Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] з позовом, [PERSON] просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за договором позики на підставі боргової розписки від 15.11.2006 в сумі 48250 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, та судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 15.11.2006 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у борг [PERSON] 50000 доларів США на строк користування по 31.12.2009 для придбання автомобіля Volkswagen Touareg, що підтверджується розпискою від 15.11.2006 року. [PERSON] у встановлений строк кошти не повернув, а здійснив лише часткове погашення заборгованості протягом 2009 2016 років у загальній сумі 1750 доларів США. Залишок боргу за розпискою складає 48250 доларів США, яку [PERSON] не повертає, пояснюючи неможливість виконання зобов`язання відсутністю коштів та власними проблемами фінансового характеру. На момент позики коштів [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , кошти були використані в інтересах подружжя, а саме, на придбання автомобіля, право керування яким було і у [PERSON] . В подальшому між подружжям укладено мирову угоду, яка затверджена рішенням суду 25.03.2013 року, та якою встановлено, що борг за розпискою від 15.11.2006 є спільним боргом подружжя, а придбаний автомобіль Volkswagen Touareg в порядку поділу майна подружжя був виділений у власність [PERSON] Договір, укладений в інтересах сім`ї одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, а тому у відповідачів є солідарне зобов`язання з повернення йому позичених коштів. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, де вона вказала, що згідно розписки від 15.11.2006 [PERSON] до кінця 2009 року узяв у борг у [PERSON] 50000 доларів США для придбання автомобіля, але сам автомобіль було придбано 16.07.2007, тобто через дев`ять місяців після ніби-то узяття в борг коштів. При цьому факт того, що розписка про отримання позики знаходиться у [PERSON] підтверджує те, що позика повернута [PERSON] , якщо вона взагалі була. Відповідачем [PERSON] не надано доказів того, що автомобіль Volkswagen Touareg придбано саме за 50000 доларів США та саме за позичені кошти. Згідно правовстановлюючих документів, що надавалися [PERSON] до МРЕВ ДАІ при реєстрації транспортного засобу, вказаний автомобіль був придбаний на біржі за значно менші кошти. [PERSON] не виконав умови договору позики та не передав автомобіль у власність [PERSON] , як те передбачено розпискою, що підтверджує фіктивність цього зобов`язання. Крім того, [PERSON] кожного разу до суду надаються різні варіанти розписки, де назва автомобіля вказана то українською мовою, то англійською. Надана суду розписка відмінна від розписки, наданої [PERSON] суду у 2013 році, та відмінна від розписок, які надавалися [PERSON] до суду в інших цивільних справах. Долучення до матеріалів справи фіктивних розписок про нібито\~часткове погашення\~боргу [PERSON] \~зроблено для\~переривання строку позовної давності. В судовому засіданні у 2013 році [PERSON] давав показання, що ніяких коштів йому не повернуто, право власності на автомобіль на нього не переоформлено, сам він до суду з позовом не звертався. Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту шляхом стягнення грошових коштів, оскільки єдиним варіантом виконання зобов`язання, що вказаний у розписці, є переоформлення права власності на автомобіль за позикодавцем. Також у відзиві просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з неї коштів, оскільки після спливу строку виконання зобов`язання, вказаного у розписці, пройшло 9 років. В судове засідання позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. [PERSON] у відзиві просила суд розгляд справи проводити без її участі за участі представника. В судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] .\~ [PERSON] \~позовні вимоги\~підтримав з\~підстав,\~викладених упозові, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] . [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав, вказав, що дійсно за договором позики [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 50000 доларів США для купівлі автомобіля Volkswagen Touareg, який придбавався та використовувався в інтересах сім`ї. На підтвердження укладення договору відповідачем було надано розписку від 15.11.2006. [PERSON] частково повернув кошти у загальній сумі 1750 доларів США, але через брак коштів погасити всю суму заборгованості у нього можливості немає. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. Також клопотав застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши і\~оцінивши наявні\~у справі\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~їх дослідженні,\~суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В силу ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, в редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Верховним Судом\~України у\~постанові від\~18\~вересня 2013\~року у\~справі №\~6-63цс13 викладено правову позицію, за якою досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до розписки від 15.11.2006, оригінал якої наданий представником позивача суду, [PERSON] отримав від [PERSON] 50000 доларів США для купівлі автомобіля Volkswagen Touareg, суму боргу зобов`язувався повернути до кінця 2009 року, у випадку неповернення суми зобов`язувався передати автомобіль у постійне користування [PERSON] з оформленням всіх правовстановлюючих документів. Представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтверджено, що вказана розписка написана власноруч [PERSON] Цивільне законодавство передбачає презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Оригінал розписки від 15.11.2006 надано суду представником позивача [PERSON] , згідно його пояснень у суді сам договір позики міг бути укладеним 05.11.2006. Зміст договору, укладеного [PERSON] та [PERSON] , не суперечить загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановленим ст..203 ЦК. В силу ст.. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторонами вказаний договір позики недійсним не визнавався. Суд не приймає як належні заперечення відповідача [PERSON] та її представника щодо того, що договір між [PERSON] та [PERSON] не укладався взагалі та є фіктивним, в тому числі тому, що вказаний борг відповідачем [PERSON] визнавався раніше. Так, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.03.2013, яка не оскаржувалася сторонами та набрала законної сили, визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] по справі за позовом фізичної особи [PERSON] до фізичної особи [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та позовом фізичної особи [PERSON] до фізичної особи [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, розподіл спільного майна подружжя та стягнення компенсації, в тому числі виділено [PERSON] та визнано за ним право приватної власності на автомобіль «Фольксваген Туарег», державний номер [NUMBER] , та в порядку грошової компенсації, з урахуванням частини боргу подружжя за розпискою від 15.11.2006 року у розмірі 108 044,26 грн., покладеного на [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму. З тексту вказаної ухвали вбачається, що за умовами мирової угоди сторони домовились, що борг у розмірі 216 088,53 грн. за розпискою від 15.11.2006 року, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг у громадянина [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США на придбання автомобіля [PERSON] , визнається спільним боргом [PERSON] та [PERSON] ; виділяється [PERSON] та визнається за ним право приватної власності на автомобіль «Фольксваген Туарег», державний номер [NUMBER] , вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 75/1-11 складає 216 088,53 грн. Укладення мирової угоди [PERSON] та [PERSON] її представником в суді не заперечується. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.08.2018, яка набрала законної сили, частково задоволена заява [PERSON] про виправлення описки та виправлено допущену описку в тексті ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.03.2013 по справі № 1615/1092/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, розподіл спільного майна подружжя та стягнення компенсації, ухвалено вважати вірним прізвище особи, від якої [PERSON] отримав у борг грошові кошти в розмірі 50000 доларів США на придбання автомобіля [PERSON] Таурег згідно розписки від 15.11.2006 року «Шушвал». Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання. Разом з цим підписання її сторонами свідчить про те, що як [PERSON] , так і [PERSON] визнавався факт укладення договору позики за розпискою від 15.11.2006, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] 50000 доларів США для купівлі автомобіля Volkswagen Touareg. Копії інших\~розписок,\~що містяться\~в цивільній\~справі №\~1615/1092/2012\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права особистої\~приватної власності\~на нерухоме\~майно,\~розподіл спільного\~майна подружжя\~та стягнення\~компенсації,не посвідчені сторонами чи судом. До суду в даній справі надано оригінал лише розписки, яка є предметом спору, інші розписки подані у вигляді копій із копій. В судовому засіданні сторонам також неодноразово роз`яснювалося право клопотати про витребування оригіналів розписок та право клопотати про призначення та проведення експертизи, від чого вони відмовилися. Суду також не надано доказів того, що в судовому засіданні у 2013 році [PERSON] давав показання, що ніяких коштів йому не повернуто, а також доказів того, що розписка, яка є предметом даного позову, надавалася не [PERSON] , а [PERSON] При цьому судом досліджувалися в тому числі матеріали вказаної вище цивільної справи, про дослідження яких клопотав представник відповідача [PERSON] . Наявність витягу з ЄРДР, відповідно до якого внесені відомості про підроблення розписок невстановленою особою, як і зобов`язання ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.05.2019, що набрала чинності, начальника СВ КВ ГУ НП в Полтавській області або іншу уповноважену особу невідкладно внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві [PERSON] від 23.04.2019, та розпочати досудове слідство, не підтверджують фіктивність укладеного договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Досудове розслідування в справі не закінчено, жодна особа не повідомлена про підозру. Сторонами не заперечується, що вказаний автомобіль Volkswagen Touareg, державний номер [NUMBER] , придбаний під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі перебували у шлюбі з 12.12.2003, який розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.12.2010, що набрало законної сили. За умовами мирової угоди між відповідачами, яка згадана вище, [PERSON] визнавала, що автомобіль Volkswagen Touareg, державний номер [NUMBER] , використовувався в інтересах сім`ї і для задоволення потреб сім`ї. Представником відповідача [PERSON] не заперечувалося, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] мала право керування ним, цей факт також підтверджується оглянутою судом обліковою карткою приватного ТЗ, що міститься в матеріалах справи № 1615/1092/2012. Відповідно до частин другої, четвертої статті 65\~СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його було укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому числі, наданою розпискою, умови якої солідарні відповідачі не виконали. Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Розписками [PERSON] від 16.01.2009, 16.07.2010, 11.01.2011, 18.10.2012, 25.12.2014, 16.05.2016, оригінали яких надані суду представником [PERSON] , підтверджується часткове погашення боргу у загальній сумі 1750 доларів США. При цьому суд констатує, що в силу ч.1 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, відповідачем [PERSON] вчинені дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, що перервало строк позовної давності. Представником відповідача при цьому клопотань про застосування строку позовної давності не заявлялося та позовні вимоги визнавались. Разом з цим, вирішуючи клопотання представника [PERSON] щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ст.. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261\~ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В силу частин 1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Останнє часткове погашення боргу [PERSON] здійснено 16.05.2016, що підтверджується оригіналом розписки [PERSON] . При цьому [PERSON] вчинено дії, що свідчать про визнання нею спільного боргу, шляхом укладення мирової угоди та затвердження її судом 25.03.2013 в справі № 1615/1092/2012\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права особистої\~приватної власності\~на нерухоме\~майно,\~розподіл спільного\~майна подружжя\~та стягнення\~компенсації. Позовна давність обчислюється, переривається та зупиняється щодо кожного солідарного боржника (кредитора) окремо, за винятком настання обставин, які стають підставою для спільних заперечень. При подільному предметі зобов`язання подання заяви про застосування позовної давності одним із солідарних боржників спричиняє наслідки лише для цього заявника. Так, в ухвалі ВССУ від 24.02.2016 в справі № 6-20072ск15 вказується, що за наявності порушень виконання договору обома відповідачами, але в разі заявлення про застосування позовної давності одним із них, щодо нього застосовується правовий механізм частини 4 ст.267 ЦК України як підстави для відмови в позові, а з урахуванням того, що клопотання про застосування позовної давності другим відповідачем не заявлялося, позов до нього підлягав задоволенню. Така ж правова позиція, викладена у інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008 N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», відповідно до якої заява про застосування позовної давності одного з відповідачів, не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів, в тому числі і при солідарній відповідальності. При цьому суд зазначає, що саме позивачеві належить право вибору способу захисту своїх прав шляхом подачі позову про стягнення боргу за договором позики чи витребування майна, а тому вважає, що позивачем [PERSON] обрано належний спосіб захисту, передбачений цивільним законодавством. З цих\~підстав судвважає за необхідне застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо вимог до [PERSON] за наявності відповідного клопотання та приходить до висновку, що в позові до неї слід відмовити, оскільки з моменту визнання нею боргових зобов`язань 25.03.2013 до моменту подачі позову [PERSON] до суду пройшло більше трьох років. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики на підставі розписки від 15.11.2006 у сумі 48250 доларів США. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №\~373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Позивач просить стягнути борг у доларах США, зазначивши в рішенні суду гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ. Вказаним договором не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 50000 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Також слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір, оскільки вимоги стосувались солідарного стягнення боргу, який стягнуто з одного відповідача в повному обсязі заявлених вимог.

Outcome: approved