Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 14.11.2019 він є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований один із колишніх співвласників квартири [PERSON] . З серпня 2014 року відповідач не проживає у вказаній квартирі. При укладенні договору купівлі-продажу відповідач обіцяв знятись з реєстрації, але не виконав свою обіцянку. На теперішній час відповідач не бажає добровільно знятись з реєстрації, посилаючись на те, що проживає в іншій області та не має можливості приїхати. Позивач вказує, що реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує його право власності, перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, позивач не має можливості перевести спірну квартиру в нежитлове приміщення, що перешкоджає розвитку його підприємницької діяльності. Також позивач вимушений сплачувати деякі комунальні послуги за відповідача, зареєстрованого у спірній квартирі. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву від 26.04.2021 про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. В заяві від 29.03.2021 зазначив, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований колишній власник [PERSON] , але з 2014 року за вказаною адресою не проживає. Членські внески сплачує новий власник [PERSON] . Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу квартири від 14 листопада 2019 року, укладеного між ним та [PERSON] і [PERSON] , від імені яких діяла [PERSON] на підставі довіреності, що підтверджується копією зазначеного договору, копією витягу №188729942 від 14.11.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідок ОСББ «Мир» м. Новогродівка від 09.03.2021 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2019, [PERSON] у вказаній квартирі не мешкає з 2014 року. З акту про непроживання від 04.03.2021, складеного депутатом Новогродівської міської ради Онанко Д.С., в присутності свідків, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але фактично він не проживає за вказаною адресою з серпня 2014 року. Статтею 41\~Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частин першої та другої статті\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до положень\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, судом встановлено, що [PERSON] є колишнім власником житла, в спірній квартирі не проживає з серпня 2014 року, між сторонами відсутня домовленість про порядок користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевказані обставини, відповідач залишаючись зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , власником якої є позивач, перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved