Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, третя особа: СГІРФО Новоайдарського ВП ГУНП у Луганській області, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування належить житловий будинок, що розташований за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Айдарська (колишня назва - Тельмана), буд. 106. Відповідач [PERSON] зареєстрована у вищезазначеному будинку, але тривалий час, з вересня 2014 року, в ньому не проживає. Відповідач є повнолітньою особою, [INFO], фактично мешкає за адресою: кв. Молодіжний[ADDRESS]. Позивач здійснює догляд за будинком, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по його збереженню. На підставі викладеного, позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Айдарська (колишня назва - Тельмана), буд. 106. 18.08.2016 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, посилаючись на те, що вона та [PERSON] були подружжям. Шлюб між ними розірвано рішенням Новоайдарського районного суду від 27.03.2015 року. На протязі останніх 14 років позивач та відповідач проживали в будинку, який розташований за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Айдарська (колишня назва - Тельмана), 106. В цьому ж будинку позивач та їх неповнолітня донька [PERSON] зареєстровані. Вказаний будинок є власністю відповідача на підставі договору дарування від 03.12.2004 року. Попереднім власником будинку був батько відповідача [PERSON], який також проживає у цьому будинку. Сімейні стосунки між нею та відповідачем були зруйновані через безпідставні ревнощі відповідача, та його неадекватну поведінку. Неодноразово він з використанням фізичної сили буквально викидав її з будинку серед ночі, і позивач вимушена була ночувати на вулиці або у сараї. Позивач до останнього боролася за збереження сімї. Однак відповідач поводив себе таким чином, що всі її намагання були марними. Відповідач і далі вчиняв сварки, погрожував позивачу застосуванням фізичної сили, свідком такої поведінки відповідача була їх неповнолітня донька. Влітку 2014 року, позивач викликала міліцію через те, що відповідач почав її бити. Однак в більшості випадків позивач міліцію не викликала, оскільки їй було просто соромно, що їх скандали стануть всім відомі. Позивач сподівалася, що відповідач з часом заспокоїться і змінить свою поведінку. Однак виявилося, що вона помилялася. Восени 2014 року, після чергового скандалу, коли відповідач вкотре вигнав її серед ночі надвір, позивач знову була вимушена ночувати на вулиці. На той час відповідач почав перешкоджати позивачу користуватися ванною кімнатою, виключав нагрівач води, коли вона хотіла скупатися, інколи навіть не давав їй нагріти чаю. Хоча позивач не має будь-якого іншого житла, через всі ці обставини вона була вимушена піти з будинку і тимчасово винаймати собі житло. Донька також вирішила піти жити з позивачкою. Тобто позивач не зі своєї волі покинула жиле приміщення у будинку відповідача, а через поважні обставини - вона була змушена це зробити через його поведінку та через реальну загрозу її здоров'ю та життю. Таким чином, дії відповідача, які примусили [PERSON] виїхати з займаного нею жилого приміщення, порушують її права і є незаконними. Тому позивач вимушена звернутися до суду з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, за захистом своїх прав. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, свої вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Новоайдарської РДА [PERSON] в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Представник третьої особи СГІРФО Новоайдарського ВП ГУНП у Луганській області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду пояснення, про те що на теперішній час до компетенції УДМС не відносяться питання щодо реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи, тому УДМС не може бути залучено як третю особу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Айдарська (колишня назва - Тельмана), буд. 106, що підтверджується копією договору дарування від 03.12.2004 року (а.с. 6, 7). Відповідач [PERSON] зареєстрована у вищезазначеному будинку, але тривалий час, з вересня 2014 року, в ньому не проживає. Ці обставини [PERSON] не оспорюються. Відповідач є повнолітньою особою, [INFO], фактично мешкає за адресою: кв. Молодіжний[ADDRESS]. У добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном та спонукало звернутися до суду за захистом порушених прав. Відповідні факти підтверджуються актом депутата Новоайдарської селищної ради від 01.07.2016р. (а.с.8), технічним паспортом (а.с. 9-13), домовою книгою (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не користується житлом за місцем реєстрації з вересня 2014 року, не є членом родини позивача [PERSON], що підтверджується копією рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27.03.2015 р. № 419/42/15-ц про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 5), що дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 р. № 888-VІІІ, з 04.04.2016 р. повноваження щодо реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи передано виконавчим органам сільської, селищної або міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача у Новоайдарському РС УДМС України у Луганській області не підлягають задоволенню, оскільки ці повноваження до його компетенції не відносяться. Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто на може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 с. 156 Житлового кодексу України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у його будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України розірвання сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням. Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, [PERSON] робив неможливим для [PERSON] проживання з ним в одному будинку, проте належними доказами відповідні факти не підтверджені. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] не є членом сімї відповідача за зустрічним позовом, добровільно виселилася з житлового будинку № 106 по вул. Айдарська (колишня назва - Тельмана) смт. Новоайдар Луганської області, за комунальні послуги не сплачує, житловою площею будинку не користується, та беручі до уваги, що власник житлового будинку [PERSON] заперечує проти вселення позивача за зустрічним позовом в житловий будинок, оскільки вселення в жиле приміщення дозволяється лише за згодою власника або наймача житлового приміщення, [PERSON] не має права вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном, оскільки не є власником житлового будинку, суд вважає, що позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення слід залишити без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача на його користь понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн., підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 311, 319, 379, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150, 156 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial