Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ТОВ «Комфорт Авто» на його користь 34\~000,00 гривень заборгованості за договорами оренди транспортних засобів автобусів «ХАЗ 3205», д/н [NUMBER] та «Мерседес», д/н [NUMBER], а також сплачений судовий збір, посилаючись на те, що він 19 серпня 2011 року уклав з відповідачем договори оренди вказаних транспортних засобів, відповідно до яких відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати орендну плату за користування транспортними засобами у розмірі по 500,00 гривень щомісячно з коштів, що зароблені орендованими транспортними засобами, однак свої зобовязання за договорами не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню в примусовому порядку. ТОВ «Комфорт Авто» заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнає, та звернулося до суду із зустрічним позовом про розірвання з [PERSON] договорів оренди транспортних засобів та стягнення завданих збитків, посилаючись на те, що [PERSON], будучи орендодавцем не виконує умови договорів оренди щодо їх капітального ремонту, що призвело до неможливості використання орендарем транспортних засобів та збитків у розмірі 41\~785,97 гривень. У судовому засіданні суду першої інстанції позивач за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві. Зустрічний позов ТОВ «Комфорт Авто» не визнав та просив суд в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що він не порушив прав позивача за зустрічним позовом ТОВ «Комфорт - Авто», а вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними та не доведеними. Представник відповідача за первісним позовом ТОВ «Комфорт - Авто» [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов ТОВ «Комфорт Авто» підтримала, просила суд його задовольнити з підстав, що зазначені у зустрічній позовній заяві, первісний позов [PERSON] не визнала, вважаючи його безпідставним, просила відмовити у його задоволені. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов ТОВ «Комфорт Авто» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 19 серпня 2011 року у простій письмовій формі між [PERSON] та ТОВ «Комфорот Авто» були укладені договори оренди автобусу марки ХАЗ 3205, д/н [NUMBER] та автобусу марки «Мерседес», д/н [NUMBER] (а.с. 3, 8). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особливості найму окремих видів майна встановлені цивільним законодавством. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не\~\~встановлено договором або законом. Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. В силу ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення. Частиною 1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частина перша статті 236 ЦК України визначає загальне правило, за яким нікчемні правочини вважаються недійсними з моменту його вчинення, а не з моменту встановлення або визнання цього факту судом. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Підставою недійсності правочину згідно зі ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З огляду на викладені норми чинного законодавства, оскільки вказані вище договори згідно ч. 2 ст. 799 ЦК України повинні бути нотаріально посвідченими, а недотримання вимог щодо їх нотаріального посвідчення, тягне за собою недійсність цих договорів з наслідками, передбаченими законодавством України, та приймаючи до уваги, що сторони порушили вимоги вказаної вище норми Закону, не посвідчили договори оренди транспортних засобів нотаріально, вказані правочини згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемними і не створюють юридичних наслідків. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене вище, та приймаючи до уваги, що сторонами не додержано вимогу щодо обовязкового нотаріального посвідчення вказаних вище договорів, і жодна із сторін не ухилялася від їх посвідчення та така можливість в наявний час не втрачена, ці договори є нікчемними та вони не створюють юридичних наслідків, тому в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити. Первісний та зустрічний позови, також задоволенню не підлягають з огляду на те, що однією із сторін договорів виступила особа, яка не мала права їх укладати [PERSON], який не був власником майна, а отже не мав права передання майна, як того вимагає ст. 761 ЦК України. Позивач за первісним позовом доказів свого права власності суду не надав. В матеріалах справи також відсутні докази, що [PERSON] належали майнові права на транспортні засоби, які передавались в оренду. Статтями 3, 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст. 60 ЦПК України на сторони покладено обовязок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження позовних вимог первісного позову, позивачем [PERSON] надані суду: копія шляхового листа від 07.10.2011 року, копії відомостей, копії чеків, копії листів ТОВ «Комфорт Авто», копії шляхових листів від 02.06.2014 року, від 01.06.2014 року, від 08.05.2014 року, довіка Болградської ЦРЛ (а.с. 71 87), які судом не приймаються в якості належних та допустимих доказів по справі, оскільки вони не містять даних, на підставі яких суд встановив би наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, в розумінні ст. 57 ЦПК України. На підтвердження позовних вимог зустрічного позову ТОВ «Комфорт Авто» суду надані: копія заяви [PERSON] від 06.05.2011 року, копія довіреності від 18.08.2009 року, копія акту прийому-передачі автобусу марки ХАЗ-3250, д/н [NUMBER], копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автобусу ХАЗ 3250, д/н [NUMBER], копії видаткових касових ордерів, копії повідомлень ТОВ «Комфорт Авто», копії квитанцій, копія акту від 03.01.2013 року, копія акту прийому-передачі автобусу марки «Мерседес», д/н [NUMBER], копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автобусу «Мерседес», д/н [NUMBER], копії квитанцій, копії листів ТОВ «Комфорт Авто», копія доповідної від 27.07.2012 року, копія акту від 27.07.2012 року, копія довідки ТОВ «Комфорт Авто» від 30.09.2014 року (а.с. 20 36, 39 - 50), які судом не приймаються в якості належних та допустимих доказів по справі, оскільки вони не містять даних, на підставі яких суд встановив би наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, в розумінні ст. 57 ЦПК України. Судом також не приймаються до уваги письмові пояснення свідків [PERSON], [PERSON], (а.с. 145 149), а також показання свідків [PERSON] та [PERSON], надані ними у судовому у засіданні, оскільки в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а показання зазначених свідків ніяким чином не доводять позовних вимог ні первісного, ні зустрічного позовів. Таким чином, враховуючи всі встановлені судом обставини, оцінюючи зібрані і дослідженні судом докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову [PERSON] та позовні вимоги зустрічного позову ТОВ «Комфорт Авто» задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі ст. ст. 202 205, 209, 215, 216, 219, 799 ЦК України

Outcome: dismissed