Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з означеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79897649 від 08.02.2017р. належить на праві власності земельна ділянка площею 0,4712 га. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що по вул. Зарічна № 3в в смт. Красне Буського району Львівської області. На вищезазначеній ділянці самочинно збудував цех літ «А» загальною площею 6579 кв.м, склад літ «Б» загальною площею 52.2 кв.м, склад літ. «В» загальною площею 72.4 кв.м без отримання відповідного на те дозволу. Після завершення будівництва Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 23 березня 2017 року були виготовлені технічні паспорти на такі будівлі. Під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. Оскільки іншим шляхом не може реалізувати своє право власності, просить суд визнати за ним право власності на згадані вище самовільно збудовані будівлі. [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить його задоволити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступних підстав. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79897649 від 08.02.2017р. [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,4712 га. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що по вул. Зарічна № 3 «в» в смт. Красне Буського району Львівської області. (а.с. 23) На даній ділянці позивач самочинно збудував цех літ «А», загальною площею 6579 кв.м, склад літ «Б» загальною площею 52.2 кв.м, склад літ. «В» загальною площею 72.4 кв.м.. Технічні паспорти виготовлені Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 23.03.2017 року. (а.с. 8-14, 19-22) Згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Буського району Львівської області № 19 від 21.06.2016 року, земельній ділянці площею 0,4712 га. в смт. Красне по вул.. Зарічна, кадастровий номер 4620655300:03:000:0227 рисвоєно адресу: вул. Зарічна, 3 «в», смт. Красне Буського району Львівської області. Згідно ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до Постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Згідно п.8 Постанови №6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Як вже встановлено вище, позивач користується земельною ділянкою на якій проведено спірне будівництво на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79897649 від 08.02.2017 року, який внесений згідно договору дарування земельної ділянки від 08.02.2017 року Серії НВО 596819, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], реєстраційний № 159. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Зокрема, згідно із нормою частини 5 статті 376 ЦК України, яка регламентує порядок визнання права власності на майно, що виникло внаслідок самочинного будівництва, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Існуючі будівлі не порушують прав сусідніх будинковолодінь, а також не суперечать вимогам Державних будівельних норм України, та збудовані в межах земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності. Будівництво таких не порушує також цільового призначення земельної ділянки. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.2 цієї статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається за підставами, що незаборонені законом, зокрема із правочинів, ч. 2 цієї статті, передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що відповідач позов визнав, самочинне будівництво спірних нежитлових приміщень здійснено без порушення будівельних і технічних норм, а також те, що судом не здобуто доказів того, що таке будівництво суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб та що таким будівництвом порушені санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації приміщення, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, а вважає, що є достатньо підстав для задоволення такого і визнання за позивачем права власності на дані приміщення.

Outcome: approved