Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи Головне управління Національної поліції в Житомирській області, прокуратура Житомирської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування своїх вимог зазначивши наступне. Так, 16 червня 2015 року слідчим СВ Брусилівського РВ УМВС України в Житомирській області Рибцем О.Л. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015060130000217 по факту умисного вбивства [PERSON], труп якої було виявлено 15.06.2015 року за місцем її проживання в будинку [ADDRESS]. 03 вересня 2015 року прокурором прокуратури Брусилівського району Житомирської області Фіногеновим В.В. [PERSON] оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 КК України. Цього ж дня за клопотанням слідчого СВ Брусилівського РВ УМВС України Рибця О.Л. ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області [PERSON] обрано міру запобіжного заходу вигляді тримання під вартою. 21 червня 2016 року вироком Андрушівського районного суду Житомирської області [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та виправдано у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого [PERSON] скасовано та звільнено з-під варти в залі суду. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 12 жовтня 2017 року апеляційну та касаційну скарги прокурора на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2016 року залишено без задоволення, а вирок суду залишено без змін. [PERSON] зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, оголошення йому підозри 03.09.2015 року, взяття та утримання під вартою з 03.09.2015 року до 21.06.2016 року, штучного створення органами досудового слідства доказів його вини у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, він зазнав моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків з оточуючими, які вважають його злочинцем, перестали з ним спілкуватися, він не може влаштуватися після звільнення з-під варти на роботу. Крім того, внаслідок викладених обставин в його сім'ї склалися недоброзичливі стосунки з матір'ю, оскільки покійна [PERSON] була з матір'ю в родинних відносинах, а саме сестрою, що також призвело до душевних страждань та негативно вплинуло на нормальні та звичні його відносини з близькими людьми. Крім того, органами досудового слідства було обмежено його право на свободу пересування у зв'язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також призвело до позбавлення його можливостей в реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків, які вимагають додаткових зусиль для організації його життя. Моральну шкоду, заподіяну йому органами досудового слідства, він оцінює в 2 500 000 гривень, які просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь. Від відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON], згідно якої відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав, Так, на думку відповідача, позивачем не надано суду доказів заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Вважає, що в позовній заяві не обґрунтовано жодного фізичного чи психічного впливу з боку правоохоронних органів, який міг би призвести до негативних наслідків морального характеру. Також у позовній заяві позивач зазначає про погіршення його стану здоров'я, при цьому, на думку відповідача, надані докази не дають жодної можливості будь-яким чином пов'язати захворювання позивача з кримінальним провадженням, а не будь-якими іншими об'єктивними або суб'єктивними факторами. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. При цьому казначейство не вступало у правові відносини з позивачем, а тому не може нести будь-які зобов'язання перед останнім та бути відповідачем в даному спорі. Вказав, що казначейство відповідно до закону здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, а не, як вважає позивач, є органом, з якого підлягає стягненню моральна та матеріальна шкода, завдана іншими органами, створеними державою. Таким чином, вважає, що відсутні будь-які неправомірні дії та бездіяльність з боку Державної казначейської служби України, а отже і її вина, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями казначейства та спричиненою позивачу шкодою. У зв'язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України у повному обсязі. Від третьої особи Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшли пояснення на позовну заяву [PERSON], згідно яких третя особа вважає вимоги останнього необґрунтованими та безпідставними у зв'язку з наступним. Так, внесення відомостей до ЄРДР та оголошення підозри [PERSON] здійснювалось працівниками СВ Брусилівського РВ УМВС України в Житомирській області. При цьому поліція в Україні не є правонаступником міліції, а тому Головне Управління Національної Поліції в Житомирській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області та його територіальних органів та не може бути стороною у даній справі. Крім того, третя особа вважає, що держава сама повинна відшкодовувати шкоду, завдану громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів, оскільки вони діють від імені держави. Тому відшкодування шкоди за рахунок правоохоронних органів може негативно позначиться на їх роботі. Крім того, вважають, що вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 21.06.2016 року, яким [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та виправдано у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину, не свідчить про незаконність дій з боку правоохоронних органів та суду. Тому вважають, що висновки позивача щодо наявності вини органу досудового розслідування, прокуратури чи суду у заподіянні йому моральної шкоди, ґрунтуються лише його на припущеннях. Також вважають, що позивачем порушено передбачений порядок відшкодування шкоди, визначений ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», оскільки розмір спричиненої моральної шкоди має визначати суд, який постановив виправдувальний вирок відносно позивача за його зверненням, а не суд в порядку цивільного судочинства. Просили закрити провадження у вказаній цивільній справі у зв'язку з тим, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Від третьої особи прокуратури Житомирської області також надійшли пояснення на позовну заяву [PERSON], згідно яких третя особа вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено належним чином факту спричинення йому моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 2 500 000 грн. за час перебування під слідством та судом. Вважає, що з врахуванням перебування [PERSON] під слідством та судом у період часу з 03.09.2015 року (дата повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу) по 11.10.2016 року ( дата набрання законної сили виправдувальним вироком), що загалом становить 13 місяців та 9 днів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, позовні вимоги [PERSON] мають бути частково задоволені судом, а саме в розмірі 49515 грн. 90 коп. Представником позивача адвокатом [PERSON] було подано відповіді на відзив відповідача та пояснення третіх осіб, згідно яких вважає доводи відповідача щодо безпідставності позовних вимог до казначейства необґрунтованими, оскільки держава України є учасником цивільних відносин та має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. При цьому її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах, у даному випадку Державна казначейська служба України, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, що відповідає положенням ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо доводів третьої особи прокуратури Житомирської області з приводу необґрунтованості зазначеної позивачем суми спричиненої йому моральної шкоди представник позивача зазначив, що позивач за час перебування під слідством був обмежений у своїх правах, а саме тримався під вартою понад 9 місяців, до того ж обвинувачувався у скоєнні злочину, за яке передбачене покарання у вигляді довічного ув'язнення, що призводило до переживань, страждань, які відобразились на стані його здоров'я, в позивача через викладене склались неприязнені стосунки з мешканцями села та близькими родичами. Тому вважає поміркованим, розумним та справедливим розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем саме в сумі 2 500 000 грн. Щодо доводів третьої особи ГУ НП в Житомирській області з приводу відсутності правонаступництва у Головного Управління Національної Поліції в Житомирській області після Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області та його територіальних органів та відсутності відповідальності за незаконні дій органу досудового розслідування в даному випадку, зазначив, що саме органи національної поліції в листопаді - грудні 2015 року проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно [PERSON], за їх клопотанням судом продовжувались строки тримання останнього під вартою. Також зазначив, що відсутні підстави для закриття провадження у вказаній справі через те, що даний позов не може розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки право особи на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди передбачено ЦК України, а ЦПК України визначено право пред'являти такий позов за зареєстрованим місцем проживання позивача, що було зроблено в даному випадку позивачем. Просив позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2018р. у вказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.07.2018р. підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.10.2018р. в задоволенні клопотання третьої особи Головного управління Національної поліції в Житомирській області про закриття провадження у вказаній цивільній справі відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив відповідача та третіх осіб, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, з огляду на що суд вважає можливим проводити судове засідання за його відсутності, враховуючи наявність відзиву на позовну заяву від відповідача. Представник третьої особи Головного управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи прокуратури Житомирської області Фіногенов В.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково з підстав, викладених в письмових поясненнях щодо вказаного позову, вважаючи заявлену позивачем суму на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди надто завищеною. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника адвоката [PERSON], представника третьої особи Фіногенова В.В., дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 16.07.2015 року слідчим СВ Брусилівського РВ УМВС України в Житомирській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12015060130000217 за фактом умисного вбивства [PERSON], труп якої було виявлено 15.07.2015 р. за місцем її проживання в будинку [ADDRESS] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. 03.09.2018 року прокурором прокуратури Брусилівського району Житомирської області позивачу [PERSON] в кримінальному провадженні № 12015060130000217 було оголошено підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Цього ж дня за клопотанням слідчого СВ Брусилівського РВ УМВС України в Житомирській області Брусилівським районним судом Житомирської області відносно [PERSON] було винесено ухвалу про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 45-46). 21.06.2016 року вироком Андрушівського районного суду Житомирської області [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та виправдано у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON] скасовано та звільнено останнього з-під варти в залі суду (а.с. 48-54). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.10.2016 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 12.10.2017 року апеляційну та касаційну скарги прокурора на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 21.06.2016 року залишено без задоволення, а вирок суду без змін.(а.с. 55-66, 42-44). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у випадках, визначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Крім того, п. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода, яка на підставі ч. 1 ст. 4 вказаного Закону відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету. При цьому згідно ч. 5, 6 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, оскільки відносно [PERSON] було постановлено судом виправдувальний вирок, це надає право останньому на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. При цьому суд погоджується з доводами позивача щодо існування суттєвих негативних наслідків для позивача та перенесення ним значних душевних страждань внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, знаходження ним тривалий час під вартою, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань. Безпідставне ж обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві за обтяжуючих обставин, за яке передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, до того ж де загиблою є близька родичка позивача, безперечно призвело до погіршення відносин [PERSON] з оточуючими його людьми та іншими родичами. Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно яких розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Разом з тим, виходячи з системного аналізу наведених вище норм, чинним законодавством обмежена мінімальна сума грошового відшкодування немайнової шкоди, яка залежить від розміру мінімальної заробітної плати та періоду перебування громадянина під слідством та судом, але при цьому не обмежена його максимальна сума, яку належить визначити суду, виходячи з обставин конкретної справи, щоб відшкодовувати громадянинові, в разі його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, всю спричинену йому незаконними діями моральну шкоду в повному обсязі. Так, розмір мінімальної заробітної плати станом на день ухвалення рішення судом становить 3723,00 грн. Позивач перебував під слідством та судом з 03.09.2015 року (дата пред'явлення підозри) по 11.10.2016 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 1 рік 1 місяць 8 днів, а тому мінімальний розмір грошового відшкодування у даному випадку не може бути меншим, ніж 49 391 грн. 80 коп. (13 місяців х 3723 грн. + 8 днів х 124,1 грн.) При цьому, визначаючись з грошовим відшкодуванням, який належить стягнути на користь позивача [PERSON] для відшкодування тих страждань, яких він зазнав у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд враховує не тільки те, що останній більше року перебував під слідством та судом, а й ту обставину, що у цей період більше 9 місяців він був фактично позбавлений волі, оскільки знаходився під вартою, що є винятковим заходом, який суттєво обмежує гарантовані конституцією права громадянину на свободу та особисту недоторканість. За таких обставин суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути у відшкодування моральної шкоди, якої зазнав позивач [PERSON], 80 000 гривень, що, на думку суду, буде належною сатисфакцією спричинених позивачу моральних страждань, задовольнивши таким чином частково позовні вимоги [PERSON] Суму ж у 2 500 000 грн., яку просить стягнути на його користь позивач, суд вважає надто завищеною та такою, що не відповідає дійсним моральним стражданням останнього. Суд не приймає при винесенні рішення доводи відповідача щодо безпідставності пред'явлення вимог про стягнення моральної шкоди до Державної казначейської служби України, оскільки [PERSON] таких вимог щодо відповідача не пред'являв, а просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України суму в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, що передбачено Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, відповідно до п. 4 якого казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Також суд не приймає до уваги доводи третьої особи Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відсутності незаконних дій з боку правоохоронних органів та суду при оголошення підозри позивачу та застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, як зазначалось вище, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Незаконність же притягнення позивача до кримінальної відповідальності в даному випадку встановлена виправдувальним вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 21.06.2016 року. При цьому згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала чи постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та

Outcome: partial