Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинку [ADDRESS]. У будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON] - брата позивача та дружини брата. У вказаному будинку, вказані особи не проживають 20 років, місце їх перебування на теперішній час позивачу не відоме. Вказані обставини, перешкоджають позивачу у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, тому він просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зв'язку із відсутністю в ньому понад рік без поважних причин. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідачів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після [PERSON], яка померла [INFO], належить житловий будинку [ADDRESS] (а.с.13). У будинку за адресою [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] - брата позивача та [PERSON] - невістки позивача. У вказаному будинку, [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2001 року, вказане підтверджується Довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, складеною головою квартального комітету від 12.01.2018 року (а.с.18), довідками про не проживання відповідачів складеними сусідами позивача [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.19), [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.20), [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.21) та [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.22),. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному будинку ставить позивача у важке матеріальне становище, оскільки витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів, які також нараховуються і на відповідачів несе він. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 статті 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Проаналізувавши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved