Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності, а саме просить суд: визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 14.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] - виконаним та дійсним; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 64,7 кв.м., житловою 37,1 кв.м. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно наявної в матеріалах справи письмової заяви просить справу розглянути у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], що згідно договору діяв в інтересах [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.12.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить [PERSON] на підставі Договору про передачу в приватну власність від 20.10.1994р., та Рішення Сергіївської селищної ради від 14 грудня 2007 року. Продавець [PERSON] діє як представник власника квартири по довіреності, з правом продажу вказаного об'єкту нерухомості за ціну на свій власний розсуд. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався, та угода ніде не реєструвалася. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу [PERSON], 14.12.2012 року передав позивачу ключі від квартири, а також сторонами було складено та підписано Договір купівлі-продажу квартири на підтвердження отримання від позивача 25 000 грн. в рахунок продажу квартири [ADDRESS]. Згідно домовленості між сторонами, зазначеній в Договорі купівлі-продажу вказаної квартири, нотаріальна реєстрація договору купівлі продажу передбачалася не пізніше 21.12.2012 року. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, державна реєстрація договору не відбулася у зв'язку з тим, що відповідач терміново від'їжджав у відрядження, а тому і попросив відстрочити дату поїздки до нотаріуса. Позивач зазначає, що вимушений був погодитися на такі умови, у зв'язку з тим, що дуже хотів придбати вказаний об'єкт нерухомості, тим паче, що позивача цілком влаштовувала ціна, адже покупець мав нагальну потребу терміново продати вказану квартиру, у зв'язку з чим і ціна була значно нижче, ніж на схожі квартири, і була величезна кількість бажаючих придбати вказану квартиру за таку суму грошових коштів. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою укладення письмового договору купівлі-продажу квартири та подальшого його нотаріального посвідчення, але відповідач [PERSON] йому відмовив у цьому, посилаючись на свою постійну заклопотаність. Такі дії відповідача порушують права позивача, у зв'язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності квартири, яку набув на підставі договору купівлі-продажу. Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, недодержання сторонами під час укладення угоди умови щодо нотаріального посвідчення договору та наступне ухилення відповідача від обов'язку нотаріально оформити угоду позбавляють позивача належним чином зареєструвати право власності на спірне майно, що й змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], та необхідність задоволення позову.

Outcome: approved