Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстраційний № 1612. Позивач зазначає, що вищевказаний будинок є його особистою приватною власністю, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року. Як запевнив позивач з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року залишено без змін. В його будинку під час проживання в шлюбі була зареєстрована відповідач [PERSON], яка фактично з 2008 року не проживає у ньому, так як добровільно переїхала проживати до їхньої доньки в м. Дніпропетровськ, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради. [PERSON] стверджує, що жодних домовленостей з відповідачем щодо збереження за нею житла не було, на даний час остання не є членом його сім»ї, не проживає в будинку, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, тому він вимушений звернутися до суду з вимогою усунення перешкоди у користуванні своїм житлом. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Від [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та стягнення матеріальних збитків. В зустрічному позові [PERSON] зазначає, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі та разом у 1997 році вселилися до спірного житлового будинку в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області. У 2008 році вона вимушена була переїхати до м. Дніпропетровськ до своєї доньки, оскільки останній була потрібна допомога. У 2015 році вона намагалась повернутися до с. Леб»яже, але [PERSON] відмовився впускати її до будинку, тому вона вимушена була повернутися до доньки в м. Дніпропетровськ. [PERSON] вважає, що [PERSON] незаконно чинить їй перешкоди у користуванні житлом де вона зареєстрована, іншого житла не має та вимушена його винаймати, тому і звертається до суду за захистом свого порушеного права. [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке належить відповідачу за адресою: с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області та стягнути завдані матеріальні збитки пов»язані з орендою житла в розмірі 7000 грн. Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов [PERSON], згідно якого позовні вимоги останньої не визнає з наступних підстав. Житловий будинок в якому на час перебування у шлюбі була зареєстрована [PERSON], належить йому на праві особистої приватної власності, що підтверджено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року. У зв»язку з тим, що спільне сімейне життя не склалося, у 2008 році [PERSON] добровільно переїхала проживати до своєї доньки в м. Дніпропетровськ, хоча і залишалася зареєстрованою в даному будинку. [PERSON] стверджує, що з 2008 року і по даний час [PERSON] не проживала в його будинку в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області, і не приїздила до нього, а він не чинив їй перешкод у вселенні в дім. Жодних домовленостей про збереження житла між ними не було, тому [PERSON] вважає, що відповідач втратила своє право користування його будинком. З приводу відшкодування [PERSON] витрат на оренду житла [PERSON] вважає, що він своїми діями не порушує її прав, тому і підстав для такого задоволення не має. [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі та усунути перешкоди в користуванні своїм будинком, визнавши [PERSON] такою, що втратила право ним користуватися та зняти її з реєстраційного обліку. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити в повному обсязі у зв»язку з безпідставністю таких вимог. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити у зв»язку з безпідставністю. В судовому засіданні [PERSON] заперечила проти позову [PERSON], пояснила, що з 2008 року виїхала до їх спільної доньки, яка проживала в м. Дніпропетровськ для надання їй допомоги. З цього часу приїздила до с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області з інтервалом декілька місяців для отримання довідки про склад сім»ї у Леб»язькій сільській раді, при цьому відвідувала свого чоловіка [PERSON], однак в той же день поверталася в м. Дніпропетровськ до доньки. У 2015 році їй стало відомо, що [PERSON] без її згоди розлучився з нею, починаючи з того періоду він та його син [PERSON] перестали пускати її в будинок, який вона вважала спільною сумісною власністю подружжя, з приводу чого зверталася до суду з відповідним позовом. Однак рішенням апеляційного суду Харківської області їй було відмовлено. Також [PERSON] підтримала свій зустрічний позов та просить суд усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом її вселення до нього та стягнути з [PERSON] витрати по оплаті найманого житла в розмірі 7000 грн. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову [PERSON], вказав, що в його задоволенні слід відмовити та задовольнити зустрічний позов [PERSON], так як остання була членом родини [PERSON] і тому має право бути зареєстрованою та проживати в житловому будинку в с. Леб»яже. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти зустрічного позову [PERSON] та просив суд задовольнити первісний позов [PERSON] В судовому засіданні третя особа [PERSON] просила задовольнити позов її батька [PERSON], а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що дуже давно знає родину [PERSON] та [PERSON] та пояснила, що з останньою підтримує дружні стосунки і тому їй відомо, що в 2008 році вона виїхала до м. Дніпропетровська для надання допомоги доньці яка в той час тяжко хворіла. Свідок пояснила, що з того часу [PERSON] приїздила до с. Леб»яже лише з метою отримання довідки про склад сім»ї. Починаючи з 2015 року вона намагалася повернутися проживати до [PERSON], однак останній перешкоджав їй в цьому, [PERSON] тяжко це переносила, тому їй була потрібна лікарська допомога і вона залишалась у неї в гостях на декілька днів для її отримання. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є сусідкою [PERSON] в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області та неодноразово бачила як останній перешкоджав доступу [PERSON] до будинку, яка після цього приходила до неї додому та з стаціонарного телефону викликала працівників поліції з даного приводу. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, згідно ч.2 ст.10 ЦПК України, вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстраційний № 1612, [PERSON] став власником житлового будинку за адресою: с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року скасовано рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та скасування арешту на майно відмовлено. Таким чином житловий будинок в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області є особистою приватною власністю [PERSON] Згідно довідки Леб»язької сільської ради від 21.11.2016 року в будинку [PERSON] за адресою: с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області, зареєстрована [PERSON], 1953 року народження, яка не проживає з 2008 року. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] залишено без змін. Договір найму жилого приміщення між власником та [PERSON] не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням відповідачу позивач не надавав. [PERSON] виконано всі можливі та передбачені законом умови для виселення та добровільного зняття з реєстрації [PERSON] з його власного будинку, що знайшло підтвердження в судовому засіданні, однак остання в добровільному порядку відмовляється від зняття з реєстрації. Згідно вимог ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ч.1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вищезазначене узгоджується з правовою позицієї Верховного Суду України, викладеною у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved