Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.08.2012 з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів його заробітку на місяць, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.01.2017 з позивача також стягуються на користь [PERSON], яка являється його теперішньою дружиною, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів його заробітку на місяць, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що на думку позивача свідчить про зміну його матеріального стану в сторону погіршення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні в позовній заяви та просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що, у звязку з рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.01.2017 у нього суттєво погіршився матеріальний стан, тому він просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявилась. При цьому до суду надала заперечення щодо позовної заяви, в яких також просила суд розгляд справи проводити у її відсутність. Згідно заперечень, відповідач не визнає позовну вимогу та вказує, що позивач працюючи на посаді начальника сектору Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області та отримуючи заробітну плату в розмірі 10000 грн. може сплачувати аліменти у визначеному розмірі та вважає, що відсутні підстави для зміни їх розміру. Крім того, відповідач вказує, що головною цілю позовної заяви є надання матеріальної переваги сину позивача [PERSON] за рахунок зменшення розміру аліментів на доньку [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.08.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів його заробітку на місяць, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення ухвалене при визнанні позову відповідачем. Крім того, рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.01.2017 з позивача також стягуються на користь [PERSON], яка являється його теперішньою дружиною, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів його заробітку на місяць, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дане рішення ухвалене також за заявою [PERSON] про визнання позову. Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання, прав та обов'язків подружжя по утриманню одного з них у разі проживання з нею ( ним ) дитини та можливості їх змін в разі виникнення істотних юридичних обставин. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, в ч. 1 ст. 192 СК України зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно ч. 3 ст. 70 ЗУ « Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона у справі шляхом подання доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог позивач надав рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.08.2012 та Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.01.2017, довідку про доходи з 01.10.2016 по 31.03.2017 видану ГУНП у Вінницькій області та договір про надання споживчого кредиту. Звертаючи увагу на доводи та пояснення [PERSON] щодо зміни розміру аліментів на утримання дочки [PERSON], суду, в обґрунтування обставин, позивачем не було надано належних доказів, що відповідно до ст. 192 СК України підтверджували б обставини змін у його матеріальному чи сімейному стані, погіршення його здоров'я та не доведено таких обставин відносно відповідача. Так, згідно рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.01.2017 [PERSON] являючись відповідачем у справі визнав позовні вимоги повністю, тим самим погодився на стягнення з нього на користь [PERSON], яка являється його теперішньою дружиною, аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів його заробітку на місяць, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, наявність на той час факту стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [PERSON], як відповідачем не підіймалось перед судом питання щодо погіршення у звязку з цим його матеріального стану. Крім того, доводи позивача, щодо погіршення його матеріального стану у звязку з укладенням договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 04.01.2017 на суму 11 тис. 549 грн. для придбання телевізора, є безпідставними, зважаючи на те, що позивач добровільно вступив в цивільно-правові відносини зобовязального характеру (кредитування) для придбання товару, який не відносяться до категорії товару першої необхідності. Таким чином, позивачем не доведено, а відповідно судом і не встановлено зміни юридичних обставин щодо стану, який існував на момент призначення аліментів. Таким чином, позивач не довів в судовому засіданні відповідними доказами про наявність безумовних підстав та нагальну необхідність зменшувати розмір призначених судом аліментів на утримання дитини. В той же час, розмір призначених судом аліментів відповідає інтересам дитини і направлений, зважаючи на її вік, на поліпшення становища дитини, умов її виховання, розвитку та оздоровлення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed