Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на його користь 6000,00 доларів США, що в еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ станом на 28.03.2019 року становить 162 490,00 грн. основного боргу, 6 023,00 грн. - 3% річних та індекс інфляції за період з 01.01.2018 по 28.02.2019 року - 18 751,39 грн., а всього 187 084,39 грн.; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2008 року він надав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. 02.09.2017 року повернув 4 000 доларів США. Залишився винен 6 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 31.12.2017 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора, відповідач зобов`язаний сплатити індекс інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У судове засідання позивач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 128 ЦПК України. З клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 09.07.2019 року, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно з ст.ст.12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, у лютому 2008 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 10 000 $, у вересні 2017 року повернув 4 000 $. Залишився винен 6 000 $, які зобов`язався повернути до 31.12.2017 року (а.с.6). Тобто, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві отриману за договором позики таку ж суму грошових коштів у порядку та строки, що встановлені зазначеним договором. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого зв`язку. Розписка підписана відповідачем (позичальником), є документом, що стверджує про вчинення правочину між позивачем та відповідачем. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014року). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частина 1 ст.545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивачем було представлено суду розписку, за правилами ст. 545 ЦК України, вказана обставина свідчить про наявність у відповідача невиконаного у строк боргового зобов`язання перед [PERSON] . Належних доказів про повернення коштів в повному обсязі за вказаним договором відповідачем суду не надано. Позивачем визначений розмір стягнення у гривневому еквіваленті до суми фактично наданої позики за курсом, який встановлений станом на 28.03.2019 року. Офіційний курс долара США по відношенню до національної валюти - гривні станом на 28.03.2019 року становить 27,0817 грн. Суд, враховуючи викладене, у межах заявлених позивачем позовних вимог, вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за договором позики в сумі 6 000 доларів США (10 000-4 000), що станом на 28.03.2019 року еквівалентно 162 490,00 грн. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, визначення в договорі грошових зобов`язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Як вбачається з матеріалів справи, позика надавалась у доларах США, а не у національній валюті, і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну, враховується офіційний курс гривні до долара, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. А тому при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти. За вказаних обставин, вимога щодо стягнення інфляційних нарахувань не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу у розписці визначена сторонами в іноземній валюті. Вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 6 023,00 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений термін, при цьому обов`язку свого не виконав, прострочив виконання зобов`язання. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.17), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (168513/187084,39)х1870,84=1685,13 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial