Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 230408,00 гривень, які складаються з: 200000,00 гривень - грошові кошти, сплачені за договором купівлі-продажу від 16.10.2015; 15256,18 гривень - інфляційні витрати; 11527,82 - 3% річних; 2000,0 гривень - державне мито; 1624,50 - 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 16 жовтня 2015 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 2-638, згідно якого [PERSON] продав, а він купив за 200000,00 гривень 00 копійок нежитлову будівлю, магазин « [INFO] », загальною площею 43,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Мацюк Т.Т. про державну реєстрацію права власності на будівлю магазину « [INFO] » за [PERSON] на підставі договору іпотеки № 487 від 19.06.2014, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . При цьому він, як набувач цього майна не знав і не міг знати на момент укладання договору купівлі-продажу від 16.05.2015 про ці обставини, а тому є добросовісним набувачем. Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] нежитлове приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 43,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24 жовтня 2018 року вказане рішення Близнюківського районного суду Харківської області залишено без змін постановою Верховного Суду. Отже, всі сторони повернулись в первинний стан, а він, в підсумку, залишився без придбаного майна, і без грошових коштів, сплачених [PERSON] в розмірі 200000,00 грн., які відповідач до теперішнього часу не повернув. Вважає, що в даному випадку, віндикація була застосована як наслідок недійсності правочину, так як її застосування, як і застосування реституції напряму залежить від недійсності правочину. Посилаючись на вказані обставини просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 16.02.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що стороною позивача не надано належних доказів наявності рішення суду про визнання договору купівлі-продажу магазину « [INFO] » недійсним. Висновком суду у рішенні від 13.10.2016 , на яке посилається сторона позивача, є витребування у [PERSON] на користь [PERSON] нежитлового приміщення магазину « [INFO] », який розташований по [ADDRESS] та розподіл судових витрат. До того ж, рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 12.07.2016 по справі № 612/144/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошніченко О.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсним та скасування рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності на нежитлове приміщення - залишено без задоволення. Рішення суду набрало законної сили 30.07.2016. [PERSON] брав участь у справі та надавав суду свої пояснення. Тож, за відсутності рішення суду, що набрало законної сили про визнання правочину, а саме договору купівлі-продажу магазину « [INFO] » недійсним, не має законних підстав вважати грошові кошти за договором отриманими безпідставно, а отже до даних правовідносин не може бути застосовано ст. 1212 ЦК України. 02.03.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому остання вказала, що на даний нас, відповідно до рішення суду від 13.10.2016, договір купівлі-продажу від 16.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним правочином, оскільки поки правочин не буде визнано недійсним власник не могла витребувати майно від не власника, так як презумувалось право власності останнього (не власника), виходячи з положень ст. 214 ЦК України. Тому, визнаючи договір між [PERSON] , що не мав права на відчуження майна, та добросовісним набувачем, [PERSON] - недійсним, реституція застосовуватись не могла так як фактично віндикаційний позов заявляла, власник, тобто особа, що не є стороною за договором. 15.03.2021 представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. В обґрунтування вказала на те, що в позовній заяві зазначено, що 13 жовтня 2016 року рішенням Близнюківського районного суду Харківської області було витребувано з володіння [PERSON] придбане нерухоме майно, а саме нежитлова будівля - магазин « [INFO] » на користь попереднього власника [PERSON] . В даному рішенні суду зазначено, що рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 12.07.2016, яке набрало законної сили, підтверджено, що нежитлова будівля - магазин « [INFO] » вибула з фактичного володіння [PERSON] . Вказаним рішенням суду також встановлено, що після скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Мацюк Тетяни Тарасівни про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на будівлю магазину « [INFO] », [PERSON] та [PERSON] повернулися у попередній стан, який існував до цієї дії, тобто [PERSON] повернувся титул власника приміщень магазину « [INFO] ». Вищезазначене рішення суду було ухвалене по справі № 612/144/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко Олени Миколаївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсним та скасування рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності на житлове приміщення. Рішення суду набрало законної сили 30.07.2016 року. [PERSON] брав участь у справі та надавав суду свої пояснення. Тобто, в процесі розгляду справи № 612/144/16-ц [PERSON] стало, відомо про порушення його права власності на нежитлову будівлю - магазин « [INFO] ». І навіть якщо обчислювати строк позовної давності з дати набрання рішенням суду законної сили, тобто з 30.07.2016, то загальний строк позовної давності в три роки сплинув 30.07.2019. Крім того, [PERSON] було відомо про порушення його права власності на магазин « [INFO] » і на момент звернення [PERSON] з позовом до нього про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішення по даній справі було прийнято 13 жовтня 2016 року. Трирічний термін позовної давності сплив 13.10.2019, але позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2020 року, тобто поза межами строку позовної давності. 23.03.2021 представником позивача подано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що з твердженням відповідача не можна погодитись, оскільки рішенням Близнюківського районного суду Харківської області суду від 12.07.2016 повністю залишено без задоволення вимоги [PERSON] , а тому ніяким чином вищевказане рішення суду не порушило права [PERSON] , як набувача майна. [PERSON] дізнався про порушення своїх прав після набрання законної сили рішенням Близнюківського районного суду від 13 жовтня 2016 року, яке було залишено без змін постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року , а до суду звернувся з позовом про відшкодування вартості майна за договором купівлі-продажу, визнаним недійсним - 21 вересня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. 11.12.2020 ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області вказана справа передана за підсудністю до Близнюківського районного суду Харківської області. Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 27.01.2021 справа прийнята до розгляду Близнюківським районним судом Харківської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. У застосуванні строку позовної давності просила відмовити за безпідставністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16 жовтня 2015 року укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 2-638, згідно якого [PERSON] продав, а позивач придбав за 200000,00 гривень 00 копійок нежитлову будівлю, магазин « [INFO] », загальною площею 43,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, яка набрала законної сили, адміністративний позов [PERSON] до реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Мацюк Т. Т., третя особа - [PERSON] , про скасування рішення, задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Мацюк Т. Т. про державну реєстрацію права власності на будівлю магазину « [INFO] » за [PERSON] на підставі договору іпотеки від 19 червня 2014 року. Згідно копії рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року по справі № 612/144/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко Олени Миколаївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсним та скасування рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності на житлове приміщення, відмовлено позивачці у задоволенні позовних вимог. Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року по справі № 612/490/16-ц (провадження 2/612/288/16) у [PERSON] витребувано на користь [PERSON] нежитлове приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 43,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року вказані рішення Близнюківського районного суду Харківської області та ухвалу Апеляційного суду Харківської області залишено без змін. Як на правову підставу своїх вимог, позивач посилається на положення ст.1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Оскільки у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу магазину « [INFO] » укладений між [PERSON] та [PERSON] 16 жовтня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-638 визнаний недійсним не був, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів, що вказували б на відсутність у відповідача правової підстави для набуття або збереження спірних коштів позивачем не надано, а доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід від мовити.

Outcome: dismissed