Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 6.06.2012 року помер його батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с. Слобода, Буринського району по вулиці Чехова,105. Він являється спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки в правовстановлюючому документ на нього відсутній. Просив визнати за ним право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві, доповнивши, що житловий будинок разом із господарськими будівлями був збудований батьком на протязі 1970-1983 років. Коли став оформляти спадщину після смерті батька, було встановлено, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Земельна ділянка, на якій розташований будинок належала батьку на праві власності і на неї нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не має. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд, вислухавши думку позивача, вважав за можливим справу розглянути без участі представника відповідача за наявними доказами. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 6 червня 2012 року помер батько позивача [PERSON], який проживав в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку прийняв позивач, подавши згідно ст.1269 ЦК України до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, являючись при цьому спадкоємцем за заповітом, що підтверджується показами позивача, свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвом про народження позивача, заповітом, копією спадкової справи №296/2012. За життя, на протязі 1970-1983 років, [PERSON], на відповідно відведеній земельній ділянці, побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця Чехова,105, с. Слобода, Буринського району, Сумської області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №168659, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,4023 га, за вищевказаною адресою, мала цільове призначення для ведення індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства (а.с.12-18). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями був зареєстрований за спадкодавцем в погосподарській книзі виконавчого комітету Слобідської сільської ради за №1131 (а.с.10). При цьому в 1970 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.\~ Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.\~ Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній час не збереглися і позивачем не надані, а згідно довідки ТОВ «Буринське БТІ» зазначене домоволодіння зареєстровано не було (а.с.11). Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року. Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який діяв на момент відкриття спадщини і з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт. На замовлення позивача 04.10.2016 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.12-17), а з довідки Буринського районного лабораторного відділення Конотопського міськрайвідділу Державної установи «Сумській обласний лабораторний центр міністерства охорони здоровя України» та районного сектору УДСУНС вбачається, що спірний житловий будинок збудований відповідно до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудував зазначений будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними і санітарними нормами, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер. За таких обставин суд приходить до висновку, що останній побудувавши в 1970-1983 роках житловий будинок з господарськими спорудами набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved