Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою за участю заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов»янську Слов»янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час, обґрунтовуючи свої заявлені вимоги тим, що його тесть [PERSON], [INFO], що мешкав за адресою: [ADDRESS], помер 27 січня 2016 року за адресою: [ADDRESS], від атеросклеротичної хвороби серця, що засвідчено Довідкою про смерть, виданою Центром первинної медично-санітарної допомоги № 2, розташованим за адресою: Донецька область, м. Горлівка, пр. Леніна, буд. № 20. 02 лютого 2016 року він звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського управління юстиції у Донецькій області з метою отримання Свідоцтва про смерть [PERSON] задля того, щоб його дружина, [PERSON], що є донькою померлого та мешкає разом із ним за адресою: [ADDRESS], мала отримати спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], згідно законодавства України. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області відмовив йому у видачі Свідоцтва про смерть, посилаючись на недійсність документів, виданих на тимчасово окупованій території. Його дружина, [PERSON], не має можливості подати заяву до суду в м. Словянську за станом здоровя (нервовий зрив). Просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце проживання: 84635, [ADDRESS], місце смерті: 84637, [ADDRESS], яка настала 27 січня 2016 року. Заявник [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 01 березня 2016 року від заявника надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу про встановлення факту смерті в певний час без його участі та задовольнити його заявлені вимоги. ( а.с.26). Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов»янську Слов»янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився ( а.с. 22). 01 березня 2016 року від представника заінтересованої особи надійшла Заява, в якій просять суд розглянути справу за Заявою [PERSON] про встановлення факту смерті в певний час без участі представника відділу та постановити рішення згідно діючого законодавства ( а.с.24-25). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], за участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов»янську Слов»янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення». Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Як встановлено в судовому засіданні заявник [PERSON], [INFO] є зятем [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження серія ІІ-НО № 649621 зареєстрованим Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Горлівка Донецької області, актовий запис № 1888 від 02 грудня 1961, та Свідоцтвом про укладення шлюбу серія V-НО № 281315 зареєстрованим Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецьк, актовий запис № 476 від 27 червня 1987 року між заявником та його дружиною дочкою померлого [PERSON] ( а.с.12-13). 27 січня 2016 року [PERSON], знаходячись за місцем проживання своєї доньки [PERSON] - в [ADDRESS] помер. Причина смерті [PERSON] : атеросклеротична хвороба серця. Відповідно до п.8 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Предметом доказування у цих справах є не сама подія смерті, а її час чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки. Перед тим, як звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час заявник зобов»язаний спочатку звернутися у орган Державної реєстрації актів цивільного стану. Після одержання відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події смерті заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний день. Розглядаючи справи встановлення факту смерті в певний час суд перевіряє наступні документи та докази : довідку архіву Державної реєстрації актів цивільного стану про те, що за певний час у архіві відсутні актові записи про смерть громадянина, Довідку органів Державної реєстрації актів цивільного стану про те, що ці органи не мають відомостей про реєстрацію цієї події; висновок Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану про відмову у видачі Свідоцтва про смерть, документи на підтвердження місця проживання померлої особи, докази, які достовірно підтверджують факт смерті особи у певний час та при певних обставинах, медичні документи, довідки міліції з місця події акти органів МВС, довідки бюро ритуальних послуг по похованню, довідки комісії по перевірці причин катастрофи з загибелі людей, конкретно по прізвищам, покази свідків, які підтверджують факт поховання або спостерігали обставини смерті, тощо. Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин. Згідно до вимог ч.1 ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обгрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Як вбачається з Лікарського свідоцтва про смерть № 17 від 28 січня 2016 року, виданого Центром первинної медично-санітарної допомоги № 2, [PERSON], [INFO], помер 27 січня 2016 року у віці 86 років в місті Горлівка Донецької області за адресою- [ADDRESS], причина смерті атеросклеротична хвороба серця ( а.с. 5). Однак, суд не приймає до уваги вказаний документ, як належний доказ, оскільки Лікарське свідоцтво про смерть № 17 від 28 січня 2016 року, видане Центром первинної медично-санітарної допомоги № 2 не відповідає вимогам діючого в Україні законодавства, та не містить печатки лікарської установи відповідного зразка. Окрім того, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398 VІ та пункту і глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/щ, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08 серпня 2006 року №545» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Також, як встановлено в судовому засіданні, лікарських установ, які б діяли на території м. Горлівка, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № і 207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи вищевикладене, суд у відповідності до вимог ст. 59 ЦПК України, не приймає, як належний доказ Лікарське свідоцтво про смерть № 17 від 28 січня 2016 року, видане Центром первинної медично-санітарної допомоги № 2 оскільки воно є недійсним. ( а.с.5). Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Крім того, в п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: « розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ( статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України». На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в Лікарському свідоцтві про смерть № 17 від 28 січня 2016 року, виданому Центром первинної медично-санітарної допомоги № 2, а саме, що тесть заявника [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] (Артемівського) району Донецької області, який був зареєстрований та проживав [ADDRESS] помер 27 січня 2016 року у віці 86 років, причина смерті атеросклеротична хвороба серця. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. У відповідності до вимог п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України «Заявниками в цих справах можуть бути родичі померлого, чоловік або дружина, орган місцевого самоврядування, прокурор». Відповідно до Свідоцтва про народження серія ІІ-НО № 649621 зареєстрованого Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Горлівка Донецької області, актовий запис № 1888 від 02 грудня 1961, та Свідоцтва про укладення шлюбу серія V-НО № 281315 зареєстрованого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецьк, актовий запис № 476 від 27 червня 1987 року, заявник [PERSON] є зятем [PERSON] ( а.с.12-13). Згідно з повідомленням Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області № 3188/03.2-45 від 16 вересня 2015 року відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI та пункту і глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. № 545» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024; г) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Однак, можливості надати лікарське свідоцтво з печатками відповідного зразка медичного закладу України у заявника [PERSON] немає, бо лікарських установ, які б діяли на території м. Горлівка, підконтрольних Україні немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № і 207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Згідно до вимог п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України «В заяві про встановлення факту смерті особи в певний час необхідно вказувати мету, з якою заінтересована особа просить встановити цей факт». Встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, а саме Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, і отримання Свідоцтва про смерть [PERSON], встановленого зразку. Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту смерті особи, яка проводиться за місцем проживання заявника ( ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану. На підставі викладеного,

Outcome: approved