Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики від 02 липня 2008 року, 11 серпня 2008 року, 09 жовтня 2008 року, 26 жовтня 2008 року та 26 травня 2009 року, згідно яких загалом позивачем було надано у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 90 000,00 грн. Укладенню договору позики передували прохання відповідача позичити йому кошти, оскільки за його словами, їм із дружиною не вистачало на оплату внесків вартості для придбання квартири. Позичені у позивача кошти відповідач зобов'язувався повернути до 02 липня 2013 р. На підтвердження передачі та отримання коштів, між ними з відповідачем були складені та власноруч ними підписані: Договір позики від 02.07.2008 р. на суму 15 000, 00 грн. (П'ятнадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 11.08.2008 р. на суму 15 000, 00 грн. (П'ятнадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 09.10.2008 р. на суму 20 000, 00 грн. (Двадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 26.10.2008 р. на суму 20 000, 00 грн. (Двадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 26.05.2009 р. Згідно вказаних договорів позики позивачем були передачі, а відповідачем отримані грошові кошти зі строком повернення до 02.07.2013 року. Жодного разу відповідач кошти позивачу не повертав. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики від 02 липня 2008 року, 11 серпня 2008 року, 09 жовтня 2008 року, 26 жовтня 2008 року та 26 травня 2009 року, згідно яких загалом позивачем було надано у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 90 000,00 грн. Позичені у позивача кошти відповідач зобов'язувався повернути до 02 липня 2013 р. На підтвердження передачі та отримання коштів, між сторонами були складені та власноруч ними підписані: Договір позики від 02.07.2008 р. на суму 15 000, 00 грн. (П'ятнадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 11.08.2008 р. на суму 15 000, 00 грн. (П'ятнадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 09.10.2008 р. на суму 20 000, 00 грн. (Двадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 26.10.2008 р. на суму 20 000, 00 грн. (Двадцять тисяч грн.. 00 коп.); Договір позики від 26.05.2009 р. Згідно вказаних договорів позики позивачем були передачі, а відповідачем отримані грошові кошти зі строком повернення до 02.07.2013 року. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи і є підставою, відповідно до змісту договору та вимог чинного законодавства, для задоволення позову, а саме стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 50\~000 гривень. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст.212 ЦПК України, повно і всебічно зясовує обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.213 ЦПК України. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справу на підставі доказів, поданими сторонами. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Враховуючи те, що позивач сплатив судовий збір його, згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved