Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Жмеринської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що [INFO]. в с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області померла його баба [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки (паю) № [NUMBER] площею 3,2462 га, вартістю 78251 грн. і розташована на території Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Спадщину після смерті баби прийняв її син, а батько позивача - [PERSON] шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, але не встигши оформити своїх спадкових прав, помер [ADDRESS]. Після смерті батька спадщину прийняв позивач, оскільки постійно проживав разом із батьком на час його смерті. Інших спадкоємців які прийняли спадщину, або які мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] площею 3,69 умовних кадастрових гектара зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 21.08.1997 р. с. Мала Жмеринка КСП «Новий шлях», виданий розпорядженням Жмеринської РДА № 171 від 17.07.1997 р. на ім'я [PERSON], втрачено. Розпорядженням Жмеринської РДА №251 від 23.06.2005 р. за [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] закріплена земельна ділянка № [NUMBER] площею 3,2462 га, цільове призначення земельної ділянки - для сільськогосподарського використання, нормативна грошова оцінка становить 78251,42 грн. При зверненні до Жмеринської райдержнотконтори з приводу оформлення спадщини позивач отримав відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. На підставі викладеного, зменшивши позовні вимоги, просить визнати за ним право на 1/4 частку земельної ділянки (пай) [NUMBER] площею 3,2462 га, розташованої на території Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за померлою [INFO] [PERSON] (а.с. 2-3, 48) Ухвалою суду від 24.07.2015 р. до участі в справі в якості співвідповідача залучено Леляцьку сільську раду Жмеринського району Вінницької області, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 50) В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшені позовні вимоги позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить позов задовольнити. Додатково пояснив, що [PERSON] - його рідна баба, яка на час смерті проживала в [ADDRESS] та він проживав із нею, був зареєстрований за вказаною адресою. Його батько - [PERSON] на час смерті своєї матері проживав в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] батько розпорядився майном померлої та через короткий проміжок вселився в будинок покійної матері по [ADDRESS], де проживав до своєї смерті - [ADDRESS]. Сам позивач із 2005 року по даний час постійно проживає в [ADDRESS]. Підтвердив, що дійсно у них була велика сім»я та на час смерті батька були ще троє неповнолітніх дітей - [PERSON], який проживає в с.Межирів, [PERSON], [PERSON], остання відома адреса яких - [ADDRESS]. Мати позивача - [PERSON] покинула їх, коли вони були ще дітьми та померла у 1999 році. Після смерті баби та батька до нотаріальної контори ніхто не звертався, він до суду з приводу оформлення спадщини звернувся вперше. Представник відповідача - Жмеринської РДА, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.23, 28, 33, 43, 61, 85), у судові засідання не з»явився, причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав. Представник відповідача - Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області [PERSON] у судовому засіданні 20.07.2015 року дала пояснення як представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, що залучена ухвалою суду від 24.06.2015 року а.с.25) та пояснила, що вона працює в сільській раді близько чотирнадцяти років та їй відомо, що у померлого [PERSON] на час смерті було троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які знаходились в інтернатах. Де на даний час вони невідомо, однак вони мають право на спадщину, оскільки були неповнолітніми. Представник працює землевпорядником та їй відомо, що за померлою [PERSON] рахується земельний пай КСП «Новий Шлях», який не оформлений спадкоємцями. Такий пай рахується за померлою відповідно до списків, які є додатком до розпорядження РДА. Із заявою про визнання спадщини відумерлою сільська рада не зверталась, бо відомо про спадкоємців. При вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Як представник відповідача - Леляцької сільської ради [PERSON] зменшені позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на 1/4 частку паю визнала, проти задоволення позову не заперечила. Заявила суду, що клопотання про розгляд цивільної справи спочатку не заявляє, підтримала надані раніше пояснення. Надала суду для огляду по господарську книгу Леляцької сільської ради с. Мала Жмеринка за 2006-2010 роки, пояснивши, що у даній по господарській книзі по [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як діти. Зазначила, що відомості зазначені в по господарській книзі можуть не відповідати фактичному місцю проживання, оскільки діти за загальним правилом записувались біля батьків, та точно хто та де з вказаних в оглянутій книзі осіб проживав не відомо, діти перебували по інтернатах. Довідка, що надана нею у судове засідання №996 від 17.07.2015 року теж стосуються відомостей по домоволодінню по [ADDRESS]. Домоволодіння по [ADDRESS], де проживала та померла [PERSON] з 2003 року вважається відумерлим домоволодінням, у якому ніхто не реєструвався та вона в по господарські книги не вносилась, виносилась в окрему форму - відумерлі двори. Треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.62, 63, 84 ), та завчасно, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у їх відсутність не надали, поважності причин неявки суду не повідомили, позов не оспорили. Вислухавши пояснення сторін, оглянувши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні, відповідно до матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] є матір'ю батька позивача [PERSON], а бабою позивача [PERSON] (а.с. 6, 9) Позивач з 15.08.2003 року зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.4-4 зворот) [INFO]. [PERSON] померла (а.с. 7), після її смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі із земельної частки (паю), площею 3,3529 га на території Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с. 11). Відповідно до довідки управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області № 31-28-0.3-263/2-15 від 13.03.2015 р. сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], площею 3,69 умовних кадастрових гектари, вартістю 11566 грн., зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 21.08.1997 р. с. Мала Жмеринка КСП «Новий шлях» виданий розпорядженням Жмеринської РДА № 171 від 17.07.1997 р. на ім'я [PERSON] - втрачено. Відповідно до розпорядження Жмеринської РДА №251 від 23.06.2005 р. за [PERSON] відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) серії [NUMBER] закріплена земельна ділянка № [NUMBER] площею 3,2462 га, вартістю станом на 12.03.2015 р. 78251,42 грн. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 11) Відповідно до розпорядження Жмеринської РДА № 251 від 23.06.2005 р. «Про передачу земельних ділянок у власність та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) реформованого КСП «Новий шлях» с. Мала Жмеринка на території Леляцької сільської ради» вирішено видачу державних актів на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай), спадкоємцям померлих власників земельних часток (паїв) зазначених у додатку №2, проводити після оформлення спадщини у встановленому законодавством порядку. (а.с. 44) Згідно додатку №2 до Розпорядження Жмеринської РДА №251 від 23.06.2005 р. (а.с. 45, 45-зворот) за померлою [PERSON] на підставі сертифіката серії [NUMBER] закріплена земельна ділянка [NUMBER] площею 3,2462 га. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син - [PERSON] у відповідності до ст. 549 ЦК України в ред. 1963 р. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки він розпорядився речами померлої [PERSON], в листопаді 2003 року зробив частковий ремонт будинку. (а.с. 54) Відповідно до повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області №915/01-18 від 07.07.2015 р. спадкової справи на майно померлої [INFO]. [PERSON] не виявлено. (а.с. 35, 31) З витягів зі Спадкового реєстру (спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину) та Спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) [NUMBER] та [NUMBER] від 28.07.2015 р. вбачається, що спадкові справи після смерті [INFO]. [PERSON] не відкривались, спадкодавець [PERSON] заповітів/спадкових договорів не залишала. (а.с. 56, 57) Спадкодавець [PERSON] [ADDRESS]. помер (а.с. 8), після його смерті відкрилась спадщина. З витягів зі Спадкового реєстру (спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину) та Спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) [NUMBER] та [NUMBER] від 28.07.2015 р. вбачається, що спадкові справи після смерті [ADDRESS]. [PERSON] не відкривались, спадкодавець [PERSON] заповітів/спадкових договорів не залишав. (а.с. 58, 59, 60) У [PERSON], померлого [ADDRESS]., були діти: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., які згідно довідки виконкому Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 17.17.2015 року записані у по господарській книзі №11 за 2000-2005 роки Леляцької сільської ради, особовий рахунок 882 (а.с. 39) Відповідно до по господарської книги Леляцької сільської ради с. Мала Жмеринка за 2006-2010 роки (а.с.65-67а), яка оглянута в судовому засіданні, наявності запису по [ADDRESS] не встановлено, а по [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином спадщину після смерті [ADDRESS] батька [PERSON] у відповідності до ч.ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняли: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., оскільки були неповнолітні. Позивачу державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за законом на вищезазначену земельну частку (пай), що залишилась після смерті баби [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за померлою [INFO]. [PERSON] (а.с. 14). Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України та Цивільним кодексом ЦК УРСР. Так, на час відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON]. в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Тому норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері у листопаді 2003 року (а.с.54), тому при вирішенні вказаного спору про спадкування, спадщина по якому відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року після смерті [PERSON] суд вважає, що не підлягають застосуванню норми ЦК 2003 року, а застосуванню в цій частині підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 526 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. ст. 527, 529 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не вчинив дій, що свідчать про прийняття спадщини. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Щодо кола спадкоємців після смерті [ADDRESS] [PERSON] суд виходить із того, що в метеріалах справи містяться суперечливі відомості про прийняття позивачем [PERSON] спадщини. Так, згідно позову позивач [PERSON] вважає себе таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із батьком на час його смерті; згідно паспорту, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] за місцем проживання та смерті баби; відповідно до по господарської книги Леляцької сільської ради с. Мала Жмеринка за 2006-2010 роки, яка оглянута в судовому засіданні, наявності запису по [ADDRESS] не встановлено, а по [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Із пояснень, що дані у судовому засіданні та заяв (а.с.20, 48), що дані позивачем [PERSON] встановлено, що останній із 2005 року постійно проживає в [ADDRESS] та саме ці пояснення суд бере до уваги. Наявності рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, факту постійного проживання із спадкодавцем, що стосується спірних правовідносин не встановлено. Щодо визначення особи такою, що прийняла спадщину, суд враховує, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 1222 ч.1 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Згідно ст.ст.1258, 1264 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 3, 4 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення, зокрема, товарного сільськогосподарського виробництва. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту права позивача [PERSON] у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є його звернення до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, яке виникло в [PERSON] як в особи, яка на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю була членом цього підприємства. Оцінивши всі перелічені докази в сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає, а визнання його відповідачем не відповідає матеріальному закону, і це визнання суперечить закону, порушує права інших осіб. Так суд вважає, що в даному випадку має місце спір про визнання права на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Судом не встановлено наявності заповітів/спадкових договорів після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] та спадкоємців, які б на підставі заповітів/спадкових договорів прийняли б спадщину. Натомість судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [ADDRESS]. спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]., шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном у листопаді 2003 р., тобто, в порядку передбаченому нормами ст. 549 ЦК України в ред. 1963 р., але не встиг належним чином оформити свої спадкових прав помер, спадкоємцями першої черги за законом є діти [PERSON], серед яких спадщину прийняли [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на час відкриття спадщини були неповнолітні. [PERSON] спадщини у встановленому законом порядку після смерті батька [PERSON] не прийняв, оскільки не проживав із ним постійно на час смерті, заяви до нотаріальної контори не подав, а тому і права на спадщину у нього не виникло. Оскільки позивачем зменшено позовні вимоги та він претендує на 1/4 частку спадкового майна, надміру сплачений ним судовий збір (а.с.783) в сумі 539,40 грн. підлягає поверненню відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст.16, 25, ч. 1 ст. 29, п.11 ч.1 346, 1216, 1217, 1222 ч.1, 1258, 1261, 1264, ч.ч. 3, 4 ст. 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 22, 25 ЗК,

Outcome: dismissed