Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсною довіреності від 30 квітня 2014 року, виданої ним на її ім`я, посвідченої приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 343, якою він уповноважив [PERSON] подарувати належну йому квартиру № 2, що по вул. Лесі Українки,2, в смт. Зарічне Рівненської області [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на момент посвідчення довіреності перебував у стресі та стані алкогольного спяніння. Усвідомивши значення своїх дій, наступного дня її скасував, повідомивши про це особу, якій її було видано. У липні 2014 року він дізнався, що 18 червня 2014 року [PERSON] на підставі скасованої ним довіреності подарувала зазначену квартиру [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Крім того, пояснив, що у період 2009 2016 років перебував у шлюбі з [PERSON], постійно виїжджав на заробітки, забезпечував сімю, але періодично зловживав спиртними напоями. З 2013 року відносини між ним та [PERSON] погіршилися, вона наполягала на тому, щоб він подарував їй квартиру. У квітні 2014 року він у черговий раз запив, з приводу чого 27 та 28 квітня відвідував лікаря нарколога, 30 квітня 2014 року був доставлений до лікаря [PERSON] Вказує на те, що у момент посвідчення довіреності перебував у стані алкогольного спяніння, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Також пояснив, що обставин оформлення довіреності не памятає, підпис та запис про те, що ним довіреність прочитано вчинені ним особисто. Заяв про скасування довіреності нотаріусу не подавав, відповідача про це не повідомляв. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково. При цьому пояснила, що позивач разом з дружиною [PERSON] напередодні вчинення довіреності приходили до неї додому та просили, щоб вона стала представником [PERSON] при оформленні дарування квартири. Позивач їй пояснив, що хоче подарувати квартиру [PERSON], оскільки планує виїхати в Росію і з ним може щось трапитися. 30 квітня 2014 року вона разом з позивачем відвідувала нотаріуса для оформлення довіреності, при цьому явних ознак алкогольного спяніння у нього не помічала. Про скасування чи відкликання цієї довіреності її повідомлено не було. 18 червня 2014 року на підставі вказаної довіреності вона подарувала належну позивачу квартиру, що [ADDRESS], [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частина 1 ст. 245 ЦК України вказує на те, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Частинами 1, 3\~ст. 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Таким чином зі змісту зазначених правових норм вбачається, що довіреність є одностороннім правочином. Частина 5 ст. 202 ЦК України передбачає, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Частинами 1, 3\~ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що згідно довіреності від 30 квітня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] 30.04.2014 року, зареєстрованої в реєстрі за № 343, позивач уповноважив відповідача подарувати належну йому на праві власності квартиру № 2, що по вул. Лесі Українки, 2, в смт. Зарічне Рівненської області, [PERSON], з якою на той час перебував у шлюбі. На виконання вказаного правочину 18 червня 2014 року [PERSON], діючи в інтересах позивача, на підставі виданої ним довіреності від 30 квітня 2014 року подарувала [PERSON] зазначену вище квартиру, що підтверджується договором дарування від 18 червня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] 18.06.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 439. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» містить вказівку на те, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психологічної експертизи, так і інших доказів. Разом з тим, у ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що позивач у момент посвідчення довіреності перебував у стані алкогольного сп`яніння, не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Так, із показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що позивач у 2014 році виїжджав на заробітки, коли повертався додому, то зловживав спиртним, відносини між ним та дружиною [PERSON] погіршилися. Пізніше їм стало відомо, що належну йому квартиру № 2, що по вул. Л. Українки,2, в смт. Зарічне Рівненської області він подарував [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що з позивачем товаришує, весною 2014 року [PERSON] зловживав спиртним, у квітні 2014 року він особисто відвозив його до лікаря нарколога, оскільки він перебував у стані алкогольного спяніння, поводив себе неадекватно. Однак, показання зазначених свідків не є належними доказами того, що саме у момент посвідчення довіреності від 30 квітня 2014 року позивач не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Крім того, довідки Зарічненської центральної районної поліклініки від 10.04.2016 року, 10.05.2016 року, 20.04.2016 року, 23.08.2016 року та записи у медичній картці позивача за 28 та 30 квітня 2014 року лише вказують на те, що [PERSON] з 2003 року перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога, 28 та 30 квітня 2014 року відвідував лікаря із скаргами на потяг до алкоголю, погане самопочуття. Однак, зазначені відомості не дають суду достатніх підстав вважати, що саме в момент укладення правочину позивач перебував у стані алкогольного спяніння та у звязку з цим не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними. Клопотань про призначення відповідних експертиз позивачем не заявлено, про право заявляти такі клопотання та наслідки не вчинення цих дій сторонам судом розяснено. Разом з тим, відповідно до ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат», п. 1 глави 4, п. 1-4 глави 6 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України» при вчиненні нотаріальної дії нотаріусом перевіряється дієздатність особи на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують її вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. У довіреності від 30 квітня 2014 року зазначено, що в момент укладення цього правочину позивачу нотаріусом розяснено правові наслідки його вчинення, він усвідомлював значення своїх дій, перебував у здоровому розумі та ясній памяті, що підтверджується його особистим підписом та власноручним записом про те, що зазначена довіреність ним прочитана, а також посвідчувальним написом нотаріуса. Достатніх доказів, які б дали суду підстави вважати, що на момент посвідчення довіреності позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними суду не надано, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed