Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1500,00 грн. щомісячно та на підставі виконавчого листа відкрите виконавче провадження. Позивач зазначає, що за час з моменту винесення рішення суду змінився його матеріальний стан, він припинив підприємницьку діяльність, проходить процедура закриття. Наразі він працевлаштувався, його дохід є не значним. При цьому зазначає, що він сам бере участь в утриманні спільної з відповідачкою квартири, а також на його утриманні знаходиться мати пенсіонерка, яка потребує матеріальної допомоги. За таких обставин просить змінити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти в розмірі 14 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. При цьому повідомив, що припинив підприємницьку діяльність, про що внесений відповідний запис до реєстру, а також 31 липня 2014 року звільнився з роботи. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що позивач фактично продовжує свою підприємницьку діяльність, працевлаштувався він до своєї племінниці, доказів про отримання заробітної плати не надав, як і доказів щодо знаходження на його утриманні матері. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 серпня 2012 року по справі №206/5034/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн. гривень щомісячно, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач займався підприємницькою діяльністю. На момент звернення до суду перебував в стані припинення такої діяльністю, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також матеріалами здачі документів на закриття підприємницької діяльності, а 17 липня припинив діяльність, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Одночасно позивач оформив трудові відносини з фізичною особою- підприємцем [PERSON], про що свідчить трудовий договір від 05.05.2014 року зареєстрований в Лівобережному центрі зайнятості, який 31 липня 2014 року припинений за угодою сторін. Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання, і можливості їх змін в разі виникнення істотних юридичних обставин. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч. 1 ст. 192 СК України зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона у справі шляхом подання доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд бере до уваги, що позивачем в судовому засіданні доведено, з посиланням на докази, обставину зміни його матеріального стану в результаті припинення підприємницької діяльності. Він не працює, доходів від підприємницької діяльності не отримує. Наразі не має постійного роботи та заробітку. Стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1500,00 грн. на думку суду погрішить надалі його матеріальне становище, при тому, що позивач уже допустив заборгованість по сплаті аліментів. Суд враховує п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд критично відноситься до твердження відповідача про фіктивність припинення позивачем підприємницької діяльності, адже воно ґрунтуються на припущеннях та суперечить матеріалам справи. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи щодо зміни матеріального стану позивача, суд вважає можливим задовольнити позов, однак частково. При цьому, суд зазначає, що відповідно до норм Сімейного кодексу України, аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Позивач, звертаючись до суду просить змінити розмір аліментів та встановити їх у частці від його заробітку, посилаючись на те, що він працевлаштований та має постійне місце роботи та постійний, хоча і мінімальний, заробіток. Норми сімейного законодавства не містять імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі на розмір аліментів, визначених у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Разом з тим, суд зауважує, що зміна такого способу можлива при наявності підстав. Суд звертає увагу, що на момент винесення рішення суду позивач з роботи звільнився, не має постійного доходу, тому суд приходить до висновку, що аліменти повинні бути визначені в твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов'язок батьків по утриманню дітей, обставини, визначені ст.182 СК України, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа, а утримання дитини потребує певних коштів. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по їх утриманню, інтереси дитини, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 750 грн. Щодо тверджень позивача про знаходження на його утриманні матері похилого віку та самостійного утримання спільної квартири, то суд відноситься до них критично, оскільки жодного доказу щодо цього суду не надано. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в мінімальному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial