Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та суду пояснив, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2011 року у справі № 22ц - 3037 2011 року визнано право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. До теперішнього часу реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно не здійснено. [INFO] співвласник квартири [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилася спадщина до складу якої увійшло, зокрема, право на квартиру, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким призначив своїм спадкоємцем [PERSON] та заповів останньому все належне йому, [PERSON], майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, на що він, [PERSON], за законом матиме право. З огляду на такі обставини, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Реалізуючи право на спадщину, [PERSON], протягом встановленого законом для прийняття спадщини строку, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а відтак є таким, що спадщину прийняв. У подальшому позивач звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак нотаріус відмовив у його видачі у зв'язку з ненаданням належним чином оформленого правовстановлюючого документу на квартиру. У зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, правові підстави для державної реєстрації речових прав на частину квартири після смерті [PERSON], у позивача відсутні. Тому просить визначити, що частка померлого в праві спільної сумісної власності становила ? частину квартири [ADDRESS] за померлим [PERSON] та визнати право власності на вказану частину квартири за [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки - сімейні обставини. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, оскільки позивачем не надано належним чином оформлену відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за [PERSON], яка повинна бути надана у вигляді постанови, а не повідомлення. У зв'язку із тим, що позивач не в повній мірі реалізував всі способи досудового захисту своїх прав, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] надані представником пояснення підтримала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки - сімейні обставини. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суд Херсонської області № 22ц - 3037 2011 рік від 11.07.2011 року за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. На випадок своєї смерті 08 грудня 2011 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і на що він за законом матиме право, він заповідає [PERSON]. [PERSON] у встановленому законодавством строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте повідомленням приватного нотаріуса [PERSON] № 02-14/50 від 16.08.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа та рекомендовано звернутися до суду. Вказані обставини підтверджені свідоцтвом про смерть [PERSON], повідомленням нотаріусу, рішенням апеляційного суду Херсонської області та іншими письмовими документами. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною п'ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За приписами ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Матеріалами справи встановлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] відповідно до заповіту є [PERSON]. Рішенням суду за [PERSON] було визнано право спільної сумісної власності з відповідачами на квартиру [ADDRESS], проте останній не встиг отримати правовстановлюючий документ, у зв'язку із чим [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 3-2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. У п. 3-4 Листа Вищий спеціалізований суд звернув увагу на те, що розглядаючи спори, пов'язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що рішення апеляційного суду Херсонської області визнано право спільної сумісної власності за чотирма особами, в натурі виділ частки майна не відбувся, домовленість між співвласниками досягнута не була, тому презімпіюється, що частки є рівними - по ? частині. Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Оскільки предметом спору не є оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, а визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності за спадкоємцем, суд критично відносить до твердження представника відповідачів щодо відсутності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії підтверджена повідомленням, що є достатнім підтвердженням заявлених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованим, підтверджені достатніми належними та допустимими доказами, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved