Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Також просить суд внести зміни до свідоцтва про право на спадщину в частині, що складає обов'язкову частку. Свої вимоги мотивує тим, що його батько [PERSON] помер [INFO] року. В подальшому [INFO] року померла його мати [PERSON] Спадкоємцями першої черги після смерті матері є він та його брат [PERSON] Після смерті матері ним у встановлений законом строк була подана заява про прийняття спадщини, що відкрилась після її смерті. Однак при зверненні до нотаріуса, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як його брат [PERSON] вже успадкував все майно за заповітом. Разом з тим позивач вважає, що не зважаючи на те, що його мати заповіла все майно брату [PERSON] і такий вже оформив спадщину, в будь-якому випадку він має право на обов'язову частку у спадщині незалежено від змісту заповіту. У зв'язку з цим просить визнати за ним право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON] в розмірі 1/4 частини всього спадкового майна та внести зміни до свідоцтва про право на спадщину в частині, що складає обов'язкову частку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила суд їх задоволити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти позову з тих підстав, що [PERSON] не має права на обовязкову частку. Представник Мукачівської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо вирішення спору поклалися на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що батьми [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.08.1958 року. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2016 року батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. Також відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року мати позивача [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до заяви від 29.11.2016 року [PERSON] звернувся нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], однак йому було відмовлено, та як свідоцтво про право на спадщину за заповітом вже отримав [PERSON] Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Як зазначено в ч. 1 ст. 1270 ЦК України, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є його син [PERSON] Також свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її син [PERSON] Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що на день смерті матері [PERSON] він був непрацезатним, оскільки є пенсіонером, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Як передбачено до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» наголошується, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті матері, тобто на день відкриття спадщини, мав 59 років. При цьому отримував пенсію за вислугу років, починаючи з 23.12.2011 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER]. Згідно з ч. 3 ст. 75 СК України, ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. Аналогічне положення також містить ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вирішуючи спір суд враховує відмінність понять «пенсія за віком» та «пенсія за віком на пільгових умовах», оскільки згідно з положень Закону України «Про пенсійне забезпечення » ці види пенсій призначаються за різних умов (стажу роботи, види роботи, віку), а тому не можуть бути тотожними, як стверджує позивач. Також в п. 4 розділу 1 частини ІІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, роз'яснено, що до кола таких осіб входять лише особи, визначені у ч. 1 ст. 1241 ЦК, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), непрацездатна вдова (вдівець), непрацездатні батьки (усиновителі). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому непрацездатними вважаються жінки - після досягнення 55 років та чоловіки - після досягнення 60 років; інваліди I, II, III груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. У разі, якщо особа досягла пенсійного віку, але продовжує трудову діяльність, вона не позбавляється права на обов'язкову частку у спадщині. У осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку (для жінок досягнення 55 років, для чоловіків - 60 років), але які мають право на отримання пенсії на пільгових підставах, право на обов'язкову частку у спадщині не виникає. До аналогічного висновку також прийшов Верховний Суд України в постанові від 13.04.2011 року (справа № 6-21635св08) про те, що вихід особи на пенсію на пільгових умовах не свідчить про її непрацездатність та не надає права на обов'язкову частку у спадщині. Додатково суд враховує рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2014 від 11.02.2014 року щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині неповнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця). Конституційний Суд України розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в ч. 1. ст. 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтував рішення на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також на положеннях пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абз. 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають , зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності. Разом з тим ніяким іншим категоріям «непрацездатних» дітей спадкодавця право на отримання обов'язкової частки у спадщині Конституційним Судом України не надано. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем пенсії за вислугою років, жодним чином не свідчить про його непрацездатність в розумінні ст. 1241 ЦК України як особи, що має право на обов'язкову частку у спадщині. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання права [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері з огляду на те, що на момент її смерті не досяг 60 років, а відтак і підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed