Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Ленінського районного відділу у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог, згідно останніх уточнень, позивач зазначив, що на підставі договору дарування від 23 травня 2001 року, йому належить квартира [ADDRESS]. Право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради, що підтверджується , що підтверджується штампом із записом на звороті зазначеного договору. 10.07.2003 року, [PERSON] зареєструвалась за адресою: [ADDRESS]. Однак жодного дня за місцем реєстрації відповідачка не проживала, належних їй речей у квартирі немає. Реєстрація відповідачки перешкоджає йому як власнику квартири користуватися та розпоряджатися власністю. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою:[ADDRESS]; зобов'язати Ленінський районний відділ в м. Дніпропетровську державної міграційної служби України зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином . Заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. Представник відповідача Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23 травня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належить квартира [ADDRESS] /а.с.6/ Станом на день розгляду справи, за вказаною адресою є зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрована з 10.07.2003 року , що підтверджується довідкою Голови квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська від 07 травня 2014. (а.с.16). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2003 року, в квартирі відсутні її особисті речі, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків, [PERSON] та [PERSON], також даний факт підтверджується актом обстеження домоволодіння за підписом голови квартального комітету № 2 від 06.05.2014 року (а.с.32). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття його з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS], ту обставину, що відповідач не проживає в ній з 2003 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], та про відмову в задоволенні решти вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, тому з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем, а саме судовий збір у сумі 243,60 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial