Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 14 квітня 2017 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 2000,00 грн., що підтверджується розпискою від 14 квітня 2017 року, згідно умов даної розписки позичальник зобов`язується сплачувати 20 грн. за кожен день користування коштами та повернути суму позики з урахуванням плати за користування коштами 28 квітня 2017 року в розмірі 2300 грн.. Позивач зазначає, що умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день після 28 квітня 2017 року відповідач зобов`язується сплачувати 1% на залишок несплаченої суми позики. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. [PERSON] лише частково погашалися відсотки за користування позикою, так на день подачі позовної заяви до суду відповідачем сплачено загалом 1500 грн. Ці кошти [PERSON] сплачувала частинами, починаючи з 17 листопада 2017 року по 06 серпня 2018 рік. З метою врегулювання даного спору, позивачем 19 червня 2018 року надіслана до відповідача досудова претензія, з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини. Вказаною претензією відповідачу надано 30-ти денний строк для сплати частинами боргу. Однак, отримавши дану претензію 21 червня 2018 року, відповідач борг так і не погасила. Позивач зазначав, що таким, чином з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 2000 грн., 1% від суми позики, що становить 9380 грн., та індекс інфляції в розмірі 266,57 грн., що загалом становить 11646,57 грн.. В судовому засіданні позивач уточнив, що сума 9380 грн. є пенею. Ухвалою суду у даній справі позовну заяву [PERSON] призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він зазначив що сума коштів в розмірі 9380 грн., яка в прохальній частині позовної заяви зазначена як відсотки - повинна зазначатись як пеня. Враховуючи що пеня стягується за останні 12 місяців перед зверненням до суду, а відповідачем було сплачено 1500 грн., з яких 300 грн. - на погашення відсотків, 1200 грн. - на погашення пені, то з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 2000 грн., сума пені 6100 грн., сума втрат від інфляції в розмірі 266,57 грн., що загалом становить 8366,57 грн. та судові витрати в розмірі 704,80 грн. Враховуючи, що заява позивача про зменшення позовних вимог є фактично заявою про зміну предмета позову та подана з порушенням норм ст. 49 ЦПК України, вона судом до розгляду не приймається та підлягає поверненню заявнику. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] , заявлені позовні вимоги визнала частково, в розмірі 800 грн., в іншій частині просила відмовити. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 14 квітня 2017 року відповідач взяла у борг в позивача кошти в сумі 2000 грн., які зобов`язалась повернути до 28 квітня 2017 року, про що складено письмову розписку (а. с.10, 28). Відповідач 21 червня 2018 року отримала письмову досудову претензію позивача від 15 червня 2018 року, яку він надсилав відповідачу для мирного врегулювання спору, однак відомостей та доказів про її виконання, до суду не надано (а.с.11-12). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідно до розписки від 14 квітня 2017 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 28 квітня 2017 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики та факту одержання грошей відповідачем [PERSON] 14 квітня 2017 року надано власноручно написану в момент передачі їй суми позики розписку (а. с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Враховуючи часткове погашення заборгованості за договором позики в сумі 1500 грн., що не заперечується позивачем, відповідач повинна сплатити йому 800 грн. непогашеної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочила виконання зобов`язання, визначеного договором позики б/н від 14 квітня 2017 року. Сума втрат від інфляції виходячи з суми боргу 800 грн. становить: 800*22,10% (індекс інфляції)=176,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки Позивач не підтримав своєї вимоги про стягнення боргу за відсотками, пояснивши суду, що умовами договору позики передбачено стягнення пені у розмірі 1% в день. Саме так позивач трактує умови боргової розписки щодо зобов`язання сплати % на залишок несплаченої суми позики за кожен день після 28 квітня 2017 року. 18.04.2018 року Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» ( no Individually negotiated ), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under The dominant sinfluence of the party) (правова позиція ВС від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, провадження № 61-11сво17). За таких обставин, відсутні підстави для стягнення боргу за процентами, які містить позовна заява. Крім того, Суд при винесенні рішення керується наступними висновками Великої Палати Верховного Суду, в яких визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, окрім основної суми заборгованості в розмірі 800 грн. із відповідача підлягає стягненню індекс інфляції в розмірі 176,80 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати в розмірі 704,80 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved