Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказавши, що 6.06.2016 року він надав позику [PERSON] в розмірі 500 грн. на строк до 21.06.2016 року, про що уклали письмовий договір позики. Проте [PERSON] до теперішнього часу борг не повернула, а його вимогу проігнорувала. Внаслідок зазначеного, за умовами договору, просить стягнути з відповідача суму боргу 500 грн., заборгованість по відсоткам за користування позикою у розмірі 4390 грн., неустойку у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн., суму неустойки у вигляді пені в розмірі 4200 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн., в всього 10641,20 грн. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час, місце розгляду у судове засідання не зявився, як і його представник, котрий надав суду заяву про підтримку позовних вимог за обставинами наведеними в позовній заяві та про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про визнання позову в частині позовних вимог про стягнення з неї за договором позики суму боргу 500 грн., заборгованості по відсоткам за користування позикою у розмірі 4390 грн., сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити, застосувавши Закон України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та розглянути справу у її відсутності. Неявка в судове засідання зазначених осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Враховуючи позицію сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 6.06.2016 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено письмовий договір позики на суму 500 грн. з терміном повернення 21.06.2016 року. Відповідач визнає отримання нею позики у розмірі 500 грн., та її неповернення до теперішнього часу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У звязку з викладеним, суд стягує з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 500 грн. Згідно ст.ст.536,1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За вимогами п.2.3, п.2.4 Договору позики від 6.06.2016 року з позичальника [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню проценти від суми позики, за період з 6.06.2016 року по 21.06.2016 року у розмірі 240 грн. та за період з 22.06.2016 року по 12.09.2016 року у розмірі 4150 грн. Що стосуються стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн. та суму неустойки у вигляді пенею в розмірі 4200 грн., обумовлену умовами договору слід зазначити наступне. Згідно зі\~ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року та №1079-р від 05.11.2014 року, місто Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Крім того, згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Як вбачається зі справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані у період з 21.06.2016 року станом на 12.09.2016 року, тобто в період дії\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно з матеріалами справи відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO]. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з нею кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов [PERSON] в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідач умови договору позики не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з неї слід стягнути на користь позивача суму боргу за договорами позики б/н від 6.06.2016 року у розмірі 500 грн., заборгованість по відсоткам за користування позикою у розмірі 4390 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial