Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Шаповалов Євген Євгенович, слідчий прокуратури Харківської області Константінов Віталій Сергійович, слідчий прокуратури Харківської області Семенов Ігор Володимирович, в якій просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 1267548 грн., заподіяної посадовою особою в результаті протиправної триваючої бездіяльності. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в 15.12.2017 р. позивач звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст 364, 365, 366, 367, ч.2 ст. 382 КК України, проте уповноваженою особою прокуратури не були внесені відомості до ЄРДР. 22.01.2018 р. Червонозаводським районним судом м.Харкова було винесено ухвалу, якою зобов`язали уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 15.12.2017р. 02.02.2018 р. посадовою особою внесені відомості в ЄРДР № 42018220000000149. Слідчим Шаповаловим Є.Є , було винесено постанову від 06.03.2018 р. про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному проваджені № 42018220000000149. Ця постанова слідчого була скасована ухвалою Червонозаводського районним суду м. Харкова від 13.09.2018 р. 20.04.2018 р. слідчий Шаповалов Є.Є. постановою закрив кримінальне провадження № 42018220000000149, але зазначена постанова була скасована ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2018 р. 27.12.2018 р. слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку скасовано ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року. 20.05.2019 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, 11.11.2019 р. рішення слідчого про закриття кримінального провадження Червонозаводським районним судом м. Харкова скасовано. Позивач зазначає, що незважаючи на вказані вище ухвали суду, його клопотання, докази по кримінальному провадженню, слідчі навмисно продовжують свою бездіяльність і не проводять досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє йому моральні страждання. Посилаючись на вищевказані обставини, а також положення ст. 1174 ЦК України, позивач вважає, що вищевказаними рішеннями слідчих та їх бездіяльністю йому було спричинено моральну шкоду у розмірі 1267548 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 січня 2020 року у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третіх осіб - в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником третіх осіб - слідчих прокуратури Харківської області Шаповалова Є.Є., Константінова В.С., Семенова І.В. подано пояснення, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі оскільки відсутні будь-які докази, які б свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами прокуратури Харківської області незаконних дій щодо позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 02.02.2018 р. посадовою особою прокуратури Харківської області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018220000000149 за заявою [PERSON] . Досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні проводилося слідчим прокуратури Харківської області Шаповаловим Є.Є. 06 березня 2018р. слідчий Шаповалов Є.Є. виніс постанову про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №42018220000000149. 13 вересня 2018р. слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова скасував постанову слідчого Шаповалова Є.Є. від 06.03.2018р. про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №42018220000000149. Постановою від 20.04.2018 р. слідчий Шаповалов Є.Є. закрив кримінальне провадження. Зазначене процесуальне рішення слідчого було скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06.06.2018 р. Після цього досудове розслідування у кримінальному провадженні №42018220000000149 проводилося слідчим прокуратури Харківської області Константиновим В.С., який також 27.12.2018 р. виніс постанову про його закриття, що в подальшому була скасована ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.02.2019 р. Слідчим Семеноговим І.В. винесено постанову від 20.05.2019р. про закриття кримінального провадження № 42018220000000149. Зазначене процесуальне рішення скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2019 р. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури він був вимушений звертатися до Червонозаводського районного суду м. Харкова за захистом своїх прав та витрачати свій час, в зв`язку з чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних с тим, що він не міг реалізувати своє право на розгляд заяви, поданої до прокуратури, і вимушений був докласти додаткових зусиль для поновлення свого права і розгляду своєї заяви в порядку, встановленому КПК України, тому на підставі ст.ст.23, 1174, 1176 ЦК України просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачена в частинах першій-п`ятій цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Таким чином, при розгляді вказаної справи застосуванню підлягають статті 1173, 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення зазначених вище ухвал слідчим суддею, згідно з якими за результатами розгляду скарг позивача скасовувалися постанови про закриття провадження, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб Прокуратури Харківської області заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року №638/12794/19-ц. При цьому суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача. Проведення хірургічного лікування лівого ока, на підтвердження чого [PERSON] надав виписку з медичної карти амбулаторного хворого від 03.03.2020 року, не може свідчити про спричинення позивачу моральної шкоди. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому відповідачем моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 43 Постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 242/4741/16-ц з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Між тим, позивач порушником своїх прав зазначає слідчих прокуратури Харківської області, а позов пред`явлено до Держави в особі Державної казначейської служби України, тобто особи, яку [PERSON] не вказує в якості порушника своїх прав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed