Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину. Позов мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною - [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. [INFO] померла його мати [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Разом з тим, йому стало відомо, що після смерті [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину на належне йому майно - [PERSON] на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області № 2-277/2007 від 28.08.2007. [PERSON] помер [INFO] і його спадкоємцем є [PERSON] . Вказане рішення позивач вважав таким, що порушило законні права інших спадкоємців, зокрема його та його матері, а тому просив визнати свідоцтва про право на спадщину видані на підставі нього [PERSON] недійсними з тих підстав, що ні він, ні його мати (за життя) не подавали жодних заяв про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а отже, [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Оскаржувані свідоцтва були видані з порушенням чинного законодавства без урахування кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а також без урахування правового статусу майна на яке вони були видані, як спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з викладеним позивач просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом видані Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 17.04.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою за клопотанням позивача витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори: спадкову справу № 288/2007, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , а також відомості щодо наявності спадкової справи заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , а у разі наявності такої - належним чином засвідчену її копію. Ухвалою суду від 16.05.2019 за клопотанням позивача судом витребувано від приватного нотаріуса Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих Валентини Василівни належним чином завірену копію спадкової справи № 9/2015, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 10.06.2019 за клопотанням позивача судом витребувано з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи № 9/2015, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У зв`язку з порушенням порядку виконання ухвали суду від 10.06.2019 відносно Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області судом ухвалою від 06.08.2019 застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Ухвалою суду від 17.09.2019 за клопотанням позивача судом залучено для участі у справі співвідповідача - [PERSON] . Відповідачем [PERSON] 23.09.2019 оскаржено ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17.04.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.10.2019 у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою було відмовлено. 06.11.2019 відповідачем [PERSON] повторно оскаржено ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17.04.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.11.2019 у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою також було відмовлено. Ухвалою суду від 18.12.2019 за клопотанням представника позивача судом витребувано: з Мурованокуриловецької районної державної нотаріальної контори: оригінали заяв [PERSON] та [PERSON] , які знаходяться у матеріалах спадкової справи №288/2007 заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] ; оригінал заповіту [PERSON] від 2017, який знаходиться у матеріалах спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] ; з виконавчого комітету Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області: примірник заповіту [PERSON] , посвідченого Бахтинською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 21.04.2015 за реєстровим №11; примірник довіреності [PERSON] , посвідченої Бахтинською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 14.11.2017 за реєстром №208; примірник заповіту [PERSON] , посвідченого Бахтинською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 15.08.2007, номер реєстру невідомий. Вказаною ухвалою постановлено також відібрати у позивача [PERSON] експериментальні зразки підпису та почерку. Ухвалою суду від 27.01.2020 у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу а провадження зупинено до її проведення. Ухвалою суду від 18.02.2020 у справі відновлено провадження для розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Ухвалою суду від 02.03.2020 клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи задоволено і провадження у справі повторно зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 23.04.2020 у справі відновлено провадження для розгляду клопотання експерта про зміну назви досліджуваного документа. Ухвалою суду від 23.04.2020 виправлено описку в ухвалі Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27.01.2020 року про призначення судової почеркознавчої експертизи та повторно зупинено провадження на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 05.06.2020 відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта. 25.06.2020 позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину видані після смерті [PERSON] Мурованокуриловецької державною нотаріально конторою 14.09.2007 (№ 1551) та 17.07.2008 (№ 2513), а також вирішити питання про судові витрати (Т. 2 а.с. 133-138). Ухвалою суду від 14.07.2020 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 11.08.2020. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримали за обставин у ній викладених, просили її задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце підготовчого засідання. Відповідач [PERSON] подав 25.11.2019 заяву у якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутності (Т. 2 а.с. 34). Проти збільшених позовних вимог позивача будь-яких заяв по суті справи не направляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, 11.08.2020 надіслала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, вимоги, викладені у позовній заяві не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні на підставі її пояснень від 08.01.2020 та висновку експерта від 25.05.2020 №43, яким не спростовується справжність підпису [PERSON] на заяві від 09.08.2007р. В письмових поясненнях від 08.01.2020 зазначила про те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті її батька [PERSON] . Останній у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , тоді як інші спадкоємці від неї відмовилися, подавши відповідні заяви. Вважає обставини на які посилається позивач недоведеними, а тому просила у задоволенні його позову відмовити у повному обсязі (Т.2 а.с.47-49, 58-60, 165). Вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (Т. 1 а.с. 7). Після його смерті Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 288/2007 з матеріалів якої слідує, що спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] були його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] (Т. 1 а.с. 53-72). Відповідно до довідки Бахтинської сільської ради № 767 від 16.11.2017, на день смерті [PERSON] разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] , проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] (Т. 1 а.с. 12). Остання перебувала у шлюбі із спадкодавцем з 25.09.1948 по день смерті останнього, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 11). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області № 2-277/2007 від 28.08.2007, що набрало законної сили 08.09.2007, [PERSON] було встановлено додатковий строк до 01 листопада 2007 року для подання до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , та [PERSON] , яка настала [INFO] (Т. 1 а.с. 55-56). 14.09.2007 [PERSON] подав нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (Т. 1 а.с. 54 зворот). Також, 14.09.2007 нотаріусом зареєстровано дві заяви від [PERSON] та [PERSON] у яких вказані особи зазначили про те, що спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] вони не прийняли і на неї не претендують (Т. 1 а.с. 59, 61 зворот). Згідно висновку експерта № 43 від 25.05.2020, підпис у заяві [PERSON] від 09.08.2007 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Вирішити ж питання чи виконаний підпис на заяві від 09.08.2007, складеній від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , нею чи іншою особою не виявилося можливим тому, що надані зразки підписів [PERSON] мають декілька варіантів (№ 1, № 2 та № 3), які виконані у різні роки та мають певні розбіжності, і не дозволили встановити достовірність зразків, тобто, які саме варіанти є достовірними зразками підписів [PERSON] (Т. 2 а.с. 107-118). 14 вересня 2007 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0074237, виданого Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 21 листопада 1996 року і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22 листопада 1996 року за номером 4831. Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1551 (Т. 1 а.с. 68 зворот). Крім того, 17 липня 2008 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками та нарахованими грошовими компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні в філії № 07 Мурованокуриловецького відділення Ощадного банку № 10001/047 , компенсаційні рахунки №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] в с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області , які належали спадкодавцю на підставі ощадних книжок, виданих цією ж філією відділення Ощадного банку. Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2513 (Т. 1 а.с. 67). [INFO] в м. Тернівка Дніпропетровської області помер [PERSON] (Т. 1 а.с. 126). Після його смерті приватним нотаріусом Тернавського нотаріального округу Молодих В.В. було заведено спадкову справу № 9/2015 з матеріалів якої слідує, що спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] були його діти - [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 124-201). Вказані спадкоємці 14.05.2015 подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті батька (Т. 1 а.с. 125, 129) та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на належне тому за життя спадкове майно (Т. 1 а.с. 168 зворот, 170, 181 зворот, 183, 188, 191, 196 зворот,198 зворот, 200). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній станом на 12.03.2006), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України (в редакції чинній станом на 12.03.2006), спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. З огляду на наведені норми закону, суд вважає, що державний нотаріус Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори, видаючи [PERSON] свідоцтва на право на спадщину не врахував тієї обставини, що на час смерті спадкодавця з ним за однією адресою проживала спадкоємець першої черги за законом - його дружина [PERSON]. Нотаріус безпідставно узяв до уваги її заяву про відмову від прийняття спадщини, оскільки вона була подана 14.09.2007, тобто з пропуском шестимісячного строку після смерті [PERSON] , що прямо суперечить положенням ст.ст. 1270, 1273 ЦК України. Отже, суд вважає встановленим, що після смерті [PERSON] спадщину прийняло двоє спадкоємців першої черги за законом - [PERSON], як така, що проживала із спадкодавцем за однією адресою на час смерті останнього, та [PERSON] , який після надання йому судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тому, нотаріус, видаючи [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на 100% спадкового майна не дотримався вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України. Крім того, видаючи [PERSON] оскаржувані свідоцтва нотаріус у повній мірі не перевірив повної належності майна спадкодавцю. Так, судом встановлено, що за життя [PERSON] йому Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 21 листопада 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0074237. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Отже, досліджуючи питання набуття [PERSON] 21 листопада 1996 року права на земельну частку (пай) на яке, в подальшому, нотаріусом було видано спірне свідоцтво про право на спадщину, суд виходить із правовідносин, які регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України у редакції, яка діяла станом на 21.11.1996. Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Таким чином, набуте [PERSON] 21 листопада 1996 року право на земельну частку (пай) у період його перебування у шлюбі із [PERSON] свідчить про спільну сумісну власність чоловіка та дружини вказаного майна. Отже, суд вважає встановленим, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить, у тому числі, право на 1/2 земельної частки (паю), що належало йому на підставі відповідного сертифікату, виданого Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 21 листопада 1996 року. Також, згідно довідки завідуючої Мурованокуриловецьким ТВБВ № 10001/047 Сабатюк М.О. № 378 від 11.07.2008, на ім`я [PERSON] у філії № 10001/07 Бахтин знаходилися наступні рахунки: Компенсаційний № [NUMBER] - 2741 грн 13 коп. № [NUMBER] - 1805 грн 74 коп. № [NUMBER] - 3912 грн 81 коп. Заповідальні розпорядження відсутні (Т. 1 а.с. 66). На вказані кошти нотаріусом [PERSON] видано інше спірне свідоцтво. Суду не надано доказів того, що зазначені вище спадкові кошти були особистою власністю [PERSON] як і доказів того, коли саме він їх отримав та за яких обставин, а тому суд виходить із загального правила застосування презумпції спільності майна подружжя, про яке неодноразово наголошувалося у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України (№ 61-12168св18 від 27.02.2019, № 6-843цс17 від 24.05.2017 тощо) та вважає, що у нотаріуса не було підстав видавати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на 100% відсотків вказаного майна, ще й і з вказаної підстави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. В даному випадку, суд виходить з того, що права та інтереси позивача порушені відповідачами з огляду на те, що він є спадкоємцем за заповітом та першої черги за законом після смерті [PERSON] ), яка померла [INFO] в с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області (Т. 1 а.с. 8-9) та бажає спадкувати майно, яке вона прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , за життя не оформивши своїх спадкових прав. Відповідачі ж, в свою чергу, прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який за життя отримав спірні свідоцтва про право на спадщину на 100% спадкового майна після смерті [PERSON] . У зв`язку з цим, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Сільвер та інші проти Сполученого Королівства» (1983) ЄСПЛ роз`яснив наступне: коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі, в тому числі, для того, щоб її питання було вирішене. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приймає рішення про задоволення позову [PERSON] в заявлених ним межах. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1609 грн 20 коп. (Т. 1 а.с. 39-а, Т. 2 а.с. 132), а також понесені витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 4500 грн 50 коп., а всього - 6109 грн 70 коп. (Т. 2 а.с. 94, 97). У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути вказані суми сплачених останнім судових витрат.

Outcome: approved