Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON]М на його користь заборгованість за договором позики від 20 липня 2016 року в розмірі 145000,00 грн., відсотки в розмірі 4463,10 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 35197,80 грн., 3% річних в розмірі 8188,29 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1928,49 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20 липня 2016 року [PERSON] отримала від нього грошові кошти у розмірі 145000,00 грн. строком до 01 жовтня 2016 року. На підтвердження зазначеного факту 20 липня 2016 року між сторонами був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 671. Крім того, відповідач склала розписку про отримання грошових коштів в присутності двох свідків. Однак, всупереч умовам договору позики, відповідач не повернула кошти, позичені у позивача. Позивач зазначає, що загальна сума боргу відповідача складає 145000,00 грн., сума процентів за користування позиченими коштами у період часу з 20 липня 2016 року по 01 жовтня 2016 року 4463,10 грн., сума інфляційних втрат у період часу з жовтня 2016 року по квітень 2018 року 35197,80 грн., сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 02 жовтня 2016 року по 23 квітня 2018 року 8188,29 грн. \~ \~ \~ \~Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2018 року, справу було передано судді Полєхіну А.Ю. 28 травня 2018 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187\~ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/85 від 03 вересня 2018 року, у зв'язку зі звільненням судді Полєхіна А.Ю. з посади, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і справу передано судді Бобко Т.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року справу прийнято до провадження судді Бобко Т.В. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який дії на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача\~[PERSON]\~-\~[PERSON],\~яка діє\~на підставі\~договору про\~надання правової\~(професійної\~правничної)\~допомоги в\~судове засідання\~не зявилася,\~надала до\~суду заяву\~про розгляд\~справи за\~її відсутності\~та за\~відсутності відповідача,\~позовні вимоги\~відповідач визнала\~частково. 24\~липня 2018\~рокупредставник [PERSON]\~ [PERSON]\~надала до\~суду відзив\~на позовну\~заяву [PERSON]\~в якому\~зазначила,\~що20 липня 2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 145000,00 грн. строком до 01 жовтня 2016 року, на підтвердження чого між сторонами був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 671. Даний договір укладений між фізичними особами і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Умовами вказаного договору позики не передбачено сплату процентів за користування позиченими грошовими коштами. Отримана в борг [PERSON] сума грошових коштів не є фінансовим кредитом та фінансовою послугою в розумінні положень ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже проценти за користування цими грошовими коштами не сплачуються відповідачем. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він у відповідності з ч.2 ст.625, ч.1 ст.1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Позивач не має права вимагати сплату процентів за користування узятими в борг відповідачем грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ, оскільки договором позики від 20 липня 2016 року не передбачено таке зобовязання. Розмір інфляційних нарахувань на суму боргу становить 31900,00 грн., а не 35197,80 грн., як зазначено у розрахунку в позові, сума боргу з урахуванням індексу інфляції, які відповідач зобовязана сплатити на користь позивача складає 176900,00 грн., а не 180197,80 грн. Також три процента річних від простроченої суми за весь період прострочення в розумінні положень ст.625 ЦК України нараховується на суму основного боргу, а не на суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а тому розмір 3% річних на суму боргу за період з 02 жовтня 2016 року по 23 квітня 2018 року складає 6887,50 грн., а не 8188,29 грн., як розраховано у позові. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 20 липня 2016 року за реєстровим №671, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 145000,00 грн., які [PERSON] зобовязалася повернути повною сумою до 01 жовтня 2016 року у порядку та в строки, встановлені вказаним договором. Як вбачається зі змісту п.2 вищевказаного договору, грошові кошти у розмірі 145000,00 грн. [PERSON] отримала від [PERSON] ще до підписання договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Судом встановлено, що на момент подання зазначеного позову до суду, відповідач не виконала зобов'язання за договором позики від 20 липня 2016 року, неповернутою залишилась сума позики в розмірі 145000,00 грн. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов'язань, у тому числі виконання зобов'язання, проведеного належним чином. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст.\~545\~ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором позики від 20 липня 2016 року відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Таким чином, у зв'язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором позики від 20 липня 2016 року та визнанням відповідачем позову в цій частині, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми грошового зобовязання за зазначеним договором у розмірі 145000,00 грн. В ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~613\~ЦК України,\~кредитор вважається\~таким,\~що прострочив,\~якщо він\~відмовився прийняти\~належне виконання,\~запропоноване боржником,\~або не\~вчинив дій,\~що встановлені\~договором,\~актами цивільного\~законодавства чи\~випливають із\~суті зобов'язання\~або звичаїв\~ділового обороту,\~до вчинення\~яких боржник\~не міг\~виконати свого\~обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених\~частиною четвертою статті 545\~цього Кодексу. Разом з тим, будь-яких беззаперечних, допустимих та належних доказів того, що у відповідача були будь-які перешкоди для повернення суми боргу за договором позики, або щодо відмови [PERSON] прийняти виконання зобовязання за договором позики або невчинення останнім дій, до вчинення який [PERSON] могла виконати свій обовязок у період часу з 02 жовтня 2018 року до 23 квітня 2018 року суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що прострочення виконання зобовязання за договором позики від 20 липня 2016 року за вказаний період часу відбулося з вини відповідача. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача процентів за користування грошима, інфляційного збільшення,\~трьох процентів\~річних за визначений позивачем період з 02 жовтня 2018 року по 23 квітня 2018 року. Перевіривши правильність здійсненого в позовній заяві обрахування належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цієї заявленої позовної вимоги, оскільки судом встановлено, що неповернута сума основного боргу за договором позики від 20 липня 2016 року складає 145000,00 грн., а тому саме на цю суму нараховуються відсотки відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України. Розрахунок процентів здійснюється за формулою: сума процентів = річна ставка НБУ/365 днів х дні користування сумою боргу х сума боргу. При здійсненні розрахунку суд виходить з розміру облікової ставки Національного банку України, яка складала: з 20 липня 2016 року по 28 липня 2016 року 16,50%, з 29 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року 15,50%, з 16 вересня 2016 року по 01 жовтня 2016 року 15%. Таким чином, належні до сплати відповідачем на користь позивача проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України складають з 20 липня 2016 року по 28 липня 2016 року (9 днів) складають 589,93 грн., з 29 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року (49 днів) складають 3017,19 грн., з 16 вересня 2016 року по 01 жовтня 2016 року (16 днів) складають 953,42 грн., а всього 4560,54 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, у зв'язку з положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, суд в межах заявлених позивачем вимог, задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за договором позики від 20 липня 2016 року в розмірі 4463,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. При цьому суд зазначає, що проценти, визначені статтями\~536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.\~625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями\~536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст.\~625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.\~536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.\~625 ЦК, є правомірним. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. В зв'язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов'язань за договором позики суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційного збільшення за період часу з 02 жовтня 2016 року до 23 квітня 2018 року. Перевіривши правильність здійсненого в позовній заяві обрахування належних до стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цієї заявленої позовної вимоги, оскільки судом встановлено, що неповернута сума основного боргу за договором позики від 20 липня 2016 року складає 145000,00 грн., а тому саме на цю суму нараховуються три проценти річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Таким чином, належні до сплати відповідачем на користь позивача три проценти річних від простроченої суми за період з 02 жовтня 2016 року до 23 квітня 2018 року (569 днів) складають 6781,23 грн. При обчисленні суми індексації грошового боргу за договором позики від 20 липня 2016 року, суд виходить з того, що за період з жовтня 2016 року по квітень 2018 року індекси інфляції у процентах склали: жовтень 2016 року 102,8%, листопад 2016 року 101,8%, грудень 2016 року 100,9%, січень 2017 року 101,1%, лютий 2017 року 101%, березень 2017 року 101,8%, квітень 2017 року 100,9%, травень 2017 року 101,3%, червень 2017 року 101,6%, липень 2017 року 100,2%, серпень 2017 року 99,9%, вересень 2017 року 102%, жовтень 2017 року 101,2%, листопад 2017 року 100,9%, грудень 2017 року 101%, січень 2018 року 101,5%, лютий 2018 року 100,9%, березень 2018 року 101,1%, квітень 2018 року 100,8%. Всього, за період прострочення виконання грошового зобовязання індекс інфляції склав 1,028% х 1,018% х 1,009% х 1,011% х 1,010% х 1,018% х 1,009% х 1,013% х 1,016% х 1,002% х 0,999% х 1,020% х 1,012% х 1,009% х 1,010% х 1,015% х 1,009% х 1,011% х 1,008% = 1,241% Таким чином, загальний розмір інфляційного збільшення за період часу з жовтня 2016 року по квітень 2018 року склав (145000 х 1,241 145000) 34945 грн. Таким чином, загальна сума основного боргу, процентів, трьох процентів річних та інфляційного збільшення за договором позики від 20 липня 2016 року становить 191189,33 грн. Згідно квитанції № ПН276888 від 21 травня 2018 року при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1928,50 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 191189,33 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1911,89 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial