Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON]: матеріальну шкоду у сумі 137873 грн. 65 коп.; втрачену вигоду в сумі 7200 грн. 00 коп.; затрати повязані з проведенням експертно-технічного дослідження знесеної частини будинку в сумі 2100 грн. 00 коп.; витрати на пальне у сумі 400 грн. та оплати юридичної допомоги в сумі 800 грн.; моральну шкоду в сумі 150000 грн. 00 коп.; зобовязати [PERSON] демонтувати незаконно збудовану стіну на земельній ділянці [PERSON]; стягнути з відповідача судовий збір. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що у його власності мається будинок по вул. Правобережна 196 у м. Корсунь-Шевченківський. Суміжним власником частини будинку є [PERSON], який у 2012 році повідомив, що він хоче здійснити ремонт спільної внутрішньої стіни будинку. Після даної пропозиції [PERSON] написав розписку, що датована 21.09.2012 роком та розпочав ремонтні роботи. Оскільки [PERSON] певний час був відсутній за місцем проживання, то не бачив початку ремонтних робіт, однак, повернувшись через певний час, побачив, що частина його будинку демонтована, працюючі особи заливали фундамент біля суміжної стіни. [PERSON] запевнив позивача, що все буде краще ніж було та буде відновлено. Однак [PERSON] продовжив будівництво суміжної стіни далі на території [PERSON] та перенісши суміжну стіну на територію позивача. [PERSON] неодноразово намагався вирішити питання з [PERSON]В щодо незаконного будівництва стіни на його земельній ділянці. Позивачем була подана заява до поліції за фактом знищення частини будинку [PERSON], відомості були внесені до ЄРДР 07.05.2014 року, за ч. 1 ст. 194 КК України, відкрито кримінальне провадження, яке постановою слідчого від 29.12.2016 року було закрито, [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності, в зв'язку з тим, що сума збитків не перевищувала розміру, за яку передбачено кримінальну відповідальність. Позивач вважає, що починаючи з 2012 року порушено його право, як власника будинку, оскільки він зруйнований, спільну стіну перенесено та продовжено її будівництво на його ж земельній ділянці. [PERSON] звернувся до бюро судових експертиз ТОВ «Контакт-сервіс», де провели експертне технічне дослідження зруйнованої частини належного позивачеві житлового будинку. Вартість відновлення знесеної частини будинку з урахуванням ПДВ становить 129340 грн. 80 коп. Кошторисний розрахунок був складений станом на травень 2016 року. З урахуванням індексу інфляції, станом на 01.12.2016 рік, кошторисний розрахунок складає 137488 грн. 73 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України - сума 3% річних становить - 384 грн. 92 коп.. Загальна сума збитку складає 137873 грн. 65 коп.. Упущена вигода від здачі житлового будинку в оренду за останні 3 роки становить 7200 грн. Оплата за проведене експертне технічне дослідження зруйнованої частини житлового будинку, відповідно до квитанції № 16628641 від 2 червня 2016 р., становить 2100 грн. та 400 грн. - за 2 поїздки в ТОВ «Контакт-сервіс» до м. Черкаси, з метою складення угоди на проведення експертно-технічного дослідження на власному автотранспорті та отримання його результату. Також, [PERSON] вважає, що своїми діями [PERSON] завдав йому моральної шкоди, порушивши його права, як власника домоволодіння. До закінчення розгляду справи, [PERSON] подав уточнені позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] збитки з урахуванням суми інфляції у розмірі 146362 грн. 47 коп.; затрати повязані з проведенням експертно-технічного дослідження знесеної частини будинку в сумі 2100 грн. 00 коп. та витрати на пальне у сумі 750 грн.; моральну шкоду в сумі 30000 грн. 00 коп.; зобовязати [PERSON] здійснити до 01.05.2018 року демонтування незаконно збудованої стіни, довжина якої 9,52 м., 3,36 м. та 1,10 м. в ширину, на земельній ділянці [PERSON]; стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засіданні [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON], у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, зазначивши, що відповідач знайомий з [PERSON] на протязі значного періоду. Свого часу, він придбав по сусідству з [PERSON] будинок, що має суміжну стіну з будинком [PERSON]. Особисто [PERSON] у будинку практично не проживав, лише навідувався. Оскільки будинок був збудований давно, він потребував ремонту, фундамент у нього просідав, [PERSON] вирішив розпочати ремонтні роботи. Про всі перепланування, що проводилися будинком, він особисто попереджав позивача та узгоджував з ним. [PERSON] ніколи не заперечував щодо проведення ремонтних робіт, особисто допомагав по можливості, навіть приймав участь у закладенні фундаменту під суміжну стіну. Щодо технічного оформлення даної забудови питання на той час не піднімалося, [PERSON] не думав, що з [PERSON] виникнуть непорозуміння, оскільки розраховував на порядність останнього. Просили відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позивачем [PERSON] не доведено всіх обставин, на які він посилається як на підтвердження своїх вимог. Крім того, вважають, що позивачем було пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, тому просили застосувати строки позовної давності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області, у судове засідання не зявився, подавши заяву про слухання справи без його участі. Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] отримав у спадок 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Чапаєва (Правобережна), 196 у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, на земельній ділянці, розміром 0,2156 га. 14.12.1994 року на імя [PERSON] видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду. На підставі державного акту на право приватної власності на землю від 11.01.2002 року, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,1995 га, що розташована по вул. Чапаєва, 196 у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 7122510100.08.11.004. У матеріалах справи наявна розписка, складена 21.09.2007 року [PERSON], про те, що він зареєстрований та проживає [INFO], являється власником будинку за даною адресою. Планує, на власний розсуд, здійснити ремонт спільної стіни будинку, яка буде являтися, згідно плану на будинок, спільною для співвласника будинку. Написання вказаної розписки [PERSON] і взяття на себе персональної відповідальності за наслідки ремонту, стороною відповідача не заперечується. 08.05.2014 року [PERSON] звернувся до Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області із заявою про те, що за адресою по вул. Чапаєва, 196/2 у м. Корсунь-Шевченківський пошкоджено частину будинку, яка належить йому на праві власності. За даним фактом внесено відомості до ЄРДР 08.05.2014 року за № 12014250190000108, правова кваліфікація ч. 1 ст. 194 КК України, та розпочато досудове розслідування. Постановою начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенгородського ВП ГУНП в Черкаській області [PERSON] від 29.11.2016 року, кримінальне провадження № 12014250190000108 від 08.05.2014 року закрито, за відсутності складу кримінального правопорушення. Вирішено направити копію постанови до голови міської ради до Корсунь-Шевченківського району Черкаської області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], за ст. 53-1 КУпАП. За повідомленням міського голови Корсунь-Шевченківської міської ради [PERSON], вище зазначена постанова про закриття кримінального провадження була повернута до Корсунь-Шевченківського ВП, оскільки повноваження щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Відповідно до акта Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 333, по вул. Правобережна, 196 у м. Корсунь-Шевченківський, власником якого являється [PERSON], обєкт будівництва відсутній. Відповідно до листа управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області від 12.07.2017 року, за результатом проведеної перевірки по вул. Правобережна, 196 у м. Корсунь-Шевченківський відсутній обєкт будівництва (будинок, його частина), що належало [PERSON]. Будівельні роботи на час проведення перевірки не проводяться. З аналізу документів, наданих [PERSON] та візуального огляду другої частини будинку, що належить [PERSON], вбачається ймовірність захоплення частини земельної ділянки домоволодіння [PERSON] за рахунок здійснення реконструкції [PERSON] свого домоволодіння. За висновком ТОВ «Контакт-Сервіс» № 6/16/Буд., експертного будівельно-технічного дослідження, складений 11.05.2016 року за заявою [PERSON], станом на травень 2016 року, вартість будівництва (відновлення) знесеної частини будинку № 196 по вул. Чапаєва в м. Корсунь-Шевченківський, з урахуванням ПДВ становить 129340 грн. 80 коп.. Таким чином, судом установлено, що відповідач [PERSON], на власний розсуд та під особисту відповідальність, здійснив реконструкцію стіни будинку, що поділяє власність останнього із власністю [PERSON] Внаслідок такої реконструкції, частина будинку позивача була знищена. За таких обставин, позивач мав право на відшкодування вартості пошкодженого майна з урахуванням індексу інфляції, витрат, повязаних з оцінкою заподіяної шкоди, а також на відшкодування моральної шкоди. Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено нормами ст. 257 ЦК України. Перебіг загальної позовної давності, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд України в своїй Постанові від 11.10.2017 року (справа № 6-135цс17) зазначив, що позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про обєкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із субєктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права. Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У позовній заяві позивач посилається на те, що «Починаючи з 2012 року мої права як власника будинку були порушені, будинок зруйнований, на мою частку земельної ділянки перенесено спільну стіну та продовжено її будівництво далі по моїй земельній ділянці» (абзац 1 сторінки 2 позовної заяви). Таким чином, позивач сам зазначає про те, що про порушення його права власності йому стало відомо ще в 2012 році. До суду позивач звернувся лише 02.02.2017 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. Доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано. Доводи позивача про те, що перебіг строку позовної давності слід рахувати з часу закриття кримінального провадження, тобто з 29.11.2016 року, суперечать вище зазначеним нормам і є помилковими. За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. У частині позовних вимог про зобовязання [PERSON] здійснити до 01.05.2018 року демонтування незаконно збудованої стіни, довжина якої 9,52 м., 3,36 м. та 1,10 м. в ширину, суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю, оскільки позивач не надав суду належних доказів того, що дана стіна збудована саме на його земельній ділянці. Єдине лише зазначення в листі Управління ДАБІ в Черкаській області від 12.10.2017 року про те, що «вбачається ймовірне захоплення частини земельної ділянки», не є підставою для задоволення цієї частини позовних вимог. Саме позивач мав довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема факт захоплення земельної ділянки, розмір захопленої земельної ділянки, розмір частини стіни, яку незаконно збудовано. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України наступним чином. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» [PERSON] не відноситься до категорії осіб, що позбавлені обовязку сплатити судовий збір. При зверненні до суду, позивач судовий збір не сплатив та Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області, який відкрив провадження у цій справі, дана обставина була залишена поза увагою. Протягом розгляду справи, позивач неодноразово змінював позовні вимоги, розмір яких не перевищує первинні позовні вимоги. Тому судові витрати суд розраховує виходячи з первинних позовних вимог та стягує з позивача судовий збір за: позовні вимоги майнового характеру 148373 грн. 65 коп. становить 1483 грн. 74 коп., позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди 150000 грн. становить 2250 грн., позовні вимоги не майнового характеру (демонтування стіни) становить 640 грн., а всього 4373 грн. 74 коп.

Outcome: approved