Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до свідоцтва про право власності є власником будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї в будинку зареєстровані: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). Однак, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Посилаючись на ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України просить задовольнити даний позов. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві (а.с.4-7). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлено у встановленому законом порядку відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачі до суду та учасникам справи відзив не надіслали. Відповідно до ст. ст. 223, 280-282 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності відповідачів, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки № 1843 від 22.04.2019 року, виданої КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки №1-10459 від 02.10.1974 року належить будинок [ADDRESS] (а.с.9-10, 48, 49). У будинку [ADDRESS] , крім позивача, зареєстровані: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Управлінням адміністративних послуг ЧМР (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Як встановлено судом, будинок [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В позові [PERSON] стверджував, що відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] більше 1 року не проживають в будинку [ADDRESS] , який належить позивачу. Згідно довідок № 5, № 6 від 08.02.2019 року, виданих Новозаводською районною у м. Чернігові радою і затверджених головою вуличного комітету № 10, в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою з 2003 року, [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою з 2015 року, та [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою з 1992 року (а.с.12, 13). Враховуючи, що відповідачі понад один рік не проживають за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, така реєстрація є порушенням прав позивача, який позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав [PERSON] шляхом часткового задоволення позовних вимог і визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Щодо решти позовних вимог, то суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до Закону № 888-VIII від 10.12.2015, Закон України «Про місцеве самоврядування» було доповнено ст. 37-1, якою визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження: 1) формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону. Згідно з п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 визначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. З вказаних вище норм вбачається, що зняття з реєстрації здійснюється виконавчим органом міської ради, а саме Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи вище викладені норми закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби.

Outcome: partial