Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом від 01.10.2019 року, заявивши вимоги про стягнення з [PERSON] 466092,31 грн, з яких 440392,68 грн заборгованість з повернення позики, що еквівалентно 18200,00 доларів США та 25699,63 грн 3 % пені, нарахованих на суму прострочення з 20.10.2017 по 30.09.2019 року. В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що між сторонами виникли договірні правовідносини з договору позики і по закінченню строку надання грошей у борг відповідачка не розрахувалася належним чином, внаслідок чого заборгувала 18200,00 доларів США, що еквівалентно 440392,68 грн за курсом Національного банку України на момент звернення до суду, а також відсотки за користування чужими грошовими коштами. Оскільки вимогу про повернення коштів відповідачка не виконала, позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом для захисту своїх майнових прав. На підтвердження позовних вимог до позовної заяви приєднано у засвідчених копіях договір позики віл 09.06.2017 року, розписку від 20.07.2017 року, вимогу про повернення грошових коштів з доказами її надсилання. 11.10.2019 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі № 752/20668/19, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.02.2019 року. 14.10.2019 року за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову судом постановлено ухвалу про залишення такої заяви без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 24.12.2019 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2019 року у справі № 752/20668/19 скасовано та ухвалено задовольнити заяву про забезпечення позову [PERSON] частково, шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] в межах суми позову 466092,31 грн, а також шляхом установлення заборони здійснювати будь-які дії з метою відчуження чи передачі прав на вказану частину об`єкта нерухомості іншим особам у будь-який спосіб. 26.02.2020 року підготовче засідання у справі не відбулося з об`єктивних причин та було призначене на 02.07.2020 року. 02.07.2019 року від адвоката позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представник, а також заява про зменшення позовних вимог, в якій вказується, що після звернення до суду відповідачка оплатила позивачеві 10000,00 грн в рахунок погашення боргу та заявляються вимоги про стягнення з [PERSON] 456092,31 грн. Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог надійшла до суду в установлений строк та належним чином оформлена, її прийнято до розгляду судом. У підготовчому засіданні 02.07.2020 року, вчинивши всі передбачені процесуальним законодавством дії за ст.197-198 ЦПК України, суд постановив ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.2020 року. З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання за його місцезнаходженням направлено повістку про виклик. 06.08.2020 року у судове засідання сторони не з`явилися, уповноважених представників не направили, у зв`язку з чим судове засідання було призначено на 26.10.2020 року. 26.10.2020 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони та її представника, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. На момент розгляду справи відповідачка не скористався своїм правом на подання відзиву, хоча про наявність у провадженні суду цивільної справи з позовними вимогами до неї, про дату, час і місце проведення підготовчого засідання та судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином. Згідно з ч. 8 ст.178 ЦПК України разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зважаючи на викладене, враховуючи подану позивачем заяву від 26.10.2020 року спір вирішується на підставі наявних матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши позовну заяву і приєднані до неї документи, проаналізувавши правову позицію позивача та дослідивши подані докази, суд встановив наступне. 09.06.2017 року [PERSON] в якості позикодавця та [PERSON] в якості позичальника уклали договір позики, за яким позивач передав, а відповідачка прийняла у власність грошові кошти в сумі 10000,00 та зобов`язалася їх повернути не пізніше вересня 2017 року, тобто до 30.09.2017. Умовами вказаного договору передбачалося право позичальника достроково повернути позичені кошти (п. 3), обов`язок позикодавця видати позичальнику розписку про повернення позичених коштів (п. 5), обов`язок позичальника, у разі просрочення виконання зобов`язання, сплатити позикодавцю крім основної суми боргу, ще й пеню в розмірі 3 % за кожен місяць прострочення (п. 4). За твердженнями позивача кошти, що їх отримала відповідачка, при укладенні договору позики від 09.06.2017 року були доларами США. Відповідачка, яка своєчасно та належним чином повідомлялася про відкриття провадження у справі та наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до неї, не заперечила і не спростувала викладені позивачем у позовній заяві обставини, зворотного не довела. У зв`язку з викладеним, суд приймає як вірні посилання позивача на те, що за договором позики від 09.06.2017 року він передав, а відповідачка прийняла у позику та зобов`язалася повернути саме 10000,00 доларів США. У подальшому між сторонами у справі також ще виникли зобов`язальні грошові правовідносини з договору позики, що був укладений у простій письмовій формі, шляхом складення відповідачкою розписки від 20.07.2017 року, за якою [PERSON] передав, а [PERSON] взяла у власність у [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США зі сплатою 3 % щомісяця строком на три місяці, зобов`язавшись, таким чином, повернути їх до 31.10.2017 року. Як вбачається з позовної заяви відповідачка недотрималася прийнятих на себе зобов`язань, оскільки не повернула своєчасно та в повному обсязі отримані у позику грошові кошти. Зокрема, за твердженнями позивача, відповідачка сплати йому 300,00 доларів США 20.10.2017 року, 900,00 доларів США 07.11.2017 року, 300,00 доларів США 09.11.2017 року та 300,00 доларів США 20.11.2017 року. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог після звернення позивача до суду з цим позовом відповідачка сплатила йому 10000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за позикою. З огляду на часткове погашення боргу відповідачкою, позивач просить стягнути з неї 456092,31 грн боргу. З позовної заяви слідує, що для визначення ціни позову позивач використовував курс гривні по відношенню до долара США станом на день звернення до суду (24,1974 грн за долар США) та при розрахунку 3 % пені брав за основу суму бору, визначену в національній грошові одиниці, що відповідає приписам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду. Проаналізувавши позовні вимоги та дослідивши наявні докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню, зважаючи на таке. Статтею 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У розумінні ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зважаючи на наведені приписи законодавства та описані вище обставини справи суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики, законодавчо визначена форма договору позики сторонами дотримана, істотні умови договору погоджено. Підписавши договір позики від 09.06.2017 року та склавши розписку від 20.07.2017 року, відповідачка підтвердила факт отримання грошових коштів від позивача, а також прийняла на себе зобов`язання їх повернути в установлений строк (не пізніше 30.09.2017 року та 10.10.2017 року відповідно), а також зобов`язалася сплатити пеню з розрахунку 3 % щомісяця у разі порушення строків виконання грошового зобов`язання. Станом на час звернення позивача до суду з цим позовом грошові кошти повернуто частково в сумі 1800,00 доларів США та 10 000,00 грн, а тому відповідачка є такою, що порушила прийняті на себе зобов`язання. Згідно з проведеним позивачем розрахунком позовних вимог заборгованість відповідачки, з урахуванням 3 % пені становить 456092,31 грн. Суд приймає такі твердження позивача та заявлені ним обставини, що стосуються валюти зобов`язання та обставин порушення відповідачкою договірних зобов`язань, оскільки за відсутності при розгляді справи відповідачки, суд позбавлений можливості перевірити як підстави позову, так і проведений позивачем розрахунок. За наведених обставин, позовні вимоги задовольняються судом повністю (в редакції заяви про зменшення позовних вимог), а судові витрати у справі зі сплати судового збору в сум 4660,93 грн покладаються на відповідачку в порядку приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Задовольняючи позовні вимоги, суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved