Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми позики, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 150 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 13.06.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики в сумі 150 000,00 грн., що підтверджується договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., за яким відповідач зобов'язалася повернути дану суму грошей включно до 15.08.2015 року, однак борг не повернула, від спілкування всіляко ухиляється, а отже відповідачем допущено порушення зобов'язання щодо повного повернення суми позики у встановлений договором строк. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак від уповноваженого його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення, просив вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надавала. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 30.06.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в сумі 150000,00 грн., що підтверджується договором позики від 30.06.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., який зареєстровано за № 2349. (а.с. 9) Відповідно до п.1 та п. 2 вказаного договору позичальник зобов'язується повернути суму коштів включно до 15.08.2015 року до 18 години 00 хвилин; сума позики, встановлена в п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Згідно п. 9 вказаного договору у випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, позичальником готівкою, позикодавець зобов'язаний надати позичальнику заяву про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов'язання позичальником за даним договором позикодавець зобов'язується також передати позичальнику примірник даного договору. Відповідно до п. 14 вказаного договору сторони підтвердили, що домовилися і не мають жодних зауважень, доповнень суперечностей відносно умов даного договору. Позивач зазначив, що відповідач так і не виконала свої боргові зобов'язання, суму позику не повернула, при цьому стороною відповідача не надано жодного пояснення з приводу позовних вимог, доказів, які заперечували викладене суду надано не було. Суд критично відноситься до копії позовної заяви наданої стороною відповідача, під час розгляду справи, про визнання договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, як належного доказу по справі, оскільки стороною позивача не надано підтвердження про відкриття провадження по даній справі чи ухвалення судового рішення яке набрало законної сили. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернула, при цьому термін повернення коштів визначеного договорі позики минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики в розмірі 150000,00 грн., оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту договору позики від 30.06.2015 року, на підставі якої доказується факт укладення договору позики та його умови. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми боргу в розмірі 150000,00 грн. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 2530,20 грн. яку він сплатив при подачі позову до суду. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1500,00 грн. яку сплатив позивач при подачі позову до суду.

Outcome: approved