Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, в якому просить визнати дійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений 01 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.08.2013 року домовився з відповідачем про купівлю-продаж вищевказаної квартири, яка належала відповідачу в порядку спадкування після смерті матері 13 березня 2001 р., [PERSON]. Остання була членом ЖБК «Аеліта», та повністю сплатила пайовий внесок за квартиру у 1992 році, і, таким чином, набула право власності на квартиру [ADDRESS]. З відповідачем, у письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, за яким позивачем сплачена обумовлена грошова сума коштів, із домовленістю про те, що в подальшому договір буде посвідчений нотаріально. Проте відповідач до наступного часу відмовляється посвідчувати договір нотаріально. Тому, вимоги позову просить задовольнити. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому вимоги первісного позову не визнав, просить визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування вимог зустрічного позову посилається на те, що його матері [PERSON] у 1990 році була надана вищенаведена кооперативна квартира, за яку вона у повному обсязі сплатила пайовий внесок. Тому, вважає, що його мати фактично набула право власності на квартиру, проте за життя право власності не оформила. В спірній квартирі він проживав разом з матір'ю та залишився проживати в ній по наступний час після її смерті. Вступив в управління та володіння спадковим майном, сплачував за житлово-комунальні послуги. Зазначає про те, що він є єдиним спадкоємцем. Відповідач (позивач за первісним позовом) [PERSON] не визнає його право власності на спірну квартиру, посилаючись на укладений в усній формі 01 серпня 2013 року договір купівлі - продажу. Разом з тим, вказує на те, що даний договір було укладено ним під впливом помилки, він у відповідності зі ст.ст. 203, 215, 220 Цивільного кодексу України 2003 року є нікчемним у зв'язку з недотриманням нотаріальної форми правочину. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про слухання справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] на задоволенні вимог первісного позову наполягає. У задоволенні вимог зустрічного позову просить відмовити за необґрунтованістю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на задоволенні зустрічного позову наполягає, вимоги первісного позову не визнав у повному обсязі. Третя особа за зустрічним позовом - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Аеліта», проти задоволення вимог зустрічного позову не заперечує. Судом встановлено, що [PERSON], як члену житлово-будівельного кооперативу «Аеліта» у 1990 році була надана кооперативна квартира [ADDRESS], згідно ордеру №02709 від 18.01.1990 року. У 1992 році [PERSON] повністю сплатила пайовий внесок за квартиру. [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач за первісним позовом [PERSON] є спадкоємцем після померлої. 01 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким позивачем сплачена відповідачу обумовлена грошова сума коштів, із домовленістю про подальше посвідчення такого договору нотаріально. Позивач за первісним позовом [PERSON] зазначає, що зі свого боку ним виконані всі умови договору купівлі-продажу, однак відповідач до наступного часу відмовляється посвідчувати договір нотаріально, тому вважає, що має право на визнання за собою права власності на спірну квартиру в судовому порядку. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не визнає право власності на спірну квартиру за [PERSON], посилаючись на укладений в усній формі 01 серпня 2013 року договір купівлі - продажу, оскільки даний договір було укладено ним під впливом помилки, тому він є нікчемним. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою визнання угоди недійсною є недотримання у момент здійснення угоди стороною вимог, встановлених ч.1 ст. 203 ЦК України. Згідно до цієї нормі права зміст угоди не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України 2003 року недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-87цс12 була висловлена правова позиція, що згідно зі ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нотаріальної форми правочину при укладанні договору купівлі-продажу сторонами не дотримано. За таких підстав дана угода купівлі-продажу спірної квартири є нікчемною. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] необґрунтований та не підтверджений жодним із засобів доказування. Проте, судом також встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] року. Та оскільки, [PERSON] за життя ще 1992 році повністю сплатила пайовий внесок за квартиру, то фактично набула право власності на квартиру, проте за життя право власності не оформила. Разом з тим, як роз'яснюється у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі». Таким чином, повністю сплативши пайові внески, [PERSON], набула право власності на квартиру [ADDRESS] 18 квітня 2013 року позивач за зустрічним позовом звернувся до Другої луганської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадщину, що залишилася після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] року, однак постановою державного нотаріуса від 19 квітня 2013 року позивачу відмовлено в задоволенні заяви оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкову квартиру про належність її спадкодавцю. Судом встановлено, що на момент смерті та після смерті [PERSON] позивач [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS], де мешкає по наступний час. Після смерті матері [PERSON], вступив в управління та володіння спадковим майном, сплачував за житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1261 ЦК України до першої черги право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, а також той із подружжя котрий його пережив… Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що померла [PERSON] набула правомірно право власності на спірну квартиру, однак за життя нею не були оформлені належним чином права власності на квартиру. Про те, суд вважає доведеним той факт, що померлою за життя набуто право власності на спірний об'єкт нерухомості на законних підставах і такого права на час смерті нею не втрачено, тому даний об'єкт входить до спадкової маси, на яку відкрилась спадщина. Після смерті [PERSON] позивачем за зустрічним позовом не оформлено своїх спадкових прав належним чином. Однак, суд вважає, що та обставина що син померлої [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для позбавлення його права власності на спадкове майно за законом. За таких підстав, позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного ст.ст. 321, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved