Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на одну дитину та зменшення розміру аліментів. Позов мотивований тим, що з 13.10.2001 р. до 08.08.2014 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2014 р. розірваний. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 р. з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.10.2014 р і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З вересня 2018 р. старша донька [PERSON] проживає з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2019 р. визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] ; визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] . Оскільки дочка [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача, тому він вважає, що змінилися обставини, що впливають на право відповідача на отримання аліментів, тобто відпали юридичні підстави для стягнення на користь [PERSON] аліментів на обох дітей згідно з рішенням суду. Отримання відповідачем аліментів на утримання дочки після прийняття судом рішення про визначення її місця проживання із батьком вважає безпідставним та таким, що тягне за собою нецільове використання аліментів, що є неприпустимим. Разом з тим, зважаючи на норми СК України, а також зміну істотних умов, що були покладені в основу рішення суду про стягнення аліментів, наявні підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються за вказаним рішенням суду в цивільній справі №127/21317/14-ц на утримання двох дітей шляхом зменшення розміру аліментів на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] з 1/3 на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та звільнення позивача від сплати аліментів на користь [PERSON] на дочку [PERSON] Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає про часткове визнання позовних вимог, а саме щодо звільнення від сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , яка проживає із позивачем. Однак заперечує щодо зміни розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] , яка проживає з нею, зазначивши, що звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, за яким Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у справі. Своїм правом на відповідь на відзив позивач не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Часник О.Д. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2001р., який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2014 р. (справа №127/13888/14-ц, яке набрало законної сили 19.08.2014 р.). У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 р. (справа №127/21317/14-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2014 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2019 у справі № 127/26765/18 визначене місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із батьком - [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [INFO] , - з матір`ю [PERSON] . Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 10.06.2019 №32760 дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за цією ж адресою разом із батьком - позивачем [PERSON] . Під час розгляду справи № 127/26765/18 судом також встановлено, що дочка сторін [PERSON] проживає разом із батьком з вересня 2018 року, а дочка [PERSON] - з матір`ю. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Статтею 273 СК України визначена можливість звільнення особи від сплати аліментів у випадку зміни її матеріального або сімейного стану, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки як встановлено при судовому розгляді та не заперечується учасниками справи, дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні позивача, проживає разом із ним, у тому числі за наслідками вирішення судового спору про визначення її місця проживання, приймаючи визнання відповідачем позову у цій частині, тому суд вважає, що внаслідок такої істотної зміни обставини обов`язку сплати аліментів позивачем, покладеного на нього за рішенням суду, настають наслідки звільнення його як платника аліментів від їх сплати матері дітей, яка дочку [PERSON] не утримує, проте за рішенням суду отримує від нього аліменти. Продовження їх стягнення на користь особи, з якою дитина не проживає, порушує майнові права та право дитини на належне батьківське піклування. Отримання відповідачем аліментів на утримання дочки після прийняття судом рішення про визначення її місця проживання із батьком є безпідставним та таким, що тягне за собою нецільове використання аліментів, що є неприпустимим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 р. у справі №127/21317/14-ц. Разом з тим, положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Враховуючи вищезазначені обставини, а також зміну істотних умов, які були покладені в основу рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 р. про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про можливість зміни розміру аліментів, що стягуються за вказаним рішенням суду з позивача [PERSON] на користь [PERSON] , зменшивши їх розмір на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/3 на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимоги позивача про стягнення зменшеного розміру аліментів, починаючи з 01.09.2018 р., то суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.192 СК України та роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили, тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає. На виконання вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до положень ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Враховуючи визнання відповідачем позову в частині звільнення позивача від сплати аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 384,20 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволеної частини позовних вимог. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то згідно положень ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачу адвокатом Часник О.Д. наданий розрахунок, договір про надання правової допомоги від 21.06.2019 р., а також квитанцію від 21.06.2019 р. на суму 3000,00 грн. Судом встановлено, що такі витрати понесені з розглядом цієї справи, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для позивача важливе значення, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним. Згідно з правилами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове визнання позову до початку розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1500,00 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно задоволеним позовним вимогам). Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України позивачу слід повернути 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у зв`язку з частковим визнанням позову відповідачем, що складає 384,20 грн.

Outcome: partial