Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування та стягнення моральної шкоди. У позовній заяві позивач вказує, що в обласній інформаційно-рекламній газеті «Мій край Полтавський» за № 02 (22) від 15 березня 2016 року, засновником, видавцем та відповідальною особою за друк якої є [PERSON] , на четвертій сторінці було опубліковано статтю під назвою «УВАГА! ПОПЕРЕДЖЕННЯ», у якій була розміщена його фотографія. Газету розповсюджено серед населення міста Гадяч та Гадяцького району безкоштовно, її тираж становив 10 000 примірників. У вказаній статті друкованого видання про нього зазначалось наступне: « [PERSON] , житель [ADDRESS] років, м-р міліції у відставці, екс-очільник охорони в с. Остапівка, Миргородського району. До охорони водойми (на громадських засадах) був допущений у квітні 2014 р. При прийнятті на посаду запевнив, що він порядна людина, відповідальна особа, не злодій, не крадій. В подальшому просив призначити його на посаду очільника служби безпеки. Освіта вища юридична. Але… коли дійшло діло до діла, роботи було мало. А зловживань навпаки. Так, перебуваючи на займаній посаді більше року, не затримав жодного злодія, чи групи бракон`єрів. Як кажуть у міліції, показників - було нуль. Хоча винагороду від орендаря він отримував своєчасно та в повному обсязі, за виключенням відрахувань за систематичне порушення та зловживання. Авторитетом підлеглих не користувався. Вони його характеризують як підлу особу, яка переслідує лише свої меркантильні інтереси. Свого часу був звільнений з лав МВС. Через декілька місяців перебування на посаді ввійшов в тісний зв`язок з професійними браконьєрами. Таку квітні 2015 року (під час перебування орендаря в добровольчому батальйоні) водойма Остапівського водосховища була віддана на відкуп професійним крадіям з електровудками. Рибалки з Гадяча та Миргорода пам 'ятають, що до травня 2015 року водосховище (площею 240 га, довжиною 6 км) було повністю заслане не живою роботою. При проведенні аналізів було визначено, що це не хімія з полів а сильний електрострум. Електровудки були налаштовані на велику рибу: коропа та сома. Це саме ті види, яких у водоймі до появи орендаря не було зовсім. По самих простих підрахунках водойма втратила близько 10 тон риби. І все це в нерестовий період. Сильний струм зупиняє нерест всього, що потрапляє в поле його діяльності. Зазвичай браконьєри платять за таку послугу не менше 10 000 грн в одні руки. Старший «сторож» [PERSON] до середини літа 2015 року (час перебування на посаді) так\~ і не провів службового розслідування, нічого та нікого не виявив. Крім цього, в липні 2015 року він сам випав з човна на мілині в районі «сосни» в нічну зміну, потрапив під гвинт та пошкодив ногу. Орендар виділив йому 3000 грн на лікування. По результатам службового розслідування було виявлено, що [PERSON] перебував в нетверезому стані. Спиртні напої вживав під час зміни з місцевим жителем. Після цього орендар водойми залишив [PERSON] на лікарняному та заборонив з`являтися йому на водоймі до проведення повного службового розслідування по масовому винищенню риби електровудками у весінній період 2015 року. Потім [PERSON] хутко зник. Збитки йому нараховуються. Відловлені браконьєри поступово дають покази. За останньою інформацією [PERSON] , начебто, влаштувався в газову службу. Відтік газу, мабуть, буде неможливий, а от інформації гарантований. Вважаю за необхідне попередити всих орендарів водойм. Будьте пильні, не дайте себе ошукати. Орендар Остапівського водосховища.» Стаття під назвою «УВАГА! ПОПЕРЕДЖЕННЯ»\~ в газеті «Мій край Полтавський» є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, як законопорядну людину - громадянина України. У тексті статті міститься неправдива інформація, зокрема про його вік. Він дійсно проходив службу в лавах внутрішніх справ, але майором міліції ніколи не був, його ніхто не виганяв з роботи, як зазначено в даній статті, він звільнився за власним бажанням. З 27 березня 2014 року по 14 серпня 2015 року працював у приватного підприємця [PERSON] , який видавав себе за орендаря Остапівського водосховища, на посаді старшого зміни служби охорони Остапівського водосховища, але не був оформлений, відповідно до КЗпП України, через небажання роботодавця (у нього так працюють усі працівники). Від [PERSON] отримував заробітну плату, а не працював на громадських засадах, яку відповідач\~ надавав із затримкою в два-три тижні, а іноді більше місяця. Викладена в статті інформація про його зловживання не підтверджена та не доведена відповідачем [PERSON] . Перебуваючи на посаді старшого зміни служби охорони Остапівського водосховища, він неодноразово затримував правопорушників та браконьєрів, вилучав незаконні засоби вилову риби, які віддавав [PERSON] . За сумлінну працю, 15 липня 2015 року, був нагороджений почесною грамотою, яку власноручно написав та підписав приватний підприємець [PERSON] орендар Остапівського водосховища. Відсутній експертний висновок компетентних служб по факту знищення риби електрострумом у 2015 році. При розмові з місцевими жителями та рибалками с. Остапівка, останні вказували на те, що протягом 6-7 років навесні водосховище вкривається мертвою рибою. З цього приводу відповідач [PERSON] неодноразово висловлював свої усні претензії до місцевої фірми «Агротех Гарантія», яка проводила обробіток полів отрутохімікатами. Незрозумілим є те, які це «самі прості підрахунки» вказують на втрату близько 10 тон риби та яким чином можуть бути нараховані збитки, оскільки службове розслідування не проводилося, він не був ознайомлений з документами та висновками природоохоронних державних органів. 24 травня 2015 року, а не в липні 2015 року, як вказано в статті, при нічному патрулюванні Остапівського водосховища на човні, облаштованому бензиновим двигуном, близько 2 годин ночі, через зіткнення з підводною перешкодою його викинуло з човна, в результаті чого він отримав травму правої голені у вигляді глибокої іфікованої рваної рани, у зв`язку з цим терміново звернувся за медичною допомогою та лікувався в стаціонарному хірургічному відділенні Гадяцької ЦРЛ. Щодо вживання спиртних напоїв, позивач у позовній заяві зазначив, що веде здоровий спосіб життя та не вживає спиртного взагалі. Газета «Мій край Полтавський» потрапила до керівництва ПАТ «Гадячгаз», де позивач працює на посаді юрисконсульта, у зв`язку з чим йому довелось пояснювати та доказувати про недостовірність вказаної статті, що для нього було дуже принизливо та образливо, а також підірвало його авторитет, як нового працівника. У його посадові обов`язки входить ведення різного роду переговорів, надання консультацій побутовим абонентам та представникам юридичних осіб міста та району. Громадяни, які приходять за консультацією, задають безліч питань, пов`язаних зі статтею про нього, тому він\~ в черговий раз змушений пояснювати та відповідати на запитання, що дуже пригнічує його емоційний стан та впливає на стан здоров`я, а також суттєво знижує працездатність. Внаслідок дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн. Такий розмір моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що його знає велика кількість населення міста та району, як людину з позитивними морально-діловими якостями. Після друку та розповсюдження газети «Мій край Полтавський» йому телефонують та задають безліч запитань, як по телефону, так і на вулиці з приводу подій, викладених у спірній статті, в результаті чого він змушений виправдовуватися та спростовувати надруковане. Все це впливає на його стан здоров`я, а саме: пропав здоровий сон, піднявся артеріальний тиск, постійні головні болі, значно знизилась працездатність, з`явились болі в серці. Тому він був змушений звернутись до лікарів за допомогою, після обстеження яких виявлено ряд серцево-судинних захворювань, причиною яких є моральні переживання, і як наслідок призначено довготривале лікування дорогими препаратами, деякі з них призначені пожиттєво. Із вказаних підстав, позивач просить зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати недостовірну інформацію в газеті «Мій край Полтавський», а саме надрукувати в середині сторінки № 4, з розміщенням фотографії,\~ спростовуючий текст розміром не меншим за величину спірної статті, таким же шрифтом під назвою « [INFO] » та розповсюдити газету «Мій край Полтавський» зі спростуванням безкоштовно тиражем 10 000 примірників жителям в найбільших масових скупченнях людей, а саме в м. Гадяч: в районі «сарського перехрестя» - поблизу магазина [INFO] », в районі площі 50 років Жовтня (площі Миру) - поблизу магазина « [INFO] » та на базарі біля магазину « [INFO] », у дворі магазину оптово-роздрібної торгівлі [PERSON] , через продавців магазину « [INFO] [PERSON] », через «Укрпошту» та Гадяцькому районі - шляхом подвірного рознесення газети поштарками. Стягнути солідарно з відповідачів 50 000 грн моральної шкоди та судовий збір. У заяві про уточнення позовних вимог позивач виклав текст спростування: «УВАГА СПРОСТУВАННЯ»: «В газеті «Мій край Полтавський» під № 02 (22) від 15 березня 2016 року була надрукована інформація з назвою «Увага Попередження» про морально-ділові якості та зловживання, перебуваючи на посаді старшого служби охорони Остапівського водосховища [PERSON] . Дана інформація була надрукована безпідставно, не має аргументованого підтвердження та така, що в цілому підлягає спростуванню. [PERSON] працював в приватного підприємця [PERSON] на посаді старшого служби охорони Остапівського водосховища з 27 березня 2014 року по 14 серпня 2015 року. За час перебування на посаді він добросовісно виконував покладені на нього задачі по охороні об`єкта від злочинних посягань, неодноразово затримував бракон`єрів та вилучав браконьєрські знаряддя незаконного вилову риби. Так ним особисто було вилучено близько десяти кілометрів бракон`єрських сіток, які могли б завдати значної шкоди рибній фауні водойми. За вагомий внесок по охороні Остапівського водосховища, високі морально-ділові якості по роботі з трудовим колективом, рішучість та відвагу по затриманні порушиків правопорядку, значні організаторські здібності при організації та проведенні свята [PERSON] та з нагоди дня рибалки він був нагороджений почесною грамотою, яку підписав орендар Остапівського водосховища [PERSON] . Неодноразово за високі показники в роботі відзначався преміюванням зі сторони орендаря Остапівського водосховища [PERSON] ». Даний текст позивач просить зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати,\~\~ надрукувавши його в газеті «Мій край Полтавський» та розповсюдити, шляхом безкоштовного роздавання тиражем 10000 примірників жителям в найбільших масових скупченнях людей, а саме в м. Гадяч: в районі «сарського перехрестя» - поблизу магазина [INFO] », в районі площі 50 років Жовтня (площі Миру) - поблизу магазина « [INFO] » та на базарі біля магазину «Росія», у дворі магазину оптово-роздрібної торгівлі [PERSON] , через продавців магазину « [INFO] [PERSON] », через «Укрпошту» та Гадяцькому районі шляхом подвірного рознесення газети поштарками, зазначивши під текстом автора - Орендар Остапівського водосховища. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог та просив їх задовольнити у повному обсязі, суду пояснив, що відповідач [PERSON] запропонував йому посаду старшого служби охорони на Остапівське водосховище, де той є орендарем. У березні 2015 року, між ними виник конфлікт і з цього приводу він припинив трудову діяльність на водосховищі. Після цього, [PERSON] розмістив статтю під назвою « [INFO] » в газеті «Мій край Полтавський», яка містить неправдиву інформацію, що порушує його честь, гідність, а також ділову репутацію. Зміст статті обурив та пригнітив його, в результаті чого у нього погіршився стан здоров`я, що завдало йому моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідачів солідарно, у розмірі 50000 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, суду пояснив, що з 2007 року являється орендарем Остапівського водосховища. У 2014 році [PERSON] був ним прийнятий на роботу та виконував обов`язки старшого зміни служби охорони Остапівського водосховища, працював без оформлення, оскільки не наполягав на цьому. Інформація про позивача у статті, була викладена з метою попередження інших орендарів щодо недопущення [PERSON] до охорони, так як він неналежним чином виконував свої професійні обов`язки, а саме: не проводив патрулювання водойми, не затримував браконьєрів, не контролював роботу підлеглих, часто був на робочому місці у нетверезому стані, не консультував рибалок, що приїжджали з інших районів, був випадок масової втрати риби від електроструму, не попереджений позивачем, в обов`язки якого такий контроль входив. Тобто викладена у статті інформація про позивача є достовірною, а тому просив у позові відмовити. 23.05.2016 року відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також не визнав позовні вимоги позивача, суду пояснив, що дійсно є засновником, видавцем та редактором газети «Мій край Полтавський». У статті під назвою «Увага! Попередження», надрукованій у № 02(22) газети від 15 березня 2016 року, автором якої є [PERSON] , ім`я якого, як автора статті, не зазначено з технічних причин. Згідно Закону «Про інформацію», він являючись редактором газети, не несе відповідальність за інформацію, яка подається автором. Окрім того вважає, що немає підстав друкувати спростування, оскільки у позивача відсутні докази щодо неправдивості викладених фактів, як відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди 23.05.2016 року відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про продовження розгляду справи без його участі.\~\~ Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Частиною 1 статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право на вільне вираження своїх поглядів. Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. За правилами статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування їх у пресі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вбачається з наданої позивачем обласної інформаційно-рекламної газети «Мій край Полтавський» за № 02 (22) від 15 березня 2016 року, на четвертій сторінці опубліковано статтю із заголовком «УВАГА! ПОПЕРЕДЖЕННЯ», у якій розміщена фотографія позивача [PERSON] та йдеться про його зловживання, будучи «очільником» охорони Остапівського водосховища. Дана інформація розповсюджена широкому колу осіб, так, як тираж газети становив 10\~000 примірників. Автором спірної статті є орендар Остапівського водосховища, яким, як встановлено було судом у ході розгляду справи, є\~ відповідач [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії ПЛ № 1091-348 Р, засновником газети\~ «Мій край Полтавський» є відповідач [PERSON] . Судом також встановлено, що позивач [PERSON] у 2014 та 2015 році дійсно працював старшим зміни служби охорони Остапівського водосховища, без належного оформлення про прийняття на роботу, та отримував заробітну плату. Поширені у статті відомості, містять у собі негативну інформацію про позивача, зокрема: 1) «Так, перебуваючи на займаній посаді більше року, [PERSON] не затримав жодного злодія, чи групи бракон`єрів. Як кажуть у міліції, показників - було нуль. Хоча винагороду від орендаря він отримував своєчасно та в повному обсязі, за виключенням відрахувань за систематичне порушення та зловживання». 2) «Авторитетом підлеглих не користувався. Вони його характеризують як підлу особу, яка переслідує лише свої меркантильні інтереси. Свого часу був звільнений з лав МВС». 3) «Через декілька місяців перебування на посаді ввійшов в тісний зв`язок з професійними браконьєрами», не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, а навпаки спростовуються наступними доказами наданими позивачем. Так, у почесній грамоті, якою позивач був нагороджений 13.07.2015 року [PERSON] , значиться про його вагомий внесок по охороні Остапівського водосховища, високі морально-ділові якості по роботі з трудовим колективом, рішучість та відвагу при затримці порушників правопорядку, значні організаторські здібності при проведенні свята Івана Купала та інших мироприємств в с. Остапівка. Згідно витягу з архівного документа «Управління МВС України в Полтавській області» від 05.05.2016 року № О-36/оп, наказом від 17.03.1998 року № 15 о/с лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Викладена інформація про позивача у статті, а саме: «Рибалки з Гадяча та Миргорода пам`ятають, що до травня 2015 року водосховище (площею 240 га, довжиною 6 км) було повністю заслане не живою рибою. При проведенні аналізів було визначено, що це не хімія з полів а сильний електрострум.» - «По самих простих підрахунках водойма втратила близько 10 тон риби», також нічим не підтверджена. Докази проведення службового розслідування по даному факту, чи висновки природоохоронних органів на предмет загибелі риби, відповідачем [PERSON] не надані, а тому ця інформація є недостовірною. Інформація в статті наступного змісту: «Крім цього в липні 2015 року він сам випав з човна на мілині в районі «сосни» в нічну зміну, потрапив під гвинт та пошкодив ногу. Орендар виділив йому 3000 гривень на лікування. По результатам службового розслідування було виявлено, що [PERSON] перебував у нетверезому стані. Спиртні напої вживав під час зміни з місцевим жителем. Після цього орендар водойми залишив [PERSON] на лікарняному та заборонив з`являтися йому на водоймі до проведення повного службового розслідування по масовому винищенню риби електровудками у весінній період 2015 року. Потім [PERSON] хутко зник. Збитки йому нараховуються. Відловлені браконьєри поступово дають покази.»\~ спростовується випискою з історії хвороби № 3476/559, в якій значиться, що [PERSON] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гадяцької ЦРЛ, але не в липні місяці 2015 року, а з 25.05.2015 року по 15.06.2015 року, з діагнозом Інфіковані ушиблені рани правовї гомілки. Хворіє після отриманої 24.05.2015 року травми. Відомості щодо стану сп`яніння відсутні. Негативний характер інформації, викладеної в статті та звинувачення у здійсненні [PERSON] явно незаконних та недисциплінованих вчинків, порушує його особисті немайнові права, а саме: порочить його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації, оскільки позивач в даний час працює юрисконсультом в ПАТ «Гадячгаз», з 25.12.2015 року, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу. Згідно ч. 1 ст. 308 ЦК України, фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, розповсюджена лише за згодою цієї особи. Позивач [PERSON] не давав своєї згоди на розміщення його фото в газеті, що також вказує на порушення відповідачами його особистих немайнових прав. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до змісту ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній статті, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, суд приходить до висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватися, як оціночні судження, з огляду на використання мовних оборотів, застосованих у статті. Отже, із мовного наповнення наведених вище речень вбачається, що вони містять багато дієслів та стверджувальних висловів, які вказують на вчинення позивачем протиправних дій та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його ділових якостей, і очевидно що змістовне спрямування зазначених фрагментів статті є негативним та подане саме у формі фактичних даних. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідачами не було представлено жодного доказу в підтвердження достовірності поширеної щодо позивача інформації, на підставі чого суд вважає, що зазначена вище інформація про позивача, викладена у статті, не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. З огляду на наведені норми права, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, а відповідачами не було надано належних та допустимих доказів правдивості такої інформації, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання поширеної щодо позивача інформації, а саме в статті «УВАГА! ПОПЕРЕДЖЕННЯ», надрукованої в газеті «Мій край Полтавський» за № 02 (22) від 15 березня 2016 року, недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, суд констатує наступне. Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. У відповідності до частин шостої та сьомої вказаної статті ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила, та у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має\~ компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та його ділову репутацію, інформації, оприлюдненої в № 02(22) від 15 березня 2016 року газети «Мій край Полтавський» в статті під назвою «УВАГА! ПОПЕРЕДЖЕННЯ», а також зобов`язання засновника газети «Мій край Полтавський» [PERSON] спростувати її, шляхом опублікування відомостей про те, що інформація про [PERSON] , опублікована у № 02(22) від 15 березня 2016 року газети «Мій край Полтавський» в статті під назвою «УВАГА! ПОПЕРЕДЖЕННЯ» є неправдивою та такою, що не відповідає дійсності, підлягають до задоволення. Що стосується тексту спростування, який позивач в заяві про уточнення позовних вимог просить зобов`язати розмістити відповідача [PERSON] в газеті, суд вважає, що в цій частині вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки запропонований ним текст не містить спростування, як передбачено законодавством, а містить суб`єктивну інформацію позивача про себе та ряд не підтверджених належним чином фактів.\~ Однією з вимог, заявлених позивачем у позові, є також стягнення з відповідачів у солідарносу порядку моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації та приниженням його ділової репутації,\~ яку він оцінює в 50000 грн, на тій підставі, що поширення недостовірної інформації, не лише принизило його честь та гідність, як непублічної людини, а й завдало шкоди його діловій репутації. Це призвело до значних душевних страждань, котрі викликають дискомфорт і сором, що вплинуло на його стан здоров`я, а саме: пропав здоровий сон, піднявся артеріальний тиск, постійні головні болі, значно знизилась працездатність, з`явився біль у серці. Відповідно до п. 4 ч. 2 та ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При визначенні моральної шкоди суд\~ з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв`язку з наслідками, що настали. У довідці про стан здоров`я, виданої позивачу [PERSON] \~ 01.04.2016 року поліклінічним відділенням Гадяцької ЦРЛ, що міститься матеріалах справи, значиться діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертонічний криз (31.03.2016 р.) неускладнений та заключення: потребує по стану здоров`я постійної гіпотензивної терапії. Враховуючи, що інформація, викладена у статті, підлягає до визнання такою, що є недостовірною, тому позовні вимоги позивача, в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає підлягають до задоволення. Позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду солідарно з обох відповідачів, а саме з засновника газети «Мій край Полтавський» [PERSON] та автора статті [PERSON] . Відповідно до п. 3 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації в Україні», редакція не несе відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають\~ дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності\~ друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням повідомлень фізичних осіб. Згідно роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», наведені у\~ статті\~ 42\~ Закону\~ про\~ пресу підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є\~ вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають . При цьому\~ в\~ зазначених\~ випадках\~ засоби масової інформації звільняються від\~ обов`язку\~ щодо\~ відшкодування\~ збитків\~ та моральної\~ шкоди.\~ Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або ЗМІ, як відповідачем, суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації. Як було встановлено судом та підтверджено самим відповідачем [PERSON] -\~ засновником, видавцем та відповідальною особою за друк газети «Мій край Полтавський», опублікування негативної статті відносно позивача [PERSON] не мало умисного характеру. Дану інформацію надруковано на прохання відповідача [PERSON] , автором якої він також є, тому солідарний порядок стягнення моральної шкоди, суд вважає не підлягає до застосування. Разом з тим, моральна шкода підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як\~ автора статті, що містить недостовірну, негативну інформацію про позивача. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , суд враховує зміст та характер поширеної щодо нього недостовірної, негативної інформації, поширення такої інформації шляхом публікації статті в газеті зі значним тиражем та зображенням фотографії позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, тому вважає, що розмір моральної шкоди має бути меншим ніж заявлено ним. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач за подання до суду позовної заяви про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування та стягнення моральної шкоди сплатив 1929,62 грн судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайногового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати - 1378 грн. Суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає, що оскільки позовні вимога позивача в частині немайнового характеру, а саме зобов`язання опублікувати спростування, покладено на відповідача [PERSON] , тому судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп., підлягає до стягнення на його користь з відповідача [PERSON] . Судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору щодо\~ відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 1378 грн, підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial