Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за невиконання зобовязання, мотивуючи свої вимоги наступним. 30 жовтня 2010 року відповідачка взяла у позивача в борг 3\~000 доларів США та зобовязалась повернути суму боргу 30 квітня 2011 року, про що свідчить договір позики грошових коштів від 30 квітня 2011 року. За бажанням [PERSON] строк повернення боргу був перенесений на 15 грудня 2012 року, але після спливу цього строку борг відповідачкою не повернуто. Рішенням Бердянського міськрайсуду від 06 березня 2013 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення боргу і стягнуто з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики в сумі 23\~979 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1\~258,90 грн., судові витрати в розмірі 252,37 грн., а всього 25\~490,27 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2013 року вказане рішення було змінено в частині стягнення трьох процентів річних і стягнуто суму 59,94 грн., в решті рішення залишено без змін. До теперішнього часу сума боргу не сплачена, в звязку із чим позивач просив стягнути з відповідачки три проценти річних в розмірі 4\~436,11 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 36 542 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених в позові підстав, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, відзив на позовну заяву суду не надала. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з договором позики грошових коштів від 30 жовтня 2010 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 3\~000 доларів США, які відповідачка зобовязалась повернути до 30 квітня 2011 року. Вказаний строк було подовжено до 15 грудня 2012 року. В звязку із невиконанням боргового зобовязання рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 06 березня 2013 року з [PERSON]. на користь [PERSON] було стягнуто борг за договором позики в сумі 23\~979 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1\~258,9 грн., судові витрати в розмірі 252,37 грн., а всього 25\~490,27 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2013 року вказане рішення було змінено в частині стягнення трьох процентів річних і стягнуто суму 59,94 грн., в решті рішення залишено без змін. 24 жовтня 2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з [PERSON]. на користь [PERSON] в сумі 24\~291,31 грн. За зазначеним виконавчим листом Бердянським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження. Згідно з постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 28 квітня 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувану на підставі ст.\~47 Закону України «Про виконавче провадження». На час звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість перед [PERSON] відповідачкою не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦУ України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.\~1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.\~1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3\~% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобовязання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась [PERSON] Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Оскільки відповідальність за ст. 625 ЦК України настає, зокрема, за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті, то до такої суми заборгованості підлягає застосуванню індекс інфляції. Отже, оскільки [PERSON] не повернено суму позики в розмірі 23 979 грн., з часу ухвалення рішення суду про стягнення суми боргу розмір трьох процентів річних становить 4\~436,11 грн. (23\~979 грн. / 100 х1 8,5 %), інфляційних нарахувань на суму боргу 36 542 грн. (0,995 х 1,249 х 1,433 х 1,124 х 1,137 х 1,098 х 1,01 х 23\~979 грн.), а всього сума боргу складає 40\~978 (сорок тисяч девятсот сімдесят вісім) грн. 11 коп. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved