Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції про зняття арешту з майна боржника та заборони його відчуження. Позивач мотивує позов тим, що згідно виконавчого листа він зобов'язаний сплачувати аліменти в користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 2500 грн. Станом на вересень 2013 року в позивача виникла суттєва заборгованість по сплаті аліментів. Відділ ДВС Трускавецького МУЮ постановою від 27.09.2013 року наклав арешт та оголосив заборону на відчуження квартири [ADDRESS]. Позивач є власником ? частини вказаної квартири. Станом на 01.01.2014 року позивач погасив всю заборгованість по аліментах. Після цього він звернувся до державного виконавця з просьбою зняти арешт, накладений на вищевказану квартиру, на яку право власності мають також його батьки. Однак державний виконавець заявила, що самостійно арешт зняти не зможе, тому позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом Позивач до суду не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Представник ВДВС Трускавецького МУЮ в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи, і від нього не поступало клопотання про слухання справи у його відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без його участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.09.2013 року, державним виконавцем відділу ДВС Трускавецького МУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа №2/1324/136/12, виданого 10.01.2013 року Трускавецьким міським судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2011 року і до досягнення ним повноліття, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювани відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] Як підставу для накладення арешту на все майно боржника державний виконавець вказує, що станом на 27.09.2013 року у боржника [PERSON] наявна заборгованість із сплати аліментів понад три місяці. Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1996 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 17.01.2014 року, станом на 01.01.2014 року у [PERSON] заборгованість по аліментах відсутня. З матеріалів позову встановлено, що станом на день розгляду справи на сьогодні заборгованість по аліментах сплачена в повному розмірі, тобто обставини, що стали підставою для накладення державним виконавцем арешту на майно боржника, на сьогодні усунуті. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших, ніж передбачені частинами 1-4 цієї статті, випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише на умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищезазначені обставини та норми закону, те, що обставини, що стали підставою для накладення державним виконавцем арешту на майно боржника, на сьогодні усунуті, суд вважає, що позов є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved