Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] міської ради №426 від 27.01.2012 року, яким затверджено висновки про технічний стан будівель у домоволодінні відповідача в частині затвердження технічного стану споруди водонепроникливого вигребу та передачі його у власність відповідача; зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні вигрібною ямою та визнання за позивачем права нею користування і стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою м. Гайворон, Кіровоградської області, вул. Піонерська 4. По сусідству з ним, в будинку по вул. Піонерській 4-А в м. Гайвороні проживає відповідач. До грудня 2011 року вказані будинки були єдиним двоквартирним житловим будинком з однією адресою та земельною ділянкою. При будівництві будинку для його обслуговування була спорудженя єдина каналізаційна яма (вигріб), яка була обєктом користування кожного жителя цього будинку та перебувала на земельній ділянці спільного користування. 22.12.2011 року, рішенням №401 [PERSON] міської ради, двоквартирному житловому будинку по вул. Піонерській 4, було надано статус житлового будинку садибного типу та виділено в окремі домоволодіння з присвоєнням присадибним земельним ділянкам окремих адрес, а саме: вул. Піонерська 4 та вул. Піонерська 4А. Попоредньо, рішенням [PERSON] міської ради №411 від 08.09.2011 року позивачу та відповідачу було встановлено площу земельних ділянок по фактичному користуванню. Рішенням [PERSON] міської ради від 27.01.2012 року №426 було затверджено висновки про технічний стан будівель у домоволодінні відповідача, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, а також водонепроникливого вигребу, який перебував у спільному використанні. Даний водонепроникливий вигріб виявився на присадибній земельній ділянці прилеглій до домоволодіння відповідача, яка здійснивши його державну реєстрацію, позбавила позивача можливості користуватись спільною каналізаційною ямою, штучно перекривши каналізаційну трубу та заборонивши доступ до вигребу. В звязку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним цивільним позовом. В судовому засіданні позивач заявлений позов повністю підтримав. Пояснив, що в результаті розподілу між сторонами присадибних земельних ділянок раніше двохквартирного будинку, водонепроникливий вигріб опинився на присадибній земельній ділянці відповідача та остання не дає йому можливості користуватися ним, шляхом штучного перекриття каналізаційної труби. Про оскаржуване рішення міської ради дізнався лише в 2014 році. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала повністю. Зазначила, що позивач раніше вже неодноразово звертався до суду з тотожніми позовами щодо користування вигрібною ямою, яка знаходиться на належній їй земельній ділянці. В попередніх позовах [PERSON] було відмовлено та рішення суду набрали законної сили. Просить в цьому позові відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності про що подала до суду відповідну заяву. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала. Пояснила, що в 2011 році між позивачем та відповідачем [PERSON] було узгоджено площі земельних ділянок, які потім і було між ними розподілено. В звязку з цим вважає рішення міської ради законним та просить в позові відмовити також в звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити оскільки при зверненні до суду позивачем було пропущено строк позовної давності. Виходячи з наведеного суд не вбачає за доцільне давати оцінку іншим доказам по справі наданим сторонами. Відмовляючи в позові суд виходить з слідуючого. Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак цим Кодексом встановлено строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. До вимоги заявленої позивачем застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Виходячи з приписів ч. 1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Крім того, за загальним правилом незнання особою закону не звільняє її від відповідальності. Суд вважає, що право на позов у [PERSON] виникло на наступний день після 27.01.2012 року, тобто після прийняття [PERSON] міською радою оспорюваного рішення №426 Про затвердження висновків технічного стану та оформлення права власності будівель у домоволодінні по вул. Піонерській, 4А. Враховуючи викладене позовна давність за вимогою про визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення [PERSON] міської ради сплила 28 січня 2015 року. Натомість позивач звернувся до суду лише 30 жовтня 2015 року. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він дізнався про наявність оспорюваного рішення лише в 2014 році, оскільки зазначене спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Зокрема з дослідженої копії рішення №411 від 08 вересня 2011 року десятої сесії [PERSON] міської ради шостого скликання (а.с.17) вбачається, що позивач та відповідач подали спільну заяву про встановлення площі земельної ділянки по вул. Піонерській 4 за якою [PERSON] було встановлено площу присадибної земельної ділянки [ADDRESS] в розмірі 873 кв.м., по фактичному користуванню, а [PERSON] було встановлено площу присадибної земельної ділянки [ADDRESS] в розмірі 760 кв.м., по фактичному користуванню, копію рішення направлено заявникам. Крім того, рішенням №401 від 22 грудня 2011 року виконкому [PERSON] міської ради за заявою позивача та відповідача було надано двоквартирному житловому будинку по вул. Піонерській 4 статус житлового будинку садибного типу та виділено в окремі домоволодіння. Було надано присадибній земельній ділянці, площею 760 кв.м. [PERSON] адресу, Піонерська 4-А; залишено присадибній земельній ділянці, площею 873 кв.м. [PERSON] адресу вул. Піонерська 4; зобовязано позивача та відповідача звернутись в Ульянівське МБТІ для оформлення правових документів та направлено копію рішення заявникам. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги пояснення позивача про те, що він знав, що в результаті розподілу між сторонами присадибних земельних ділянок водонепроникливий вигріб опинився на присадибній земельній ділянці відповідача та відповідно до рішення виконкому [PERSON] міської ради №401 від 22 грудня 2011 року остання має його оформити в Ульяновському МБТІ на себе, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що він дізнався про наявність оспорюваного рішення лише в 2014 році. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). З таким клопотанням про застосування позовної давності звернулася відповідач до суду першої інстанції. Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] міської ради №426 від 27.01.2012 року у зв'язку зі зверненням позивача до суду після спливу позовної давності. В звязку з відмовою в даній частині позову, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні вигрібною ямою та визнання за позивачем права нею користування і стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed