Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про зняття арешту з майна. Позивач мотивує позов тим, що відповідно до інформаційної довідки № 168835041 від 31.05.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власником 5/6 частин квартири [ADDRESS] . Як вбачається з вищевказаної інформаційної довідки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 466743 від 19.07.2010 року відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області накладено арешт на вищевказане майно. Відповідно до листа Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 09.04.2019 року за № 15.10-3045 (копія додається) ідентифікувати виконавче провадження за яким накладався арешт неможливо. Відтак на виконанні виконавчі провадження відносно нього не перебувають. Так само відсутня інформація відносно нього як боржника у Єдиному реєстрі боржників. Наявність арешту позбавляє його можливості повної реалізації своїх прав як власника майна, передбачених ЦК України Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач Трускавецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не забезпечив повноважного представника в судове засідання та не повідомив причини неявки. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до інформаційної довідки № 168835041 від 31.05.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] є власником 5/6 частин квартири [ADDRESS] . Також, у відповідності до даної інформаційної довідки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 466743 від 19.07.2010 року відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області накладено арешт на вищевказане майно. Відповідно до листа Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 09.04.2019 року за № 15.10-3045 ідентифікувати виконавче провадження за яким накладався арешт неможливо. Відтак на виконанні виконавчі провадження відносно нього не перебувають. Так само відсутня інформація відносно нього як боржника у Єдиному реєстрі боржників. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідн \~ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 цієї статті особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім цього,\~ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. У ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначено,\~що особа,\~яка вважає,\~що майно,\~на яке\~накладено арешт,\~належить їй,\~а не\~боржникові,\~може звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~на це\~майно і\~про зняття\~з нього\~арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищезазначені обставини та норми закону, те, що збереження арешту майна та оголошення заборони на його відчуження чинить Позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном,\~правові підстави\~щодо збереження\~арешту майната оголошення заборони на його відчуження відсутні, суд вважає, що позов є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved