Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобовязати відповідачку не чинити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, батьком якої він є, - дочкою [PERSON] та усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, встановивши наступний графік зустрічей його з дитиною : кожну середу, четвер, пятницю з 17 год., забираючи дитину з дошкільного навчального закладу та повертаючи її за місцем проживання матері о 19 год., без обмеження місця прогулянок, без присутності матері; кожну першу та третю в місяці суботу та неділю з 10 год. суботи до 18 год. неділі за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження місця прогулянок, без присутності матері, але зобовязавши її доставляти дитину до місця проживання батька; в кожен день народження дитини з 12 год. до 16 год. без обмеження місця відпочинку та прогулянок; в літній період канікул не менше 30 діб для відпочинку та оздоровлення на території України, з можливістю виїзду з населеного пункту де проживає дитина, без супроводу матері. Також вважав, що оскільки відповідачка не виконує рішення органу опіки та піклування щодо надання у встановлений час можливості бачитися йому з дитиною, вважав, що цим була заподіяна моральна шкода, оскільки вона настроює дитину проти нього, змушує називати татом іншу людину та не дає можливості з нею спілкуватися. Ці обставини спричиняють йому моральні страждання та переживання. Він змушений звертатися в різні органи відстоюючи свої права та інтереси дитини. Просив стягнути з відповідачки 10000 грн. в рахунок спричиненої йому моральної шкоди. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві, доповнивши, що відповідачка не виконує рішення органу опіки та піклування щодо встановленого графіку побачення з дитиною. Чинить йому під різними приводами перешкоди у зустрічах з дитиною. Представник позивача [PERSON] вважав, що права [PERSON], як батька дитини, порушені відповідачкою, а тому підлягають судовому захисту. Відповідачка пояснила, що після реєстрації нового шлюбу, взяла прізвище чоловіка «Тимощенко». З 25.12.2017 року вони з дочкою переїхали проживати до м. Києва. Після цього [PERSON] їй телефонував і вони зустрічалися. Жодних перешкод в побаченнях з дитиною, згідно встановленого органом опіки та піклування графіку, вона не чинить. В лютому цього року був випадок, коли дійсно дитина не змогла бачитися із батьком бо хворіла. Донька ходить в садочок, відвідує гуртки за інтересами. Але вона має захворювання, що потребують лікування та відповідних систематичних профілактичних процедур та дотримання розпорядку дня. Позивач аліменти на утримання дитини сплачує не регулярно в мізерній сумі, іншої матеріальної допомоги не надає. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] вважав вимоги [PERSON] необґрунтованими, жодна з яких не була доведена в суді у спосіб передбачений законом, а тому просив в їх задоволенні відмовити. Представник органу опіки та піклування Буринської РДА [PERSON] вважала, що позов задоволенню не підлягає, оскільки за заявою [PERSON], в січні цього року,вони повторно розглядали це питання, так як мати з дитиною виїхала до м. Києва. Вони переглянули своє попереднє рішення встановивши батьку дитини порядок і спосіб його участі у вихованні дитини. Перед прийняттям такого рішення психолог провів бесіду з дитиною. [PERSON] не звертався до них з приводу порушення відповідачкою їхнього рішення від 31.01.2018 року. Вважала, що вимоги позивача не відповідають інтересам дитини. Свідок [PERSON] показав, що саме з вини позивача було розірвано шлюб між сторонами і причиною цьому була саме неправомірна поведінка останнього. Випадки, коли відповідачка перешкоджала побаченню позивача з дитиною йому не відомі. Вислухавши доводи сторін, висновок представника органу опіки та піклування, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі який було розірвано 27.06.2017 року рішенням Буринського районного суду Сумської області (а.с.7,8). В шлюбі, 07.03.2014 року, у них народилася дитина дочка [PERSON], яка проживає з позивачкою і батьком якої є відповідач. (а.с.9) Сторони не змогли узгодити між собою порядок участі [PERSON] у вихованні дитини, у звязку з чим розпорядженням голови Буринської районної державної адміністрації від 25.04.2017 року №238-ОД визначено спосіб участі останнього у вихованні його малолітньої доньки Кіри, а саме встановлено графік зустрічей з дитиною щосуботи з 9.00 до 13.00 та щосереди з 16.30 до 19.00 в присутності матері (а.с.10). Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 06.12.2017 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання (а.с.62). 31.01.2018 року розпорядженням голови Буринської РДА було встановлено новий графік зустрічей позивача з дитиною перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 10.00 до 16.00 у присутності матері (а.с.11). Позивач на користь відповідачки зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., які стягнуті з нього судовим рішенням, що видно з показів сторін, довідки відділу ДВС (а.с.42). 15.05.2018 року відповідачка зареєструвала новий шлюб, у звязку з чим змінила своє прізвище «Мітіна» на «Тимощенко» (а.с.99,191,192). Як вбачається з показів відповідачки, остання разом з дитиною з кінця грудня 2017 року фактично проживає в м. Києві, дитина відвідує дошкільний заклад №686 управління Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, що також підтверджується довідкою дошкільного закладу, характеристикою на дитину, розкладом життєдіяльності дошкільників (а.с.50,51,103-104). При цьому, судом встановлено, що дитина має кардіологічні та ортопедичні захворювання, для лікування яких потребує проведення певних медико-профілактичних заходів згідно встановленого графіку, що підтверджується медичними довідками та абонементом на відвідування занять з плавання (а.с.52-58). Позивач стверджує, що відповідачка не виконує рішення органу опіки та піклування від 31.01.2018 року та чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. Між тим, статтями 12,81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~ Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не дотримався в повній мірі вказаних вимог цивільного процесуального закону, оскільки його доводи про перешкоджання позивачкою у його спілкуванні з дитиною, згідно встановленого органом опіки та піклування графіку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зокрема, із скріншотів особистої переписки між відповідачкою та позивачем вбачається, що останньому, станом на 27.12.2017 року, було відомо про проживання відповідачки та дитини в м. Києві і вони домовилися про зустріч в одному з розважальних комплексів міста, яка відбулася на початку січня 2018 року (а.с.39). Ці обставини були визнані позивачем в судовому засіданні та підтверджуються також фотокарткою його зустрічі з дитиною (а.с.41), у звязку з чим суд визнає вказані докази належними та допустимими. Посилання позивача на матеріали правоохоронних органів як на докази, що підтверджують умисне ухилення відповідачки від виконання рішення органу опуки та піклування на думку суду є безпідставним. Як видно з матеріалів перевірки заяв [PERSON] зареєстрованих в журналі Єдиного обліку Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області за №123 від 13.01.2018 року, №150 від 17.01.2018 року та №213 від 24.01.2018 року, останній просив вжити заходів до [PERSON], яка не дає побачень з його дитиною [PERSON]. Проведеною працівниками поліції перевіркою встановлено, що [PERSON] на той час проживала не за місцем своєї реєстрації в м. Буринь, а переїхала жити в м. Київ і вказані обставини були відомі заявнику. Жодних обставин, які б це спростовували, матеріали перевірки не містять. З аналогічною заявою він звертався і до Святошинського управління поліції ГУ НП у місті Києві, яка в подальшому була переслана по територіальності до Оболонського управління поліції ГУ НП у місті Києві (а.с.151,152,176), але доказів щодо вини відповідачки в ухиленні виконання рішення органу опіки та піклування суду також не надано. З врахуванням наведеного, суд вважає, що твердження позивача про порушення його прав та інтересів відповідачкою в цій частини позову не доведені. Оскільки вимоги позову про стягнення моральної шкоди з відповідачки є похідними від основних та за відсутності встановлених доказів її вини, враховуючи положення ст.ст.23,1167 ЦК України, ст.158 СК України, доводи [PERSON] про спричинення відповідачкою йому моральної шкоди та стягнення з неї на його користь в рахунок її відшкодування 10000 грн., також задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд приходить до висновку, що при визначенні способу участі позивача у вихованні дитини і встановлення відповідного графіку побачень між ними, орган опіки та піклування, приймаючи своє рішення 31.01.2018 року, не в повній мірі враховував положення закону, міжнародних нормативних актів, права позивача та інтереси дитини. Зокрема, відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.\~\~\~ Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною пятою\~ст. 157 цього Кодексу. Згідно\~статті ст. 157\~СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною пятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. \~ \~ \~ \~Статтею 158 СК України\~передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. \~ \~ \~ \~Між тим, відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. \~ \~ \~ \~Частиною 6 цієї статті передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої, другої\~статті 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. \~ \~ \~ \~Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України\~\~\~\~з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.\~\~\~ Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. \~ \~ \~ \~У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). \~ \~ \~ \~Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. \~ \~ \~ \~У рішенні ЄСПЛ від 11.07. 2017 року (заява № 2091/13) у справі\~\~ «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною;\~ по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. З огляду на викладене, суд вважає, що рішення органу опіки та піклування, яким було визначено спосіб участі позивача у вихованні дитини шляхом встановлення їхніх зустрічей з дитиною перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 10 год. до 16 год. у присутності матері, є необґрунтованим і не в повній мірі враховує вимоги закону, висновки Європейського суду з прав людини, інтереси дитини та позивача. Зокрема, суд вважає, що вимога проведення цих зустрічей з обовязковою присутністю матері дитини є недоречною виходячи з тих негативних відношень які склалися між сторонами після розлучення. Вказане лише призведе до нових конфліктних ситуацій між ними, а тому такі зустрічі повинні проходити без участі матері. Як вбачається з довідок Буринської ЦРЛ (а.с.12,13) позивач на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до юридичної відповідальності за порушення прав дитини не притягувався, працює та має постійне місце проживання. Частиною 2 ст.159 СК України встановлено, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Однак таких випадків судом не встановлено, у звязку з чим суд вважає, що побачення між дитиною та батьком без участі відповідачки буде позитивно впливати як на психоемоційний стан дитини, так і на відношення між батьками. Не може бути віднесено до цих виключних випадків і вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що сталося в ніч на 09.03.2017 року. З постанови судді від 25.05.2017 року видно, що останній вчинив домашнє насильство по відношенню до відповідачки, яка на той час перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі (а.с.71,72). Але в ході розгляду справи сторони, даючи оцінку подіям, що сталися між ними, примирилися, у звязку з чим [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності за вчинене на підставі ст.22 КУпАП. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачу необхідно дозволити зустрічі з дитиною без участі матері дитини, не обмежуючи місця прогулянок. При цьому, в період літніх канікул, дочка позивача, якій вже на той час виповниться пять років, за своїм бажанням та з врахуванням її стану здоровя, може проводити близько двох неділь з батьком для відпочинку та оздоровлення на території України, з можливістю її виїзду з населеного пункту де вона проживає з матірю, але без супроводу останньої. Також на думку суду, батько дитини може зустрічатися з нею і в будь-який інший день, але за попередньою домовленістю з матірю дитини та згодою самої дитини. З вищенаведених підстав, суд не приймає висновок органу опіки та піклування від 13.11.2018 року №7. Доводи представника відповідача, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини суд не бере до уваги, оскільки це не являється підставою для обмеження прав позивача у спілкуванні з дитиною. Таким чином зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, з урахуванням інтересів дитини та норм європейського законодавства по правам дитини, дозволяють частково задовольнити вимоги позивача і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а й буде справедливим. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме 352 грн. 40 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial