Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа ТБ «Українська Біржа Нерухомості» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі, вказавши, що 29.11.1995 року між ним та відповідачем [PERSON] , відповідно до правил біржової торгівлі було укладено на Черкаській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» договір купівлі-продажу нерухомості за реєстраційним №188-2, за умовами якого продавець продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат загальною площею 80,00 кв.м., в тому числі житловою площею 41,00 кв.м. Відповідно до ст.334 ЦК України покупець набуває право власності на вказану квартиру з дня реєстрації відповідно до закону та п. 9 договору, а саме, даний договір підлягає реєстрації Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації. На виконання вказаного пункту Договору, згідно штампу на цьому Договорі, квартира [ADDRESS] 30.11.1995 зареєстрована в Черкаському бюро технічної інвентаризації за ним - [PERSON] . Згідно довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2020 № 15204о за позивачем - [PERSON] зареєстроване право власності на вказану вище квартиру, на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Черкаської філією товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» 29.11.1995 р. р № 188-2. Позивач вважає, що реєстрація Договору та права власності позивача на вказану квартиру у КП «Черкаське обласне ОБТІ», а також відсутність претензій зі сторони продавця, свідчить про те, що умови Договору сторонами було повністю виконано. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення до цього часу не заявляв. Він володіє та користується придбаною квартирою за договором та сплачує відповідні платежі за надання комунальних послуг за цю квартиру. На час укладення договору, Сторони не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК УРСР підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. \~ \~ \~ \~ На даний час позивач не може розпоряджатись належною йому нерухомістю, оскільки договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, та відсутня реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України у 1995 році. А тому є всі підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі. На підставі викладеного позивач просив визнання дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ним та [PERSON] на товарній біржі 29.11.1995 року. Ухвалою суду від 07.12.2020 відкрито провадження в даній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору. В судове засідання позивач [PERSON] надав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання та шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Представник третьої особи ТБ «Українська Біржа Нерухомості» в судове засідання не з`явився. ТБ «Українська Біржа Нерухомості» знаходилось за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний, 51, та зараз вона не існує. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в позовній заяві. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 29.11.1995 року між громадянином [PERSON] (продавцем) та громадянином [PERSON] (покупцем), відповідно до правил біржової торгівлі було укладено на Черкаській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 72,0 кв.м., в тому числі житлова площа 41,0 кв.м. Вказаний договір купівлі-прожажу зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до протоколу відкритих торгів№1 від 29.11.1995 року. Реєстраційний номер №188-2. На підставі вимог діючого в той час законодавства, а саме ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зазначений договір не підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст..8,9,15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Згідно штампу на Договорі купівлі-продажу від 29.11.1995 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , - 30.11.1995 зареєстровано в Черкаському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] . Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2020 № 15204о за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Черкаської філією ТБ «Українська Біржа Нерухомості» 29.11.1995 р. р № 188-2. Право власності [PERSON] на вказану квартиру також підтверджується копією технічного паспорту. Згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] з 29.03.1996 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Як власник квартири [ADDRESS] [PERSON] несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, про що надав відповідні квитанції. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, реєстрація Договору купівлі-продажу від 29.11.1995 року та права власності [PERSON] на вказану квартиру у КП «Черкаське обласне ОБТІ», а також відсутність претензій зі сторони продавця, свідчить про те, що умови Договору сторонами було повністю виконано. Заперечень та зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення до цього часу не заявляв. [PERSON] володіє та користується придбаною квартирою за договором та сплачує відповідні платежі за надання комунальних послуг за цю квартиру. Таким чином, суд приходить, що виконання Договору купівлі-продажу від 29.11.1995 року повністю відбулося. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1995 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1ст. 319 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири перешкоджає позивачу у здійсненні права розпорядження своїм майном. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 листопада 1995 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований в Черкаській філії ТБ «Українська Біржа Нерухомості» за реєстраційним номером №188-2. На підставі ст. 47, 224, 227 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.ст. 16, 220, 319, 328, 638, 655 ЦК України (у редакції 2017 року),

Outcome: approved