Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON], та просить виключити з опису та звільнити з-під арешту грошові кошти у розмірі 39 500, 00 дол. США, 1 750, 00 Євро, та 124 355, 00 грн., накладеного відповідно до постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Запереченко В.С. від 22 грудня 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30 жовтня 2008 року позивач передав на зберігання [PERSON] грошові кошти у сумі 39 500, 00 дол. США, 1 750, 00 Євро, та 130 000, 00 грн. строком на п'ять років, тобто до 30 жовтня 2013 року. Однак, у вказаний термін [PERSON] вищевказані грошові кошти повернуті не були. Також позивач зазначив, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2011 року [PERSON] було засуджено до 11 років позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна. В рамках розслідування вказаної кримінальної справи постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Запереченко В.С. від 22 грудня 2008 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], у тому числі на грошові кошти позивача. Зважаючи на те, що позивач є власником переданих на зберігання [PERSON] коштів на підставі договору та розписки, він не є учасником кримінального процесу по справі, в рамках якої був накладений арешт на грошові кошти, та не наділений правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав з дійсним позовом. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідною розпискою про вручення представнику судової повістки. До суду надійшов лист від представника відповідача, в якому зазначено, до інспекція не є належним відповідачем по справі. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 30 жовтня 2008 року [PERSON] передав на зберігання [PERSON] грошові кошти у сумі 39 500, 00 дол. США, 1 750, 00 Євро, та 130 000, 00 грн. строком на п'ять років, тобто до 30 жовтня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, у вказаний термін [PERSON] вищевказані грошові кошти повернуті не були. Таким чином, невиконання [PERSON] умов договору зберігання від 30 жовтня 2008 року підтверджується наявністю в позивача оригіналу розписки, підписаної власноручно [PERSON] Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. За ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Також судом встановлено, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2011 року [PERSON] було засуджено до 11 років позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна. В рамках розслідування вказаної кримінальної справи постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Запереченко В.С. від 22 грудня 2008 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], у тому числі на грошові кошти позивача. В процесі обшуку за місцем проживання та особистому обшуку [PERSON] правоохоронними органами було вилучено 124 355, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №351474 від 26 грудня 2008 року, 35 500, 00 дол. США та 1750, 00 Євро, що підтверджується квитанцією №015116 від 24 січня 2008 pоку, та 4 000, 00 дол. США, що підтверджується квитанцією №015115 від 24 січня 2009 року. Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Запереченко В.С. від 23 грудня 2008 року вищевказані кошти були вилучені та вирішено помістити їх на депозитний рахунок прокуратури Одеської області. Даний факт також підтверджується платіжним дорученням від 26 грудня 2008 року, виданим Філією АКБ «Імексбанк» з призначенням платежу: конфіскація грошових коштів по кримінальній справі. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що в рамках розслідування вказаної кримінальної справи було накладено арешт та вилучено грошові кошти, які були передані на зберігання [PERSON] на підставі договору відповідального зберігання від 30 жовтня 2008 року [PERSON] Згідно з ст. 59 КК України та ст. 29 КПК України (у редакції від 28.12.1960 р.) забезпечення відшкодування збитків, завданих можливим злочином (що може бути стверджене лише обвинувальним вироком суду, який вступив в законну силу) і виконання його в частині конфіскації майна, органами досудового слідства може проводитись накладенням арешту (заборони) лише на майно обвинувачуваної особи. Таким чином, на момент винесення обвинувального вироку відносно [PERSON], вилучені при обшуках кошти у розмірі 39 500, 00 дол. США, 1 750, 00 Євро, та 124 355, 00 грн. не були власністю [PERSON], оскільки угода, за якою вказані кошти були передані [PERSON] на зберігання [PERSON], відбулась раніше, ніж було винесено обвинувальний вирок. Зважаючи на те, що позивач є власником переданих на зберігання [PERSON] коштів на підставі договору та розписки, його права підлягають захисту на підставі ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, оскільки позивач не є учасником кримінального процесу по справі, в рамках якої був накладений арешт на грошові кошти, та не наділений правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. Вищевказане спростовує твердження представника відповідача про те, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області є неналежним відповідачем по справі. Тому, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо виключення з опису та звільнення з-під арешту грошових коштів у розмірі 39 500, 00 дол. США, 1 750, 00 Євро, та 124 355, 00 грн., накладеного відповідно до постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Запереченко В.С. від 22 грудня 2008 року, обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved