Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить сягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 36 603,39 гри., з яких: 29 000 грн. - сума основного боргу, 6 545.47 грн. - сума інфляційних виплат, 1 057.92 грн. - сума 3 % річних, а також судові витрати на сплату судового збору в розмірі 366.03 грн., 19.57 грн. в якості оплати за отримання довідки щодо індексу споживчих цін, а разом - 385,6 грн. У судове засідання представник позивача надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між позивачем з одного боку, та відповідачем [PERSON], з іншого боку, був укладений договір позики на суму 29 000 (двадцять дев'ять тисяч) гривень, які він зобов'язався віддавати кожного місяця 28 числа по 4 000 (чотири тисячі) гривень, виплативши таким чином зайняті кошти до 01 вересня 2013 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник власноруч склав відповідну розписку. Після настання терміну повернення грошей [PERSON] борг [PERSON] не повернув. Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З огляду на положення ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики, зокрема доказів його звернень з питання розгляду спірних відносин щодо договору позики з позивачем шляхом кримінального судочинства. У відповідності ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст. ст. 625, ч.1 ст. 629 ЦК України, відповідно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буди передані йому позикодавцем) у строк та н порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він у відповідності з ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1049. ч.І ст. 1050 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Виходячи з викладеного, сума боргу з урахуванням індексу інфляції з 01.09.2013 року по 01.12.2014 року складає: 6\~545,47 гривень. Розрахунок суми відсотків також має здійснюватись за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно умов розписки від 28.01.2013 року, грошова сума була позичена до 01.09.2013 року безвідсотково. Оскільки умовами договору позики розмір процентів не був встановлений за домовленістю сторін, отже розрахунок має бути проведений, згідно ст. 625 ЦК України, виходячи з 3 відсотків річних. Кількість днів прострочення з 01.09.2013 року по 01.12.2014 року складає 456 днів. 3:365x100% = 0.008 % - кількість відсотків за 1 день, отже: 29 000 грн. х 456 дн. х 0.008 % = 1 057.92 грн. Таким чином, за весь час користування грошима, відповідач має сплатити проценти, виходячи з 3 відсотків річних, в розмірі 1 057,92 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 366,03 гривень. Витрати понесені у звязку з отриманням довідки щодо індексу споживчих цін не відносяться до судових, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial