Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу еквівалентну 3 700 доларів США, а саме 91 945 гривень, три проценти річних з простроченої суми боргу у розмірі 8 207 гривень та проценти за користування позикою на рівні встановленої Національним банком України облікової ставки з простроченої суми боргу у розмірі 50 715,89 гривень. В обґрунтування позову він зазначив, що 04.06.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 3700 доларів США, які зобов'язувався повернути через рік, що підтверджується його власноручною розпискою. В той же час відповідач свої зобов'язання не виконав. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи,приходить до наступного. Відповідно до розписки [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3700 доларів США в борг, які зобов'язався повернути протягом року. В зазначений строк відповідач кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Вказане питання сторони у розписці не узгодили. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач у своєму позові вказав гривневий еквівалент заявленої до стягнення основної суми боргу у розмірі, згідно із офіційним курсом Національного банку України долару станом на 26.05.2017 року, а саме у розмірі 26.27. В той же час, вказаний еквівалент має відповідати офіційному курсу гривні щодо офіційного курсу гривні на день ухвалення рішення, тобто станом на 05.09.2017 року. При цьому, згідно з інформацією, яка міститься на офіційному сайті Національного банку України, станом на 05.09.2017 року курс долара - 25.9062. Таким чином, визначаючи еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України, суд виходить з того, що на дату ухвалення рішення відповідач має сплатити позивачеві грошові кошти у розмірі 3700 доларів США, що за курсом НБУ становить 95 852,94 грн. (25.9062 х 3700). В той же час, позивачем було розраховану вказану суму у розмірі 91 945,00 грн., у зв'язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму боргу в межах позовних вимог. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позиви, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Крім того, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В той же час, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та вважає, що розмір належної до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 04.06.2014 року по 05.09.2017 рік складає 9 367,33 грн. (95852,94 * 3% * 1189 / 365). В той же час, у зв'язку з тим, що позивач було розраховано суму у розмірі 8207,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача вказану суму в межах позовних вимог. Крім того, наданий позивачем розрахунок процентів на рівні облікової ставки НБУ також визначений невірно, а саме їх розмір повинен становити: за період з 04.06.2014 по 16.07.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 9,5%, кількість днів 43, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *9,5%/365*43) -1072,77 грн.; за період з 17.07.2014 по 12.11.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 12,5%, кількість днів 118, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *12,5%/365*118) - 3873,51 грн.; за період з 13.11.2014 по 05.02.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 14%, кількість днів 84, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *14%/365*84) - 3088,30 грн.; за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 19,5%, кількість днів 26, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *19,5%/365*26)-1331,44 грн., за період з 04.03.2015 по 27.08.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 30%, кількість днів 176, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *30%/365*176)- 13865,85 грн.; за період з 28.08.2015 по 24.09.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 27%, кількість днів - 27, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *27%/366*27) - 1909,20 грн.; за період з 25.09.2015 по 21.04.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 22%, кількість днів 209, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *22%/366*209)-12041,85 грн.; за період з 22.04.2016 по 26.05.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 19%, кількість днів 35, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *19%/366*35) - 1741,59 грн.; за період з 27.05.2016 по 23.06.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 18 %, кількість днів 28, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *18%/366*28) -1319,94 грн.; за період з 24.06.2016 по 28.07.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 16,5%, кількість днів 34, відтак за вказаний період проценти становлять(95 852,94 *16,5%/366*34)-1469,22 грн.; за період з 29.07.2016 по 15.09.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 15,5%, кількість днів 49, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *15,5%/366*49)- 1989,08 грн.; за період з 16.09.2016 по 27.10.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 15%, кількість днів 41, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *15%/366*41)-1610,64 грн., за період з 28.10.2016 по 13.04.2017 року розмір облікової ставки НБУ становив 14%, кількість днів 167, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *14%/365*167)-6139,84 грн. за період з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року розмір облікової ставки НБУ становив 13%, кількість днів 41, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *13%/365*41)-1399,72 грн. за період 26.05.2017 року -05.09.2017 року розмір облікової ставки НБУ становив 12,5%, кількість днів 102, відтак за вказаний період проценти становлять (95 852,94 *12,5%/365*102)-3348,29 грн. Таким чином, загальна заборгованість за процентами становить 56 201,24 грн. В той же час, позивачем було розраховану суму у розмірі 50715,89 грн., у зв'язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму у розмірі 50715,89 грн., тобто в межах позовних вимог. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог На підставі викладеного,

Outcome: approved