Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №209 від 19.09.1997 року йому була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по провулку Пархоменка, 3 в м. Шепетівка. На підставі вказаного рішення 11.12.2009 року йому був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку,розміром 0,0470 га, що на 0,003 га менше ніж у нього виникло право. Вважає, що виданий йому Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку порушує його права, оскільки існує реальна можливість надати йому земельну ділянку у розмірі 0,05 га, а не у розмірі 0,0470 га. Просив визнати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 11.12.2009р. недійсним, оскільки був виданий помилково на земельну ділянку меншого розміру та зобовязати відповідачів видати йому новий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,05 га відповідно до рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 209 від 19.09.1997 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області до участі в справі як співвідповідача залучено Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шепетівської міської ради. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги уточнювали та остаточно їх зменшили, просили зобовязати Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шепетівської міської ради, на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки позивача розміром 0,05 га, видати витяг з Державного земельного кадастру про приватну власність позивача на земельну ділянку розміром 0,05 га відповідно до рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 209 від 19.09.1997 року. Державний акт недійсним не визнавати. Позивач у судовому засіданні пояснив, що в 1997 році він вирішив приватизувати земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка та звернувся з відповідним клопотанням до виконавчого комітету Шепетівської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 209 від 19.09.1997 року йому була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,05 га. В подальшому виникла необхідність отримати правовстановлюючий документ, а саме Державний акт на право приватної власності на землю, для чого він в 2009 році звернувся із заявою про видачу Державного акта розміром 0,05 га. Однак, 11.12.2009р. йому виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка розміром 0,0470 га. Вважає, що йому можливо було надати земельну ділянку більшою площею, яка передбачена в рішенні виконкому від 19.09.1997р., за рахунок земельної ділянки, по якій проходить дорога. На даний час він самовільно зайняв земельну ділянку, переставивши огорожу, і в його користуванні перебуває площа 0,0495 га. Вважає, що йому має належати земельна ділянка в тому розмірі, яка визначена в рішенні виконкому від 19.09.1997р. Представник Шепетівської міської ради у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що на підтвердження розміру земельної ділянки позивач надавав план присадибної ділянки, виготовлений Шепетівським БТІ, згідно якого житловий будинок по пров. Пархоменка, 3 розташований на земельній ділянці площею 461 кв.м. При виготовленні технічної документації із землеустрою, якою визначаються точні межі земельної ділянки, проводиться кадастрова зйомка, яка включає в себе геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами, виготовлення кадастрового плану. Польовими геодезичними вимірюваннями встановлено точну площу даної земельної ділянки, яка становить 470 кв.м. Розмір земельної ділянки, переданий рішенням виконкому №209 від 19.09.1997р. не підтверджений відповідною технічною документацією, що не давало змоги позивачу набути право власності на вказану земельну ділянку. Рішенням Шепетівської міської ради від 10.12.2009р. №23 затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] по пров. Пархоменка, 3 площею 470 кв.м. для обслуговування житлового будинку. 11.12.2009р. позивачеві виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка розміром 0,0470 га. Крім того, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник управління Держгеокадастру у Шепетівському районі Хмельницької області позов не визнала, посилаючись на те, що в 1997 році [PERSON] передана земельна ділянка орієнтовною площею 0,05 га, оскільки технічна документація із землеустрою, якою визначаються точні межі земельної ділянки та проводиться кадастрова зйомка, не виготовлялася. В 2009 році, після проведення точних замірів, встановлено, що площа земельної ділянки, яку можливо надати у приватну власність позивачу становить 470 кв.м. Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шепетівської міської ради у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що надання витягів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку регламентується Порядком доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127. Цим порядком визначена процедура отримання інформації, відповідно до якої адвокат може здійснити безпосередній доступ до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 11 ЗК України (в редакції 1991 року) до відання міських Рад у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить надання відповідно до ст. 18 цього Кодексу земельних ділянок у володіння або користування, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку. Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», зобовязано сільські, селищні, міські ради народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Отже, земельні ділянки, які були раніше надані громадянам для будівництва житлового будинку, передавалися у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджували її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, тощо). Відповідно до п. 1 розділу 10 Перехідні положення Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів що посвідчують право на земельну ділянку. Порядок безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затверджений постановою КМУ від 05.08.2009р. №844 визначає спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та ведення садівництва у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок, зокрема, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з 1 січня 2002 р. - відповідно до статті 118 Земельного кодексу України. Для одержання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянин або уповноважена ним особа подає сільському, селищному, міському голові або уповноваженій ним особі адресовану територіальному органові Держкомзему заяву про видачу такого акта, до якої додається, зокрема, копія рішення про передачу земельної ділянки у власність, прийнятого органом місцевого самоврядування чи районною держадміністрацією, а також у разі наявності - технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (далі - технічна документація), або проект відведення земельної ділянки, виготовлений та затверджений до 15 серпня 2009 року. Відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету) з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку згідно\~ст. 126 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) є державний акт. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ для обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Відповідно до ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі, зазначається у рішенні органу місцевого самоврядування про передачу цієї ділянки у власність. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам (ст. 55 Закону України\~«Про землеустрій»)\~ Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), яка була чинною на час видачі державного акта, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Положеннями\~статті 198 ЗК України\~передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 28.10.1970р. №454 [PERSON] надано право на будівництво житлового будинку на земельній ділянці по провулку Пархоменка, 3 в м. Шепетівка площею 482 кв.м., яка надана в користування відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 16.04.1971р. На вказаній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 19.09.1997р. №209 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку про пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка площею 0,05 га. Вказане рішення приймалося на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992р. Відповідно до Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних постановою КМУ від 05.08.2009р. №844, 29.09.2009р. [PERSON] звернувся до виконавчого комітету із заявою про видачу йому Державного акта на право власності на земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 площею 0,05 га відповідно до рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 19.09.1997р. №209, зазначивши, що технічна документація на земельну ділянку не складалася. З викладеного слідує, що при передачі [PERSON] у власність земельної ділянки, розміром 0,05 га, її площа визначалася орієнтовно, на підставі поданої заяви про бажаний розмір, без визначення меж та винесення їх у натурі (на місцевості). В подальшому, при виготовленні технічної документації із землеустрою, встановлено точну площу земельної ділянки, належної [PERSON]М, розмір якої становив 470 кв.м. Рішенням Шепетівської міської ради від 10.12.2009р. №23 затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] по пров. Пархоменка, 3 площею 470 кв.м. для обслуговування житлового будинку. 11.12.2009р. позивачеві виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка розміром 0,0470 га, кадастровий номер 6810700000:01:008:0936. Рішення Шепетівської міської ради від 10.12.2009р. №23 та Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка розміром 0,0470 га від 11.12.2009р. [PERSON] не оскаржуються. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на диспозитивність як одну із складових цивільного процесу, суд не має права самостійно (на власний розсуд) змінювати підставу позову та застосовувати до спірних правовідносин іншу норму закону, ніж ту, на застосуванні якої наполягав позивач. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в 2009 році отримав у власність земельну ділянку і погодив із суміжними землекористувачами її межі. Тобто погодився із тим, що йому передано у власність земельну ділянку саме в тих межах, які зазначені в його державному акті на право власності на земельну ділянку. Таким чином змінився як статус [PERSON] із землекористувача на власника, так і статус земельної ділянки, із земель комунальної власності, яка знаходилась в його користуванні вона стала обєктом права приватної власності з чітко визначеними межами. З цього часу, коли були встановлені межі земельної ділянки позивача, він мав право на захист свого права власності на землю в цих межах, і належних і допустимих доказів того, що ці межі були порушені будь-ким, позивач суду не надав. Всі доводи позивача зводяться до того, що йому була передана земельна ділянка меншого розміру, ніж зазначений в рішенні виконкому за 1997 рік, під час прийняття якого технічна документація не виготовлялася, межі земельної ділянки не встановлювалися. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Позивачем не було представлено суду доказів того, що технічна документація в частині меж земельної ділянки та її розмірів не відповідає дійсності. Враховуючи те, що у [PERSON] наявний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку, а саме Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по пров. Пархоменка, 3 в м. Шепетівка розміром 0,0470 га від 11.12.2009р., який ніким не оспорюється, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобовязання державного реєстратора видавати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на земельну ділянку більшою площею, ніж вказана в Державному акті, оскільки такі відомості у Державному реєстрі відсутні. Крім того, передання у власність земельних ділянок є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, та не може здійснюватись судом. Щодо застосування строків позовної давності, то питання про її застосування вирішуватись не може, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові по суті позовних вимог.

Outcome: dismissed