Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 06.07.2011 року відповідачу надав у борг 6000 грн. під розписку, в якій відповідач зобов'язався повернути позику до 31.07.2011 року, однак до даного часу взятого на себе зобов'язання не виконав в повному обсязі, лише в лютому 2014 року сплатив позивачу частину боргу в розмірі 100 грн., пообіцявши залишок боргу сплатити пізніше, однак до цього часу залишок боргу не повернуто. Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на вимоги ст. 1048 ЦК України, просив стягнути з відповідача борг за договормо позики 6000 грн., а також проценти за користування грошовими коштами у вигляді подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за період з серпня 2011 року по липень 2015 року в розмірі 6943,57 грн., всього стягнути 12843,57 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 06.07.2011 року відповідач отримав у позивача кошти в сумі 6000 грн., які зобов'язався повернути до 31.07.2011 року, що підтверджено наданою відповідачем розпискою, однак взятих на себе зобов'язань в повному обсязі не виконав, в лютому 2014 року сплатив частину боргу 100 грн., від погашення решти ухиляється. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). На підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов суду надана розписка позичальника, що відповідає ч.2 ст.1047 ЦК України. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Судом встановлено, що відповідачем була надана розписка як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття позичальником відповідних зобов'язань. Написанням розписки про отримання позики, фактом отримання і використанням позики на свій розсуд позичальником підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання позичальником умов договору позики. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, оскільки обгрунтовані на законі та відповідають умовам укладеного сторонами договору, до стягнення з відповідача підлягає сума неповернутої позики 6000 - 100 = 5900 грн., а також відсотки в сумі 6899 грн. за період з серпня 2011 року по липень 2015 року з урахуванням часткового повернення суми боргу 100 грн. у липні 2011 року та зміни розміру облікової ставки НБУ, яка з 10.08.2010р. була встановлена в розмірі 7,75, з 23.03.2012 - 7,5, з 10.06.2013 - 7, з 13.08.2013 - 6,5, з 15.04.2014 - 9,5, з 17.07.2014 - 12,5, з 13.11.2014 - 14, з 06.02.2015 19,5, з 04.03.2015 - 30, з 28.08.2015 - 27 : 6000*7,75*239/365 + 6000*7,5*77/365 + 6000*7*68/365 + 6000*6,5*198/365 + 5900*6,5*378/365 + 5900*9,5*101/365 + 5900*12,5*85/365 + 5900*14*378/87 + 5900*19,5*378/32 + 5900*30*143/365 = 6899 грн., всього до стягнення з відповідача 5900 + 6899 грн. = 12 799 грн. Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати по оплаті судового збору 243,60 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачене ст.224 ЦПК України.

Outcome: partial