Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, пені та інфляційні збитки, який був уточнений в ході судового засідання. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки загальною площею 4,4900 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Згідно з договором оренди землі від 03 квітня 2013 року № б/н, зареєстрованим Реєстраційною службою Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03.04.2013 року, земельна ділянка була передана позивачем - відповідачу у п'ятиденний строк після державної реєстрації Договору за актом її приймання - передачі. Пунктом 8 договору оренди землі за користування земельною ділянкою була встановлена орендна плата у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень за 2013 рік; 5 000 (п'ять тисяч) гривень за 2014 рік; 5 000 (п'ять тисяч) гривень за 2015 рік; 5 000 (п'ять тисяч) гривень за 2016 рік; 5 000 (п'ять тисяч) гривень за 2017 рік. Згідно з пунктом 10 орендна плата має сплачуватись позивачу відповідачем щорічно, не пізніше 1 грудня. Пунктом 13 Договору передбачена пеня, у разі несплати орендної плати у строки, визначені Договором у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення. Проте, орендна плата за 2013 рік та 2014 рік, 2015 рік в сумі 15 000 гривень позивачу не виплачена. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд розірвати договір оренди землі та стягнути з відповідача на його користь несплачену орендну плату за 2013, 2014, 2015 роки з урахуванням пені згідно з наданими розрахунками: борг по орендній платі за 2013,2014,2015 роки - 15000 грн.; розмір пені за 2013,2014,2015 роки складає 6130 грн., 3% відсотки річних від прострочення суми боргу станом на 13 січня 2016 року в розмірі 504 грн., інфляційні збитки в розмірі 6259,25 грн. та стягнути судовий збір. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити, пояснивши суду, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідач систематично ухиляється від сплати орендної плати, тому просить розірвати договір, стягнути з [PERSON] орендну плату, пеню, три відсотки річних від прострочення суми боргу, інфляційні збитки та судовий збір. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що позивачем не надано жодного із доказів обґрунтованості своїх позовних вимог у частині невиконання чи неналежного виконання ним умов договору оренди земельної ділянки. Крім того пояснив, що в матеріалах справи є розписка про отримання представником позивача орендної плати за 2014 рік. Допитана в якості свідка [PERSON], яка являється дружиною відповідача, суду пояснила, що влітку до них додому приходив [PERSON], якому її чоловік віддав кошти, в якій сумі не знає, що повністю заперечив [PERSON], пояснивши що цю жінку бачить в судовому засіданні вперше та з приводу неправдивих свідчень, які вона дає, він звернувся в органи поліції. Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з п.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.627,628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором оренди земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Як вбачається з договору оренди земельної ділянки від 03 квітня 2013 року, земельна ділянка загальною площею 4,4900 га. з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області була передана позивачем - відповідачу у п'ятиденний строк після державної реєстрації Договору за актом її приймання - передачі (а.с.9-10). Згідно п.2,3,7 договору [PERSON] передав [PERSON] строком на п'ять років в оренду земельну ділянку загальною площею 4,4900 га, в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гаврилівської сільської ради Покровського району, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 122706,49 грн. Договір складено на 5 років. Відповідно до акту приймання - передачі земельної ділянки по договору оренди від 03 квітня 2013 року, передачу та прийом земельної ділянки, яка знаходиться у власності [PERSON], здійснено на підставі договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 03 квітня 2013 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] Цей акт складено про те, що [PERSON] передав земельну ділянку площею 4,4900 гектарів в тимчасове користування на умовах оренди [PERSON] (а.с.8). Так, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, власником земельної ділянки, площею 4,49 га. є [PERSON] та дана земельна ділянка передана в строкове платне користування [PERSON] Строк дії до 03.04.2018 року, з правом пролонгації. З правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.7). Згідно частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У відповідності до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір,форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Пунктами 8,9,10 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у гривнях у розмірі - 2013 рік - 5000 грн., 2014 рік - 5000 грн., 2015 рік - 5000 грн., 2016 рік - 5000 грн., 2017 рік - 5000 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 01 грудня поточного року. В період з 2013 року по 2015 рік включно відповідач не дотримувався умов договору, та не сплатив орендну плату у розмірі 15000 грн. На прохання представника позивача, а саме вимоги про сплату заборгованості за орендну земельного паю за 2013, 2014 роки, які є власністю [PERSON] з виплати орендної плати, ніяких об'єктивних відповідей від відповідача не надходило. Посилання відповідача в судовому засіданні на розписки щодо отримання представником позивача - [PERSON] орендної плати за оренду земельного паю за 2014 рік в сумі 5000 грн. (а.с.44,103) суд не може взяти до уваги, так як в розписці відсутній підпис представника позивача, як він пояснив в судовому засіданні, що не поставив підпис так як кошти не були передані. Суд також не бере до уваги пояснення свідка з приводу передачі коштів, так як вона являється близьким родичем відповідача, а саме дружиною, тому може бути зацікавленою особою по справі. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні достовірно встановлено, що представник позивача, звертався до відповідача щодо виплати останнім заборгованості по орендній платі за орендовану земельну ділянку, яка належить [PERSON], але не дивлячись на пред'явлені вимоги, відповідач існуючу заборгованість по орендній платі не виплатив. Так, відповідно п.13 договору, передбачено обов'язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату визначену у договорі та в разі її несвоєчасної сплати, сплатити пеню у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що внаслідок порушення умов договору орендарем, орендодавець не отримує орендну плату, на яку розраховував та має право згідно з умовами договору, що на думку суду є істотним порушенням договору, а тому є підстави для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі за 2013, 2014, 2015 роки в розмірі 15000 грн. Відповідно до пункту 10 договору оренди, орендна плата вноситься до 1 грудня поточного року, згідно пункту 13 цього договору разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Наданий позивачем розрахунок пені перевірено судом та визнано правильним. Наводиться станом на 13.01.2016 рік, тобто за 744 дні прострочення сплати орендної плати, згідно остаточно уточненої позовної заяви: за 2013 рік - 3870 грн.= 5000 грн.х 0,1 : 100 = 5 грн. щодня х774 дні, за 2014 рік - 2040 грн. = 5000 грн.х 0,1 : 100 = 5 грн. щодня х 409 дні, за 2015 рік - 550 грн. = 5000 грн.х 0,1 : 100 = 5 грн. щодня х 44 дні. Всього - 3870 грн. + 2040 грн. + 220 = 6130 грн. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому

Outcome: partial