Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №977/К від 25.01.2001 року, а саме квартири [ADDRESS] , зареєстрованого на Одеської товарній біржі у відповідному журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості, дійсним. В обгрунтування вимоги позивач вказував на те, що він як покупець та [PERSON] як продавець, виконали всі істотні умови договору: позивач сплачує комунальні послуги, виконує усі права та обов`язки власника. На теперішній час позивачу стало відомо, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, в зв`язку з чим він змушений звернутись до суду. Сторони в засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд з письмової згоди позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справа розглянута в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до ст.279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 25 січня 2001 року [PERSON] , діюча від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коряченко А.А, продала, а [PERSON] купив квартиру, яка має загальну площу 33,3 кв.м. корисну площу - 33,30 кв.м., складається з 1-ї кімнати житловою площею 17,3 кв.м., а також: коридору, ванної кімнати, туалету, кухні, вбудованої шафи, за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрували на Одеській товарній біржі, реєстраційний №977/К, але нотаріально його не посвідчили. На підставі даного договору за позивачем з 23 лютого 2001 року було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в ОМБТІ та РОН під №398пр. стр. 162 р.390 (а.с.6-зворот) Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідач передав у власність позивача вказану квартиру, а позивач сплатив за це її вартість. Дані обставини підтверджуються тим, що право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я позивача. Цивільні правовідносини між сторонами по даній справі виникли до набрання законної сили Цивільним кодексом України і тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року, ст.47 ЦК УРСР якого передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору, але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Покупець та продавець нотаріально договір не оформляли, так як працівники товарної біржі запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про що також зазначено в тексті договору. Яких-небудь суперечок між сторонами договору судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при оформлені її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст..227 ЦК Української УРСР 1963 року. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність», який діяв станом на 1994 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, на підставі викладеного,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved