Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про примусове виселення. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Дану квартиру він придбав за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] 14 червня 2013 року. Після придбання квартири він бажав вселитись в неї разом із членами своєї сім'ї, однак виявив, що у придбаній квартирі без жодних правових підстав перебувають відповідачі, які обіцяли виселитись найближчим часом. Договір найму з відповідачами не укладався. Позивачем стверджується, що відповідачі в спірній квартирі не зареєстровані та займають приміщення самоправно. Позивачем через приватного нотаріуса 04 березня 2014 року було направлено відповідачам заяву з вимогою про звільнення займаного приміщення до 04 квітня 2014 року, однак дана вимога відповідачами залишилась не виконаною. Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просив виселити відповідачів та членів їх сімей з належної йому квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Крім того, просив судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд про причини неявки не повідомили. Зважаючи на дані обставини, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу № 4897697 від 14 червня 2013 року. Дану квартиру позивач придбав за договором купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] 14 червня 2013 року за реєстровим номером 1605. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Оскільки права членів сім'ї колишнього власника є похідним від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як вбачається повідомлень Ковельського РВ УДМС України у Волинській області, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] значаться зареєстрованими в [ADDRESS], а відповідач [PERSON] 07 серпня 2013 року вибув в с. Дубове Ковельського району. Згідно ч.3 ст. 116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Як зазначається позивачем, відповідачі проживають в спірній квартирі без жодних правових підстав, договір найму з ними не укладався. Відсутність такого договору найму відповідачі не заперечили. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 04 березня 2014 року через приватного нотаріуса [PERSON] направлено вимогу відповідачам про звільнення квартири [ADDRESS], однак на вимогу позивача звільнити займане приміщення відповідачі не відреагували, з реєстраційного обліку не знялись. Відповідачі не подали суду будь-яких заперечень щодо зазначених обставин та будь-яких доказів існування інших обставин. Суд визнає такими, що заслуговують на увагу, доводи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідачів за адресою [ADDRESS] та їх проживання в спірній квартирі перешкоджає йому вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном (квартирою) на власний розсуд. Зокрема позивач позбавлений права проживати в даній квартирі разом із членами своєї сім'ї. Таким чином суд визнає порушеним право власності позивача саме відповідачами, а тому це право підлягає захисту судом. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які склались в даному випадку між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що відповідачі не мають будь-яких законних підстав для проживання у [ADDRESS], а тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 116 ЖК України, підлягають виселенню із зазначеного приміщення без надання іншого жилого приміщення. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 243,60 грн. в рівних долях з кожного. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved