Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що з листопада 2008 року по квітень 2016 року знаходився зі [PERSON], [INFO], у фактичних шлюбних відносинах, вів сумісне господарство та сімейний побут. Разом зі [PERSON] вони проживали в його будинку, розташованому за місцем його реєстрації. Позивач вказує, що наприкінці лютого 2011 року [PERSON] завагітніла, а 28 листопада 2011 року в них народився син [PERSON]. Незважаючи на те, що позивач ніяким чином не заперечував своє батьківство та бажав подати до відділу ДРАЦС сумісну заяву про реєстрацію дитини, [PERSON] відмовилась від подачі вказаної спільної заяви, мотивувавши це тим, що вона буде оформлювати на себе допомогу як мати-одиначка. Тому реєстрацію народження дитини вона здійснила самостійно, тож запис про батька дитини у актовому записі про народження за №89 від 21 грудня 2011 року був проведений за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини було записане за її вказівкою, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Однак у свідоцтві про народження, виданого 21 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №89, у графі «по батькові» дитини (вказаним зі слів матері), [PERSON] вказала його ім'я, а в графі «батько» зазначила по батькові батька дитини як «Юрійович», адже всі в м.Ананьєві знають батька позивача та кличуть його не інакше як «Юрій» (хоча насправді його ім'я є «Каршибай»). Також зазначає, що разом зі [PERSON] ростили та виховували спільного сина [PERSON] до квітня 2016 року, після чого припинили фактичні шлюбні відносини та почали проживати окремо. Після розставання зі [PERSON], їх син [PERSON] залишився проживати з ним. Вказує, що 31 грудня 2017 року його колишня співмешканка та матір [PERSON] [PERSON] померла. Вважаючи неприпустимим те, щоб за наявності живого батька подальшою долею дитини займався орган опіки та піклування, позивач після смерті [PERSON] звернувся до Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження сина [PERSON] у зв'язку з визнанням батьківства, однак у задоволенні поданої мною заяви було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення батьківства в судовому порядку. В звязку з наведеним звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивача в судовому засіданні, під час розгляду справи доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі, при цьому зазначив, що [PERSON] завжди проживав з ним, він його доглядав з народження, він є найріднішою людиною для нього. Із [PERSON] проживав біля десяти років, потім вони розійшлися, а син залишився з ним. Лише іноді на декілька днів [PERSON] забирала [PERSON] до себе. Зазначає, що є біологічним батьком [PERSON], однак [PERSON] не хотіла вказувати його, як батька, в свідоцтві про народження, оскільки хотіла отримувати допомогу на дитину, як одинока матір. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, діюча на підставі довіреності (а.с.34), в судовому засіданні, під час розгляду справи, позовні вимоги позивача визнала, пояснивши, що в січні 2018 року надійшло повідомлення Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області про те, що на території сільської ради залишилось двоє дітей, які залишились без батьківського піклування, це були сини померлої [PERSON] Старший син знаходиться у спеціалізованому закладі, оскільки у нього є слухові вади, а малолітній [PERSON] проживає з позивачем. В послідуючому до них звернувся [PERSON] та повідомив, що бажає встановити батьківство відносно [PERSON] Перевіривши відомості та зясувавши, що [PERSON] з народження проживає з [PERSON], враховуючи те, що діти повинні виховуватися в сімї, вважає за доцільне позов [PERSON] задовольнити. Представник третьої особи Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання на розгляд справи не зявилася, причину неявки не повідомила, хоча сповіщалася належним чином про день, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчить копія розносної книги Ананьївського районного суду Одеської області (а.с.33,42). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, враховуючи неявку представника третьої особи, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи повідомила, що позивач доводиться їй сином, при цьому зазначила, що приблизно у 2008 році він з [PERSON] почали разом співмешкати, [PERSON] у 2010 році її прописав за своїм місцем реєстрації ,а у листопаді 2011 року вона народила сина [PERSON]. Всі разом забирали її з пологового будинку, її син з самого народження піклувався про [PERSON]. На той час [PERSON] не бажала подавати спільну з [PERSON] заяву до відділу ДРАЦС, щоб записати його батьком свого сина, оскільки повідомила про необхідність отримувати допомогу на дитину, як мати-одиначка. У 2016 році [PERSON] та [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини, однак [PERSON] залишила сина [PERSON] на утриманні батька [PERSON], який виховує його в атмосфері любові та добробуту. Вона також допомагає сину у вихованні [PERSON]. Потім їм стало відомо, що [PERSON] хворіє та знаходиться в лікарні, тому вона з [PERSON] неодноразово приходили провідували її в лікарні. Коли зясувалось, що вона тяжко хвора, вона та [PERSON] поставили питання про звернення до відповідних органів та визнання його батьком [PERSON], однак [PERSON] відмовилась, посилаючись на те, що вона отримує кошти на нього, а на даний час, через хворобу, не може від них відмовитися, оскільки витрачає на ліки. Зазначає, що [PERSON] називає її сина батьком. За весь час, що [PERSON] проживає з [PERSON], лише він утримував сина, [PERSON] не допомагала матеріально. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи повідомила, що є дружиною брата позивача, при цьому пояснила, що приблизно з 2008 року позивач та [PERSON] проживали спільно, у 2011 році у них народився син [PERSON]. [PERSON] взяв її чоловіка за хрещеного батька. Зазначає, що вони добре спілкувалися та їй відомо, що [PERSON] не бажала вказати позивача батьком в свідоцтві про народження, оскільки хотіла отримувати допомогу на дитину, як одинока матір. [PERSON] ніколи не заперечувала того факту, що [PERSON] є сином [PERSON], а [PERSON] називає позивача татом. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що є вихователькою в дитячому садочку, при цьому зазначила, що позивач проживає напроти дитячого садочка, до якого ходив [PERSON] та який знаходився в її групі. Вона бачила, як добре виховувався [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] спочатку разом проживали, вони по черзі забирали сина з дитячого садка, іноді приходила бабуся. Батько завжди прислуховувався до порад вихователя. Коли [PERSON] певний період часу проживав з матірю, він в садочок майже не приходив, іноді приводила мати [PERSON], однак дитина була погано доглянута. А коли [PERSON] проживав з батьком його стан поліпшувався, він був добре одягнутий, доглянутий, нагодований, мав гарний емоційний стан, позивача завжди називав батьком. Більше по суті справи нічого пояснити не може. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорту [PERSON], [INFO], уродженець та мешканець [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), при цьому відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, про що також свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00019400431 від 17 січня 2018 року (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 31 грудня 2017 року (а.с.10). З копії повідомлення Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що [PERSON], який звернувся до органу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про визнання батьківства, було відмовлено у внесенні відповідних змін до актового запису про народження, згідно предявлених документів матері дитини (свідоцтво про смерть І-ЖД №520317 від 10 січня 2018 року, видане Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на гр.[PERSON], [INFO]), оскільки позивачем не може бути подана спільна заява матері та батька дитини про визнання батьківства (а.с.11). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 21 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №81 від 12 листопада 1996 року (а.с.12). Відповідно до копії довідки №258, виданої 29 січня 2018 року Ананьївською міською радою Одеської області, [PERSON] зареєстрований [INFO] (а.с.13). З копії домової книги для прописки громадян, які проживають [INFO], по вул.Дзержинського в м.Ананьїв Одеської області вбачається, що [PERSON] з 2010 року по 2016 рік була зареєстрована разом з позивачем за місцем його реєстрації (а.с.14-16). Відповідно до копії рішення Ананьївської міської ради «Про перейменування вулиць» №1507-УІ від 03 листопада 2015 року, вулицю Дзержинського перейменовано на вулицю Дворянську без змін поштових номерів житлових будинків (а.с.17). За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України). За змістом ст.126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч.1 ст.128 СК України). Підставою для визнання батьківства, згідно з ч.2 ст.128 СК України, є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. \~\~Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. \~\~Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. \~\~З урахуванням того, що при народженні дитини [PERSON], [INFO], запис про батька вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при відсутності можливості подання на теперішній час, після смерті матері дитини, спільної заяви батьків до органу ДРАЦС щодо походження дитини та, беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджується походження дитини саме від позивача [PERSON], зокрема, ідентичні відомості по-батькові дитини з іменем позивача (а.с.7), досліджені фотознімки також підтверджують, що позивач з покійною [PERSON] та сином [PERSON] проживали певний час однією сімєю (а.с.18), що також підтвердили свідки, які були допитані в судовому засіданні відповідно до вимог ст.230 ЦПК України, які окрім іншого зазначили, що [PERSON] дійсно є батьком [PERSON]. Разом з цим при необхідності забезпечення права дитини на сім'ю, що необхідно для повного і гармонійного її розвитку, суд вважає, що є достатні підстави для визнання батьківства за позивачем із внесенням відповідних змін до актового запису №89 про народження дитини [PERSON], [INFO].

Outcome: approved