Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але останній фактично з 31.08.2013 за місцем реєстрації не проживає, особистих речей відповідача в будинку немає, і ці обставини підтверджуються відповідною довідкою. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справив за її відсутності, просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтв про право нас спадщину від 15.11.2005 та 04.03.2006 позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9,10). У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , однак фактично там не проживає з 31.08.2013, про що свідчить довідка, видана 08.07.2019 головою вуличного комітету 34 «Репінський» [PERSON] за підписами сусідів (а.с. 22). Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved