Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» (далі ПАТ «Харківгаз»), в якій просить визнати недійсною угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання, укладену 18 лютого 2013 року, між ним та Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» в особі начальника Мереф'янської філії [PERSON] та визнати недійсними положення абзацу 2 п. 26 типового договору 106598 про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного 06 березня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» в особі начальника Мереф'янської філії [PERSON], які визначають, що величина заборгованості споживача станом на 06 березня 2013 року становить 1556027,16 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 24 жовтня 2012 року працівниками Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» складено акт про виявлені порушення, в якому зазначено, що виявлена підземна врізка для незаконного відбору газу, для опалення будинку, літньої кухні та теплиць, який на той час належав йому на праві власності. Позивачу під розписку видана копія зазначеного акта. Будинок відєднано від газопостачання. На підставі даного акту про виявлені порушення відповідачем нараховано збитки на суму 1556061,25 грн. 18 лютого 2013 року між [PERSON], як споживачем та ПАТ «Харківгаз» в особі начальника Мерефянської філії ПАТ «Харківгаз» укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання. За умовами даної угоди позивачу надано розстрочку на погашення заборгованості з газопостачання, що утворилася станом на 18 лютого 2013 року у розмірі 1556061,25 грн., строком з 18 лютого 2013 року до 18 лютого 2043 року. 06 березня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Харківгаз» укладено договір про надання йому послуг з газопостачання №106598, в якому міститься п. 26, де зазначено, що величина заборгованості станом на 06 березня 2013 року становить 1556027,16 грн. Позивач зазначає, що спірні правочини порушують його права та не відповідають вимогам законодавства. Згідно змісту спірної угоди про реструктуризацію заборгованості, предметом угоди є заборгованість з газопостачання в розмірі 1556061,25 грн., однак зазначена сума не є заборгованістю з газопостачання, а згідно розрахунків, наданих ПАТ «Харківгаз» є збитками, що не є тотожним. Тобто заборгованості з газопостачання, як предмету угоди, що відповідно до ст. 638 ЦК України є істотною умовою, не існує. Розрахунок суми збитків здійснений відповідачем не відповідає вимогам законодавства. Сума збитків, яка зазначена в спірних правовідносинах, нарахована без урахування кількості самовільно підключених газових приладів, пристроїв, розміру опалювальної площі та кількості проживаючих осіб, та без урахування неопалювального періоду, що є порушенням п.п. 2.1., 2.4. «Порядку» та вимог п. 3 приміток постанови КМУ від 08 червня 1996 року №619. Розмір заборгованості зазначений в спірних правочинах суттєво завищений, оскільки в розрахунку не було враховано зниження норми споживання газу в неопалювальний період в обсязі 30% від норми, що діє в опалювальний період, а також те, що розрахунок суми збитків виконано без дотримання вимог законодавства та приписів НКРЕ, тобто їх розмір належним чином не підтверджено, умови спірних правочинів щодо розміру заборгованості не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, спірні правочини були вчинені позивачем під впливом тяжкої обставини оскільки він та його родина були змушені мешкати в будинку в зимовий період без опалення, що становить загрозу для здоровя людини. Для усунення цієї обставини необхідно було укласти спірні правочини, які за відсутності таких обставин не були б ним вчинені. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з наступних підстав. Сума боргу зазначена в спірних договорах визначена на підставі розрахунку збитків, який складено відповідачем в звязку зі складанням вищезазначеного акту. Даний розрахунок не відповідає вимогам законодавства і є суттєво завищеним на 510609,41 грн. Крім того, спірні правочини були вчинені позивачем під впливом тяжкої обставини оскільки позивач та його родина були змушені мешкати в будинку в зимовий період без опалення, що становить загрозу для здоровя людини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Судом встановлено та не оспорюється те, що ПАТ «Харківгаз» надає до житлового будинку, розташованого по провулку Лікарський, буд. 4 у м. Мерефа Харківського району Харківської області послуги з постачання природного газу. Згідно акту про виявлені порушення, складеного за участю [PERSON] 24 жовтня 2012 року, представником Мереф»янської філії ПАТ «Харківгаз» виявлена підземна врізка діаметром 20 мм до мережі газопостачання поза приладу обліку для несанкціонованого відбору природного газу і опалення житлового будинку, теплиці площею 225 кв.м., літньої кухні площею приблизно 20 кв.м., обладнання для мініпекарні /а.с. 13/. 18 лютого 2013 року між ПАТ «Харківгаз» в особі начальника Мерефянської філії [PERSON], що діє на підставі генеральної довіреності №4113/167 від 24 грудня 2012 року та [PERSON] укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання, за умовами якої товариство надає споживачу розстрочку у погашенні заборгованості з газопостачання, що утворилася станом на 18 лютого 2013 року, на суму 1556061,25 грн., строком з 18 лютого 2013 року до 18 лютого 2043 року. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Щомісячний платіж за цієї угодою вноситься не пізніше 25 числа звітного місяця, у розмірі 4322,39 грн. /а.с.4/. Крім того, 06 березня 2013 року між ПАТ «Харківгаз» в особі начальника Мерефянської філії [PERSON], що діє на підставі генеральної довіреності №4113/167 від 24 грудня 2012 року та [PERSON] укладено типовий договір 106598 про надання населенню послуг з газопостачання /а.с. 5-12/. Виходячи із положень ст.ст. 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обовязковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року, ухваленому по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» до [PERSON] про стягнення суми, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» задоволено частково. Рішення суду набрало законної сили /а.с. 55-57/. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Харківгаз» збитки за несанкціонований відбір природного газу в розмірі 1045418,20 грн. Відповідно до ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2\~ст. 16 ЦК України. За\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини. Відповідно до статей\~203,\~215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до\~ст. 215 цього Кодексу\~робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням. Між тим, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним\~ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач. Позивач наполягає, що договір про реструктуризацію заборгованості був укладений під впливом тяжкої обставини оскільки він та його родина були змушені мешкати в будинку в зимовий період без опалення, що становить загрозу для здоровя людини, через що він був вимушений укласти спірну угоду. Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невігидних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ч. 3 ст.\~10, ч. 2 ст.\~59, ч. 1, ч. 4 ст.\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що оспорюваний правочин був укладений позивачем під впливом тяжкої обставини, що позивач та його родина були б змушені мешкати в будинку в зимовий період без опалення, що становило би загрозу для здоровя людини, через що він був вимушений укласти спірну угоду. На підтвердження зазначених обставин, позивач не надав доказів того, що він взагалі має родину, яка мешкає разом з ним в будинку, який було відрізано від газопостачання, не надано доказів того, що це єдине його житло і йому не було більше де жити. Позивачем взагалі не надано доказів того, що в зимній період часу його будинок обігрівався завдяки газового опалення, а не шляхом електроенергії або твердим паливом. Крім того, слід зазначити, що тяжкі обставини на які посилається позивач, які змусили його укласти спірні правочини, були зумовлені ним самим, адже припинення газопостачання мало місце лише на підставі того, що позивачем самовільно використовувався газ. Адже, позивач мав передбачити те, що встановлення ним підземної врізки діаметром 20 мм до мережі газопостачання поза приладу обліку для несанкціонованого відбору природного газу і опалення житлового будинку, теплиці площею 225 кв.м., літньої кухні площею приблизно 20 кв.м., обладнання для мініпекарні може призвести до припинення газопостачання з боку ПАТ «Харківгаз». Адже у разі виявлення самовільного підключення газових приладів, пристроїв споживача до системи газопостачання шляхом врізки в газопроводи, газопостачальне підприємство повинно припинити газопостачання такому споживачу. Відновлення газопостачання споживачу здійснюється після усунення пошкодження газопроводу за рахунок споживача та вирішення питання відшкодування споживачем понесених збитків газопостачальним підприємством у встановленому порядку. Отже, суд вважає, що позивач сам призвів до обставин, які могли спричини загрозу його життю та здоровю, а також загрозу життю та здоровю його родині. В силу ст.ст.\~3,\~627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи. Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у\~ст.627 ЦК України, яка з посиланням на\~ст.6 ЦК України\~встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку. Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в\~ЦК України\~або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників. За\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін. Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до\~ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підпис позивача на типовому договорі та на угоді про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання свідчить про те, що він ознайомився із змістом договорів, та погодився з умовами викладеними у них. Посилання позивача на те, що сума зазначена в договорі про реструктуризацію та в типовому договорі №106598 є збитками, а не заборгованістю, а тому не може бути предметом угоди про реструктуризацію та типового договору є безпідставною, оскільки заборгованість з газопостачання може виникнути не лише внаслідок споживання газу, а також і внаслідок порушення споживачем природного газу правил надання населенню послуг з газопостачання. В матеріалах справи міститься копія виписки по особовому рахунку абонента [PERSON] з якої вбачається, що станом на грудень 2012 року заборгованість [PERSON] становить 1556061,25 грн., а станом на грудень 2015 року заборгованість зменшилась до 1552371,12 грн., тобто заборгованість зменшилась на 3690,13 грн., що свідчить проте, що позивач намагався сплачувати завдані ним збитки /а.с. 15/. Слід звернути увагу на те, що угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання та типовий договір №106598 про надання населенню послуг з газопостачання укладено у 2013 році. З зазначеної угоди вбачається, що [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з умовами та правилами надання розстрочки у погашенні заборгованості з газопостачання. Під час укладення даної угоди та на протязі тривалого часу після укладення такої угоди у [PERSON] не було сумнівів щодо зазначеної в угоді про реструктуризації та типовому договорі суми заборгованості. [PERSON] не надано доказів, що ним оскаржувалася сума збитків в судовому порядку, доки ПАТ «Харківгаз» не звернулося до суду з позовом про стягнення збитків з [PERSON] Посилання позивача на те, що в спірних договорах сума заборгованості необґрунтована завищена на 510609,41 грн., знайшли своє підтвердження в рішенні апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року, відповідно до якого рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року в частині визначення розміру збитків змінено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Харківгаз» збитки за несанкціонований відбір природного газу в розмірі 1045418,20 грн., тобто на 510609,41 грн. менше. Отже, судом встановлено, що сума збитків зазначена ПАТ «Харківгаз» у договорі про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання та типовому договорі №106598 про надання населенню послуг з газопостачання не відповідає вимогам абзацу пятого пункту 2.1 та пункту 2.4 Порядку відшкодування збитків, затверджених постановою НКРЕ від 29 травня 2005 року №475. Тому посилання позивача на те, що розрахунок суми збитків здійснений відповідачем не відповідає вимогам законодавства є обґрунтованим. Аналізуючи рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року суд приходить до висновку, що ПАТ «Харківгаз», укладаючи 18 лютого 2013 року договір про реструктуризацію з [PERSON] припустився помилки при нарахуванні суми збитків. За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Між тим, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним\~ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач. Позову з приводу визнання недійсною угоди про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання та типового договору №106598 про надання населенню послуг з газопостачання, які укладено під впливом помилки позивач не заявляв. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів свій позов і відмовляє у задоволені позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed