Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якій просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 21097 від 01.08.1997 року, будинку № 17 по вул. Дальницьке шосе в м. Одесі дійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 серпня 1997 року між [PERSON], іменованим надалі «Продавець», та [PERSON], надалі «Покупець» на Одеській товарній біржі був підписаний договір № 21097 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницьке шосе, 17. Зазначений будинок загальною площею 93,1 кв.м, складається з 3-х кімнат житловою площею 48,6 кв.м, а також веранди-1, кухні-4, санвузлу-5. Договір у відповідності до вимог, встановленими ст.15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований у «Журналі реєстрації договорів по обєктам нерухомості» на Одеській товарній біржі, реєстраційний № 21097 від 01 серпня 1997 р., а 08 грудня 1997 року договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН за номером 10069 стор 35 кн. 84 доп. Однак договір був укладений та зареєстрований відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якому угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. З моменту укладання договору сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, а саме відповідач отримав гроші за проданий будинок та передав позивачу ключі від будинку, позивач вселився в будинок та мешкає в ньому з часу придбання та по теперішній час. У позивача виникла необхідність розпорядитися своїм майном, а саме укласти цивільно-правову угоду відносно придбаного будинку, однак, ревізувати своє право він не зміг, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений, тому він вимушений звернутись з наступним позовом до суду.\~ [PERSON] третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подала до суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на його частку, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 21097, укладений 01.08.1997 року на Одеській товарній біржі, за яким [PERSON] купив, а [PERSON] продав будинок за адресою: м. Одеса, вул. Дальницьке шосе. 17 та визнати за нею право на ? частку у праві власності на вказаний житловий будинок. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона з позивачем з 02.11.1991 року перебувала у шлюбі, під час шлюбу за рахунок спільних коштів та за взаємною згодою з чоловіком, 01 серпня 1997 року у [PERSON] було придбано будинок за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницьке шосе, 17, на Одеській товарній біржі був підписаний договір № 21097 купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначений будинок загальною площею 93,1 кв.м, складається з 3-х кімнат житловою площею 48,6 кв.м, а також веранди-1, кухні-4, санвузлу-5. Договір у відповідності до вимог, встановленими ст.15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований у «Журналі реєстрації договорів по обєктам нерухомості» на Одеській товарній біржі, реєстраційний № 21097 від 01 серпня 1997 р., а 08 грудня 1997 року договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН за номером 10069 стор 35 кн. 84 доп. Однак договір був укладений та зареєстрований відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якому угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. З моменту укладання договору сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, а саме відповідач отримав гроші за проданий будинок та передав позивачу ключі від будинку, позивач вселився в будинок та мешкає в ньому з часу придбання та по теперішній час. Вона разом з позивачем 24.12.1997 року зареєстрували своє місце проживання у придбаному будинку. Після розірвання шлюбу та звернення до нотаріуса було зясовано, що через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку неможливо провести його відчуження або розпорядитися ним будь-яким іншим способом. Звернення позивача до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку без її залучення до участі у справі створює певну загрозу її майновим правам та інтересам щодо документального підтвердження належності їй частки у праві власності на будинок, тому вона вимушена звернутись з наступним позовом до суду.\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій вказав, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позовні вимоги третьої особи визнає, просить розглянути справу в його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали суду та судових повісток за місцем його реєстрації. Представник третьої особи Одеської товарної біржі у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у відсутності відповідача, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований, доказаний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 01 серпня 1997 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив будинку за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницьке шосе, 17, загальною площею 93,1 кв.м, складається з 3-х кімнат житловою площею 48,6 кв.м, а також веранди-1, кухні-4, санвузлу-5. Зазначений будинок належав відповідачу на підставі: Свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 2-418 від 28.07.1997 р., зареєстрованого МБТІ та РОН м. Одеси 30.07.1997 року під р. № 10069 стор. 35 кн. 84 доп. В підтвердження продажу квартири 01 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем був укладений та підписаний договір купівлі-продажу нерухомого майна № 21097, який у відповідності до діючого законодавства України, був зареєстрований 08.12.1997 року в ОМБТІ та РОН за номером 10069 стор. 35 кн. 84 доп. При укладанні даного договору між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди по всім важливим пунктам договору купівлі-продажу будинку. Біржове оформлення договору сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією даного договору ОМБТІ та РОН. Після продажу будинку [PERSON] передав [PERSON] всі правовстановлюючі документи на будинок за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницьке шосе 17, фактично передав позивачу будинок у власність. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до сьогоднішнього часу позивач здійснює права користування та володіння будинком № 17 по вулиці Дальницьке шосе в м. Одесі у повному обсязі, так як мешкає у ньому, сплачує всі комунальні послуги, підтримує його в належному технічному та санітарному стані. Незважаючи на те, що позивач у визначений законом порядок придбав у власність будинок, володіти ним у повному обсязі як то передбачено ст. 317 ЦК України, зокрема продати його він не може, так як на сьогодні нотаріально посвідчити договір вчинений на товарній біржі, сторони не можуть. Було встановлено, що згідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Неможливість нотаріального оформлення договору порушує право позивача розпоряджатися, належним їм майном. Згідно з ч. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст, який виник між позивачем та відповідачами, на підставі договору, не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, договір укладений у встановленій законом формі, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. Відносини з Одеською товарною біржею, в частині порушення порядку реєстрації вказаного Договору у відповідності п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України являються довготривалими і підлягають розгляду у судовому порядку. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу будинку, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог статі 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При таких обставинах суд вважає, що даний договір можна визнати дійсним. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права на ? частку у праві власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Дальницьке шосе, 17, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що з 02.11.1991 року по 06.10.2010 року [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчать свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 296479, виданого, 02.11.1991 року Приліманською сільською радою Овідіопольського району Одеської області актовий запис № 25 та свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 096649, видане 06.10.2010 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 309. В період шлюбу, за рахунок спільних коштів, 01.08.1997 року був придбаний будинок за адресою: м. Одеса, вул. Дальницьке шосе, 17, про що був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60,69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.3 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не вставлено договором або законом. \~ Відповідно до ст 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.\~ Згідно\~статті 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.\~\~

Outcome: approved