Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/6 (одну шосту) частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], згідно державного акту [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], 12 жовтня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010654501796 кадастровий номер [NUMBER] та на 1/6 (одну шосту) частину земельної ділянки площею 0,0263 га для ведення садівництва по [ADDRESS], згідно державного акту [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] 12 жовтня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010654501801 кадастровий номер [NUMBER], як на спадкове майно, що належало померлій на праві спільної сумісної власності. А також, визначити, що частка [PERSON], [INFO], у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], згідно державного акту [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON] 12 жовтня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійною користування землею, договорів оренди землі за № 010654501798 кадастровий номер [NUMBER], становить 1/3 (одна третя) та частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0263 га для ведення садівництва по [ADDRESS], згідно державного акту [NUMBER], виданого на моє ім'я 12 жовтня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010654501799 кадастровий номер [NUMBER], становить 1/3 (одна третя). В позові посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права у спільній сумісній власності на: земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS], згідно державного акту [NUMBER] під кадастровим номером [NUMBER], виданого 12 жовтня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010654501796 та земельну ділянку ділянку площею 0,0263 га призначену для ведення садівництва за адресою [ADDRESS], згідно державного акту [NUMBER] під кадастровим номером [NUMBER], виданого 12 жовтня 2006 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01065450801. Позивач з братом [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті матері та прийняли спадщину на її частину у вигляді 2/3 часток житлового будинку [ADDRESS] та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 07 грудня 2015 року по цивільній справі №541/2949/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток померлого спадкодавця в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, визнання права власності в порядку спадкування за законом та визначення часток в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки було визначено з вказаних земельних ділянок право власності за [PERSON] по 1/3 частці з кожної ділянки та визнано право власності за [PERSON] по 1/6 частині по цих двох земельних ділянках. [PERSON] не може оформити спадщину в нотаріуса, оскільки не проведена державна реєстрація визначеної 1/3 частки померлої [PERSON] В зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, просив визнати його право власності на них, що становить по 1/6 частини. Крім того, з метою усунення невизначеності у праві розпорядження земельними ділянками для нього, як співвласника, в майбутньому, просив визначити його частки у праві спільної сумісної власності на вказані земельні ділянки, що посвідчується державними актами на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 12 жовтня 2006 року та [NUMBER] від 12 жовтня 2006 року, що становлять 1/3. Відповідно до ухвали судді від 19 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 33, 34). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 105). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29 квітня 2015 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 10). Позивач та відповідач по справі є синами померлої, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 22, 23). За свого життя [PERSON] мала у спільний сумісній власності разом з [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,0263 га для ведення садівництва по [ADDRESS], що підтверджується державними актами про право власності на землю [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.8,9). Право [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на земельні ділянки підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с.17-21). Позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом та разом з братом прийняв спадщину після смерті матері на її частину у вигляді 2/3 часток житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.84,86). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 07 грудня 2015 року по цивільній справі №541/2949/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток померлого спадкодавця в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, визнання права власності в порядку спадкування за законом та визначення часток в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки було визначено з вказаних земельних ділянок право власності за [PERSON] по 1/3 частці з кожної ділянки та визнано право власності за [PERSON] по 1/6 частині по цих двох земельних ділянках. Постановами приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. від 03 жовтня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на частки земельних ділянок, що знаходяться в [ADDRESS], у зв'язку із не проведенням державної реєстрації визначеної 1/3 частки померлої [PERSON] (а.с. 13, 14). Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки сторонами не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що частки будь-кого з співвласників були змінені на підставі рішення суду або договору, суд вважає, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, та на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0263 га, розташовані по [ADDRESS] є рівними, отже частка позивача [PERSON] становить 1/3. Згідно ч.ч.4, 5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. З цих підстав вимоги позивача про визначення його частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначені земельні ділянки підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлій матері [PERSON], вчинив дії по прийняттю спадщини, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на 1/6 частини земельних ділянок померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв'язку з тим, що вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/6 частину кожної із зазначених земельних ділянок в порядку спадкування після [PERSON]. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз'яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved