Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, скасувати постанову Першого відділу Державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції м. Одеси АА 128265 від 25.12.2004 року, якою було накладено арешт на квартиру № 25 у м. Одеса, пров. Пироговський, 6, яка належить [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира № 25 за адресою: м.Одеса пров. Пироговський, 6. Однак, позивач не може вільно користуватись та розпоряджатись майном, оскільки на вказану квартиру був накладений арешт постановою АА 128265 Першого ВДВС [PERSON] РУЮ м. Одеси від 24.12.2004 року. Також ,позивач, стверджує, що будь-яких вимог майнового характеру, які б могли бути забезпечені накладеним арештом, на даний час немає.. [PERSON] у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]П підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира № 25, по пров. Пироговському в м. Одеса, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.08.1995 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Однак, позивач не може вільно користуватись та розпоряджатись майном, оскільки на вказану квартиру був накладений арешт постановою АА 128265 Першого ВДВС [PERSON] РУЮ м.Одеси від 24.12.2004 року, що вбачається з відповідного витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 18 квітня 2017 року. Судом встановлено, що відповідно до Єдиного реєстру боржників станом на 18.04.2017 року відомості щодо наявності відносно [PERSON] будь-яких невиконаних боргових зобовязань відсутні. З відповіді [PERSON] ВДВС ГТУЮ в Одеській області №32854 від 28 липня 2017 року вбачається, що виконавче провадження, в рамках якого був накладений вищевказаний арешт було знищено відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Наявність вищевказаного арешту порушує право позивача на вільне користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Тому, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання відповідача скасувати вищевказану постанову, обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 59 ЦПК України). У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved