Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності від 15.05.2008, за яким земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,056 га, кадастровий № [NUMBER] належить [PERSON] ; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (на тепер. час [ADDRESS] ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,056 га, кадастровий номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на дану земельну ділянку. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Представник третьої особи - Відділу у м. Харкові Головного управління держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.12.2010 у справі № 2-6907/10. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.06.2013 за № 390 про зміну та впорядкування адрес об`єктів нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова, змінено адресу « [ADDRESS] . Федірці, [ADDRESS] Леніна» на «м. Харків, вул. Федорцівська». При цьому, 15.05.2008 на ім`я відповідача [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, за яким земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,056 га, кадастровий № [NUMBER] , передано у власність [PERSON] Даний державний акт було видано на ім`я саме [PERSON] , оскільки у період з 2007 по 2009 роки право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 21.05.2007, яке було скасовано та ухвалою суду від 23.07.2009 позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок були залишені без розгляду. Відповідно до положень ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Частина перша статті 120 ЗК України визначає, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може\~ переходити\~на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). При відсутності\~цивільно-правової угоди\~щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. \~ \~ \~ \~Статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою. Так, підставами припинення\~права користування\~земельною ділянкою\~є:\~ добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Статтею 152\~Земельного кодексу\~України встановлено,\~що захист\~прав громадян\~та юридичних\~осіб на\~земельні ділянки\~здійснюється шляхом:\~ визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди\~недійсною;\~ визнання\~недійсними рішень\~органів виконавчої\~влади або\~органів місцевого\~самоврядування;\~ відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved