Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати контракт за № 27К/16, укладений між ним та ДК «Укроборонпром» 27 травня 2016 року, недійсним в частині визначення строку, на якій він укладений, та визнати контракт таким, що укладений на невизначений строк. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що відповідно до умов укладеного 27.05.2016 контракту його було призначено на посаду генерального директора ДП «Завод ім. В.О. Малишева» на строк з 30.05.2016 по 29.05.2019. Згідно ст. 23 КЗпПУ строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Підставами для припинення трудового договору, зокрема, є закінчення строку, крім випадків, колі трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Позивач вважає безпідставним визначення строку дії контракту, оскільки за своїм характером його робота не відноситься до сезонних, які виконуються протягом певного часу, він не є особою, яка потребує підвищеного соціального і правового захисту чи допомоги, у оборонно-промисловому комплексі строковість у контракті не є обов`язковою його умовою. До того ж, укладення строкових трудових контрактів, унеможливлює будь-яку системність та фактично руйнує налагоджені ділові зв`язки та усталені відносини у трудовому колективі, а саме це є запорукою успіхів у наукових розробках і втіленні їх на виробництві. Відповідачем ДК «Укроборонпром» подано відзив на позов, в якому зазначається, що із керівником державного підприємства обов`язково укладається контракт, обов`язковою умовою якого є в тому числі і строк дії останнього. Цей строк встановлюється за погодженням сторін. Оспорюваний контракт був підписаний позивачем [PERSON] 27.05.2016, діяв три роки, протягом яких позивач не ставив під сумнів дійсність усіх його положень, знав про його строковість, а тому необхідно застосувати до вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні вимог [PERSON] Відповідачем ДП «Завод ім. В.О. Малишева» також було подано до суду відзив на позов [PERSON] , в якому також зазначається про безпідставність вимог позивача з огляду на те, що контракт є особливою формою трудового договору, за своєю правовою природою не може бути укладений на невизначений строк, при укладенні контракту строк його дії встановлюється за погодженням сторін, умови оспорюваного контракту не передбачають можливості автоматичного його продовження без укладення додаткової угоди. Також відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог, оскільки з на момент укладення договору - травень 2016 року позивач був обізнаний про його строковість та дату закінчення трудових відносин, а визначений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк сплинув в серпні 2016 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Фесенко С.В. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДК «Укроборонпром» адвокат Голубєва О.О. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ДП «Завод ім. В.О. Малишева» Данько О.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до умов Контракту № 27к/16 від 27.05.2016 та Наказу ДК «Укроборонпром» № 11-к позивача [PERSON] було призначено на посаду генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» на строк з 30 травня 2016 року по 29 травня 2019 року. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що посада «Генеральний директор» не відноситься до списку сезонних робіт, вона не є такою, що не може виконуватись постійно та коли сам працівник звертається до роботодавця для укладання договору на певний строк з причин особистого та сімейного характеру, а отже на зазначену вище посаду особа повинна призначатись безстроково. Відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») від 9 липня 1998 року № 12-рп/98, термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України, тобто законодавством України передбачено встановлення строку дії контракту із керівником державного підприємства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КЗпП України, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно п. 1 ч. 1 п. ст. 9 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» до повноважень господарських структур відноситься укладання контрактів з керівниками державних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків. Окрім цього, ст. 4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі» зазначає, що Державний концерн «Укроборонпром» є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно- промисловому комплексі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі» у процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн призначає на посаду та звільняє з посади керівників учасників Концерну, укладає і розриває з ними контракти та здійснює контроль за їх виконанням. Частиною 3 ст. 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у т.ч. матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. В Статуті ДК «Укроборонпром», затвердженому Постановою Кабінетів міністрів України № 993 від 21.08.2011 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2018 р. № 849), а саме пп. 32 п. 51 вказується, що «Генеральний директор Концерну призначає на посаду та звільняє з посади керівників учасників Концерну, укладає і розриває з ними контракти». Окрім цього, п. 7.4. Статуту Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» зазначає, що «з керівником підприємства укладається контракт, у якому визначається строк найму, його права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін». Пункт 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, визначає, що згідно зі ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Відповідно до п. 6.1 оспорюваного Контракту погоджено строк його дії з 30.05.2016 року по 29.05.2019 року, також сторонами було погоджено і п.п. а) п. 5.2 Контракту щодо припинення дії контракту після закінчення строку його дії, тобто без можливості автоматичного продовження його дії без укладання між сторонами додаткової угоди. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). За таких обставин відсутні підстави вважати оспорюваний контракт недійсним, в тому числі і у частині визначення строку його дії. Що стосується заяв представників відповідачів щодо застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що позивачем дійсно пропущений строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, однак з огляду на безпідставність заявлених вимог позивача, суд вважає за необхідне ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed