Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 22770,00 грн. та 3% річних від суми основного боргу в розмірі 103,07 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що 20 лютого 2016 року [PERSON], отримав від [PERSON], на умові безпроцентної позики, готівкові грошові кошти в сумі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень, взявши на себе зобов'язання повернути отримані грошові кошті до 10 квітня 2016 року. На підтвердження отриманих в борг грошових коштів та взяте зобов'язання з їх повернення відповідач надав [PERSON] власноруч написану ним розписку від 20 лютого 2016 року. У встановлений строк відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. На неодноразові звернення про повернення грошових коштів, не заперечує проти наявності грошового боргу, але відповідає відмовою із посиланням на відсутність у нього грошей. Посилаючись на вказані обставини та те, що на теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми боргу не виконав, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 22770,00 грн., 3% річних від суми основного боргу в розмірі 103,07 грн., а всього 22873,07 грн. та понесених ним судових витрат в розмірі 551,20 грн. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Позивач в судове засідання також не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, якою позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 розділ ІІІ ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За нормою 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Судом встановлено, що 20 лютого 2016 року шляхом написання розписки між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до зазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність готівкові грошові кошти в сумі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень, взявши на себе зобов'язання повернути отриману суму грошових коштів до 10 квітня 2016 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач, в порушення умов договору, суму позики у зазначений термін не повернув. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявність боргового документу, а саме розписки, у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов'язання по поверненню боргу. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу складає 22873 грн. 07 коп., яка складається з боргу за договором позики - 22000 грн. 00 коп., інфляційних втрат в розмірі 770 грн. та 3% річних - 103 грн. 07 коп., яка й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст.526,625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved