Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 28 грудня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір завдатку, на підставі якого він передав кошти на загальну суму 3100 доларів США з метою укладення до 20 грудня 2013 року договору купівлі-продажу будинку належного [PERSON] 20 грудня 2013 року договору купівлі-продажу так і не було укладено. Враховуючи, що сторони уклали лише договір завдатку, тобто попередній договір на можливе, майбутнє укладення договору купівлі-продажу житлового будинку - то передані відповідачу кошти у сумі 3100 доларів США, що є еквівалентом 79453 грн. (за офіційним курсом Національного Банку України, станом на 15.08.2017 року, 100 дол. США - 2563,00 грн.) не вважається завдатком, а являється авансом і підлягає до стягнення з відповідача на його користь. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили застосувати строки позовної давності. Заслухавши сторони, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір завдатку. За умовами якого, відповідач зобов'язався в майбутньому, не пізніше 20 грудня 2013 року продати, а позивач купити житловий будинок, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2004 року (а.с. 27-31), що розташований за адресою: [ADDRESS], за ціною в сумі 44800 грн., що є еквівалентом 5600 доларів США (за курсом на дату укладення договору завдатку) (а.с. 8). На забезпечення справжніх своїх намірів купити будинок позивач в рахунок майбутніх платежів передав, а відповідач отримав в якості завдатку грошову суму 2800 доларів США, що є еквівалентом 22400 грн., а відповідач прийняв вказаний завдаток і зобов'язався продати позивачу будинок 20 грудня 2013 року. Пізніше позивачем було передано ще 300 доларів США відповідачу. Загальна сума сплачена позивачем за договором завдатку складає 3100 доларів США. На узгоджену сторонами дату - 20 грудня 2013 року договору купівлі-продажу укладено не було. Так, позивач протягом майже п'яти років проживає у будинку належному відповідачу, безоплатно користується ним, не виявляє бажання розраховуватися за нього, і після спливу значного проміжку часу - майже п'яти років позивач вирішив стягнути з відповідача грошові кошти, що були передані ним відповідачу. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням викладеного, трирічний строк позовної давності, у межах якого [PERSON] міг звернутися до суду з вимогою про стягнення грошових коштів сплив 21 грудня 2016 року, проте позовна заява з вимогою про стягнення грошових коштів була подана до суду 17.08.2017 року, тобто уже після спливу строку позовної давності. Перебіг строку позовної давності у даному випадку слід відраховувати від 21 грудня 2013 року - дня наступного за днем, який є останнім для укладення договору купівлі-продажу будинку відповідно до домовленості сторін. Тобто, починаючи саме з 21 грудня 2013 року позивач довідався про порушення свого цивільного права, оскільки 20 грудня 2013 року договір купівлі-продажу укладений не був. Крім того, позивач не надав суду жодних доказів того, що він в дійсності в майбутньому, зі спливом строку передбаченого у домовленості між позивачем та відповідачем, мав намір укласти договір-купівлі продажу будинку належному відповідачу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.01.2013 № 10-70/0/4-13 зазначено, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Враховуючи викладене, необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] про стягнення коштів з [PERSON]

Outcome: dismissed