Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку ( пай) в порядку спадкування. 11.10.2017 року позивач [PERSON] подав до суду уточнений позов до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 06 листопада 2002 року в с.Піски Буринського району Сумської області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну ділянку площею 1,9169 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 730323 від 30 серпня 2002 року. При житті [PERSON] склала заповіт від 29.11.1994 року, що був посвідчений секретарем виконкому Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області, в якому все своє майно і взагалі все те, що їй належатиме за законом на день її смерті, заповіла матері позивача [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 04 серпня 2011 року в м.Харків померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті також відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну ділянку площею 1,9169 га., яку вона прийняла після смерті [PERSON], але юридично за життя не оформила спадкових прав. Позивач в установлений законом шестимісячний строк прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем ( матірю). Прийнявши спадщину, позивач звернувся до нотаріуса з питанням оформлення спадщини на вищевказане майно, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через втрату правовстановлюючого документу на спадкове майно земельну ділянку, після чого він звернувся до відповідних органів з питання видачі йому дублікату державного акту, взамін втраченого, але йому було в цьому відмовлено. У відділі Держгеокадастру він взяв лише ксерокопію державного акту на землю. Оригінал державного акту було втрачено при невідомих обставинах. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Тому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 1,9169 га., що має кадастровий номер 5920985400:04:004:0108, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №730323 від 30.08.2002 року, зареєстрованого за №1557, в порядку спадкування за законом після померлої 04 серпня 2011 року в м.Харків матері - [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить позовні вимоги задовольнити ( а.с. 74). Представник відповідача - Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області у судове засідання не зявився, від відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю ( а.с. 71). Оскільки сторони у судове засідання не зявились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2002 року в с.Піски Буринського району Сумської області померла у віці 81 року [PERSON] (а.с. 7). Згідно архівної копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №730323 від 30.08.2002 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.10.2017 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,9169 га., що має кадастровий номер 5920985400:04:004:0108, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області ( а.с. 61-64). З копії заповіту від 29.11.1994 року, посвідченого секретарем виконкому Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі №144, вбачається, що [PERSON] заповіла все майно і взагалі все те, що їй належатиме за законом на день її смерті [PERSON] (матері позивача) ( а.с 12, 6). Мати позивача - [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] згідно ч.1 ст. 549 ЦК Української PCP (1963 року) шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Пісківської сільської ради Буринського району від 22.05.2017 року № 02-28/255 ( а.с. 75), але юридично не оформила спадкових прав (а.с. 29-33). Згідно ч.1 ст. 549 ЦК Української PCP (1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК Української PCP (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. 04 серпня 2011 року померла мати позивача - [PERSON] ( а.с. 6, 14). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син позивач по справі [PERSON] відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і, являючись спадкоємцем першої черги за законом, не відмовився від її прийняття у строки, передбачені законом, що підтверджується довідкою Пісківської сільської ради Буринського району від 22.05.2017 р. та копією спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] № 248/2017(а.с. 35- 51). Відповідно до\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 13.07.2017 року позивач, як спадкоємець за законом, подав відповідну заяву до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 04.08.2011 року матері - [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна (а.с. 36, 49). З листа\~\~приватного нотаріусу Буринського районного нотаріального округу [PERSON]\~\~\~\~№ 1296/01-16 від 20.10.2017 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право\~\~на спадщину на вищевказану земельну ділянку після померлої матері, оскільки відсутній\~\~правовстановлюючий документ на земельну ділянку ( а.с.73). Позивач посилається на те, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №730323 був втрачений, у нього в наявності лише архівна копія (а.с. 61). З листа відділу Держгеокадастру в Буринському районі № 1731/46-17 від 10.10.2017 року вбачається, що дублікат даного Державного акту взамін втраченого оригіналу видати неможливо, оскільки видача дублікатів не передбачена діючим законодавством та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 68). Також позивач дав оголошення у Буринській районній газеті «Рідний край» від 04.10.2017 року про втрату державного акту на землю ( а.с. 66-67). Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має після смерті [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи №248/17 від 13.07.2017 року та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) ( а.с. 30-33, а.с. 35-51). Стаття 1218 ЦК України\~передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття\~\~спадщини\~\~і\~\~не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 126 ч. 1 ЗК України до 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом. Частина перша статті 81 ЗК України визначає, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити\~\~позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.9 ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач, який прийняв спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлений іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання його права власності на спадкове майно в судовому порядку. Законом України « Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.\~\~Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Таким чином, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved