Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], надати можливість особисто спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні. Просив визначити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною, з обов'язковим узгодженням з матір'ю дитини характеру та тривалості спілкування батька з сином, враховуючи стан здоров'я та режим дитини: раз на місяць з 19:00 години п'ятниці по 19:00 годину неділі з відвідуванням дитиною місця проживання батька без присутності матері [PERSON] та членів її родини, з обов'язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; після досягнення сином 6-річного віку, раз на рік протягом 14 днів під час щорічної відпустки батька, в залежності від графіку відпусток, у будь-який з літніх місяців, перебувати разом із батьком; передбачити, що забирати сина у матері [PERSON], протягом визначеного терміну, можуть дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] Встановити [PERSON] спільне проведення з дитиною, за місцем проживання батька, свят, які мають особливе сімейне значення, а саме: один Новий рік дитина святкує з матір'ю, а Різдво - з батьком, Пасху (Великдень) - з матір'ю; наступного року: з 30 грудня по 05 січня дитина проводе з батьком, Різдво - з матір'ю, а Пасху (Великдень) - з батьком; встановити святкування дня народження сина (21 серпня) почергово у батька та матері, при цьому при святкуванні дня народження дитини у матері, дозволити батькові побачення з дитиною у місці проживання матері. Встановити щорічне святкування дня народження батька (19 травня) у сім'ї батька; встановити особисте і безпосереднє спілкування батька [PERSON] з дитиною у разі хвороби дитини протягом всієї хвороби за місцем знаходження дитини в будь-якому місці. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачкою він має сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини не склалися і з серпня 2014 року [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають окремо. За рішенням суду з позивача стягуються аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON]. Крім того, позивач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується копіями чеків про переказ грошових коштів. [PERSON] вказує, що на сьогоднішній день проживає разом зі своїми батьками за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Партизанська, буд. 41. З лютого 2015 року відповідач [PERSON] зовсім не дозволяє йому спілкуватися з дитиною, проте, він хоче і має повне право бачитися з сином, приймати участь у його вихованні, розвивати його фізично та духовно, готувати до дорослого життя, він не переховуєтьсь і не відмовляєтьсь від сина. Позивач також зазначає, що намагався домовитись з відповідачкою про місце і час спілкування з сином, та про участь у вихованні і утриманні їх дитини, однак, відповідачка домовлятись відмовилась, по відношенню до виховання і утримання сина діяла на власний розсуд, навмисно не надаючи часу, у який позивач міг би спілкуватись з сином. Підсумовуючи вищевказане, позивач наголосив, що дуже любить свого сина, ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, а навпаки - прагнув їхнього здійснення, має гарний стан здоров'я, не вживає спиртних напоїв та наркотичних речовин, та дуже хоче, щоб йому надали законну можливість брати участь у вихованні сина. Відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні та вихованні його дитини, не надаючи жодної можливості спілкуватись з сином, бачитися з ним, приймати участь у його вихованні та взагалі будь-яким чином піклуватися про дитину, а тому позивач вважає за необхідне, з метою усунення можливості психічного травмування дитини, надати їм можливість спілкуватися за місцем мешкання позивача, що в свою чергу дасть можливість [PERSON] бачитися з бабусею та дідусем. Позивач також зазначає, що не має шкідливих звичок, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, спроб відібрати дитину проти волі матері - не було. З зазначених підстав позивач і просить задовольнити вищезазначений позов. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов в повному обсязі, посилаючись на обставини та докази, викладені у позовній заяві. Відповідачка позовну заяву не визнала, пояснила, що дійсно з позивачем шлюбно-сімейні відносини не склалися і з серпня 2014 року [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають окремо. Родина розпалася із-за постійних конфліктів та сварок, також причиною припинення шлюбних відносин став деспотичний характер позивача, жорстоке відношення до дружини і дитини, його небажання тримати себе під контролем і неадекватна поведінка під час конфліктів. Таку поведінку [PERSON] вважає аморальною і недопустимою, на її думку, вона шкодить здоровим відносинам у родині, де зростає малолітня дитина. У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], але ця матеріальна допомога складається лише з аліментів в розмірі 500 гривень щомісячно за рішенням суду, іншої допомоги позивач не надає. [PERSON] відвідує дитячий садок, займається танцями, ходить до інших кружків, а позивач не проявляє до цього жодної уваги, не відвідує дитину та не допомагає сплачувати кошти, повязані з дитячим садком та кружками. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження перешкод у вихованні дитини, навпаки він ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків: не цікавиться успіхами, досягненнями дитини, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не приймає участі у вихованні та організації його відпочинку. Будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з сином відповідачка не чинила. Посилання позивача на те, що вона відмовилась домовлятись відносно виховання сина та його утримання і діяла на власний розсуд, навмисно не даючи йому час, у який він міг би спілкуватися з сином, є безпідставним. Якщо позивач має бажання приймати активну участь у вихованні дитини, відповідач не має наміру перешкоджати, але категорично не згодна надавати можливість спілкування батька з сином з відвідуванням дитиною місця проживання батька без присутності матері, та членів її родини. [PERSON] зазначає, що син звик проводити свята та знаходитись поруч з матір'ю. До того ж враховуючи вік, психоемоційний стан дитини та інші чинники, відповідач вважає, що недоречно залишати дитину на ночівлю у батька і просить встановити порядок участі у вихованні, запропонований матір'ю, тобто за її присутності. З огляду на вік дитини (5 років), який обумовлює формування навичок самообслуговування, що потребує постійної допомоги з боку дорослих, у віці 4 років і до 7 років у дитини такі навички ще сформовані недостатньо. [PERSON] емоційно найбільш прив'язаний до матері, а тому, виходячи з встановлених психологічних особливостей розвитку дитини у такому малолітньому віці, його емоційного стану і тісному зв'язку з матір'ю, необхідно у контексті забезпечення його найкращих інтересів, зважити на необхідність присутності матері при спілкуванні батька з дитиною. [PERSON] категорично не згодна надавати можливість бачитись позивачу з сином на свята без її присутності, у зв'язку з тим, що неодноразово бачила як позивач та його родина вживають спиртні напої і не слідкують за дитиною. Щодо дня народження та інших свят, які мають особливе сімейне значення, відповідач не заперечує проти відвідування позивачем сина, але тільки за присутності матері, за постійним місцезнаходженням її та дитини. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради, [PERSON] надала суду висновок вказаного органу, згідно з яким визначено способи участі у вихованні [PERSON] його батька, а саме 1 раз на місяць за місцем фактичного проживання батька в присутності матері, а у разі досягнення згоди між батьками, в майбутньому кількість відвідувань здійснювати за їх домовленістю; 1 раз на тиждень за місцем проживання дитини, враховуючи графік відвідування малолітнім гуртків та секцій. [PERSON] пояснила, що перш ніж прийняти відповідне рішення, працівники органу опіки та піклування спілкувалися в тому числі і з [PERSON], дитина пояснила, що дуже любить своїх батьків, сумує за батьком і бажає бачитися з ним та їздити до нього в гості разом з мамою. -2- Свідок [PERSON] пояснила в суді, що є подругою відповідачки. Зі слів останньої батько [PERSON] не бажає бачити сина, не проявляє до нього уваги і відповідачка сама просила його неодноразово приходити до дитини. За останні два роки свідок жодного разу не бачила батька поруч з сином. Свідок [PERSON] показала, що є донькою відповідачки від першого шлюбу. Підтвердила, що неодноразово разом з матір`ю була в гостях у батьків позивача на різні свята. При цьому батьки [PERSON] випивають спиртне, постійно займаються великим господарством, зайняті та слідкувати за дитиною не мають часу. Крім того, свідок зазначила, що [PERSON] дуже сумує за батьком, були навіть випадки, коли позивач обіцяв дитині приїхати, а потім не приїжджав. Матір свідка розійшлася з позивачем тому, що останній багато часу проводив за комп`ютером, із-за цього в родині були сварки, позивач бив відповідачку. Свідок [PERSON] показав в суді, що зустрічається зі свідком [PERSON] і багато часу проводить у неї дома, бували неодноразові випадки коли відповідачка сама просила позивача приїхати до сина в гості, позивач обіцяв, а потім не приїжджав і [PERSON] дуже сумував. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного: У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що позивач та відповідачка перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Рішенням суду шлюб було розірвано, після чого син залишився проживати разом з матірю. Також за рішенням суду позивач сплачує щомісячно аліменти на користь відповідачки на утримання сина (а.с.7). Між сторонами виник спір щодо спілкування батька з дитиною та її виховання. Відповідно до вимог\~ст. 141 СК України\~ - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При цьому розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1\~ст. 150 СК України\~визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини - дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно вимог ст. 157 СК України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 19 СК України при розгляді судом спорів в тому числі і щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування., який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зі статті 158 СК України слідує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Актом обстеження житлово-побутових умов позивача [PERSON] засвідчується, що він спокійна, урівноважена людина, веде культурний спосіб життя, шкідливих звичок не має. Стан будинку задовільний, створені необхідні умови для проживання дитини, порушення санітарно-гігієнічних норм виявлено не було (а.с.8). Згідно довідок, наданих до суду відповідачкою [PERSON] - спільний син сторін [PERSON] відвідує спортивний клуб «Наталии Черных» у м. Харкові, «Центр личностного роста» у м. Чугуєві, Релігійну общину «Христианская церковь», при цьому затрати на відвідування яких несе виключно відповідачка, а також активну і єдину участь (а.с.36-40). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] від 09.06.2015 року борг станом на 01.06.2015 року складає 1243,68 грн. (а.с.41). З наданого суду рішення «Про визначення способів участі у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], його батька [PERSON], який проживає окремо від дитини» від 10.07.2015 року за №174 слідує, що орган опіки і піклування визначив способи участі у вихованні [PERSON] його батька, а саме 1 раз на місяць за місцем фактичного проживання батька в присутності матері, а у разі досягнення згоди між батьками, в майбутньому кількість відвідувань здійснювати за їх домовленістю; 1 раз на тиждень за місцем проживання дитини, враховуючи графік відвідування малолітнім гуртків та секцій. Відповідно до ст. 159 СК України\~- якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Під час розгляду справи в суді було встановлено, що відповідачка перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною не чинить, навпаки намагається залучити батька до виховання сина, сприяє їх зустрічам, телефонує позивачу з проханням відвідувати сина. Єдине на що [PERSON] не погоджується, це те, щоб [PERSON] у такому віці залишався з батьком на декілька днів без неї, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу, син залишився мешкати з нею, вона весь час проводить з ним, мати та син дуже привязані один до одного, батька [PERSON] бачить дуже рідко, хоча і сумує за ним, а тому, на думку відповідачки, залишати сина з позивачем на тривалий час, на ніч, відпускати у відпустки на 14 днів буде негативно впливати на психічний стан сина, йому потрібно звикнути до батька і в майбутньому, якщо між батьком та сином будуть нормальні відносини, вона заперечувати проти цього не буде. Позивач не заперечував, що бачить сина рідко, підтверджував вислови відповідачки, що остання телефонує йому, просить приїхати до сина, але бувають випадки, коли він не має часу на це, а коли приїжджає, син зайнятий, крім того, позивач не бажає бачитися з сином в присутності його матері, своєї колишньої дружини, чому саме, належно не обгрунтовуючі. Доказів про те, що відповідачка чинила позивачу перешкоди у його спілкуванні із дитиною, а також того, що позивач вживав в даний період заходів до спілкування із сином, брав участь у його вихованні та забезпеченні суду не надано. При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, його захисту і забезпечення турботи про нього. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Таким чином, аналізуючи норми закону, обставини справи, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, приймаючи до уваги психофізичні особливості дитини, його малолітній вік, що відповідно потребує особливого догляду за дитиною, суд виходить з балансів інтересів [PERSON] та враховує принцип рівності у вихованні дитини батьками і вважає, що спілкування сина з батьком без присутності матері на даному етапі не буде відповідати інтересам дитини, оскільки між сторонами існують неприязні стосунки, після розірвання шлюбу син мешкає з матір`ю, бачить батька дуже рідко і зустрічі батька з дитиною за присутності матері не буде перешкоджати його нормальному вихованню, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов частково.

Outcome: partial