Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 2000 дол. США, що станом на момент подачі позову складає 52900 грн.. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] 17 березня 2016 року надав [PERSON] позику у розмірі 2000 дол. США, яку останній зобовязався повернути до 31 грудня 2016 року. Однак, до цього часу борг відповідачем не повернуто, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що 17 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, згідно якого [PERSON] надає [PERSON] в борг 2000 дол. США, які останній зобовязався повернути до 31 грудня 2016 року. Укладання договору позики підтверджується відповідною розпискою (а.с. 5). Станом на листопад 2017 року борг відповідачем не сплачено. Відповідно до ст. ст. 1046 та 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] уклали безпроцентний договір позики, із конкретним визначення терміну повернення грошей, тобто до 31 грудня 2016 року. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, позичальником, тобто відповідачем, борг позивачу не повернуто, а тому у позивача виникло право вимагати таке повернення у судовому порядку. В Україні розрахунки проводяться у національній валюті, якщо договір укладено із зазначенням ціни товару в іноземній валюті, під час стягнення певної суми судом, грошове зобовязання розраховується у національній валюті за курсом встановленим НБУ на день винесення рішення. За офіційною інформацією НБУ станом на 01 грудня 2017 року офіційний курс складає 2715.5849 грн. за 100 дол. США. З урахуванням всього вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved