Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.10.1996 року. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що протягом шести років відповідачка перебуває на роботі за межами України, що негативно впливає на їх відносини, вони стали чужими один для одного. Крім того, зазначив, що в нього є сумніви щодо подружньої вірності дружини. Вказав, що за таких обставин він втратив до відповідачки почуття поваги та любові, а тому вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом, просив термін на примирення не надавати. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. 03.11.2014 року на адресу відповідачки [PERSON] була надіслана судова повістка рекомендованим листом з повідомленням, який 13.11.2014 року повернувся на адресу суду з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена, повторно у судове засідання не з'явилась, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 09.10.1996 року, від якого мають двох дітей, що вбачається із свідоцтва про шлюб та копій свідоцтв про народження. В судовому засіданні встановлено, що сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально, позивач і відповідачка спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають через те, що відносини між ними загострились внаслідок взаємних звинувачень і небажання сторін проживати разом у шлюбі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, примирення між сторонами неможливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін.

Outcome: approved