Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір доручення від 19.03.2012, укладений між ним та [PERSON] в особі її представника за довіреністю [PERSON], на підставі якого 19.03.2012 була видана довіреність ВРП №493969, посвідчена 19.03.2012 приватним нотаріусом Знам'янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В. М., зареєстрована в реєстрі за №187 - удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля марки (моделі) №DAEWOO LANOS TF69Y, хетчбек випуску 2005 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Скадовським РЕВ ДАІ Херсонської області 14 липня 2005 року; визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль марки (моделі) №DAEWOO LANOS TF69Y, хетчбек випуску 2005 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Скадовським РЕВ ДАІ Херсонської області 14 липня 2005 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.2012 [PERSON] у [PERSON] в особі її представника за довіреністю [PERSON] було придбано вказаний автомобіль; правомочність [PERSON] на розпорядження вказаним автомобілем підтверджується довіреністю ВКІ №004386, посвідченою 06.03.2008 приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Куліш Л. Г.; до Єдиного реєстру довіреностей було внесено відповідний реєстраційний запис №23670767, що підтверджується витягом №5523910 від 06.03.2008. На підтвердження угоди [PERSON] надав позивачу розписку про отримання 42250 грн. за продаж автомобіля. Оскільки [PERSON] не мав повного обсягу прав на підписання угоди про зміну власника вказаного транспортного засобу, а відповідач на той час не мала можливості з'явитися до органів нотаріату для належного оформлення купівлі-продажу автомобіля, було запропоновано видати позивачу так звану «генеральну» довіреність, згідно якої він мав права на розпорядження та користування автомобілем. На підставі вказаної домовленості відповідач надав позивачу довіреність ВРП №493969, посвідчену 19.03.2012 Тепляковим В. М., приватним нотаріусом Знам'янського районного нотаріального округу Кіровоградської області. У вересні 2017 року позивачу стало відомо, що у зв'язку з наявністю у відповідача боргових зобов'язань, органами державної виконавчої служби було винесено постанову про арешт всього належного їй майна. Арешт на майно відповідача було накладено двічі: 03.03.2016 на підставі постанови державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, та 15.08.206 на підставі постанови державного виконавця Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області. У зв'язку з тим, що відповідно до умов арешту майна, вільний обіг його є неможливим, у позивача виникли труднощі як щодо належної експлуатації автомобіля, так і щодо його реєстрації на своє ім'я, що зумовило звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області та Скадовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області представників в судове засідання не направили, із заявами, клопотаннями до суду не зверталися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Скадовським РЕВ ДАІ ГУ УМВС України 14.07.2005, власником автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], синього кольору, типу хетчбек, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], є [PERSON] (а.с.5). 06.03.2008 [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з усіх питань, що стосуються розпорядження від її імені належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Скадовським РЕВ ДАІ Херсонської області 14 липня 2005 року, автомобілем марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2005 випуску року, колір - синій, двигун V=01498 куб.см. В, шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип ТЗ - хетчбек, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований Скадовським РЕВ ДАІ Херсонської області 14 липня 2005 року; довіреність посвідчена приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Куліш Л. Г. (а.с.6). 19.03.2012 [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON], [PERSON] кожного самостійно та окремо один від одного експлуатувати, укладати договори позички, продати автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, хетчбек випуску 2005 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Скадовським РЕВ ДАІ Херсонської області 14 липня 2005 року, для чого надала їм право представляти її інтереси в органах, підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності у всіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням зазначеного ТЗ, в тому числі зняти ТЗ з обліку чи поставити на облік тощо; довіреність посвідчена приватним нотаріусом Знам'янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В. М. (а.с.7). Відповідно до розписки від 19.03.2012 [PERSON] отримав від [PERSON] суму за автомобіль Ланос TF69Y, 2005 року, [NUMBER] у розмірі 42250 грн. (а.с.8). З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №53499453 від 22.09.2017 вбачається, що 03.03.2016 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50380494 від 02.03.2016 накладено арешт на все рухоме майно [PERSON], заборонено відчужувати; 15.08.2016 на підставі постанови про арешт майна боржника та заборону його відчуження, 51733675, 15.08.2016, Скадовського РВ ДВС, все рухоме майно [PERSON] арештовано, заборонено відчужувати (а.с.9-10). Саме на наявність цих обставин та доказів позивач посилався на підтвердження своїх вимог про укладення між ним та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки, доки презумпція не буде спростована. У відповідності до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Судом не встановлено, що воля [PERSON] та [PERSON] при укладанні нотаріально посвідченої довіреності була направлена на приховування іншого правочину, а саме укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Крім того, довіреність у цій справі видана на двох осіб - [PERSON] та [PERSON], [PERSON] того ж дня отримав кошти від [PERSON] без конкретизації, що саме за відчуження автомобіля на користь [PERSON] Таким чином, твердження позивача та його представника про те, що саме між [PERSON] та [PERSON] насправді було укладено договір купівлі-продажу автомобіля судом до уваги не приймається оскільки сторонами не вжито усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Так, пунктом 8 Порядку №1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, зокрема, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України). Тобто, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. При цьому, договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Отже, одним з основних моментів договору купівлі-продажу є передача майна у власність, при цьому під довіреністю мається на увазі надання права на представництво особи перед третіми особами. Наведене свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. На підставі виданої довіреності у [PERSON] та [PERSON] виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: бути представником в органах, всіх інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форми власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, користуванням та відчуженням транспортного засобу, в тому числі при необхідності зняти ТЗ з обліку чи поставити на облік, а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває, а лише діє від імені власника цього майна. Оскільки у даній справі договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, відомості про зняття автомобілю з обліку в уповноваженому органі МВС України відсутні, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль, оскільки видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] не укладали договір купівлі-продажу транспортного засобу, довіреність на керування транспортним засобом укладена відповідно до закону, укладанням цієї довіреності сторони не мали на меті приховати укладання іншого договору, відтак й не існує підстав для задоволення позовної заяви. Крім того, вчинений правочин є одностороннім та в даному випадку не підлягають застосуванню норми статті 235 ЦК України, отже даний правочин не може бути визнаним удаваним відповідно до чинного законодавства. Частиною першою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позовних вимог суперечить закону, тому визнання позову судом не приймається, а заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed