Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме: «Наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови від 19.11.2009 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі». У своїй заяві заявник посилається на те, що постановою від 19.11.09 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 3-0003/10 була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника. У тому ж році експертна установа, якій було доручено проведення цієї експертизи, відмовила суду в її проведенні. Постановою від 25.01.10 того ж суду у той самій справі була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника в «Обласній психіатричній лікарні» м. Запоріжжя. 03.08.10 заявник був примусово доставлений в цю експертну установу міліцією з місця відбування адміністративного арешту для виконання постанови суду від 25.01.10. Того ж дня після відмови експертної установи проводити експертизу заявник був доставлений у суд і постановою суду звільнений з-під арешту у зв'язку зі зміною законодавства. Після оголошенні постанови суду від 03.08.10 заявник не був негайно звільнений з-під варти, а був доправлений міліцією до місця відбування арешту, де приблизно через годину був звільнений. 27.08.10 суд апеляційної інстанції скасував постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.10 про арешт заявника і постанову від 03.08.10 про звільнення з-під арешту. Таким чином, між постановою від 19.11.09 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська й примусовим переміщенням заявника 03.08.10 до експертної установи наявний причинно-наслідковий зв'язок, опосередкований постановою від 25.01.10. Переміщення заявника 03.08.10 до експертної установи, зворотне переміщення мало для заявника негативні наслідки у вигляді зайвої години позбавлення волі після оголошення постанови суду про звільнення, а також зайвого часу (приблизно - 4 годин) позбавлення волі за рахунок строку поїздки до Запоріжжя та зворотної й строку перебування у експертній станові, оскільки у той день суд мав негайно звільнити заявника зранку. Від даного факту залежить безліч майнових та особистих прав заявника, зокрема передбачених пунктами 18-22 резолюції ГА ООН від №60/147 від 16.12.05 і національним законодавством. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги, викладені в заяві підтримав в повному обсязі, просить суд задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні пояснив, що Міністерство юстиції України не може виступати в даній справі заінтересованою особою. При цьому представник заінтересованої особи подав письмові пояснення, в яких зазначив, що Мін'юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та гіробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації. Відповідно до ч.3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи. Таким чином, особи, які беруть участь у справі, - це суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які наділені юридичною заінтересованістю, що визначає їх правовий статус при розгляді й вирішенні цивільної справи. Критерієм виділення даних суб'єктів в окрему групу є наявність у них юридичної зацікавленості (інтересу) у результаті розгляду справи. Особи, які беруть участь у справі, є учасниками спірних матеріально-правових відносин або захищають у процесі права та інтереси інших осіб, державні чи громадські інтереси. Матеріально-правова заінтересованість полягає у прагненні домогтися для себе поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права, законного інтересу, тобто отримати певне майно, благо, встановити певний стан, обставини або, навпаки, не допустити їх порушення. До того ж зазначили, що зазначені постанови виносились судом без участі Міністерства юстиції України, та Міністерство не було учасником по даній справі. Вважають, що у Міністерства юстиції України відсутня будь-яка юридична заінтересованість по даній цивільній справі, а також судове рішення жодним чином не вплине на права чи обов'язки Міністерства юстиції України. Враховуючи вищевикладене, просили суд прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі. Вислухавши сторони, та дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою від 19.11.09 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 3-0003/10 була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника (а.с.21). У тому ж році експертна установа, якій було доручено проведення цієї експертизи, відмовила суду в її проведенні (а.с.22). Постановою від 25.01.10 того ж суду у той самій справі була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника в «Обласній психіатричній лікарні» м. Запоріжжя (а.с.23). 03.08.10 заявник був примусово доставлений в цю експертну установу міліцією з місця відбування адміністративного арешту для виконання постанови суду від 25.01.10. Того ж дня після відмови експертної установи проводити експертизу заявник був доставлений у суд і постановою суду звільнений з-під арешту у зв'язку зі зміною законодавства. Після оголошенні постанови суду від 03.08.10 заявник не був негайно звільнений з-під варти, а був доправлений міліцією до місця відбування арешту, де приблизно через годину був звільнений. 27.08.10 суд апеляційної інстанції скасував постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.10 про арешт заявника і постанову від 03.08.10 про звільнення з-під арешту. Зазначені обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2018 із постановою про виправлення описки від 29.01.2018 (а.с.24-26) Аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, системному зв'язку між ними та із вимогами чинного законодавства, суд доходить до наступних висновків. У своєму рішенні від 26.02.15 у справі «[PERSON] проти України (№ 2)», заява №45797/09 Європейський суд з прав людини зазначив: 104. Заявник скаржився, що його право на свободу і особисту недоторканість було порушено постановою Красногвардійського суду від 19 листопада 2009 року, якою було призначено ще одну стаціонарну психіатричну експертизу. 105. Уряд стверджував, що ця скарга має бути відхилена як така, що не відповідає Конвенції ratione personae, оскільки оскаржуваною постановою заявника свободи не позбавляли. 106. Суд нагадує, що термін «потерпілий» у контексті статті 34 Конвенції означає особу, на яку безпосередньо вплинули дії або бездіяльність, про які йдеться (див. рішення у справі «Люді проти Швейцарії» (<…>), від 15 червня 1992 року, п. 34, Series А № 238). 107. Суд зазначає, що постанову від 19 листопада 2009 року не було виконано (див. пункти 24-29). Насправді заявник ніколи не стверджував, що її наслідком було позбавлення його свободи. Це означає, як правильно зауважив Уряд, що він не може вважатися потерпілим від стверджуваного порушення статті 5 Конвенції. Отже, ця частина заяви не відповідає положенням Конвенції ratione personae і має бути відхилена відповідно до підпункту «а» пункту 3 і пункту 4 статті 35 Конвенції. З зазначеного випливає, що оцінку обставинам винесення постанови Красногвардійського суду від 19 листопада 2009 року, якою було призначено повторну стаціонарну психіатричну експертизу заявнику, та наслідкам, які ця постанова потягнула за собою для заявника, вже надано Європейським судом з прав людини. Висновки щодо цих обставин зроблені 26.02.15 у справі «[PERSON] проти України (№ 2)», заява №45797/09, яке 06.07.2015 набуло статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції. Перегляд цих висновків в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська та повторне встановлення факту щодо наявності наслідків винесення зазначеної постанови для заявника, не ґрунтується на законі, у зв'язку з чим заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: «Наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови від 19.11.2009 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі», задоволенню не підлягає. Доходячи до такого висновку, суд враховує й сталу практику Європейського Суду з прав людини в подібних правовідносинах, зокрема, висновок від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», в якому йдеться про те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed