Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив припинити право власності [PERSON] на 1/6 частки житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Шевченко, 37; визнати за позивачем право власності на 1/6 частки житлового будинку №37 по вул. Шевченко у м. Генічеську; та присудити відповідачу компенсацію за належну їй 1/6 частку житлового будинку №37 по вул. Шевченко у м. Генічеську Херсонської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 червня 1975 року та договору дарування від 11 вересня 2008 року є власником 5/6 частини спірного будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Шевченко,37. 1/6 частини спірного будинку належить відповідачу [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 червня 1975р. Враховуючи те, що відповідач не проживає в зазначеному будинку більше 10 років, не приймає жодної участі в утриманні майна, тому виникла необхідність у виділі в натурі належної йому частки спірного будинку. Однак, враховуючи те, що поділити будинок відповідно до ідеальних часток є неможливим, а частка відповідача у спірному майні є незначною, тому просив припинити право спільної часткової власності відповідача з присудженням їй компенсації, та визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. У попередніх судових засіданнях, у своїх поясненнях зазначив, що відповідач досить тривалий час не проживає у спірному будинку, жодних витрат на його утримання не здійснює. Крім того, посилається на не неможливість технічного переобладнання будинку у окремі ізольовані приміщення. Оскільки відповідач у позасудовому порядку не бажає вирішити питання щодо розпорядження своєю часткою у спірному будинку, тому позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву у якій позовні вимоги визнала, проти присудження їй компенсації за належну їй на праві спільної часткової власності частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Шевченко,37 не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18 червня 1975 року та договору дарування від 11 вересня 2008 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 5/6 частин будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Шевченко,37. Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45171901 від 06 жовтня 2015 року. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 серпня 2008р. за №19808505, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 червня 1975 року належить право власності на 1/6 частину вищевказаного будинку з господарськими спорудами. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Судом встановлено, що відповідач по справі у вказаному будинку не проживає більше десяти років, жодних витрат на утримання належного майна не здійснює. Усі витрати по збереженню майна здійснює позивач по справі за власні кошти. На цьому ґрунті між сторонами є непорозуміння, у звязку з чим сторони по справі не можуть спільно користуватись спірним будинком з господарськими спорудами. Крім того, позивач заявляючи вимогу про виділ частки у спільному майні шляхом присудження йому всього будинку та відповідно припинення права спільної часткової власності відповідача на будинок, посилається не неможливість технічного переобладнання будинку у окремі ізольовані приміщення, а також неможливістю її виділення. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 28 квітня 2016р. по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту [PERSON] Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №29/2016 від 15 липня 2016 року, поділити житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Шевченко, 37, у натурі між співвласниками та встановити можливі варіанти поділу не вбачається можливим. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 371 ЦК України визначено, що співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно із ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. А якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частиною 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Згідно ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №29/2016 від 15 липня 2016 року грошова компенсація вартості 1/6 частини майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою, яка належить [PERSON] становить 65235,00 грн. Позивач вніс на депозитний рахунок Генічеського районного суду Херсонської області ринкову вартість 1/6 частки житлового будинку, який розташований за адресою: Херсонська область, місто Генічеськ, вул. Шевченко,37, у розмірі 65235 (шістдесят пять тисяч двісті тридцять пять) грн. 00 коп., про що свідчить квитанція №50 від28 вересня 2016 року. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК україни\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до роз'яснень викладених у п.7 Постанови Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~ зазначено, що судам не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Виходячи з вище наведеного, суд погоджується з доводами позивача [PERSON] відносно того, що іншого способу вирішення даного житлового спору, окрім як припинення права власності відповідача на частку у домоволодінні з присудженням останній грошової компенсації, не існує, оскільки реальний поділ житлового будинку не можливий згідно висновку експертизи, у звязку з чим присудження відповідачу грошової компенсації за належну їй на праві спільної часткової власності частини спірного житлового будинку, відповідає вимогам закону. Отже, на підставі встановлених обставин справи, а саме того, що поділ будинку і його спільне використання сторонами є неможливим, права позивача як співвласника майна на даний час порушуються, а також враховуючи відсутність належних доказів зі сторони відповідача про те, що виплата позивачем грошової компенсації призведе до порушення її права власності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з одночасним припиненням права власності відповідача на спірне майно. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги позивача обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved