Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 05 вересня 1998 року зареєстрував шлюб з відповідачем, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами, протилежні погляди сторін на сімейне життя, виховання дітей, ведення спільного господарства. Постійні сварки, які влаштовує відповідач, в тому числі в присутності сторонніх людей та в громадських місцях, що принижує честь та гідність позивача. Крім того, відповідач постійно предявляє необґрунтовані претензії до позивача, що робить їхнє спільне життя нестерпним. Від постійних суперечок та скандалів погіршилося самопочуття позивача, він перебуває в стані постійного стресу, у нього погіршився сон та погіршилася працездатність. З вересня 2016 року шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть. Майновий спір відсутній. Крім того, з зустрічним позовом звернулася [PERSON] в якому в остаточних позовних вимогах просила збільшити розмір аліментів, що стягують на її користь з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Також [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень з усіх його доходів щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до закінчення сином навчання, тобто до 25 січня 2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічний позов визнав повністю. Судові витрати просив віднести за його рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом визнала, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 вересня 1998 року у Південноміській раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія І-ВЛ №063594 /а.с. 7/. Сторони мають синів [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №082904 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №221397 /а.с. 8, 9/. Встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони мають протилежні погляди на сімейне життя, виховання дітей, ведення спільного господарства, постійно сваряться. З вересня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. Майновий спір відсутній. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому шлюб необхідно розірвати. Що стосується зустрічного позову, то встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 вересня 1998 року у Південноміській раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія І-ВЛ №063594 /а.с. 7/. Сторони мають синів [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №082904 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №221397 /а.с. 8, 9/. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття /а.с. 10/. Рішення суду набрало законної сили. На теперішній час [PERSON] досяг повноліття /а.с. 8/. Відповідно до\~ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Аналогічна правова позиція викладена в п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якої розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON] Матеріальний стан [PERSON] з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився, утримання неповнолітнього сина потребує значних матеріальних витрат. Зміна матеріального стану [PERSON] та [PERSON] після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є підставою для збільшення розміру аліментів. У відповідності до положень ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У ст. 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з довідки про доходи № 12, виданої 12 червня 2017 року Публічним акціонерним товариством «ХІМФАРМЗАВОД «ЧЕРВОНА ЗІРКА», [PERSON] працює в ПАТ ХФЗ «Червона зірка» з 07 липня 2011 року на посаді інженера та має постійний дохід. З наданої довідки вбачається, що за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року загальна сума його доходу становить 51776,64 грн. З огляду на наведене, враховуючи, рівний обовязок батьків щодо утримання сина, з урахуванням того, що відповідач працює в ПАТ ХФЗ «Червона зірка» та має постійний дохід, позов визнав, суд вважає можливим збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше мінімального розміру, встановленого ч.2 ст.182 СК України, а саме: 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Що ж стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень з усіх його доходів щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до закінчення сином навчання, тобто до 25 січня 2018 року, суд приходить до наступного. Пленум Верховного Суду України у п. 20\~постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 вересня 1998 року у Південноміській раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія І-ВЛ №063594 /а.с. 7/. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. [PERSON] мешкає разом з матірю [PERSON] [PERSON] на даний час не досягнув 23 років та є студентом Харківського кооперативного торгово-економічного коледжу за спеціальністю: «Туристичне обслуговування» з 01 вересня 2014 року на денній формі навчання, на контрактній основі, стипендію не отримує. Термін закінчення навчання 25 січня 2018 року /а.с. 25/. [PERSON] в звязку з навчанням не працює та не має власних прибутків, проживає разом з матірю та фактично перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. З огляду на наведене, враховуючи, рівний обовязок батьків щодо утримання повнолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього [PERSON] на час його навчання в розмірі 400 грн., щомісячно, починаючи з 28 лютого 2017 року і до закінчення навчання [PERSON], але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved