Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 176 570 грн. 20 коп. (еквівалент 6 197,62 євро) за договором вкладу №SAMDN80000733165907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені [PERSON] вимоги підтримали в повному обсязі. Представник позивача пояснила, що між сторонами по справі 18 лютого 2013 року було укладено договір вкладу, за яким позивач повністю виконав прийняті на себе зобов'язання. У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів та розірвання вказаного договору, однак, виконання зобов'язань за вказаним вище договором з боку ПАТ КБ «Приватбанк» не наступило, чим були порушені права позивача. Представник позивача не заперечує, що на даний момент кошти на рахунку [PERSON] відсутні, однак, вважає, що обов'язок зберігання вкладу покладається саме на банк, який мав забезпечити цілісність вкладу позивача, а тому просить задоволити вимоги позивача. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені до ПАТ вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив, що вимога є передчасною, так як на даний момент на розгляді суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON], який ймовірно і заволодів коштами позивача, а тому без з'ясування та доведення розміру заподіяної позивачу, який визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, матеріальної шкоди, вимоги останнього є передчасними. Також, представник відповідача посилається на ті обставини, що на рахунку позивача кошти відсутні, а тому договір є припиненим, а зобов'язання банку виконаними, оскільки позивачем не надано доказів того, що ним особисто не були зняті кошти з рахунку. Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог. В позовній заяві та в поясненнях представника позивача в обґрунтування заявлених вимог було зазначено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 лютого 2013 року було укладено договір №SAMDN80000733165907 «Стандарт», відповідно до якого відповідачем прийнято від позивача грошові кошти в сумі 6197,62 євро (вклад) на термін 365 днів із процентною ставкою за користування вкладом 7%. Однак, по закінченню строку дії даного договору позивач виявив бажання повернути грошові кошти, внесені як вклад у ПАТ КБ «ПриватБанк», про що повідомив заздалегідь відповідача. Позивач зазначає, що всупереч умовам договору грошові кошти банком повернуті не були, що стало підставою для звернення до суду. Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкаладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Із наданої позивачем копії договору №SAMDN80000733165907 «Стандарт» укладеного 18 лютого 2013 року, встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі голови правління з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали договір, за умовами якого клієнт, яким є [PERSON], передав, а банк прийняв грошові кошти у сумі 6197,62 євро (вклад) на термін 365 днів, тобто, до 18 лютого 2014 року включно) із процентною ставкою за користування вкладом 7% (п.1 Договору). Вказаним договором передбачено, що у разі, якщо по закінченню мінімального терміну вкладу, зазначеного у п.1 даного договору клієнт не заявив банку про бажання отримати вклад, мінімальний термін вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний термін (п.6 Договору). Копія платіжного доручення № [NUMBER] від 18 лютого 2013 року, надана позивачем, доводить, що [PERSON] дійсно було внесено вказаного числа 6 197,62 євро на рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», що свідчить про те, що позивачем були виконані належним чином умови договору №SAMDN80000733165907 «Стандарт» укладеного 18 лютого 2013 року. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Із змісту укладеного сторонами договору вкладу вбачається, що вказаний договір є строковим. Пунктами 4,5 Договору від 18 лютого 2013 року передбачена можливість як дострокового розірвання договору за ініціативою клієнта із поверненням вкладу, так і можливість запиту клієнтом частини вкладу, в зв'язку з чим вклад має бути повернутий клієнту. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 4 листопада 2015 року [PERSON] висунув банкові письмову вимогу про повернення йому грошових коштів, що знаходяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі, за умовами договору №SAMDN80000733165907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року, що доводиться копією листа-вимоги, наданої позивачем. На заперечення вказаних обставин представник відповідача зазначав, що вказана вимога не є вимогою щодо припинення договору банківського вкладу «Стандарт», укладеного між сторонами по справі 18 лютого 2013 року, оскільки у письмовому повідомленні від 4 листопада 2015 року зазначено про повернення грошових коштів з рахунку за договором №SAMDN80000733165907 «Стандарт» від 4 січня 2012 року, в той час як договір, що є предметом даного судового розгляду, укладався 18 лютого 2013 року, а тому банк вважав, що це є інший договір. Суд вважає таку позицію представника відповідача надуманою, оскільки у наданому позивачем повідомленні зазначено номер рахунку із сумою внесених за цим договором коштів. Доказів того, що зазначені представником відповідача розбіжності в частині дати укладення договору, які не співпадали із реальним договором, з'ясовувались відповідачем, суду надано не було. Зазначене повідомлення було надіслано позивачем 5 листопада 2015 року до ПАТ КБ «ПриватБанк». Судом не приймається до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що доказів відправлення цього числа саме вимоги-листа від 4 листопада 2015 року позивачем не надано, оскільки вказаний доказ не спростовано відповідачем. Таким чином, позивачем доведено факт укладення договору із відповідачем, факт виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань та підтверджено повідомлення ним про намір розірвати укладений договір у термін, встановлений умовами договору. Відповідно до ст. 60 ЦК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначав, що грошові кошти з рахунку, відкритого за умовами вказаного вище договору, міг зняти як особисто позивач, так і на його прохання колишній працівник банку [PERSON], який на даний час обвинувачується у заволодінні грошовими коштами з рахунків ПАТ, оскільки останній повідомляв, що кошти з рахунку [PERSON] він зняв на прохання останнього. Вказані заперечення не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Згідно із ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За умовами укладеного 18 лютого 2013 року договору - ПАТ КБ «ПриватБанк» приймало на себе зобов'язання, за якими прийняло від [PERSON] грошові кошти у розмірі 6197,62 євро на строк, на які мав нараховувати відсоток у розмірі 7% річних. Пунктом 6 вказаного договору встановлено обов'язок банку повернути клієнту суму вкладу та виплатити проценти, нараховані по ставці вкладу «До запиту» за фактичний термін користування вкладом. Таким чином, зобов'язання мало виконуватись ПАТ, яке є стороною договору, відповідно до умов укладеного договору. Доказів того, що вказаний вище вклад було повернуто банком клієнту відповідачем надано не було, а тому договір від 18 лютого 2013 року не можна вважати припиненим, оскільки його умови не виконані відповідачем згідно із прийнятими на себе зобовязаннями. Суд критично розцінює пояснення представника відповідача щодо того, що докази отримання позивачем грошових коштів за умовами договору №SAMDN80000733165907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року знаходяться в матеріалах кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON], оскільки підтвердження вилучення у ПАТ таких документів суду надано не було, заяви у відповідності до вимог ст.ст.134, 137 ЦПК України про забезпечення або витребування таких доказів із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів стороною, представником відповідача подано не було. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано відповідні докази, якими доведено факт укладення сторонами договору банківського вкладу та факт невиконання зобов'язань за умовами вказаного договору з боку ПАТ КБ «ПриватБанк», в той час як відповідачем, згідно із ст.60 ЦПК України, жодних доказів на спростування цих обставин подано не було. Враховуючи наведене, позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 526, 610, 1058-1060 ЦК України,

Outcome: approved