Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: державний нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвська Т.М., в якому просив встановити факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю - [PERSON]; усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті батька - [PERSON]; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, видане [PERSON] та скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року на 1/2 частину земельної ділянки, видане [PERSON] та скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку; визнати за ним право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та на 1/2 частку земельної ділянки, виданих [PERSON]. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року на 1/2 частину земельної ділянки, виданих [PERSON] та скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку. У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Спадкоємцями на її частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] стали позивач - [PERSON], його брат - [PERSON] та батько - [PERSON], які прийняли спадщину у розмірі 1/6 частини будинку. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилася спадщина на частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Заповіт спадкодавцем складено не було. Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, і відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування за законом в першу чергу та у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця - [PERSON], який також проживав разом із спадкодавцем. 26.03.2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. позивачу та відповідачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовні за адресою: [ADDRESS]. На думку позивача, його брат - [PERSON] не має право на отримання спадщини після смерті батька, оскільки на протязі останніх років, відповідач постійно вчиняв сварки та бійки зі спадкодавцем, за що неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності та був офіційно попереджений правоохоронними органами про недопущення в подальшому антигромадської поведінки. Зі слів позивача, [PERSON] вчиняв дії, що призводили до погіршення самопочуття їх батька, метою яких було заволодіння його майном. Матеріально батькові відповідач ніколи не допомагав, коштів на лікування не надавав, та не доглядав за ним, хоча весь час вони проживали разом. Спадкодавець мав похилий вік, був ветераном праці та дитиною війни, а [PERSON] на це ніякої уваги не звертав, а навпаки своїм негативним ставленням з кожним днем погіршував його самопочуття та стан здоров'я. Неодноразові звернення померлого [PERSON] до правоохоронних органів щодо поведінки [PERSON] по відношенню до нього, на думку позивача, підтверджують негативне ставлення відповідача до спадкодавця та вказуютьє на те, що відповідач [PERSON] не може бути гідним спадкоємцем до майна померлого. Позивач вважає, що [PERSON] навмисно ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної чи моральної підтримки, а навпаки погіршував його становище, знаючи про хронічні хвороби серця батька. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя, просила їх задовольнити у повному обсязі та зазначила, що відповідач [PERSON] не цікавився життям та станом здоров'я свого батька - [PERSON], не надавав будь-якої допомоги, враховуючи, що спадкодавець страждав низкою хронічних серцево - судинних хвороб та потребував допомоги. Єдиною особою, яка здійснювала догляд за [PERSON] був його син - позивач по справі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що між сторонами по даній справі склалися неприязні стосунки, які тривали багато років. Ще за життя спадкодавця між ними виникали постійні сварки різного характеру, ініціатором яких в багатьох випадках був сам спадкодавець. Також представник відповідача зазначила, що не вбачає підстав для усунення [PERSON] від права на спадщину, оскільки спадкодавець, на її думку, не знаходився у безпорадному стані та ніколи не звертався до свого молодшого сина за будь - якою допомогою. Натомість, [PERSON] вів активний спосіб життя, до останнього приймав участь у судових засіданнях по цивільних справах за позовами до свого молодшого сина та будучи пенсіонером продовжував працювати. На думку представника відповідача її довіритель - [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину у законний спосіб, питань щодо усунення відповідача від права на спадщину під час оформлення спадщини у сторін не виникало, а тому підстав для визнання їх недійсними не має. Представник третьої особи - завідувач Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвська Т.М. в судове засідання не з'явилась, але надіслала заяву відповідно до якої проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила розгляд справи здійснювати у її відсутності. За вимогою позивача, представник третьої особи був викликаний до суду для надання пояснень, де у судовому засідання державний нотаріус вказала, що підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом немає. Свідоцтва про право на спадщину, були видані на підставі всіх необхідних документів з дотриманням діючого законодавства, спору при видачі свідоцтва про право на спадщину між спадкоємцями під час оформлення спадщини не виникало. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23.01.1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданим селищною радою Нововодолазького району Харківської області 09.02.1965 року (т. 1, а.с. 95). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 03.06.2011 року (т. 1, а.с. 96). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області 10.09.2013 року (т. 1, а.с. 97). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 18-Ват/13 від 30.08.2013 року, виданого КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово - медичної експертизи» та довідки про причини смерті, а також висновку експертизи № 98-Ват/13, складеного Валківським міжрайонним відділенням обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров'я Харківської державної адміністрації від 04.10.2013 року причиною смерті [PERSON] є хронічна ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, що ускладнився у своєї течії розвитком гострого розладу кровообігу (т. 1, а.с. 98, 101, 102 - 105). Із пояснень сторін, а також матеріалів справи судом встановлено, що єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] та [PERSON] є їх сини - [PERSON] та [PERSON]. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частки у спадщини у спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України). 26.03.2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. спадкоємцям майна [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями, та 1/2 частці земельної ділянки, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (т.1, а.с.130,132), які належним чином були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.131,133). Приписами ч.3 ст.1224 ЦК України встановлено, що не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Обставинами, які на думку позивача є істотними для усунення відповідача від права на спадщину після померлого [PERSON] є те, що [PERSON], постійно вчиняв сварки та бійки з батьком, матеріальної та моральної допомоги ніколи не надавав, на лікування батька коштів не витрачав, похорон [PERSON] повністю здійснювався за рахунок позивача, що підтверджується копіями квитанцій доданими до позовної заяви. Спадкодавець мав похилий вік, був ветераном праці та дитиною війни, а відповідач на це ніякої уваги це звертав, а навпаки своїм негативним ставленням погіршував його самопочуття та стан здоров'я. Як вбачається з матеріалів справі між спадкодавцем та відповідачем по справі були напружені стосунки. Спадкодавець неодноразово скаржився до правоохоронних органів з приводу виникнення між ним та його сином [PERSON] конфліктних ситуацій (т.1 а.с. 10-30, 41-65,70-80,85-86) за що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т.1 а.с. 31-34, 37-40), та був попереджений правоохоронними органами про недопущення в подальшому антигромадської поведінки, що також підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами наглядового провадження прокуратури Нововодолазького району Харківської області №04-26-111-11, яке містить усі звернення [PERSON] починаючи з 2011 року, та матеріалами перевірок за заявами [PERSON] щодо неправомірної поведінки [PERSON] за період 2010-2013 роки, а саме ЖРЗПЗ №1352 від 14.06.2011 року, №1401/1 від 05.10.2012 року,№129 від 21.01.2011 року,№3020 від 07.12.2011 року та матеріалами кримінального провадження №12013220390000231 від 03.04.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України за повідомленням [PERSON], яке було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Допитані в якості свідків дільничі інспектори Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП України в Харківській області [PERSON], та [PERSON], які обслуговували територію де мешкала сім'я [PERSON] зазначили, що між позивачем, відповідачем та їх покійним батьком [PERSON] склалися неприязні стосунки. Померлий постійно звертався до органів міліції зі скаргами на неправомірні дії свого сина [PERSON] При виїзді поліції на місце виклику, відповідач вів себе спокійно, не агресивно та поводився адекватно. Зі слів допитаних у судовому засіданні свідків, скарг від сусідів на поведінку [PERSON] не було, скарги були лише зі сторони померлого. Померлий їм на стан свого здоров'я ніколи не скаржився. Судом встановлено, що померлий [PERSON] народився [INFO], що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] виданого Нововодолазьким РВ ГУМВС України в Харківській області 14.09.2007 року. (т.1 а.с. 60,94). Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 23.06.2010 року [PERSON] був ветераном праці (т.1 а.с. 93). В судовому засіданні була оглянута амбулаторна картка хворого [PERSON], з якої встановлено, що останній мав типові для його віку серцево - судинні захворювання, що також знайшло своє підтвердження в поясненнях допитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок - лікар кардіолог КЗОЗ «Центр ПМСД Нововодолазького району» [PERSON] пояснила, що [PERSON] безпосередньо до неї, як до лікаря кардіолога, за медичною допомогою не звертався та на обліку не перебував. Оглянувши оригінал амбулаторної картки [PERSON], пояснила, що за життя, маючи ішемічну хворобу серця та гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, останній не потребував сторонньої допомоги та не знаходився у безпорадному стані. Свідок [PERSON], яка на той час працювала лікарем денного стаціонару Нововодолазької ЦРБ пояснила, що померлий [PERSON] лише один раз у 2011 році направлявся на денне стаціонарне лікування, яке відвідував не регулярно, порушував режим лікування та вказівки лікарів. На негаразди у сім'ї ніколи не скаржився, очевидних слідів побиття не мав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він перебував у дружніх стосунках з померлим [PERSON], який, перебуваючи на пенсії, продовжував працювати, вів активний спосіб життя, обслуговував себе самостійно та матеріально допомагав своєму старшому сину [PERSON], що є позивачем по даній справі. Зі слів померлого йому відомо про те, що між [PERSON] та [PERSON] постійно виникали сварки, які іноді призводили до бійки, і взагалі вони дуже часто не могли знайти порозуміння між собою. Вирішуючи питання щодо встановлення факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та усунення відповідача від спадкування суд керується положеннями п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до яких, правило абз. 2 ч.3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Таким чином, для застосування положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність наступних обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 1 ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З аналізу повідомлених свідками даних та доказах, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що померлий [PERSON] майже до самої смерті не зважаючи на свій вік та хвороби, вів активний спосіб життя, перебуваючи на пенсії продовжував працювати конструктором, особисто приймав участь у судових засіданнях апеляційного суду Харківської області (т.1 а.с. 185-191), а також матеріально допомагав позивачу по справі, що вказує на те, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги. Таким чином, на думку суду докази, які б вважались достовірними та свідчили про існування обставин, що мають істотне значення для встановлення факту ухилення від на дання допомоги спадкодавцю та усунення відповідача від права на спадщину, позивачем надані не були. Що стосується вимог позивача про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року на 1/2 частину земельної ділянки, виданих [PERSON] та скасування реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку, а також визнання за позивачем по справі права на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та на 1/2 частку земельної ділянки, виданих [PERSON], на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може бути лише, відсутність права спадкування у особи, на ім'я якої воно було видане, що не знайшло свого повного підтвердження під час розгляду справи у суді. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed