Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування позову зазначив, що в шлюбі з відповідачкою у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.10.2004 року з [PERSON] на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі Ѕ частини з всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 26.08.2004 року до повноліття дітей, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Аліменти на утримання дітей позивач почав сплачувати в 2004 році в розмірі 540 грн. щомісячно, однак після розірвання шлюбу з відповідачкою у 2005 році він переїхав на постійне місце проживання до с. Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області, тому про те, що виникла заборгованість в розмірі 73096,04 грн. позивач не знав. З відповідачкою відносини не підтримував, не спілкувався, оскільки перебували в неприязних відносинах. Як тільки позивач дізнався про те, що існує борг по аліментам, в січні 2019 року запозичив у друзів кошти на його погашення, що підтверджується квитанціями. Окрім заборгованості по аліментам позивачем було сплачено штраф за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 66941, 28 грн. та виконавчий збір в розмірі 13388, 25 грн. Так, в 2011 році позивач одружився з [PERSON] , змінив прізвище [PERSON] , від шлюбу у них народились діти [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. На даний час дружина позивача [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за донькою, 2017 року народження до досягнення нею три річного віку, її доходами є допомога при народженні дитини, а позивач не працює, не має у власності автомобіля та нерухомого майна, проживає у квартирі, яку винаймають з дружиною. Позивач вважає, з часу присудження аліментів на утримання дітей від першого шлюбу змінився його матеріальний стан, а саме він суттєво погіршився, він офіційно не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей від другого шлюбу, а також дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому просив зменшити розмір аліментів на утримання трьох дітей від першого шлюбу - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із розміру Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) до розміру 3/10 частини всіх видів заробітку (доходу), що виходить з наступного розрахунку: якщо б позивач сплачував аліменти на утримання всіх п`ятьох дітей, він дорівнював Ѕ частині заробітку (доходу) позивача і на утримання кожної дитини із п`яти припадало загалом 1/10 частина заробітку (доходу) позивача Ѕ : 5=1/2*1/5=1/10, тому на трьох дітей припадало би: 1/10*3=1/10*3/1=3/10 частини заробітку (перевірка правильності визначення зменшеного розміру аліментів: Ѕ:5=1/2*1/5=1/10; 1/10*3=3/10; 1/10*2=2/10=1/5; 1/5+3/10=2/10+3/10=5/10=1/2). 04 червня 2019 року суддею винесено ухвалу про прийняття заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 30 вересня 2019 року суддею винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити та вказала, що у позивача погіршився матеріальний стан, відбулась зміна сімейного стану, має на утриманні окрім трьох дітей від першого шлюбу на утримання яких він сплачує аліменти, ще двох дітей від другого шлюбу. Відповідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з обставин, що визначена у ст. 182 СК України, в даному випадку обставиною є зміна в сімейному стані і погіршення матеріального стану. Вважає, що зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь [PERSON] на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14.10.2004 року на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] треба на 3/10 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він має на утриманні ще двох дітей та дружину яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав повністю та вказав, що позивач постійно працює в Чехії де і проживає разом з сім`єю, він приховує свої доходи, аліменти на утриманні інших дітей позивач не сплачує. Вважає, що заборгованість по аліментам не є зміною матеріального стану, окрім того одна з дітей [PERSON] має вроджені проблеми із зором та цукровий діабет. Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.10.2004 року стягнуто з ( [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі Ѕ частини з всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 26.08.2004 року до повноліття дітей, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У відповідності до ст. 8З Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] позивач [PERSON] являється батьком [PERSON] 2003 року народження, [PERSON] 2003 року народження та [PERSON] 2004 року народження. З виконавчого листа виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 14 жовтня 2004 року витікає, що з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] стягуються аліменти в розмірі Ѕ частини його щомісячного доходу (заробітку), починаючи з 26.08.2004 року до повноліття дітей, але не менше неоподаткованого мінімуму доходу громадян. Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд враховує, що позивач є батьком дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та несе обов`язок у вигляді сплати аліментів на їх утримання, при цьому має ще інших дітей від другого шлюбу, [PERSON] 2015 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. Крім того позивач посилається на те, що він не працює та немає сталого доходу чи заробітку, однак на підтвердження цих обставин не надав, ні трудової книжки, ні відомостей, що перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, ці дані жодним чином не підтверджені. Як убачається з матеріалів справи, позивач на незадовільний стан здоров`я не посилається, ніякими захворюваннями не страждає, є працездатною особою. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] фактично не вказав обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав жодних належних доказів про погіршення його матеріального стану. Посилання позивача на підставу для зменшення розміру аліментів, зокрема у зв`язку зі зміною матеріального стану позивача внаслідок наявності ще двох дітей від іншого шлюбу та знаходження дружини у відпустці по догляду за дитиною не є суттєвими та не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позовних вимог. Поряд із тим, окремі доводи позову суд вважає непереконливими, окремі обставини недоведеними, оскільки безсумнівних, належних і допустимих доказів щодо суттєвих для вирішення спору обставин суду не подано. Так, з огляду на заперечення відповідача та протирічливість доказів, залишились об`єктивно не доведеними посилання позивача на перебування додатково двох дітей від другого шлюбу на його утриманні та спільне проживання позивача із дітьми в межах юрисдикції судів України. Зокрема, відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] народились за межами України - в Чехії. Довіреність на представництво інтересів позивача ним підписана за межами України - в Чехії. Особисто позивач в судові засідання жодного разу не з`являвся. Наданий на підтвердження відповідного факту письмовий доказ - копія акту обстеження матеріально-побутових умов не містить суттєвого реквізиту - дати його складення, тому не може покладатись в основу судового рішення, оскільки достовірно встановити актуальність періоду спільного проживання позивача із дітьми в аспекті спірних правовідносин неможливо. З пояснень представника позивача і копії паспорту вбачається, що за адресою реєстрації в Україні позивач не проживає. Сторонами визнається і з фототаблиць вбачається тривале перебування позивача за межами України. Також слід прийняти до уваги, що судових рішень або інших доказів виникнення у позивача зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей від другого шлюбу суду не представлено. Сукупність встановлених судом обставин свідчить про те, що позовні вимоги призведуть до порушення прав та законних інтересів неповнолітніх дітей позивача від першого шлюбу, не сприяють якнайкращому забезпеченню інтересів цих дітей. Враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, беручи до уваги те, що утримувати неповнолітніх дітей є обов`язком як батька, так і матері, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом не встановлено наявності порушень прав чи законних інтересів позивача, які виникли з вини відповідача та які б підлягали судовому захисту. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed