Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, вказавши, що 18.04.2015 року о 14-15 годині, на вул. Дніпровське шосе (Дніпропетровське шосе) у м. Кривому Розі з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем [NUMBER] порушив правила дорожнього руху України. Вироком суду від 05.02.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Під час ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN)[NUMBER], власником якого є [PERSON] Даний автомобіль знаходиться у його володінні та користуванні на підставі довіреності від 15.05.2009 року. Так в наслідок ДТП йму, як володільцю, протиправними діями відповідача була завдана матеріальна шкода у розмірі 20526,35 грн. З урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 18.04.2015 року по 30.08.2017 року розмір матеріальної шкоди, завданої йому відповідачем склав 26253,20 грн. (20526,35 грн. х 1,279). Три відсотки річних від простроченої суми склали 615,79 грн. - (20526,35 грн. х3 % = 615,79 грн.). Оскільки з моменту завдання шкоди пройшло два повних роки, на даний момент сума трьох відсотків річних складає 1231,58 грн.(615,79 грн. х 2 роки =1231,58 грн.). Крім того він поніс витрати по проведенню експертного авто товарознавчого дослідження у розмірі 1200,00 грн. по сплаті за правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідач відмовляється відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду, тому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду з врахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 26253, 20 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1231, 58 грн., а також витрати за проведення експертного авто товарознавчого дослідження у розмірі 1200,00 грн., витрати по сплаті за правову допомогу у розмір 6000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Представником відповідача було подано до суду відзив на позов, яким просили у задоволенні позову відмовити, вважаючи позовні вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими, зокрема посилаючись, що позивач не наділений правом звернення з вказаним позовом від імені власника транспортного засобу, а від так позбавлений цивільної процесуальної дієздатності, оскільки предмет правовідносин між [PERSON] та [PERSON] відсутній. Так авто товарознавче дослідження визначає розмір збитків яких може зазнати власник транспортного засобу. Однак позивачем транспортний засіб, який був пошкоджений в наслідок ДТП відремонтований, підтвердженням чого є фотокопії. Таким чином відповідно до ст. 22 ЦК України, відшкодуванню підлягають витрати пов'язані ремонтом транспортного засобу, яких зазнав власник автомобіля. Крім того інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони і договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання. На шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності, таким чином дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Крім того судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема втрати на професійну правничу допомогу. Так розмір витрат на правову допомогу визначається договором про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та недоведеним, а від так підлягає відхиленню. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] відповідь на відзив не надавали. Представник позивача [PERSON] 01.06.2018 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав покладаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача 01.06.2018 року [PERSON] заперечував проти задоволення позову з мотивів зазначених у відзиві на позовну заяву. 31.08.2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх представники [PERSON] та [PERSON] свої позиції залишили незмінними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2015 року близько 14-15 годин, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21070», державний номерний знак [NUMBER], рухався по проїзній частині дороги вул. Дніпровське шосе (Дніпропетровське шосе) з боку вул. Вечірньокутській в напрямку вул. Серафімовича в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, та наближався до регульованого пішохідного переходу в районі буд. № 50 по вул. Дніпровське шосе (Дніпропетровське шосе). В цей же час попереду автомобіля [NUMBER], в смузі його руху перед регульованим пішохідним переходом, на забороняючий сигнал світлофора зупинився автомобіль «Daewoo Sens», реєстраційний [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та одразу за ним зупинився автомобіль «ВАЗ 2108», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] [PERSON] продовжуючи рух та наближаючись до зазначеного регульованого пішохідного переходу, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своєчасно швидкість руху керованого ним автомобіля не знизив аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, в наслідку чого здійснив наїзд на нерухомий автомобіль «ВАЗ 2108», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Після наїзду автомобіль «ВАЗ 2108» просунувся вперед та наїхав на стоячий попереду автомобіль «Daewoo Sens», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП травмовано пасажира автомобіля «ВАЗ 2108» [PERSON] , яка знаходилась на задньому пасажирському сидінні автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер [NUMBER]. Вказані обставини встановлені вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2016 року, яким визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та який набрав законної сили 10.03.2016 року та на час розгляду судом цивільної справи є чинним (а.с.7-8). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 4 ст.61 ЦПК України також передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 18 квітня 2015 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] У судовому засіданні також встановлено, власником автомобіля ВАЗ 32108, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON] (а.с.9). Але [PERSON] має право володіння даним транспортним засобом на підставі, передбаченій законом, згідно довіреності укладеної між [PERSON] який діяв від імені [PERSON] та [PERSON], та посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою у реєстрі за № 1311 (а.с. 10). Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). На вказані обставини звернув увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Крім того в Постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 Верховний суд України, зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього [PERSON] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець Дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. Таким чином суд встановив, що [PERSON] ( також як належний володілець автомобіля ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER], має право на відшкодування шкоди. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому закон передбачає: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір завданого позивачу збитку визначено у висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д27/05/15 по визначенню матеріальної шкоди від 29.05.2015 року. Згідно вказаного висновку сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору володільцю пошкодженого автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN)[NUMBER], у цінах на дату 08.05.2015 року становить 20526,35 грн. (а.с. 11-18, 78-112). Разом з тим, як вбачається з п.6 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Як вже вище зазначалось відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні ДТП, внаслідок якої крім спричинення [PERSON] (пасажирці позивача) тілесних ушкоджень також був пошкоджений автомобіль позивача, яким останній правомірно користувався. Відповідач добровільно не відшкодував шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля, тому скориставшись своїм правом, наданим ст.1192 ЦК України, позивач визначив завдані йому збитки відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі та звернувся до суду з позовом. А тому суд вважає, що між неправомірними діями відповідача, який на правовій підставі користувався джерелом підвищеної небезпеки, та спричиненою позивачу шкодою, наведеною у позові, є причинний зв`язок, а тому відповідач [PERSON] є відповідальною особою перед позивачем за спричинену шкоду, та з огляду на вказане твердження представника відповідача, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 20526,35 грн., є необґрунтованими з врахуванням того, що позивачем відремонтовано автомобіля, суд оцінює критично, як прагнення відповідача уникнути відповідальність. Вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження є документом, що містить відомості про обставини, що мають значення для справи, тобто письмовим доказом. Будь-яких доказів на спростування вказаної вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач суду не надав. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, що шкода виникла не з його вини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача: 20526,35 грн. - матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля та 1200,00 грн. за проведення авто-товарознавчої експертизи. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] у цій частині є підставними і підлягають до задоволення. Але інфляційні витрати та 3% річних не підлягають відшкодуванню позивачу, з огляду на наступне. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує між позивачем та відповідачем виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Вказаною вище статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16січня2013р. №10-74/0/4-13). Таким чином, суд вважає потрібним відмовити у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача 5726,85 грн. (26253,20 грн. - 20526,35 грн.= 5726,85 грн. ) в якості виплати, пов`язаної з інфляцією, а також три відсотки річних за кожен рік прострочення у розмірі 1231,58 грн., так як дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд встановив, що при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 640,00 грн., поніс витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн., на проведення експертизи 1200,00 грн. Твердження представника відповідача про те, що позивачем [PERSON] не надані докази на отримання правничої допомоги спростовуються наступним, так в матеріалах справи міститься квитанція № 581079 від 15.08.2017 року про оплату [PERSON] адвокату [PERSON] послуг за надання правової допомоги у сумі 6000,00 грн., та розрахунок суми гонорару за правову допомогу від 01.06.2018 року, зокрема, надання попередньої консультації, підготовка позовної заяви, безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засідання адвокатом [PERSON]В.(а.с. 23, 126). Також про надання представником [PERSON] правничої допомоги позивачам свідчить його участь у судових засіданнях. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в такому розмір: понесені витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 1200,00 грн., та судовий збір у сумі 477,96 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial