Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.11.2017 року між ним та відповідачем по справі [PERSON] був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №3187. Після одруження [PERSON] взяла його прізвище « [PERSON] ». Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилось не вдалим, сімейні відносини не склались, оскільки мають різні інтереси, різне уподобання, перестали розуміти один одного, в зв`язку з чим з червня місяця 2018 року разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Вважає, що така подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними є неможливим та буде суперечити його інтересам, на примирення він не погоджується. Оскільки відповідач не погоджується розірвати шлюб в порядку, встановленому ст. 106 Сімейного кодексу України, тому він, позивач по справі змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом . В судове засідання позивач не з`явився, однак попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, при цьому не заперечував проти заочного рішення в разі не явки в судове засідання відповідача по справі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно до суду не з`явилася без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення, повернуті на адресу суду з підписом останньої про отримання судових повісток. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано. Згідно з ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 14.11.2017 року зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане повторно 05.02.2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відповідний актовий запис №3187 ( а.с.3) Згідно позовної заяви, сімейне життя у сторін по справі не склалось через погіршення відношення між ними, протягом сумісного проживання у них виникали непорозуміння, в зв`язку з чим з червня місяця 2018 року вони зупинили свої відносини, проживають окремо один від одного, не підтримують будь-яких відносин. На примирення позивач не погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України , Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Також за відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved