Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника в розмірі 10379 гривень 54 копійки, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 46372 гривень 18 копійок, заборгованості перед підзвітними особами в розмірі 2500 гривень. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що він з 23 листопада 2011 року по 28 липня 2016 року працював в комунальному підприємстві «Аеропорт Хмельницький». За період: лютий 2016 року-липень 2016 року йому нараховано заробітну плату у сумі 21354 гривні 30 копійок, про те, виплачена частина та 10379 гривень 54 копійки не виплачена. В період роботи на комунальному підприємстві «Аеропорт Хмельницький» власними коштами провів оплату послуг третім особам в інтересах та від імені КП «Аеропорт Хмельницький» у сумі 2500 гривень, які йому відповідачем не відшкодовано. На день звільнення КП «Аеропорт Хмельницький» заборгував йому 12879 гривень 54 копійки. Він звертався до КП «Аеропорт Хмельницький» із заявами виплатити заборгованість, проте жодних відповідей та виплат здійснено не було. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що з 23 листопада 2011 року по 28 липня 2016 року [PERSON] працював в комунальному підприємстві «Аеропорт Хмельницький». На день звільнення КП «Аеропорт Хмельницький» заборгував йому 12879 гривень 54 копійки. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Визначаючи розмір виплат за час затримки виплати заробітної плати , суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100., відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 10379 гривень 54 копійки заборгованості по заробітній платі, 2500 гривень заборгованості перед підзвітними особами, 23186 гривень 09 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.07.2016 року по 14.08.2017 року за 264 робочих днів в розмірі (264 робочих дні х175,65грн).

Outcome: approved