Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов`язання не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням, встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно розпорядження органу приватизації Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 23.01.1998 року №779 позивачу, належить на праві приватної власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Квартира загальною площею 44,94 кв.м. складається із двох ізольованих кімнат площею 12.1 кв.м. та 16,3 кв.м. Разом з позивачем проживає матір [PERSON] . Оскільки особовий рахунок відкритий на ім`я відповідача, який відмовляється сплачувати комунальні послуги і в квартирі не встановлений конкретний порядок користування жилим приміщенням, [PERSON] не має можливості відновити в квартирі електропостачання, яке було відключено через борги. Надавач послуг з електропостачання та теплової енергії (опалення) має можливість відновлення електропостачання в частині квартири, встановлення окремого лічильника тільки за наявності рішення суду щодо встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням, тобто фактично лише за умови закріплення за кожним із співвласником частини власності. Відповідач, є зареєстрованим в житловому приміщенні і чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням позивачу, ніде не працює, за комунальні послуги не сплачує. [PERSON] позбавлений можливості користуватись електроприборами. У зв`язку з тим, що відповідач чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні житловим приміщенням і домовитись із відповідачем про порядок користування жилим пиміщенням не можливо, тому змушений звернутись до суду з позовом про встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням, оскільки в двокімнатній квартирі всі кімнати є ізольованими і для двох співвласників може бути встановлено конкретний порядок користування жилим приміщенням, що не позбавляє кожного із співвласників його права власності. Позивач в судовому засіданні підтримв позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позову та просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.03.1995р. [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про зміну імені Серії [NUMBER] , позивач [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 6). Листом від 04.07.2018р. Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація повідомила [PERSON] , що згідно з архівними даними квартира [ADDRESS] приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 23.01.1998р. № 779 (а.с. 8). Згідно розпорядження органу приватизації Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 23.01.1998 року № 779 [PERSON] , належить на праві приватної власност квартира [ADDRESS] . (а.с. 40). Квартира загальною площею 44,3 кв.м. складається із двох ізольованих кімнат площею 14.3 кв.м. та 14,9 кв.м. (а.с. 28-31 технічний паспорт). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2007 року позов [PERSON] , яка також діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання права користування жилим приміщенням, вселення, задоволено (а.с. 42-44). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно зі ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності юмадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно ст. 383, 358 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні за позивачем та [PERSON] визнано право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , що і не заперечується сторонами. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в спірному приміщенні та користуються ним, сплачують кошти за комунальні послуги. Будь-яких доказів здійснення перешкод [PERSON] його батьком [PERSON] суду надано не було. Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача про вчинення відповідачем [PERSON] перешкопозивачу [PERSON] у користуванні спірною квартирою, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. З викладеного,

Outcome: dismissed