Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Просить дати змогу бачитись з сином один раз у три місяці строком не менше тижня у місті Хмельницькому та один раз на рік їздити разом з сином у відпустку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з [PERSON] мешкав у цивільному шлюбі з 2007 року. Вона приїхала до нього у Росію, після того як його запросили на роботу у Московську область інженером - конструктором. У [INFO] у них народилась дитини [PERSON]. Коли [PERSON] виповнилось 4,5 роки, він вирішив відправити її з сином додому у м.Кіровоград в жовтні 2012 року, тому що у них весь час було замало грошей. Кожен тиждень дзвонив їм, кожен місяць перераховував їм по 10000 російських рублів до червня місяця 2013 року. Протягом цього часу неодноразово просив відповідача змінити свої погляди на сім'ю і відновити їхні відносини. При цьому він жодного разу не заборонив їй займатись своєю релігією. У квітні 2013 року [PERSON] сповістила його, що виходе заміж. У липні місяці 2013 року він взяв відпустку на місяць та ще на місяць за свій рахунок, щоб побути з сином. За цей час відповідач всього декілька разів на короткий час дозволяла бачитись йому з сином, але у її присутності та її нового чоловіка. Часто їх зустрічі закінчувалися сварками. Останні відвідини сина закінчились таки бійкою з чоловіком [PERSON] в присутності дитини. Від цього у [PERSON] почалась істерика. З 10.07.2013 р. він почав оформлення документів у відділу захисту дітей Кіровоградської міської адміністрації для встановлення строку і місця його побачення з дитиною. Засідання комісії на 21.08.2013 р. прийшло до висновку, щоб бачитись йому з сином [PERSON] тільки у м. Кіровограді на зйомній квартирі, яку він повинен сплачувати. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що протягом п'яти місяців як вона вийшла заміж [PERSON] перестав дбати про сина і не робить ніякої фінансової допомоги на утримання дитини, оплату садка і лікування, хоча знає, що дитина має слабке здоров'я і часто хворіє. З ініціативи [PERSON] постійно виникають сварки і конфлікти між ним і її новою сім'єю, свідком яких нерідко стає їхній п'ятирічний син і це тяжким чином впливає на його психічний стан і щоразу викликає, як у неї так і у дитини душевні страждання. З тих пір як [PERSON] став приїжджати до них в нетверезому стані і під наркотичним впливом дитина стала неспокійно спати і з криком прокидатися від нічних кошмарів і писатися в ліжко, при цьому у [PERSON] в три роки цієї проблеми вже не було і спав спокійно. Крім того [PERSON] прагне принизити і образити її своїми діями, а також зганьбити в державних установах. У період з 28.06.2013 р. по 01.08.2013 р. [PERSON] був з сином і спілкувався сім днів, чотири з яких жив у їхній квартирі. Але це не завадило йому написати кляузу в службу у справах дітей виконавчого комітету та в кримінальну міліцію у справах дітей КМВ, про те що йому нібито не дають бачитися і спілкуватися з дитиною, а так же написав що дитина перебуває в жахливих житлових умовах і нібито над сином вчинюється насильство в сім'ї, що вона не виконую свої материнські зобов'язання і не стежить за здоров'ям дитини. Комісія з виконавчого комітету та міліції, яка прийшла до них додому, не знайшла підтвердження безпідставними обвинуваченнями [PERSON], про що свідчить складений акт комісії. Також, у неї є побоювання, що позивач може викрасти дитину, тому просить визначити місце проживання дитини з нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити, проти зустрічної позовної заяви не заперечили. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі, заперечили проти задоволення вимог [PERSON] частково. Відповідач згодна на зустрічі позивача з сином строком на 3 дні у 3 місяці в м.Кіровограді в її присутності та за попередньою домовленістю з нею. Представник органу опіки та піклування, Тимоховська Т.М., пояснила, що оскільки сторони за взаємною згодою не можуть встановити зручний для себе та дитини порядок спілкування, то порядок таких зустрічей та режим встановлений опікунською радою на її думку являється найбільш правильним і оптимальним. Крім цього, вважає, що спілкування повинно відбуватися в присутності матері дитини. Свідок [PERSON], чоловік [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] у них погані відносини. Коли [PERSON] приходить на зустрічі з дитиною, то провокує сварки та бійки. Один раз, це сталося у ним вдома, а другий на дачі. З [PERSON] він проживає в зареєстрованому шлюбі. З [PERSON] у них склалися добрі відносини. Свідок [PERSON] показав, що був свідком бійки між [PERSON] та [PERSON] осінню-зимою 2013 р. на дачі. При цьому, бійку спровокував [PERSON] Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, думку представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною підлягає частковому задоволенню, зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до положень ст.ст. 141, 151, 155, 157, 159 Сімейного Кодексу батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Батьківські права не можуть здійснюватись в супереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Суд визначає способи участі батьків, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд встановив і матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], який після припинення стосунків між сторонами постійно проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні. У липні 2013 року позивач звернувся до відділу опіки та піклування Кіровоградської міської ради з заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином у зв'язку з тим, що дружина перешкоджає йому в цьому. За наслідками розгляду вказаного питання, рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 491 від 12.09.2013 р. визначений наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з його малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], а саме за попередньою домовленістю з матір'ю дитини (4 дні під час приїзду батька до м. Кіровограда) (а.с. 16). Надані в ході судового розгляду пояснення позивача вказують на те, що він бажає прийняти участь у вихованні сина. Проте не має можливості постійно спілкуватись з сином через неприязні стосунки з відповідачем, яка не дотримується порядку зустрічей з дитиною, встановленого Службою в справах дітей, перешкоджає їхньому спілкуванню. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають ст.ст. 58, 59, ЦПК України. Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Як вбачається з матеріалів та підтверджується наявними у справі доказами, а саме зверненнями позивача до органу опіки та піклування, [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні зі спільним сином. Наявність об'єктивних причин для позбавлення гарантованого Конституцією України права батька на спілкування з дитиною, на принципах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства залишились не доведеними в судовому засіданні відповідачем, докази які б з достовірністю могли свідчити про протилежне в ході судового розгляду не представлені. Матеріалами справи підтверджено, що відносно [PERSON] за місцем проживання [ADDRESS], скарг та заяв на його поведінку від сусідів не надходило (а.с. 33), на диспансерному обліку в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері не перебуває, наркологічних захворювань у нього не виявлено (а.с. 65), тому передбачених законом підстав для відмови у його спілкуванні з сином немає. На підставі вищевикладеного, а також рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про встановлення порядку участі у вихованні малолітнього [PERSON], з урахуванням пояснень позивача щодо обставин його особистого режиму роботи і відпочинку, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних побачень один раз у три місяці по 4 дні за місцем проживання дитини за попередньою домовленістю з [PERSON]. Враховуючи те, що останній час зв'язок дитини та батька був перерваний, чому сприяли неприязні відносини між собою, як батьків дитини так і між позивачем та чоловіком відповідача, суд вважає доцільним зустрічі позивача з сином проводити у присутності матері. Даний спосіб спілкування батька з сином не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає його нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо сина. Визначений судом спосіб спілкування [PERSON] з сином не перешкоджає сторонам звернутися до суду для встановлення іншого графіку зустрічей з дитиною в залежності від її віку та обставин, що зміняться. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Малолітній [PERSON] на день розгляду справи проживає за адресою [ADDRESS] разом з своєю матір'ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON]. З наданих суду доказів вбачається, що мати дитини, [PERSON], проживає разом із сином у належній їй на праві власності квартирі. Працює в ПВКФ «Жемчуг» інженером виробного-технічного відділу. [PERSON] мешкає в м. Хмельницький, офіційно не працює. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Кіровоградської міської ради комісія прийшла до висновку вважати за доцільне слідуюче: визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Отже, зважаючи на малолітній вік дитини, стан її здоров'я, з огляду на те, що обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, враховуючи положення 6 Принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року про те, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, беручи до уваги відсутність таких виключних обставин, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з його матір'ю [PERSON]. Але суд вважає, що вимога про визначання місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки зазначення конкретної адреси місця проживання дитини суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки обмежує право особи на вільний вибір місця проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 114 грн. 70 коп. судового збору та з [PERSON] на користь [PERSON] 114 грн. 70 коп. судового збору.

Outcome: partial