Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому уточнив в частині варіанту виділення частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя (т. 2 а.с. 74-75). Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.10.1982 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування в шлюбі ними було спільно побудовано двохповерховий житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок був побудований на земельній ділянці, яка була з цією метою відведена йому згідно рішення № 25 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Можайського смт. Вороновиця від 20 травня 1986 року, розміром 0,10 га під будівництво житлового будинку по [ADDRESS], а також відповідно до рішення № 15 виконкому Вороновицької селищної ради народних депутатів від 24 квітня 1989 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку, дозволу № 15 про право виконання будівельних робіт від 24 квітня 1989 року, проекту забудови земельної ділянки забудовника, будівельного паспорта № 837. Також ними спільно на відведеній земельній ділянці було побудовано літню кухню, сарай та гараж. Будівельні роботи почали у липні 1994 році, а завершили у липні 1997 року. На підставі рішення Вороновицької селищної ради 36 сесії 5 скликання від 27.05.2010 року позивачу було видано Державний акт на право власності земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В період перебування їх у шлюбі вказаний житловий будинок в експлуатацію не вводився та правовстановлюючих документів він не отримував. 20 березня 2012 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Житловий будинок був введений в експлуатацію в ІІ кварталі 2013 року, 07.06.2013 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (житловий будинок) та зареєстрував право власності на спірний будинок. Вважає, що спірний житловий будинок, господарські будівлі, споруди та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок чого кожен із подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Після розірвання шлюбу сторони не можуть досягти згоди щодо добровільного поділу вказаного майна в натурі у відповідності до своїх ідеальних часток в спільному сумісному майні подружжя. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Допитаний в судовому засіданні 03.09.2015 року [PERSON] (старший судовий експерт Вінницького відділення КНДІСЕ) суду пояснив, що варіант, який викладений у висновку експерта, - це більш кращий варіант розподілу. Розділ повинен проходити по вертикалі, так менше переобладнань треба проводити. Також такі варіанти поділу були надані для доцільності користування земельною ділянкою для обслуговування будинку. Вважає, що інших варіантів поділу немає, але якщо за згодою сторін, якщо вони будуть двоє хотіти, то можна розділити будинок на перший і другий поверх, але тоді буде важче розділити земельну ділянку. В судове засідання 03.02.2016 року сторони не з'явились. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про уточнення позовних вимог, яку обґрунтовує тим, що висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи від 20.05.2015 року було визначено варіанти поділу. За даних підстав представник позивача просить суд: 1) виділити [PERSON] в натурі приміщень житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а», який входить в склад домоволодіння [ADDRESS] по варіанту 1, як першому співвласнику (позивачу) 1/2 частки житлового будинку; 2) виділити [PERSON], як першому співвласнику 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, розташованої по [ADDRESS] а іншу частину земельної ділянки виділити в спільне сумісне користування згідно плану-схеми (додаток 3) до судової експертизи; 3) виділити [PERSON] в натурі господарські будівлі, які входять у склад домоволодіння [ADDRESS], як першому співвласнику 1/2 частки, а частину приміщень виділити у спільне сумісне користування згідно плану-схеми (додаток 2) до судової експертизи; 4) в зв'язку з виділенням відповідних часток домоволодіння сторонам по справі, на кожну із сторін окремо поставити витрати, пов'язані із проведенням ремонтно-будівельних робіт. Також 03.02.2016 року представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просить суд судові витрати по справі, які понесені позивачем в зв'язку із сплатою ним судового збору за подання позову до суду, та витрати, понесені ним за проведення судової експертизи, залишити за позивачем, в іншій частині вимоги підтримує та просить задовольнити. В заяві також зазначив про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в заяві просила виділити їй 1/2 частину в житловому будинку по варіанту 2, виділивши їй: коридор, туалет, ванну, кухню, кімнату 1-12, 1-13; також, оскільки її частка в житловому будинку буде менша на 12,85 кв.м, просить стягнути з позивача на її користь 14488 грн.; крім того, просить виділити їй сарай літ. «В», погріб літ. «п/В», навіс літ. «в», огорожу № 1 (22%), ворота № 3, огорожу № 5 (63%), хвіртку № 6, криницю № 7, у спільне користування надати вигрібну яму № 8; також просить визнати за нею 1/2 частку земельної ділянки, яка знаходиться під частиною житлового будинку 0,1500 га. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін, викладені у поданих через канцелярію суду письмових заявах, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), який зареєстровано 24.10.1982 року, було розірвано (т. 1 а.с. 22). Дане рішення набрало законної сили 02.04.2012 року. Рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Можайського № 25 від 20.05.1986 року позивачу [PERSON] виділено присадибну ділянку в кількості 0,10 га під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] (т. 1 а.с.15). Рішенням виконкому Вороновицької селищної Ради народних депутатів № 15 від 24.04.1989 року було погоджено (затверджено) рішення загальних зборів колгоспників (уповноважених) від 21.04.1989 року № 89 про виділення земельної ділянки [PERSON] для будівництва індивідуального жилого будинку; також було вирішено просити виконком Вінницької районної Ради народних депутатів надати дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку [PERSON] в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 14 - зворотній бік аркуша). На підставі даного рішення виконкому Вороновицької селищної Ради народних депутатів № 15 від 24.04.1989 року, 24.04.1989 року Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області видано дозвіл № 15 на право виконання будівельних робіт, згідно якого позивачу [PERSON] дозволяють будівництво 2-поверхового індивідуального будинку за індивідуальним проектом та інших споруд згідно з планом забудови на земельній ділянці в смт. Вороновиця (т. 1 а.с. 13 - зворотній бік аркуша). У даному дозволі зазначено, що дата початку будівельних робіт - липень 1994 року, дата закінчення будівельних робіт - липень 1997 року. З копії матеріалів інвентаризаційної справи на будинок, що знаходиться в [ADDRESS], вбачається, що будинок складається з: житлового будинку з прибудовою «А», літньої кухні «Б», навісу «б», гаражу «Б1», сараю «В», погрібу п/В, навісу «в», вбиральні «Г», огорожі № 1-6, колодязя №7, вигрібної ями № 8 (т. 1 а.с. 108-121). Із Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Вінницької області 17.05.2013 року, вбачається, що будівництво 2-поверхового індивідуального житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] закінчено та об'єкт готовий до експлуатації. Строк введення об'єкта в експлуатацію - ІІ квартал 2013 року (т. 1 а.с.18-20). 07.06.2013 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 236,7 кв.м, житловою площею 121,3 кв.м (а.с.11), та зареєстрував у встановленому законом порядку право приватної власності на вказаний будинок, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2013 року (т. 1 а.с.12). Поряд з цим, як вбачається із витягу з рішення 13 сесії 22 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 19.05.1997 року, позивачу [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства (т. 1 а.с. 92). Рішенням 30 сесії 05 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 19.10.2009 року внесено часткові зміни до рішення 13 сесії 22 скликання Вороновицької селищної ради від 19.05.1997 року і замість слів: «Передати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,27 га по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства» слід читати: «Передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,27 га по [ADDRESS], з них: 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,12 га для ведення особистого селянського господарства» (т. 1 а.с. 93). Рішенням 36 сесії 05 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 27.05.2010 року було вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON], які розташовані за адресою: [ADDRESS]; внести часткові зміни до рішення 30 сесії 05 скликання Вороновицької селищної ради від 19.10.2009 року в частині площі земельних ділянок та у земельно-кадастрові документи відповідно до фактичних розмірів, виз\-начених в натурі, та передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2537 га з них: 0,1500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господар\-ських будівель і споруд та 0,1037 га - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; видати [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею - 0,2537 га по [ADDRESS], з них: 0,1500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господар\-ських будівель і споруд; 0,1037 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 100). На підставі вказаного рішення позивачу [PERSON] 07.03.2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, [NUMBER] (т. 1 а.с. 10). Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної (земельно-технічної) експерти № 67/68/69/70/15-21 від 20.05.2015 року, ринкова вартість домоволодіння № 11, яке знаходяться за адресою: [ADDRESS], на час вирішення спору в суді становить - 879 166,00 грн. Можливий варіант поділу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників з підготуванням у необхідних випадках пропозицій щодо переобладнання об'єктів, залишення їх частин у спільній власності, з визначенням грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу стала меншою за ідеальну, а також з врахуванням можливості нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, земельної ділянки, необхідність зведення будівель, можливість проходу з вулиці на подвір'я, наданий у дослідницькій частині висновку та відображений на план-схемах у додатках до висновку (див. стор. 24-32 дослідницької частини висновку та додатки 1, 2, 3 до висновку) (т. 1 а.с. 214-244). У зв'язку з проведенням будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи у позивача [PERSON] виникла необхідність, у відповідності до вимог ст. 152 ЖК України, звернутись до виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, Вороновицького комбінату комунальних підприємств «Комунальник», ПАТ «Вінницягаз», Замостянських ЕМ з відповідними запитами. Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Крім того, згідно з п. 14 узагальнення ВССУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 25.09.2015 року порядок отримання дозволів на переобладнання та перепланування житлових будинків регулюється ЖК, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207. З результату аналізу зазначених норм вбачається, що переобладнання і перепланування житлового будинку проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, який може бути лише у вигляді відповідного рішення виконавчого комітету (або іншого державного органу, якому в кожному конкретному регіоні можна делегували такі повноваження), а не будь-якого іншого листа або повідомлення, підписаного будь-якою службовою особою. У відповідь на звернення суду, вищевказаними інстанціями на адресу суду були направлені відповідні листи. Зокрема, Головне управління Держсанепідслужби у Вінницькій області в своєму листі № 02/3845 від 15.12.2015 року зазначає, що не заперечує проти перепланування згідно запропонованого варіанту 1 за результатами проведення судової будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи №67/68/69/70/15-21 від 20.05.2015 року, виконаної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз, при умові дотримання вимог чинного санітарного законодавства. ПАТ «Вінницяобленерго» СО «Замостянські електричні мережі» в своєму листі № 1112 від 23.12.2015 року зазначило, що між ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Замостянські ЕМ» та [PERSON] існують договірні відносини, що підтверджуються наявністю особового рахунку [NUMBER], відкритого за адресою [ADDRESS]. СО «Замостянські ЕМ» не заперечують про варіанти розподілу житлового будинку згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 67/68/69/70/15-21 від 20.05.2015 року. Крім того зазначило, що для укладення договору про користування електричною енергією іншому співвласнику домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], необхідно буде звернутись, до Інформаційно-консультаційного центру ПАТ «Вінницяобленерго» для отримання нових технічних умов. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» в своєму листі № 07-15.5483 від 15.12.2015 року зазначило, що ПАТ «Вінницягаз» є господарським товариством, яке на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільними мережами. На даний час порядок доступу до газорозподільної мережі (ГРМ) регулюється Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (надалі Кодекс ГРС). Пунктом 2 розділу V цього Кодексу ГРС передбачено, що за зверненням власника об'єкта чи земельної ділянки (замовника) про приєднання його об'єкта до ГРМ Оператор ГРМ (в даному випадку ПАТ «Вінницягаз») зобов'язаний забезпечити приєднання об'єкта (земельної ділянки) до ГРМ, що на законних підставах перебуває в його власності або користуванні (у тому числі в експлуатації), за умови дотримання власником (замовником) вимог цього Кодексу та чинного законодавства. За наявності підстав, таких як відсутність або недостатність вільної потужності на об'єктах газорозподільної системи, у тому числі при замовленні тиску газу для потреб об'єкта замовника понад 1,2 МПа та якщо надання доступу стане перешкодою для виконання Оператором ГРМ спеціальних обов'язків, покладених на нього відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Оператор ГРМ може відмовити замовнику в приєднанні його об'єкта (земельної ділянки) до об'єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають у власності чи користуванні (у тому числі експлуатації) Оператора ГРМ. При цьому, Товариство не наділене повноваженнями на надання будь-яких висновків щодо можливості приєднання до мережі та встановлення окремого газопостачання. Проте, зазначено, що в разі звернення гр. [PERSON] до Товариства з заявою про приєднання об'єкта будівництва або існуючого об'єкта (земельної ділянки), з наданням документів, що на законних підставах підтверджують право власності або користування об'єктом та за умови дотримання ним вимог чинних нормативних документів, Товариство, після ретельного обстеження, виконає роботи по приєднанню до газорозподільної мережі. Також рішенням виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 254 від 16.12.2015 року «Про розгляд вимоги Вінницького районного суду Вінницької області щодо надання дозволу [PERSON] на переобладнання і перепланування жилого будинку, який розташований по [ADDRESS]» вирішено надати дозвіл гр. [PERSON] на переобладнання і перепланування жилого будинку, який розташований по [ADDRESS] власником якого є [PERSON], відповідно до варіантів розподілу житлового будинку, які містяться в матеріалах будівельно-технічної експертизи. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 16.12.2015 року розглянув справу № 6 - 2710 цс 15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами і земельна ділянка, є об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Тому це майно, виходячи зі змісту ст. 60 СК України, яка презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, - є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а відтак підлягає поділу між ними. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав уточнену заяву, в якій просив: 1) виділити [PERSON] в натурі приміщень житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а», який входить в склад домоволодіння [ADDRESS] по варіанту 1, як першому співвласнику (позивачу) 1/2 частки житлового будинку; 2) виділити [PERSON], як першому співвласнику 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, розташованої по [ADDRESS] а іншу частину земельної ділянки виділити в спільне сумісне користування згідно плану-схеми (додаток 3) до судової експертизи; 3) виділити [PERSON] в натурі господарські будівлі, які входять у склад домоволодіння [ADDRESS], як першому співвласнику 1/2 частки, а частину приміщень виділити у спільне сумісне користування згідно плану-схеми (додаток 2) до судової експертизи; 4) в зв'язку з виділенням відповідних часток домоволодіння сторонам по справі, на кожну із сторін окремо поставити витрати, пов'язані із проведенням ремонтно-будівельних робіт, проти чого не заперечує відповідач [PERSON], що підтверджується її письмовою заявою. Відповідач [PERSON] з зустрічним позовом не зверталася. За таких обставин суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню. Крім того, за заявою представника позивача, суд вважає залишити за позивачем судові витрати по даній справі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved