Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.12.2005 року Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №18, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дітей та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу з відповідачем мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 14.02.2017 року сторонам надавався строк для примирення, однак після закінчення наданого строку позивач не змінив своїх вимог. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивач звернувся із заявою про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідач причини неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз.5 п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.12.2005 року Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №18 (а.с.5). Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], 12.01.2011року народження (а.с.6-7). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, проживають за різними адресами, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір чи спір про місце проживання дітей у сторін на час розгляду справи відсутній. Приймаючи до уваги, що чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу, а також враховуючи, що після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, а також те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами має бути розірваний. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved