Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що він з 04 листопада 1995 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 23 березня 2018 року. За період шлюбу вони з дружиною за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає переоформити на нього 1/2 частину вказаного нерухомого майна, то такий спір підлягає розгляду в судовому порядку. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та відсутності його довірителя, позов підтримав в повному обсязі. В попередніх судових засіданнях пояснив, що оскільки спірна квартира придбана за час шлюбу, вона є спільним майном подружжя. Відповідач вказану презумпцію не спростувала. Відповідач в судове засідання також не з`явилась. Її представник направив до суд відзив, в якому позов не визнав та пояснив, що 22 грудня 1998 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем, відповідач отримала в дар однокімнатну квартиру [ADDRESS] , в якій вони проживали з чоловіком після реєстрації шлюбу до 2004 року. Після народження дітей вони вирішили продати цю квартиру та купити більшу. Вона знайшла квартиру [ADDRESS] , однак коштів на її придбання не було, оскільки документи на продаж належної їй квартири були не готові. Тому вона отримала від покупців належної їй квартири [PERSON] грошові кошти за квартиру наперед, написавши відповідну розпису. За ці кошти вона 05 липня 2004 року придбала спірну квартиру, а в подальшому - 19 серпня 2004 року - продала належну їй однокімнатну квартиру. В подальшому її представник в судових засіданнях підтримав викладену позицію і просив відмовити в позові в повному обсязі. Враховуючи, що сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин. Рішення Смілянського міськрайонного суду від 23 березня 2018 року по справі № 703/2662/17, яке набрало законної сили 23 квітня 2018 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 4 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Смілянської міської ради народних депутатів Черкаської області за актовим записом № 602. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 05 липня 2004 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 1966, [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 10 вересня 2004 року відповідач зареєструвала право власності на цю квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4698090 . Норми права, які застосовує суд. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Позиція суду щодо заявлених вимог. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні стверджував, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, які вона отримала від продажу належної їй квартир за договором дарування. Однак, жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] дійсно мала на праві особистої приватної власності нерухоме майно, яке в подальшому відчужила, а також інших зазначених ним обставин, як на підставу своїх заперечень, не надав. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд зазначає, що у відповідності до ст. 76 ЦПК України письмові пояснення сторони не є доказами. Крім того, під час розгляду справи за клопотанням сторони позивача було допитано як свідка [PERSON] , який пояснив, що його сестра 19 серпня 2004 року дійсно купила у [PERSON] для нього однокімнатну квартиру [ADDRESS] , де він наразі і проживає. Кошти за квартиру були передані в повному обсязі в день укладення договору в його присутності. Таким чином, наведений доказ повністю спростовує пояснення представника відповідача щодо отримання коштів наперед за продаж належної відповідачу квартири, а як наслідок - придбання 05 липня 2004 року спірної квартири за особисті кошти [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності майна, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено 768 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Позивач також поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг, актом виконаних робіт, детальним описом робіт та квитанцією про оплату. Крім того, відповідно до рахунку № 20 позивачем було оплачено 1000 грн. за надання послуг з оцінки майна та визначення ринкової вартості житлової квартири. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved