Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності та скасування її державної реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2008 року він, згідно договорів купівлі продажу, повідчуджував право власності на земельну ділянку площею 0,40 гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в рівних частках, по 1/2, відповідачам [PERSON] та [PERSON] Відповідно до даних договорів позивач передав у власність, продав, а покупці - відповідачі набули у власність, купили, по 1/2 частці земельної ділянки, що складає по 0,2 га від земельної ділянки загальною площею 0,4 га. Право власності на частки земельних ділянок підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку, а відповідно до п. 15 договорів, дані договори є підставою для видачі новому власнику Державного акту на право власності на частку земельної ділянки. Відповідно до напису нотаріуса , що посвідчував дані договори купівлі-продажу, договір та право власності підлягають державній реєстрації. В той же час, відповідно до замовленого позивачем інформаційного листа з Державної служби України з питань геодезії , картографії та кадастру за інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], станом на 04.12.2017 року обліковується як власність [PERSON] , тобто, позивача. Таким чином, у єдиному реєстрі речових прав на земельну ділянку більше дев'яти років містяться відомості про право власності, якого фактично не існує. Для вирішення спірного питання відповідачам необхідно звернутися до Відділу державної реєстрації права власності із заявою про набуття права власності. Однак, місце знаходження даних осіб позивачу невідомо, на зв'язок вони не виходять; пдстави та причини чому вони не звертаються до реєстраційної служби із заявою про набуття права власності на земельну ділянку , що на даний момент не належить позивачу, йому невідомо. Перереєстрація права власності на земельну ділянку порушує права позивача, як громадянина України та спонукає до необгрунтованих обов'язків, визначених Земельним Кодексом України. Позивач вважає, що за рішенням суду рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка обліковується як його власність, повинно бути скасоване. У зв'язку з відсутністю перереєстрації позивач зобов'язаний виконувати функції власника, яким не являється та нести відповідальність за обов'язки власника, в тому числі сплачувати податки, відображати дану земельну ділянку у деклараціях як власність, інше. Внаслідок цього, позивач зобов'язаний нести матеріали витрати та витрачати власний час для виконання функцій власника, яким не являється. Скорсиатится своїми правами на земельні ділянки також не має можливості, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на землю, які залишені в матеріалах нотаріальної справи, а відповідно позивач не може розпоряджатися ними на власні розсуд, а лише несе тягар утримання, що не відповідає його інтересам. За наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просив припинити право власності на земельну ділянку площею 0,40 гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] за [PERSON], з моменту підписання договорів купівлі-продажу від 20.06.2008 року; скасувати запис в реєстрі прав власності на речові права на земельну ділянку щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,40 гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з кадастровим номером [NUMBER], що належала останньому на підставі державного акту [NUMBER] виданого Вінницьким відділом земельних ресурсів 23 травня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010788900488 та стягнути з відповідачів, в рівних частках, понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, у якій просить справу розглянути в його відсутність, в разі неявки відповідачів не заперечує щодо заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів; позов підтримує та просить його задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином і в установлений Законом строк повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, згідно ч.11 ст.1 28 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1, ч.2 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання - не з'явилися в судове засідання без поважних причин; відповідачі не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно договору купівлі - продажу від 20.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1869, [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] набула у власність (купила) 1/2 частину земельної ділянки, що складає 0,2000 га від земельної ділянки загальною площею 0,4000 га, кадастровий номер [NUMBER], в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 9 - 10). Згідно договору купівлі - продажу від 20.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1869, [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] набула у власність (купила) 1/2 частину земельної ділянки, що складає 0,2000 га від земельної ділянки загальною площею 0,4000 га, кадастровий номер [NUMBER], в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8 - 10). Згідно п.5. вказаних договорів, право власності на частини земельної ділянки підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку, а відповідно до п. 15 - дані договори є підставою для видачі новому власнику Державного акту на право власності на частину земельної ділянки . Відповідно до напису нотаріуса , що посвідчував дані договори купівлі-продажу, увідповідності до ст. 210 ЦК України, ст.202 ЗК України, дані договори та право власності підлягають державній реєстрації. Згідно інформаційного листа Державної служби України з питань геодезії , картографії та кадастру за інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], станом на 04.12.2017 року обліковується як власність [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, у єдиному реєстрі речових прав на земельну ділянку більше дев'яти років містяться відомості про право власності, якого фактично не існує. Перереєстрація права власності на земельну ділянку порушує права позивача як громадянина України та спонукає до необгрунтованих обов'язків, визначених ст. 91 ЗК України, а саме: забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стану разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. У зв'язку з відсутністю перереєстрації позивач зобов'язаний виконувати функції власника, яким не являється та нести відповідальність за обов'язки власника, визначені ст. 5 ЗК України, в тому числі сплачувати податки, відображати дану земельну ділянку в деклараціях, як власність, внаслідок чого зобов'язаний нести матеріали витрати та витрачати власний час для виконання функцій власника, яким не являється. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майне яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Позивач не може реалізувати вказане право стосовно зазначеної земельної ділянки, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на землю, які залишені в матеріалах нотаріальної справи, відповідно він нею не може розпоряджатися на власні розсуд, а лише несе тягар утримання, що не відповідає його інтересам. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ч.1 ст. 131 ЗК України ( в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.2.ст. 131 ЗК України). Відповідно до ч. 3 ст.132 ЗК України ( в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу) угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.9, ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Однією з підстав проведення державної реєстрації прав, їх обтяжень, внесення змін у відповідні реєстри, в тому числі Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що єдиним способом захисту порушених прав позивача є припинення права власності на земельну ділянку у зв'язку із її відчуженням та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, з огляду на що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідачів слід покласти, в рівних частках, судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, в рівних частках, на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved