Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є онуком [PERSON], який помер [INFO], а співвідповідачі є доньками [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належало [PERSON] На даний час оформити право на спадщину на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріальних дій неможливо, про що позивача усно було повідомлено державним нотаріусом м. Сєвєродонецька. Неможливість пов'язана з тим, що при житті його дід [PERSON] не здійснив реєстрацію Свідоцтва про право особистої власності від 8 лютого 1983 р., виданого Сєвєродонецьким відділом міського комунального господарства Виконавчого Комітету Сєвєродонецької міської ради в міському БТІ. З 04 квітня 2005 року (дня реєстрації смерті діда позивача) жоден з відповідачів не звертався для прийняття спадщини за законом. Починаючи з кінця серпня 1997 року, коли позивач почав навчатися в Сєвєродонецькому технологічному інституті, він став постійно мешкати зі своїм дідом та мешкав з ним разом до самої смерті. Вони разом вели та утримували усе господарство домоволодіння [ADDRESS], саджали та копали картоплю, утримували домашню тварину, разом ремонтували дах будинку. У зв'язку з викладеним позивач просить визнати за ним право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті його діда - [PERSON], а саме на домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені у позові та просив суд позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, подали до суду письмові заяви, в яких визнали позовні вимоги в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову та просили розглянути справу без їх участі. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 04 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [INFO] помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис від 04.04.2005 року № 480. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 17.03.1958 року, [INFO] народилася [PERSON], батьком якої записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 09.10.1976 року Сєвєродонецьким відділом РАЦС, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.10.1976 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.05.1980 року Сєвєродонецьким відділом РАЦС, [INFO] народився [PERSON], батьком якого записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON], про що зроблено відповідний запис № 656. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 26.08.1978 року Сєвєродонецьким відділом РАЦС, [PERSON] та [PERSON] 26.08.1978 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний запис № 741. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Виходячи з викладеного, а також із того, що відповідачами в судовому засіданні та письмових заявах було визнано позов у повному обсязі та не заперечувалися обставини щодо ступеню та виду споріднення між сторонами по справі та померлим [PERSON], суд вважає встановленим факт того, що [PERSON] є онуком, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] є доньками померлого [INFO] [PERSON]. Згідно з копією рішення Виконкому Сєвєродонецької міської ради від 30.11.1964 року № пр.23 вирішено надати [PERSON] право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] площею 600 кв.м. Згідно з копією договору від 10.12.1964 року [PERSON] було надано право безстрокового користування земельною ділянкою [ADDRESS]. На вказаній ділянці забудовник, яким згідно з договором є [PERSON], зобов'язується збудувати житловий будинок. Згідно з копією акту про готовність до вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 30.03.1982 року, комісією у складі представників Управління головного архітектора, Інспекції Держпожежнагляду, Держсанінспекції було вирішено домоволодіння за адресою: [ADDRESS] із усіма надвірними будівлями прийняти до експлуатації. Згідно з копією рішення Виконкому Сєвєродонецької міської ради від 20.07.1982 року № 508 [PERSON] дозволено будівництво прибудови до житлового будинку на своїй присадибній ділянці в [ADDRESS]. Згідно з копією свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого 08.02.1983 року на підставі рішення Виконкому Сєвєродонецької міської ради від 20.04.1982 року № 320, домоволодіння за адресою: [ADDRESS], дійсно належить [PERSON] і за ним закріплено земельну ділянку площею 677 кв.м. на праві особистої власності. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 17.09.2014 року власник цього домоволодіння не вказаний. Досліджуючи питання про набуття померлим [INFO] [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] суд виходить з наступного. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди станом на час будівництва та прийняття в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В то й же час, згідно зі ст. 100 ЦК Української РСР (тут і далі - в редакції, яка була чинною станом на 08.02.1983 року - день видачі свідоцтва про право особистої власності на будинок) в особистій власності громадян може бути, зокрема, житловий будинок. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на таке майно виникає у громадян незалежно від його державної реєстрації. Отже, суд доходить висновку про те, що померлий [INFO] [PERSON] був власником домоволодіння [ADDRESS] станом на день його смерті і вказаний будинок входить до складу спадщини, яка залишилася після його смерті. В судовому засіданні та у письмових заявах, які знаходяться в матеріалах справи, позивачі не заперечували факт того, що вони не подавали заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON], а також не заперечували факт того, що з серпня 1997 року до дня смерті [PERSON] разом із ним мешкав його онук [PERSON] і вони разом вели господарство, утримували домашніх тварин, ремонтували будинок. На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим факт того, що домоволодіння [ADDRESS] належало померлому [INFO] [PERSON] і після його смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] не прийняли спадщину, в то й час як [PERSON] прийняв спадщину після померлого [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України в якості спадкоємця четвертої черги як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені ним в судовому засіданні, а також підтверджені письмовими доказами та не заперечуються відповідачами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. На підставі викладеного суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір у сумі 243,60 грн. не відповідає дійсній вартості спірного майна та вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 153 692, 00 грн. х 1% = 1 536, 92 - 243, 60 грн. = 1 293, 32 грн.

Outcome: approved