Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднов О.А., про визнання договору дарування недійсним, за наступними підставами. Так, позивач зазначає, що він був власником житлового будинку [ADDRESS] . 19.11.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування, за яким позивач безоплатно передав у власність відповідача (подарував) вказаний житловий будинок. При цьому, як вказує позивач, між ним та відповідачем було досягнуто домовленості про те, що житловий будинок переходить у власність відповідача за тих умов, що останній зобов`язується доглядати позивача, забезпечувати його всім необхідним та надавати щомісяця певну грошову суму для забезпечення лікування позивача. Однак, оскільки відповідач цих обов`язків не виконує, позивач вважає, що є підстави для визнання недійсним договору дарування будинку, оскільки він добросовісно помилявся щодо наслідків угоди при її укладенні, а поганий стан здоров`я позивача вплинув на його волевиявлення. Враховуючи наведене, позивач просить визнати недійсним договір дарування будинку [ADDRESS] , укладений 19.11.2012 року між ним та відповідачем, як такий, що був вчинений внаслідок помилки. У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягали. Відповідач про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, проте до судового засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши в судовому засіданні позивача у якості свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, дійсно, 19.11.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування об`єктів нерухомого майна, за яким позивач подарував відповідачеві належний йому житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 10). В обґрунтування своїх доводів позивач надав суду: - копію пенсійного посвідчення (а.с. 7), згідно до якого позивачеві призначено пенсію по інвалідності з 11.05.2017 року; - копію довідки МСЕК від 07.12.2016 року (а.с.7), згідно до якої позивач є інвалідом другої групи; - копії медичної документації (огляд хірурга 18.10.2018 року, виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 18.10.2018 року, довідки про стан здоров`я позивача від 22.05.2019 року, виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 26.04.2019 року, виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 18.12.2018 року, виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 15.02.2019 року, роз`яснення з приводу діагнозу від 14.12.2018 року) - а.с. 8, 9, 37, 39, 40, 41, 42. З вказаних документів вбачається, що у грудні 2016 року позивачеві було надано другу групу інвалідності, а з травня місяця 2017 року йому було призначено пенсію по інвалідності. Протягом 2018-2019 років стан здоров`я позивача погіршувався, він переніс декілька хірургічних втручань, які, у відповідності до наданих позивачем розрахунків, потребували значних грошових витрат. Також позивачем було надано копію наказу №11 від 09.12.2011 року про звільнення його з посади директора ПП «Зодчі» у зв`язку із виходом на пенсію за інвалідністю (а.с. 12). Проте, як вбачається з наданої медичної документації та копії пенсійного посвідчення, інвалідність була встановлена позивачеві у 2016 році, а пенсію по інвалідності призначено у травні 2017 року. Сам позивач пояснити ці розбіжності у судовому засіданні не зміг. Враховуючи наведене, суд критично ставиться до посилань позивача на те, що через поганий стан здоров`я при укладенні оспорюваного договору він міг припуститися помилки і не зрозуміти наслідків укладення ним договору дарування, оскільки позивачем не надано жодного документу на підтвердження його стану здоров`я саме на час укладення договору дарування 19.11.2012 року. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка позивач стверджував, що при укладенні договору дарування 19.11.2012 року між ним та відповідачем обговорювалося та було досягнуто домовленість про те, що відповідач бере на себе зобов`язання по наданню грошової допомоги позивачеві для оплати його лікування,за що отримує в дар від позивача житловий будинок [ADDRESS] . Проте, жодних інших доказів на підтвердження цих посилань надано судові не було, а до показів позивача суд ставиться критично, враховуючи його особисту зацікавленість у позитивному вирішенні спору. Згідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, або зобов`язується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Оскільки позивачем у судовому засіданні не було наведено достатньо доказів на підтвердження досягнення певних домовленостей з відповідачем при укладенні оспорюваного договору, а також на підтвердження поганого стану здоров`я позивача на момент його укладення, що могло б негативно вплинути на сприйняття позивачем наслідків угоди, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і підстав для визнання договору дарування від 19.11.2012 року недійсним в ході судового розгляду не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню і вважає за необхідне відмовити позивачеві у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed