Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Крім того, позивач надав уточнену позовну заяву в обґрунтування якої посилається на те, що 26.02.2018 р. в м. Антрациті між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач був уповноважений укласти такий договір відповідно до довіреностей від 04.04.2011 р. та 03.03.2014 р. Однак, вважаючи на те, що на час укладання зазначеного договору в м. Антрацит не функціонували органи державної влади, зокрема МРЕВ, належним чином оформити договір у сторін не було можливості. Сторони виконували свої зобов’язання за договором, зокрема, були передані предмет договору та грошові кошти. На підставі чого позивач просить визнати за ним право власності на а/м ЗАЗ-DAEWOO реєстраційний номер [NUMBER]. У судове засідання позивач [PERSON] не з’явився, у своєму позові просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 1). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 14). У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 26.02.2018 р. в м. Антрациті між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач був уповноважений укласти такий договір відповідно до довіреностей від 04.04.2011 р. та 03.03.2014 р. (а.с. 6-7). Однак, вважаючи на те, що на час укладання зазначеного договору в м. Антрацит не функціонували органи державної влади, зокрема МРЕВ, належним чином оформити договір у сторін не було можливості. Сторони виконували свої зобов’язання за договором, зокрема, були передані предмет договору та грошові кошти, що підтверджується розпискою (а.с. 5). Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] являється добросовісним набувачем автомобіля ЗАЗ-DAEWOO реєстраційний номер [NUMBER] та необхідно визнати за ним право власності на даний автомобіль. Оплату судових витрат взяв на себе позивач і не прохає їх стягнути з відповідача.

Outcome: approved