Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» вказуючи, що згідно безстрокового договору укладеного між ним та відповідачем він працює на підприємстві інженером-конструктором ІІ категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва. Згідно наказу по ПАТ «ОГХК» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 24.05.2016 року № 123 «Про простій [PERSON] », йому з 25.05.2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою простою у розмірі 2/3 встановленого йому окладу. Таким чином, щомісячно починаючи з 25.05.2016 року і до цього часу, йому не оплачується 1/3 частка його окладу. Вважає, що відповідачем безпідставно оплачується його час простою на виробництві з розрахунку 66 відсотків від його окладу замість 100 відсотків, за період з травня 2016 року до цього часу, з огляду на те що п.3.17 та п.3.18 колективного договору на 2015-2016 роки (який діє з 2015 року і до цього часу), укладеного між адміністрацією та трудовим колективом філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків його тарифної ставки, встановленого працівнику розряду (окладу), якщо працівник письмово не відмовлявся від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я. Тобто відповідач прийняв на себе обов`язок сплачувати своїм працівникам заробітну плату за час простою в розмірі 100 відсотків від їх розрядів, окладів, якщо вони письмово не відмовляються від переводу на час простою на іншу роботу, не протипоказану їм за станом здоров`я. Таким чином, для того щоб відповідачу не застосовувати норму колективного договору в частині оплати простою працівника в розмірі 100% його окладу, необхідно дві умови, по перше, щоб працівник, письмово відмовився від переходу на іншу роботу, по-друге, щоб така робота не була протипоказана йому за станом здоров`я. В свою чергу, він жодного разу письмово не відмовлявся від переходу на іншу роботу на час простою, а навпаки, коли він 15.12.2016 року погодився бути переведеним на час простою на посаду експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка, яка була йому запропонована відповідачем, відповідач йому своїм листом від 22.12.2016 року № 01-32/198 відмовив у переводі на вищезазначену посаду. Таким чином, відповідачем були порушені умови діючих колективних договорів у філії «ВГМК», стосовно розміру виплат заробітної плати за час простою не з вини працівника і відповідно відповідач систематично не доплачував йому 1/3 частку його заробітної плати кожного місяця з травня 2016 року по теперішній час. При цьому рішенням Вільногірського міського суду від 29.11.2018 року у справі № 174/612/18 за його позовом до відповідача про стягнення заробітної плати невиплаченої відповідачем під час простою, була визнана неправомірною виплата йому відповідачем заробітної плати за час простою в розмірі 2/3 частин його посадового окладу, замість 100% посадового окладу в період з травня 2016 року по червень 2018 року та стягнуто на його користь недоплачену заробітну плату за цей період в розмірі 44247,96 грн. Однак з липня 2018 року і по цей час, відповідач продовжує виплачувати йому заробітну плату на час простою в розмірі 2/3 частини його посадового окладу, порушуючи тим його право на отримання заробітної плати. Таким чином, відповідачем не була виплачена заробітна плата в період з липня 2018 року по травень 2019 року в загальному розмірі 24615,88 грн., яка складається з 1/3 частин невиплачених заробітних плат за липень 2018 року 2070,83 грн., за серпень 2018 року 2130,00 грн., вересень 2018 р. 2289,75 грн., за жовтень 2018 року - 972,37 грн., листопад 2018 року 2120,92 грн., грудень 2018 року - 2183,92 грн., січень 2019 р. 2510,71 грн., лютий 2019 року 2401,91 грн., березень 2019 року 2461,23 грн., квітень 2019 року - 2519,08 грн., травень 2019 року 2955,16 грн. Факт того, що відповідач незаконно позбавив його 1/3 частки заробітної плати вже встановлений рішенням Вільногірського міського суду від 29.11.2018 року. В зазначеному рішенні, суд встановив, що листи позивача з пропозиціями працівнику перейти працювати за іншою професією, в яких немає письмової відмови працівника від переводу на іншу роботу, не можуть вважатись доказами письмової відмови працівника від такого переводу в розумінні п.3.17 та 3.18 колективного договору на 2015-2016 роки, як і акти про відмову працівника від підпису у цих листах, складених працівниками відповідача. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з липня 2018 року по травень 2019 року в загальному розмірі 24615,88 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Представник відповідача [PERSON] , подала відзив на позов, згідно з яким проти задоволення позову заперечує. При цьому визнала наступні факти: перебування [PERSON] у трудових відносинах з філією «ВГМК» АТ «ОГХК»; встановлення позивачу з 25.05.2016 року простою за місцем роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 встановленого окладу; наявність зобов`язання адміністрації філії передбаченого п. 3.17. Колективного договору філії на 2015-2016 роки оплачувати час простою не з вини працівника з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленої працівникові розряду (окладу). Крім того також підтвердила, що відповідно до п. 3.18. колективного договору, у випадку відмови працівника від його переведення на час простою з основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я, в цьому підрозділі чи до іншого, час простою оплачується в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). Представником відповідача\~не визнано\~посилання позивача\~на безпідставність\~оплати часу\~простою позивача\~на виробництві\~з розрахунку\~2/3\~установленого окладу,\~замість 100\~відсотків від\~окладу,\~за період\~з липня\~2017\~року по\~травень 2019\~року,\~виходячи з\~того,\~що на виконання роз`яснень Міністерства праці та соціальної політки, викладених в листі № 257/06/187-07 від 23.10.2007 року та на підставі службової записки керівника збагачувального виробництва № 03-01/528 від 20.05.2016 року, в якій зазначається про відсутність обсягів роботи за посадою позивача, 23.05.2016 року комісією було складено акт про встановлення простою для позивача з 24.05.2016 року до усунення причин та умов, що спричинили відсутність роботи та видано відповідний наказ № 123 від 24.05.2016 року. Відповідно до п.п. 4 п.1 цього наказу, який було видано на підставі ст.113 КЗпП України, абз.4 п.п.3.15 та п.п.3.18 Колективного договору філії на 2015-2016 роки, позивачу було встановлено оплату під час простою в розмірі двох третин установленого окладу. Позивач не погодився з зазначеним наказом та звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці ДП «ОГХК» про його скасування, однак в задоволенні позову йому було відмовлено в повному обсязі. Таким чином, на теперішній час філією «ВГМК» АТ «ОГХК» здійснюється оплата періоду простою позивача на підставі наказу № 123 від 24.05.2016 року, правомірність та законність якого підтверджена рішенням Вільногірського міського суду. Стосовно доводів позивача, що він жодного разу письмово не відмовлявся від переводу на іншу роботу на час простою, а навпаки 15.12.2016 року погодився бути переведеним на іншу посаду, зазначають, що йому не одноразово пропонувалась інша робота на філії, з доплатою до тарифу за основним місцем роботи, на яку він жодного разу не погодився, а свою згоду на переведення на іншу роботу він надав уже у зв`язку з отримання пропозицій викладених у листах на його ім`я, а у зв`язку з отриманням попередження № 01-32-5838 від 03.11.2016 року про наступне вивільнення на підставі наказу № 314 від 31.10.2016 року «Про зміни штатного розпису посад службовців та скорочення штату працівників збагачувального виробництва» та в відповідь на його заяву йому було повідомлено про неможливість її задоволення, оскільки посада експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка виключена з штатного розпису посад службовців філії. До того ж зазначають, що позивачем жодного разу не надходило будь-яких довідок або інших документів, які свідчили б про його незадовільний стан здоров`я та обмеження у зайнятті певних посад чи виконання певних робіт, до того ж при отриманні пропозицій про переведення на іншу роботу з метою запобігання простою він ні разу не повідомляв роботодавця, що він не має змоги їх прийняти внаслідок обмежень за станом здоров`я. У зв`язку з чим у філії «ВГМК» АТ «ОГХК» були відсутні підстави для надання пропозицій з урахуванням його стану здоров`я, а отже його надавався перелік вакантних посад лише з урахуванням його кваліфікації. Що стосується\~недоплаченої суми\~заробітної плати\~за період\~простою з\~липня 2018\~по травень\~2019\~року,\~представник зазначила,\~що за цей період позивачу проводилось нарахування та виплата заробітної плати як за періоди простою, так і за фактично відпрацьований час, заохочення передбачені колективним договором, допомогу на оздоровлення, час відпустки та оплати часу для пошуку нового місця роботи. При цьому загальна кількість годин простою за цей час складає 1482,25 год., що дорівнює нарахованій заробітній платі в розмірі 94787,40 грн. за години простою в розмірі 2/3 окладу та 114636,34 грн. за години простою в розмірі 100 % окладу. А різниця між нарахуваннями складає 19848,94 грн. (з урахуванням проведених утримань 15814,77 грн.). Вважають, що заробітна плата позивачу філією «ВГМК» АТ «ОГХК» за період з липня 2018 року по травень 2019 року нарахована вірно на підставі чинного законодавства, умов Колективного договору, а також наказу № 123 від 24.05.2016 року, який є чинним до теперішнього часу, і виплачена позивачу в повному обсязі з урахуванням проведених утримань, а тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити (а.с. 122). Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених в відзиві на позовну заяву (а.с. 123). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому\~задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] наказом директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 24.05.2016 року за № 123, встановлено простій, у зв`язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 25.05.2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою навчальний клас № 2 на другому поверсі в будівлі «Відділ технічного навчання», за графіком роботи № 1 «Однозмінна робота, з 40 годинним п`ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 41,42). Простій позивачу встановлено відповідно до службової записки від 20.05.2016 року за вих. № 03-01/528 про відсутність обсягів робіт, після проведеного скорочення чисельності працівників ЗВ, роботу яку раніше виконував інженер-конструктор ІІ категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва [PERSON] (а саме: розробка робочої документації, виконання компонувальних креслень, виконання необхідних розрахунків, конструювання деталей, вузлів та простих деталей), виконують за необхідності, майстри з ремонту устаткування старші та механік ВГМ ЗВ (ескізи простих вузлів та деталей) та працівників проектно-конструкторського відділу управління комбінату (виконання компонувальних креслень, необхідних розрахунків, розробка робочої документації та ін.). Роботи виконуються без затримки, якісно і в строк (а.с. 37). На підставі службової записки, 23.05.2016 року комісією у складі шести осіб складено акт про встановлення простою позивачу і запропоновано з 24.05.2016 року\~до усунення причин та умов, що спричини відсутність роботи, встановити простій (а.с.38). В листі від 23.05.2016 року № 01-19/2880, позивачу запропоновано перейти до одного з підрозділів філії за запропонованими професіями, у зв`язку з відсутність роботи та можливості виконання ним попередніх посадових обов`язків, на підставі акту про встановлення простою (а.с. 39). Актом від 24.05.2016 року підтверджується той факт, що [PERSON] оголошено лист № 01-19/2880 від 23.05.2016 року з пропозиціями про переведення його на іншу роботу на період простою та зазначено, що [PERSON] усно надав відповідь про свою незгоду на переведення його на запропоновані робочі місця з метою запобігання простою (а.с. 40). Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року [PERSON] відмовлено в задоволенні його позову до державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про скасування наказу про простій (а.с. 43-46). Відповідно до наказу директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 31.10.2016 року за № 314 «Про зміни штатного розпису посад службовців та скорочення штату працівників збагачувального виробництва», з 05.01.2017 року виключено з штатного розпису посад службовців збагачувального виробництва посаду інженера конструктора ІІ категорії відділу головного механіка в кількості однієї штатної одиниці (а.с.115). На підтвердження неодноразового звернення адміністрації підприємства до позивача [PERSON] , з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, відповідачем надані листи адресовані та вручені позивачу у період з 19.08.16 року по 10.05.2019 року (а.с.47-108). Листом від 03.11.2016 року [PERSON] ,\~був попереджений про наступне вивільнення та надані списки вакантних штатних одиниць на 03.11.2016 року у відповідності з професією, кваліфікацією або спеціальністю (а.с.109-114). Своєю заявою від 15.12.2016 року [PERSON] дав згоду на переведення на іншу посаду\~експерта технічного промислової безпеки лабораторії технічної діагностики (а.с.116). Відповідно до копії листа від 22.12.2016 р. № 01-32/198, за підписом директора філії, «ВГМК» ДП «ОГХК повідомляє позивача, про неможливість задоволення його заяви про переведення на посаду експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка, оскільки ця посада виключена із штатного розпису та останньому рекомендовано розглянути списки вакантних робочих посад та обрати посаду з урахування його освіти, навичок та досвіду роботи, кваліфікаційним вимогам (а.с.117). Згідно довідки про доходи № 1426 від 05.06.2019 р., розмір виплаченої заробітної плати [PERSON] в період з липня 2018 року по травень 2019 року становить - 93479,79 грн.(а.с.12). Згідно детального контррозрахунку заробітної плати [PERSON] № 2020 від 16.07.2019 року за періоди з липня 2018 р. по травень 2019 р., наданого відповідачем, загальна кількість годин простою за цей період складає 1482,25 год., що дорівнює нарахованій заробітній платі за період простою в розмірі 94787,40 грн. з розрахунку 2/3 окладу та 114636,34 грн. за період простою з розрахунку 100% окладу. Різниця між нарахуваннями складає 19848,94 грн. (а.с. 118). Відповідно до рішення Вільногірського міського суду від 29.11.2018 року задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати та стягнуто з відповідача недоплачену йому заробітну плату за час простою за період з травня 2016 року по червень 2018 року в загальному розмірі 44247,96 грн. (а.с. 3-7) та постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2019 року зазначене рішення залишено без змін, а апеляційна скарга ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія без задоволення (а.с. 8-11) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа,\~щодо\~якої\~встановлено ці\~обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністратвиній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій обставини були встановлені. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд враховує, що в рішенні Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2018 року у справі № 174/612/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати (а.с. 3-7), яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2019 року залишено без змін (а.с. 8-11), встановлено факт невірного застосування відповідачем п. 3.18 Колективного договору при виведенні працівника на простій та неправомірність виплати заробітної плати позивачу в розмірі 2/3 встановленого йому окладу. Статтею 34 КЗпП України,\~передбачено,\~що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.113 КЗпП України\~час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Пунктом 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил\~ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Згідно\~ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року\~за № 3356-X-II, умови колективних\~договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами. Як встановлено\~судом,\~на філії\~«ВГМК» АТ\~«ОГХК» діє\~Колективний договір\~на 2015-2016\~роки,\~який є\~внутрішнім нормативним\~документом відповідача\~і його\~положення є\~обов`язковими для\~даного підприємства\~та працівників\~філії,\~та повинні\~враховуватись судом\~при вирішені\~трудового спору. Відповідно до його положень, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Вказане положення Колективного договору суттєво покращує становище працівника щодо оплати часу простою і не містить вимоги про обов`язковість попередження працівником власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою, тому наявність або відсутність факту простою конкретного працівника не з його вини в даному випадку також не залежить від такого повідомлення. Якщо простій виник не з вини працівника, то час простою необхідно оплачувати працівникам відповідно до ч. 1\~ст. 113 КЗпП України\~з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). При цьому якщо у колективному договорі передбачено більший розмір оплати у разі простою, то така оплата здійснюється у розмірі, передбаченому колективним договором, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку\~письмової\~відмови\~працівника від\~його\~переведення\~на час\~простою\~за\~основною або\~іншою\~професією\~(посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). Разом з тим, надані сторонами матеріали не містять письмової відмови позивача від запропонованих йому посад, а надані відповідачем звернення адміністрації підприємства до позивача [PERSON] з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, які отримано позивачем, але на які ним не надано письмової відповіді, на думку суду, не можна вважати письмовою відмовою позивача від запропонованих йому посад, тому визначення оплати часу простою позивачу за відсутності його письмової відмови згідно п. 3.18 Колективного договору у розмірі 2/3 його окладу суперечить вказаному положенню Колективного договору, хоча і не суперечить прямо положенням\~КЗпП України. За таких обставинах, суд дійшов висновку, що оплата праці позивача за період з липня 2018 року по травень 2019 року проводилася усупереч вимогам колективного договору і відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено [PERSON] 1/3 частину заробітної плати за вказаний період, а позиція відповідача не має належного обґрунтування оскільки побудована на його припущеннях та документах, що не відповідають діючим законодавчим актам. В ч.5 пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Вирішуючи питання про розмір недоплаченої заробітної плати позивачу, суд бере до уваги контррозрахунок суми заборгованості по заробітній платі, який надано відповідачем, оскільки даний розрахунок належним чином обґрунтовано і підстави сумніватися у його правильності у суду відсутні, в свою чергу наданий позивачем розрахунок не містить будь-якого математичного обґрунтування, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з липня 2018 року по травень 2019 року, в розмірі 15814,77 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів, задовольнивши позовні вимоги частково. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Відповідно до\~вимог ст.\~141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору та позов задоволено, з відповідача слід стягнути на користь держави 768,40 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Відповідно до п.п.2\~ ч.1 ст. 430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вказаного, рішення суду\~ в частині\~ стягнення недоплаченої 1/3 частини заробітної плати за\~ один\~ місяць, підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст. 34, 113 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» та

Outcome: partial