та не підтримали заявлених вимог про відшкодування інфляційних втрат. Представник відповідача [PERSON] позову не визнав, заперечуючи тим, що посилання позивача на ст.ст.1166, 1187 ЦК України є необгрунтованими та безпідставними, оскільки дані правові відносини (шкода, завдана взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки) вищевказаними нормами не врегульовані, а врегульовані ст.1188 ЦК України, якими позивач при поданні позову не керувався. Позивачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження матеріальної шкоди. Наданий позивачем [PERSON] експертного дослідження не може бути належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст.57 ЦПК. Таким може бути лише висновок експерта, якого позивач не надав. Крім тго, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ», що підтверджується копією страхового поліса, і виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах, визначених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності автовласників. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також, позивачем не було надано жодного документа, на підставі якого він керував та розпоряджався транспортним засобом марки «Тойота Королла», д.н.АМ 9984, на момент ДТП. Представник залученої до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Страхової компанії «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» подав письмові пояснення з приводу заявлених вимог, де вказував, що на момент ДТП 28.05.2016 року між відповідачем та АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оформлено поліс АЕ/8397238. Предметом договору є страхування ризику настання цивільно-правової відповідальності водія під час експлуатації автомобіля ВАЗ-2103, д.н.А3882ІС. Поряд із гарантованими Законом № 1961-IV правами особи потерпілої на отримання відшкодування, у Страхової компанії існує кореспондуючий обов'язок відшкодувати збитки, повязані з відновлювальним ремонтом, розрахованих та сплачених у порядку, встановленому Законом № 1961-IV. 31.05.2016 року позивач подав до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» повідомлення про настання ДТП. 15.06.2016 року уповноваженим представником (оцінювачем) проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Тойота Королла», д.н.[NUMBER], та зафіксовано обсяг завданих збитків, про що складено Акт огляду та замовлено аварійний сертифікат № 2082 з оцінки транспортного засобу. Однак, як з моменту подання повідомлення про ДТП та винесення постанови апеляційного суду Чернівецької області у справі № 718/1093/16-п, позивач так і не подав заяву на виплату страхового відшкодування. На даний час за відсутності такої заяви, страхова справа має статус не врегульованої, і в даному випадку АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» в своїх діях не вбачає ніяких порушень Закону № 196I.-IV, які б могли дійсно завадити позивачу у відновленні порушених майнових інтересів та змусити позивача звернутись до суду в пошуку захисту своїх гарантованих прав. Крім того, між попереднім власником т/з «Toyota Corolla», д/н [NUMBER], та позивачем 18.12.2015 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, однак за весь час до моменту складання повідомлення про настання ДТП 31.05.2016 pроку, позивачем так і не було завершено процедуру з проведення реєстрації права власності на рухоме майно, та надав Страховій компанії реєстраційний документ та автомобіль [NUMBER], який втратив чинність. Дотримуючись приписів ст.34 Закону N 1961 -IV, АТ «СГ «Ю.Б.АЙ» було замовлено атотоварознавчео дослідження з визначення розміру нанесеного матеріального збитку «Toyota Corolla», д/н [NUMBER], про що було складено аварійний сертифікати № 2082 від 15.06.2016 року з оцінки транспортного засобу. Ринкова вартість даного автомобіля на момент ДТП була визначена у розмірі 181245,20 гривень, вартість неушкоджених залишків (вартість т/з після ДТП) визначена у розмірі 107066,28 гривень. Для отримання різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди: від 181245,20грн. віднімається 107066,28грн., отримується 74178,92грн., від якої віднімається сума франшизи в 1000 гривень, і вказану суму Страхова компанія погоджується відшкодувати позивачу. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 28.05.2016 року о 12:40год. в с.Оршівці Кіцманського району Чернівецької області .[PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2103, д.н.А3882ІС, виконуючи маневр повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечно, допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Королла», д.н.АМ9984, під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортний засіб було пошкоджено. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 22.09.2016 року у справі №718/1093/16-п [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Транспортний засіб «Тойота Королла», д.н.АМ9984, на час ДТП знаходився у фактичному володінні та користуванні позивача [PERSON] на підставі укладеного 18.12.2015 року договору купівлі-продажу. Згідно [PERSON] № 60/16 від 26.07.2016 року експертного дослідження вартість автомобіля «Тойота Королла», д.н.АМ9984, на момент ДТП складала 180056 гривень, сукупна вартість відновлювальних робіт складає 224466,22 гривень; ремонт автомобіля є економічно необгрунтованим, оскільки вартість ремонту автомобіля перевищує його вартість до ДТП. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6-2808цс15, зокрема, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, та має право на відшкодування цієї шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди, відповідачем, на підставах, передбачених законом (статтею 1192 ЦК України). Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, слід виходити із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При стягненні страхового відшкодування не враховується вартість втрати товарного вигляду транспортного засобу, а до розміру страхового відшкодування включається відсоток зносу. При вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, підлягає зясовуванню дійсна вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу, як-то передбаченно ст.30 Закону № 1961-IV. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди суди на підставі ст.1194 ЦК постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність на користь потерпілої особи, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395). Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 р. № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі\~завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). 24.05.2017 року Верховним судом України при розгляді справи № 6-152цс16 \~досліджувалось питання щодо ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей\~\~1187, 1188 ЦК України, пункту 1.6, підпункту 8.6.2 пункту 8.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до п.1 ч.1 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п.2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної\~ вартості. \~Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. При ухваленні рішення про стягнення величини втрати товарної вартості автомобіля належить враховувати, що вартість втрати товарного вигляду пошкодженого автомобіля розраховується експертом на підставі формули, зазначеної у підпункту 8.6.3 пункту 8.6 Методики та дорівнює вартості відновлювального ремонту, з урахуванням ринкової вартості автомобіля, порівняної з вартістю відновлювального ремонту. Вищенаведені вимоги при проведенні експертного атотоварознавчого дослідження, [PERSON] щодо якого наданий позивачем, були дотримані, відповідачем такий [PERSON] спростований не був, від проведення призначеної судом авто товарознавчої експертизи він відмовився, тому заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. Враховуючи наведене, ст.ст.12, 14, 22, 395, 396, 509, 511, 636, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved