Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якій просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки SUBARU FORESTER, 2000року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ-1УДАІ УМВС України в Одеській області 31.08.2004 року, укладений між ним та [PERSON] дійсним, визнати за ним право власності на автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2000 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], звільнити з-під арешту автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2000 року випуску, шасі № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], накладений постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 11.03.2011року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем - [PERSON] 19 листопада 2009року був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки SUBARU FORESTER, 2000року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ-1УДАІ УМВС України в Одеській області 31.08.2004 року. Позивач також вказує, що продаж автомобіля було здійснено за 8000 доларів США, які відповідач від нього отримав. Крім того, позивач зазначає, що оскільки на момент укладення договору у відповідача не було грошових коштів на зняття з реєстраційного обліку в органах ДАІ вказаного автомобіля, він пообіцяв здійснити вказані дії у новому році, а до часу укладення договору купівлі-продажу та зняття автомобіля з реєстраційного обліку відповідач - [PERSON] надав позивачу довіреність на користування та розпорядження автомобілем. Свої зобов'язання, як зазначає [PERSON], відповідач - [PERSON] не виконав в строк, а наприкінці 2013року позивачу стало відомо, що на вказаний автомобіль державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт, оскільки відповідачем не виконані зобов'язання по сплаті аліментам. [PERSON] вважає, що він правомірно набув право власності на автомобіль, тому накладений арешт перешкоджає йому у реалізації прав власника. Оскільки позивач не має можливості вільно користуватись спірним майном він звернувся до суду із відповідним позовом. У судове засідання 03.10.2014року позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення в газеті «Одеські вісті» від 27 вересня 2014року. Представник третьої особи про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 03.10.2014року не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності представника відділу. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за письмовою згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 19 листопада 2009року відповідач - [PERSON] вчинив правочин щодо видачі [PERSON] та [PERSON] (кожен має право діяти самостійно) довіреності, відповідно до якої уповноважив цих осіб представляти його інтереси з усіх без винятку питань, пов'язаних з пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням легкового автомобілю марки SUBARU FORESTER, що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ-1УДАІ УМВС України в Одеській області 31.08.2004року, вип. 2000року, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим МРЕВ-1УДАІ УМВС України в Одеській області 31.08.2004 року. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19 листопада 2009 року (реєстр. № 5096). Зі змісту позовної заяви вбачається, що цього ж дня [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 000 доларів США за проданий автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2000року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Судовим розглядом встановлено, що постановою № 5752085 від 11 березня 2011року державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ Телещак Н.М. на спірний автомобіль було накладено арешт, а також заборонено його відчужувати. Зазначені обставини перешкоджають позивачу у реалізації прав власника автомобіля, позбавили його можливості вільно користуватись спірним майном та вимусили звернутися до суду з позовною заявою. Судом встановлено, що 19 листопада 2009року між сторонами у справі було вчинено удаваний правочин. Згідно положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Вчинення 19 листопада 2009року [PERSON] правочину щодо видачі [PERSON] та [PERSON] довіреності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням належним йому транспортним засобом свідчить про те, що між сторонами у справі насправді було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав у власність спірний автомобіль. Правове регулювання правовідносин щодо купівлі-продажу здійснюється нормами глави 54 ЦК України. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналіз чинного законодавства та положення ст. 235 ЦК України дають суду підстави дійти висновку, що сторонами правочину дотримані правила щодо угоди купівлі-продажу, яку сторони насправді вчинили. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Угода щодо купівлі-продажу автомобіля не вимагає ні обов'язкового нотаріального посвідчення, ні державній реєстрації (державній реєстрації підлягає сам транспортний засіб, але не угода щодо його відчуження). На момент укладання та виконання договору купівлі-продажу автомобілю, обтяження щодо його відчуження були відсутні, оскільки арешт на спірний автомобіль накладено постановою державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ Телещак Н.М. 11 березня 2011року, тобто значно пізніше фактичного продажу автомобілю на користь [PERSON] Згідно приписів ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи правомірність набуття позивачем у власність транспортного засобу, суд, з урахуванням вищезазначених законодавчих приписів та відсутності обґрунтованих заперечень відповідача, вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2000 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, але відповідач в супереч названим нормам закону порушує право власності позивача на автомобіль -ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо зняття з реєстраційного обліку автомобілю, в зв'язку з чим суд задовольняє позовну вимогу позивача про визнання права власності на автомобіль. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що за позивачем було визнано право власності на спірний автомобіль, позовні вимоги [PERSON] в частині звільнення з-під арешту автомобіля марки SUBARU FORESTER, 2000 року випуску, шасі № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], накладений постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 11.03.2011року, також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу суд зауважує на наступному. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України може бути визнано дійсним лише договір, який потребує нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу автомобіля не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. На думку суду, зазначені позовні вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема, ст. 220 ЦК України. Таким чином, у мотивувальній частині рішення судом встановлено факт укладання між сторонами у справі договору купівлі-продажу, однак правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог в частині визначення договору купівлі-продажу дійсним у резолютивній частині рішення - відсутні. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача. Сукупний аналіз матеріалів справи свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial