Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , він є батьком. 06 листопада 2006 року шлюб між ними було розірвано, сину на той час було два роки. З народження і по цей час син зареєстрований і проживає разом з ним і повністю перебуває на його вихованні. З часу розлучення мати дитини повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, коштів на утримання сина не надає, життям дитини не цікавиться, останній раз бачила сина напередодні розлучення. Ним створені всі необхідні умови для проживання і виховання сина. Служба у справах дітей Конотопської міської ради детально вивчили ситуацію, яка склалася в його сім`ї і не заперечують проти позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з викладеним, вважає, що наявні всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносної її сина [PERSON] , тому і звернувся до суду з таким позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час і імісце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - служби у справах дітей Конотопської міської ради Левченко І.В. до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує, просить його задовольнити. Суд , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч.ч.1.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з принципом 2 Декларації про права дитини, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю записана [PERSON] , батьком [PERSON] ( а.с.11). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.( а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради від 03 лютого 2020 року, [PERSON] , 2004 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] ( а.с.14). З акту обстеження умов проживання від 25 листопада 2019 року, наданого Службою у справах дітей, вбачається, що за заявою [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , де мешкає неповнолітня дитина [PERSON] встановлено, що умови проживання задовільні, в будинку чисто, обладнане місце для відпочинку, навчання дитини, одяг, взуття, їжа в достатній кількості, шкільне приладдя, канцтовари, книги в наявності. разом з [PERSON] проживають його батько, дідусь та бабуся, стосунки в сім`ї дружні, довірливі. Мати дитини з 2006 року за вказаною адресою не проживає, вихованням та утриманням дитини не цікавиться .( а.с.13). З інформації, наданої головою Великосамбірської сільської ради Конотопського району Сумської області , вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично не проживає ( а.с.47). З висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради вбачається наступне. [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , життям, вихованням та розвитком дитини не цікавиться, від виконання батьківських обов`язків самоусунулася. Після розірвання шлюбу між нею та батьком дитини, дитина [PERSON] проживає з батьком, з 2006 року по 2010 рік відвідував дитячий садок, мати жодного разу в садочку не з`являлася, вихованням дитини займався виключно батько. Шкільний заклад, де навчається [PERSON], мати не відвідувала. Крім того, особисто [PERSON] повідомив, що він не бачив матір останні 13 років і при зустрічі він її не впізнає . За таких обставин орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків, так як це буде відповідати інтересам дитини(а.с. 26-28). В судовому засіданні в присутності батька [PERSON] вислухана дитина- неповнолітній [PERSON] , 2004 року народження, який повідомив, що 13 років не бачив свою матір, його вихованням займається батько, який також забезпечує його усім необхідним , а саме купує одяг, шкільне приладдя, продукти харчування та предмети побуту. Мамою він називає свою бабусю, яка з ними проживає. Йому роз`яснено, яке вирішується на даний час питання і він цілком підтримує заявлені батьком вимоги про позбавлення батьківських прав його матір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що [PERSON] з самого народження проживає з бабусею, дідом і татом [PERSON] . Після того, як [PERSON] розлучився з дружиною, вона виїхала і жодного разу не приїздила. [PERSON] бабусю він називає мамою. Виховує [PERSON] батько, забезпечує всім необхідним, піклується його навчанням . Всі обставини йому відомі, оскільки він часто буває вдома у позивача і товаришує з ним. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача, а так, доводиться бабусею неповнолітньому [PERSON] , однак він називає її мамою, оскільки мама [PERSON] залишила, коли йому не було і двох років. Весь цей час, син і онук проживають з нею однією сім`єю. Вихованням дитини займається його батько, а також відвідує батьківські збори, купує одяг, продукти харчування і забезпечує фізичний і духовних розвиток дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] , постійно спілкується з усіма членами родини, буває у них вдома і знає про їх побут та обставини проживання. В даній сім`ї виховується [PERSON] , який виріс без матері, мамою називає свою бабусю, оскільки його рідна мама після розірвання шлюбу з батьком дитини виїхала з міста, залишила дитину і жодного разу протягом 13 років не з`являлася . Дитину виховує батько і забезпечує усім необхідним. У суду відсутні підстави ставити під сумнів надані в судовому засіданні пояснення свідків. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні здобуто достатнього відомостей про те, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини , не створює умов для її нормального розвитку, з 2006 року жодного разу дитина не бачила матір , з нею не спілкувалася, а мати не опікується дитиною та її не виховує і вказані відомості належним чином доведені, тому слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , так як це буде відповідає його інтересам .

Outcome: approved