Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], стверджуючи, що між сторонами укладений договір позики від 12 березня 2010 року, на підставі якого позивач передав відповідачці 2000,00 доларів США зі сплатою відсотків, із розрахунку 10 % від суми заборгованості на місяць. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму основного боргу 14288,40 грн. Проте відповідачка до цього часу борг за договором позики від 12 січня 2010 року не повернула. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки проценти за користування позикою у сумі 7200 доларів США. Позивач у судове засідання не зявився, його представник у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання не зявилась, сповіщалась про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації свого постійного місця проживання. Повідомлення про виклик повернулись із зазначенням «за закінченням терміну зберігання». Також повідомлення про судове засідання відповідачці надсилалось за адресою, вказаною у її запереченнях: до запитання м. Одеса, 65065. Вказане повідомлення нею було отримане, про що свідчить її підпис у рекомендованому поштовому повідомленні. Крім того, з телефонограми відповідачка вказала, що повідомлена про день, час та місце розгляду справи, повістку отримала. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] уклав з [PERSON] Ф В. договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] 2000,00 доларів США, яка зобовязалася у строк до 12 липня 2010 року повернути позивачу суму боргу, зі сплатою 10% від суми боргу щомісячно. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2011 року, визнано дійсним договір займу від 12 березня 2010 року укладений між [PERSON] та [PERSON], з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму основного боргу 14288,40 грн. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою у сумі 75556,80 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У висновках і мотивах, з яких скасовані рішення суду, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав на неналежне повідомлення відповідачки про день, час та місце розгляду справи. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. \~Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 статті 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У запереченнях, наданих суду, відповідачка вказувала, що позивачу рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, вже було відмовлено у частині стягнення відсотків за договором позики, а тому він не може звертатися до суду з тією самою вимогою. Проте суд не приймає вказані твердження відповідачки, оскільки при винесенні рішення судом не враховувався період заявлених вимог. Також у своїх заперечення відповідачка вказувала, що позивач не є субєктом підприємницької діяльності, а тому не може отримувати відсотки за наданою ним позикою, посилаючись на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Із вказаними твердженням суд не може погодитися, виходячи із наступного. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює право фінансових установ на здійснення операцій з надання фінансових послуг, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Оскільки сторони у справі не є ні фінансовими установами, ні фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, тому до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки відповідачка до цього часу борг за договором позики від 12 березня 2010 року не повернула у повному обсязі, тобто правовідносин сторін договору не припинені, тому позивач має право на отримання суми заборгованості по процентам за договором позики. Як встановлено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2011 року [PERSON] частково виконала боргове зобовязання у сумі 200,00 доларів США. Враховуючи, що [PERSON] частково виконала боргове зобовязання у сумі 200,00 доларів США, тому сума заборгованості за процентами становить 180 х 36 місяців = 6480,00 доларів США. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості по процентам за договором позики від 12 березня 2010 року у розмірі 6480,00 доларів США. Відповідачка у своїх запереченнях просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог, стверджуючи, що позовну заяву було подано після спливу строку позовної давності, яка відраховується від дати закінчення строку дії договору позики, тобто від 12 червня 2010 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З позовною заявою про стягнення відсотків за кредитним договором позивач звернувся у 2010 році, тому строк позовної давності до позовних вимог не сплив.

Outcome: partial