Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Гайсинського районного суду Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Зазначив, що 18.09.2020 о 08 год. 30 хв. в м.Гайсин Вінницької області бiля власного домогосподарства по [ADDRESS] його було незаконно затримано старшим ДОП [PERSON] та доставлено до Гайсинського районного вiддiлу поліції. [PERSON] був безпідставно складений протокол про адмiнiстративне затримання cepiї АА № 172686. Також незаконно проведено йому особистий огляд. 3 метою приховання незаконного затримання старшим ДОП [PERSON] було складено протокол про начебто вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП cepiї АПР18 № 728953 вiд 18.09.2020. В протоколі вказано, що 18.09.2020 близько 08 год.30 хв. в [ADDRESS] в розмові з працівниками поліції, на їх вимогу прослідувати в Гайсинський ВП для складення вiдповiдних документів щодо письмових звернень [PERSON] щодо його протиправних дiй категорично відмовився, опирався, тікав, чим вчинив злісну непокору законнiй вимозі працівника поліції. До протоколу додано рапорт за яким вказано, що [PERSON] спільно із ДОП СП Гайсинського ВП старшим лейтенантом поліції Пожевановим Ю.Д. 18.09.2020 бiля 08 год. 30 хв. зупинив його i роз`яснив необхідність його явки до Гайсинського ВП з приводу письмових звернень [PERSON] щодо протиправних дiй. Під час розмови він начебто став поводити себе агресивно, кричав, відмовлявся вiд явки до вiддiлу поліції для надання письмових пояснень. На вимогу пройти до службового автомобіля для слідування до Гайсинського ВП категорично відмовився, опирався та намагався втекти. Зазначені в протоколі обставини його опору працівникам поліції, криків не відповідають дійсності, оскільки це спростовується знятим ним на мобільний телефон відео події. Небажання же слідувати до Гайсинського ВП було викликане незаконними діями працівників поліції. Протокол серії АПР 18 № 728953 вiд 18.09.2020 в той же день старшим ДОП [PERSON] було передано до суду i туди ж доставлено і його. Незважаючи на те, що він не вчиняв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.185 КУпАП, на вимогу [PERSON] його було в той же день Гайсинським районним судом притягнуто до відповідальності за ст.185 КУпАП та призначено покарання - 10 діб адміністративного арешту. Після цього він звернувся за наданням правової допомоги до адвоката i була подана апеляція на постанову Гайсинського районного суду вiд 18.09.2020. Вінницьким апеляційним судом незаконна постанова Гайсинського районного суду вiд 18.09.2020 про притягнення його до вiдповiпальностi за ст.185 КУпАП була скасована. В постанові Вінницького апеляційного суду вiд 24.10.2020 чітко зазначено, що він не вчиняв протиправних дiй (злісної непокори законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, хапання за формений одяг, висловлювань нецензурного лайкою). Працівником поліції він був незаконно затриманий, доставлений до відділу поліції, обшуканий, протокол про адмiнiстративне правопорушення серії АПР18 № 728953 вiд 18.09.2020 ним був сфальсифікований, тобто вчинено дисцинлінарний проступок, відповідальність за який передбачена ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Внаслідок цих дій він незаконно був притягнутий Гайсинським районним судом Вінницької області до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке не вчиняв. Для захисту своїх прав він вимушений був звернутись до адвоката, оплатити його послуги та звертатись до Вінницького апеляційного суду з апеляцією, витрачати час та кошти на поїздку до м. Вінниці для участі в судовому засіданні,чим йому заподiяна матеріальна шкода в сумі 2800 грн. Також пiд час незаконного затримання, доставляння до Гайсинського ВП, незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому була заподiяна моральна шкода. Він дуже переживав, боявся, що в Гайсинському ВП до нього буде протиправно застосоване фізичне насильство. Також його дуже гнітило, що незаконні дії працівника поліції незважаючи на його заперечення, не були припинені судом. Моральні страждання він також пережив вiд незаконного та несправедливого ухвалення рішення Гайсинським районним судом. Оскільки він тривалий час (з 18.09.2020 до 21.10.2020) він відчував страх, перебував у нервовій напрузі від того, чи буде відновлена справедливість, чи звільнять його від відповідальності за дії, які він не вчиняв, був принижений під час незаконного затримання та обшуку, тому розмір моральної шкоди він визначив у розмірі 20000 грн. В зв`язку з чим просив суд стягнути з Державного казначейства України на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 2800 грн та моральну шкоду в розмірі 20000 грн та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Карнаух А.П. позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини. Додатково пояснили, що [PERSON] 18.09.2020 був затриманий за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, того ж дня Гайсинським районним судом був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення двох правопорушень, за ст. 173 та ст. 185 КУпАП. До суду на розгляд справи за ст. 173 КУпАП його не викликали. Згодом апеляційним судом за ст. 185 КУпАП його було виправдано. Він відбув покарання за ст. 173 КУпАП у виді 10 діб арешту. Покарання відбув після того, як постанова суду переглядалась в апеляційному суді, та набрала законної сили в частині притягнення до відповідальності за ст. 173 КУпАП. Відбував адміністративний арешт з 08.02.2021 по 18.02.2021. За послуги адвоката по захисту [PERSON] по справі про адміністративне правопорушення він сплатив адвокату кошти 2800 грн., які просив стягнути в якості відшкодування матеріальної шкоди. Затримання відбулось за 10 м від будинку в якому проживає позивач, на очах у сусідів, що вплинуло на його репутацію та відносини з ними та спричинило йому додаткові моральні страждання. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Костенко Ю.А. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні. Згідно поданого відзиву на позовну заяву зазначили, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не визнає даної позовної заяви, вважає її безпідставною та необґрунтованою з наступних причин. 18.09.2020 відносно [PERSON] ДОП СП Гайсинського районного ВП ГУНП у Вінницькій області Дмитренко О.О. складено адміністративні матеріали за ст.173 та за ст.185 КУпАП, які в той же день надіслані до Гайсинського районного суду Вінницької області для прийняття відповідного рішення. 18.09.2020 суддею Гайсинського районного суду у справі №129/2383/20 винесено постанову, якою [PERSON] визнано винуватим в скоєнні правопорушень передбачених ст.173 та ст.185 КУпАП, відповідно до якої відносно останнього накладено адміністративне стягнення у виді арешту на строк 10 діб. 21.10.2020 Вінницький апеляційний суд за апеляційної скаргою [PERSON] на постанову Гайсинського районного суду від 18.09.2020, дійшов висновку що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині винуватості [PERSON] за ст.185 КУпАП, а в іншій частині залишити без змін, про що винесено відповідну постанову. В даному ж випадку судом апеляційної інстанції не визнано незаконним накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту у цій частині постанова суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином у позивача відсутні підстави для звернення до суду з вказаним позовом. Окрім того, основним критерієм для відшкодування шкоди відповідно до вимог зазначеного Закону є незаконність дій органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, що на сьогоднішній день є недоведеним, оскільки відсутнє жодне рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача. Позивач у позовній заяві зазначає моральну шкоду яка йому завдана у сумі 20000 грн., оскільки він у період з 18.09.2020 по 21.10.2020 перебував у нервовій напрузі, хоча до адміністративної відповідальності був притягнутий 18.09.2020 та відповідно до постанови суду накладено адміністративний арешт на строк десять діб (час перебування під адміністративним арештом 08.02-18.02.2021). Законом визначено, що умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які на сьогоднішній день є відсутніми і не доведеними з боку позивача. Адже за таких обставин позивач має надати до суду обвинувальний вирок суду щодо поліцейських, яким має бути встановлено наявність такого впливу. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат та на правничу допомогу, зазначили, що на підтвердження витрат обсягу правничої допомоги та її подальшої оплати позивачем надано лише тільки довідку від 21.09.2020, про сплату коштів у сумі 2800 грн за надання правової допомоги при підготовці апеляційної скарги та участь у судових засіданнях. Будь яких інших документів до позовної заяви таких як договір про надання професійної правничої допомоги, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, ордер, квитанція прибуткового касового ордеру, попередній розрахунок, акти приймання-передачі не надано. Тому не підтверджено позивачем факту надання послуг з правничої допомоги. Дільничний офіцер поліції не є тією посадовою особою, на діяльність якої поширюються норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Представник Державної казначейської служби України Бубела Н.А. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні. Згідно поданого відзиву на позовну заяву зазначили, що подаючи даний позов, позивачем не наведено жодного доказу, який би надавав право позивачу на вiдшкодування моральном шкоди. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП, разом з тим, справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито не було. Позивач не надає будь-яких переконливих доказiв якi б вказували на те, що вiн дійсно зазнав душевних страждань i яким чином порушився його звичний спосіб життя. Не надає позивач i жодних переконливих доказів завдання йому шкоди, внаслідок заподіяння якої вiн зазнає сильних душевних страждань. Позивач просить стягнути на його користь 20000 грн у вiдшкодування моральної шкоди, проте не наводить обгрунтованого розрахунку останньої. Звичайно, притягнення судом першої інстанції [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП, викликало у позивача хвилювання. Однак, щодо глибини душевних страждань позивача, то на думку Державної казначейської служби України, такі страждання є відчутними, але не критичними. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 18.09.2020 біля 08 год. 30 хв. працівником поліції [PERSON] було затримано та доставлено до Гайсинського районного вiддiлу поліції, проведено особистий огляд позивача, вилучено його речі, які згодом було повернуто, що вбачається з копії протоколу cepiї АА № 172686 про адміністративне затримання від 18.09.2020. У вказаному протоколі зазначено, що затримання відбулось у зв?язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. 18.09.2020 відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП в якому зазначено, що 18.09.2020 біля 08 год. 30 хв. в м.Гайсині по вул. Пролетарській [PERSON] , в розмові з працівником поліції на неодноразову вимогу прослідувати до Гайсинського ВП для складання відповідних документів за зверненням громадянки на його протиправні дії, нецензурно виражався, опирався, тікав, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків та скоїв правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, що вбачається з копії протоколу cepiї АПР18 № 728953 вiд 18.09.2020. З копії рапорту поданого 18.09.2020 начальнику Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області Соломону І. вбачається, що старшим ДОП СП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] спільно із ДОП СП Гайсинського ВП Пожевановим Ю.Д. 18.09.2020 бiля 08 год. 30 хв. був зупинений [PERSON] , було роз`яснено необхідність його явки до Гайсинського ВП з приводу письмових звернень [PERSON] щодо протиправних дій. Під час розмови [PERSON] поводив себе агресивно, кричав, відмовлявся вiд явки до вiддiлу поліції для надання письмових пояснень. На вимогу пройти до службового автомобіля для слідування до Гайсинського ВП категорично відмовився, опирався та намагався втекти. Після чого його було затримано та доставлено до відділу поліції для складання протоколу про адмністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП. Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.09.2020 [PERSON] було визнано винуватим в скоєнні правопорушень передбачених ст.173 та ст.185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді арешту на строк 10 (десять) діб, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп., що вбачається з копії постанови від 18.09.2020 по справі №129/2383/20. З копії постанови Вінницького апеляційного суду від 21.10.2020 вбачається, що апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.09.2020 змінено. Вирішено виключити з постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях [PERSON] ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП. В іншій частині постанову суду залишено без змін. При цьому апеляційним судом вказано у мотивувальній частині постанови, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки із досліджених доказів не вбачається, що він висловлювався нецензурними словами, хапався за формений одяг, чинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції. З довідки, виданої 21.09.2020 [PERSON] адвокатом Карнаухом А.П. вбачається, що за договором про надання правової допомоги (надання консультації, підготовка апеляційної скарги, участь у судових засіданнях) сплачено адвокату Карнауху А.П. гонорар у сумі 2800 грн. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] був затриманий працівниками поліції 18.09.2020, підставою затримання було вказано те, що він вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП. Згодом він був доставлений до відділу поліції, було складено протокол про адміністративне правопорушення, зокрема, за ст. 185 КУпАП. В подальшому доставлений до суду для участі в розгляді справи. Дане затримання було пов?язане із подальшим притягненням [PERSON] . Гайсинським районним судом до адміністративної відповідальності, зокрема, за ст. 185 КУпАП по справі №129/2383/20. 24.10.2020 Вінницьким апеляційним судом постанова Гайсинського районного суду вiд 18.09.2020 про притягнення [PERSON] до вiдповiпальностi була змінена. Судом апеляційної інстанції було встановлено відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. При цьому суд враховує, що правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП, за яке [PERSON] був притягнутий до відповідальності і покарання за яким він поніс, було вчинене 15.09.2020, тобто за 3 дні до того, як [PERSON] було затримано. Відтак, суд вважає, що доводи сторони позивача про те, що [PERSON] 18.09.2020 був незаконно затриманий та притягненний до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Таке затримання обмежувало його права. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Згідно із частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР (далі по тексту Закон України № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода, суми, сплачені громадянином у зв?язку з поданням йому юридичної допомоги.. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України № 266/94-ВР ). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з ч. 1 статті 13 Закону № 794-VIII розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). ЄСПЛ у справі «THOMAv. LUXEMBOURG», № 38432/97 від 29 березня 2001 року, використав принцип за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMAv. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Отже, внаслідок незаконного затримання, в ході якого було проведено огляд та вилучення речей, притягнення до адміністративної відповідальності, та подальшого скасування постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, перебування під судом до ухвалення постанови Гайсинським районним судом Вінницької області та постанови Вінницьким апеляційним судом, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Встановивши, що у період незаконного та безпідставного адміністративного затримання позивачу завдана моральна шкода, яка виражалася у душевних стражданнях, принижені честі, гідності та ділової репутації, існують правові підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди. Такий висновок суду відповідає практиці Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.03.2021 по справі № 638/509/19. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яку було завдано позивачеві, суд виходить з такого. Суд вважає, що такий розмір компенсації моральної шкоди заявлений [PERSON] в сумі 20000 грн є недостатньо обґрунтованим. На підставі викладеного, зважаючи на обставини на які посилався позивач та його представник у позовній заяві і в судовому засіданні; ступінь та глибину душевних страждань позивача, завдану незаконним затриманням 18.09.2020 під час якого було проведено особистий огляд позивача, огляд його речей, які було вилучено, а згодом повернуто; враховуючи тривалість перебування позивача в статусі затриманої особи (справа про адміністративне правопорушення розглянута судом в той же день з участю позивача); те, що сам факт незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, за діяння якого особа не вчиняла, - є психологічною травмою, зважаючи на визнання його винуватим та накладено стягнення, в тому числі і за ст. 185 КУпАП у виді адміністративного арешту на строк 10 діб призначеного судом першої інстанції за постановою від 18.09.2020, яке в подальшому хоч і не було змінене апеляційним судом за ст. 173 КУпАП, однак сам по собі факт притягнення до відповідальності за ст. 185 КУпАП підтверджує факт переживання особи за своє майбутнє; враховуючи характер вимушених змін у його житті і стосунках які він зазнав; характер моральних страждань,

Outcome: partial