Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] у м. Донецьк, Донецької області та факту спільного проживання з ним однією сім'єю понад п*ять років до моменту смерті. Пославася на те, що з 2010року у зв*язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком [PERSON] став проживати в будинку заявника за адресою : [ADDRESS] оскільки він хворів на хронічно- легенево- сердечну недостатність, хронічний обструктивний бронхіт пилової етимології. В будинку заявника, в якому вони з батьком [PERSON] проживали своєю сім'єю було достатньо місця для проживання, тому вирішили, що померлий [PERSON] буде мешкати з ним. Починаючи з січня 2010 року [PERSON] проживав у будинку заявника [PERSON] за адресою [ADDRESS], але місце реєстрації не змінював. У зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьк та припиненням виплати пенсій, [PERSON] зареєструвався за адресою заявника як переміщена особа. Перебуваючи вдома, стан здоров'я [PERSON] погіршився, він був направлений у кардіологічне відділення міської клінічної лікарні №14 м. Донецьк з діагнозом: хронічно- легенево- сердечна недостатність, хронічний обструктивний бронхіт пилової етимології, де [INFO] помер. Заявник здійснював поховання, оскільки був єдиною близькою людиною для нього. Лікарське свідоцтво про смерть №35 від 19.04.2016р. було видане «Центральною міською лікарнею №14 м.Донецьк.». В свідоцтві зазначено, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] у м. Донецьк. Причиною смерті стало хронічно- легенево- сердечну недостатність, хронічний обструктивний бронхіт пилової етимології. 18.10.2016 року заявник звернувся із заявою щодо проведення державної реєстрації смерті до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, але їй було відмовлено та надано письмові роз'яснення від 18.10.2016року №03.2-25/5159. Встановлення факту смерті та проживання однією сім'єю йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть та прийняття спадщини. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у заяві та просив їх задовольнити, оскільки заявник проживав з померлим однією сім'єю, здійснював догляд за ним та його майном, займався його похованням. У нього знаходяться усі правоустановчі документи на майно померлого. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить рішення прийняти на розсуд суду. Заслухавши пояснення заявника, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], помер у м. Донецьк [INFO] у зв'язку з хворобою хронічно- легенево- сердечній недостатності, хронічним обструктивним бронхітом пилової етимології про що видано лікарське свідоцтво про смерть № 35 від [INFO]. 18.10.2016 року заявник звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області щодо реєстрації у встановленому законом порядку реєстрації смерті, але отримав відповідь за № 03.2-25/5159 від 18.10.2016 року про неможливість реєстрації у зв'язку з відсутністю медичного свідоцтва про смерть встановленої законодавством України форми (а.с.5). Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 року затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасом не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить м. Донецьк, на території якого помер [PERSON]. Відповідно, документи про смерть видані на тимчасово окупованій території, до складу яких входить медичне свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті є недійсними та не створюють правових наслідків. Одночасно, статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією та законами України. Крім того, згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно п.21 пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриттю спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент, відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], оскільки проживав з ним однією сім'єю протягом п'яти років до дня смерті, що підтверджується довідкою №2178, про фактичне проживання [PERSON]за адресою [ADDRESS] (а.с.10), Заявник здійснював поховання, оскільки був єдиною близькою людиною для нього, показав що проживав разом з батьком [PERSON]однією сім'єю більше п'ять років, доглядав його, а після смерті здійснив поховання на міськомі кладовищі м.Донецьк. За таких обставин, суд вважає, що встановлення вищезазначених фактів для заявника тягне за собою можливі юридичні наслідки і її доводи у судовому засіданні підтверджуються належними та допустимими доказами. На підставі ст. 257-1 ЦПК України рішення в частині встановлення факту смерті [PERSON] підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved