Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 84000,00 доларів США, а також 3% річних. В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує, що 23 квітня 2019 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 84 000,00 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути позику у наступному порядку: 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США до 04.05.2019 року; 44 000,00 (сорок чотири тисячі) доларів США до 31.05.2019 року. Факт укладення договору позики підтверджується розпискою від 23.04.2019 року. Станом на сьогоднішній день Позичальник свої зобов`язання за вищезазначенимдоговором позики не виконав, на мої неодноразові прохання повернути кошти - не реагує. З вказаних підстав змушений звернутися до суду з позовом про стягнення грошових коштів в примусовому порядку. 08 квітня 2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого категорично заперечує проти задоволення позовних вимог, у задоволення таких просить відмовити частково. При цьому останній, не заперечуючи факт угоди та надання розписки вказує, що предметом позики були ямайські долари, а не долари США, які просить стягнути позивач. Зважаючи на наведене, не заперечує щодо стягнення з нього 84 тисячі ямайських доларів основної суми позики та 4521,2 ямайських доларів в якості 3% річних 20 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, де останній з огляду на наведені у ній обґрунтування просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема,а кцентує увагу на правовій позиції висловленій в ухвалі ВС України 03 вересня 2018 року по справі №315/290/15, відповідно до якої оскільки за звичаями ділового обороту, що склався на Україні, в боргових зобов`язаннях між громадянами у випадку укладання договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США. 16 березня 2021 року позивачем на виконання ухвали судді Корецького районного суду Рівненської області від 03 березня 2021 року про залишення позовної заяви без руху до суду подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Корецького районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 02 червня 2021 року ухвалою Корецького районного суду Рівненської області підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та мысце розгляду справи у встановленому порядку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що 23 квітня 2019 року був присутнім при передачі коштів за розпискою між позивачем та відповідачем. Вказав, що [PERSON] передав [PERSON] саме 84 000 тисячі американських доларів. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджуються борговою розпискою від 23.04.2019 року, згідно, якої відповідач взяв в борг 84 000,00 доларів та зобов`язався повернути 40 000,00 доларів до 04.05.2019 року і 44 000,00 доларів до 31.05.2019 року. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Не зазначення в розписці, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно зі ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанцій. Оскільки за звичаями ділового обороту, що склався на Україні, в боргових зобов`язаннях між громадянами у випадку укладання договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США, суд погоджується з доводами представників позивача про те, що предметом позики були саме долари США, а не іншої іноземної держави. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 315/290/15. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що у справі доведено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , оскільки текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що [PERSON] взяв кошти у [PERSON] із зобов`язанням їх повернення. Розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, гроші кошти у визначений строк не повернув. В силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач [PERSON] позовних вимог про визнання недійсним вищезазначеного договору позики з будь-яких правових підстав не заявляв. Також сторона відповідача не надала суду у матеріали цієї справи копії рішення будь-якого іншого суду в будь-якій іншій справі про визнання недійсними цього договору позики сторін. Наявність будь-яких інших зобов`язань між сторонами відповідачем не доведено, а судом не встановлено, сторони договір не розривали. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Підстави для звільнення відповідача [PERSON] від доказування в частинізадоволення позовних вимог позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач [PERSON] не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення. В порушення вимог закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установленні строки заборговані суми не сплатив. При цьому, з врахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 16 січня 2019 року по справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц, суму заборгованості за первісним позовом суд стягує у доларах США без визначення гривневого еквівалента. У цих постановах Велика Палата Верхового Суду вказала, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором позики, оформленим сторонами шляхом написання розписки, в частині раніше отриманих від [PERSON] коштів становить 84000 доларів США. Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних, у якості компенсації за несвоєчасну сплату боргу. 3% річних розраховуються з урахуванням боргу по кожній розписці окремо, а саме: - розписка на 40000,00 доларів США з зобов`язанням повернення 04.05.2019, з 05.05.2019 кількість днів прострочення становить 669 днів, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 40000,00 доларів*669 днів*3:100:365 = 2199,45 доларів США; - розписка на 44000,00 доларів США з зобов`язанням повернення 31.05.2019 року, з 01.06.2019 року кількість днів прострочення становить 642 днів, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 44000,00 доларів*642 * 3:100:365=2321,75 доларів США, що разом складає 4521,20 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 11 350 гривні 00 копійок та судовий збір в розмірі 454 гривні 00 копійок за подання заяви про забезпечення позову, а тому зазначені витрати, згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved