Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Корпорація Житлобуд 1 про скасування свідоцтва про право власності та поділ спільного майна, посилаючись на те, що 15 вересня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про кладення шлюбу Серія І-СР № 289401. Станом на момент подачі даного позову шлюб між ними не розірвано. 13.09.2006 року [PERSON] та корпорація «Житлобуд-1», в особі генерального директора [PERSON] уклали договір № 3-21 про дольову участь в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення в житловому будинку по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси (Договор № 3-21 от 13.09.2006 года на долевое участие в строительстве встроенно-пристроенного помещения в жилом доме по ул. Кирова, 94 г. Черкассы). Відповідно п. 2.1 вказаного вище договору вартість приміщення на дату складання договору склала 672000,00 грн. В період з вересня 2006 року по липень 2010 року позивач та відповідач спільними коштами добросовісно сплачували в касу корпорації «Житлобуд-1» всі пайові внески, про що свідчать відповідні квитанції до прибуткових касових ордерів. Оскільки проплати здійснювалися [PERSON] всі квитанції було виписано на її імя. Після сплати всіх пайових внесків та відповідного оформлення всіх правовстановлюючих документів на нерухомість [PERSON] та [PERSON] планували здійснювати в даному приміщенні спільну підприємницьку діяльність. Після сплати всіх пайових внесків моя [PERSON] почала уникати розмов щодо оформлення права власності. На початку лютого 2015 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] в 2012 році (після сплати всіх необхідних пайових внесків) зверталася до корпорації «Житлобуд-1» з письмовою завою про розірвання договору про пайову участь, що був укладений 13.09.2006 року. Того ж дня, коли [PERSON] звернулася з письмовою вимогою, про розірвання договору, між [PERSON] та корпорацією «Житлобуд-1», в особі генерального директора [PERSON] було укладено договір № 3-67 про дольову участь в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення в житловому будинку по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси від 23.02.2012 року. Після закінчення будівництва, [PERSON] зареєстрував право власності на аптеку та магазин непродовольчих товарів загальною площею 168,3 кв.м. та отримав свідоцтво про право власності від 26.08.2013 року та витяг (індексний номер 8461026) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2013 року. Отже, [PERSON] набув права власності незаконно, оскільки пайові внески за майно сплачував лише [PERSON] та [PERSON] спільними коштами, на розірвання договору № 3-21 від 13.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та корпорацією «Житлобуд-1» ніякої згоди ні письмової ні усної [PERSON] не давав. Просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 26.08.2013 року індексний номер 8460950 видане [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на обєкт нерухомого майна, а саме на: аптеку та магазин непродовольчих товарів, загальною площею 168,3 кв.м. літера А-11 (нежитлові приміщення першого поверху з № 1 по № 13), які розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94. Визнати недійсним та скасувати [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2013 року індексний номер витягу 8461026, номер запису про право власності 2243042, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 14120097110, виданий [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на обєкт нерухомого майна, а саме на: аптеку та магазин непродовольчих товарів, загальною площею 168,3 кв.м. літера А-11 (нежитлові приміщення першого поверху з № 1 по № 13), які розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94. Визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] обєкти нерухомого майна, а саме: аптеку та магазин непродовольчих товарів, загальною площею 168,3 кв.м. літера А-11 (нежитлові приміщення першого поверху з № 1 по № 13), які розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94. Виділити та визнати за [PERSON], право власності на ? частину аптеки та магазину непродовольчих товарів, загальною площею 168,3 кв.м. літера А-11 (нежитлових приміщень першого поверху з № 1 по № 13), які розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94. Виділити та визнати за [PERSON], право власності на ? частину аптеки та магазину непродовольчих товарів, загальною площею 168,3 кв.м. літера А-11 (нежитлових приміщень першого поверху з № 1 по № 13), які розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про кладення шлюбу Серія І-СР № 289401, який на даний час не розірвано. 13.09.2006 року [PERSON] та корпорація «Житлобуд-1», в особі генерального директора [PERSON] уклали договір № 3-21 про дольову участь в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення в житловому будинку по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси (Договор № 3-21 от 13.09.2006 года на долевое участие в строительстве встроенно-пристроенного помещения в жилом доме по ул. Кирова, 94 г. Черкассы). Відповідно п. 2.1 вказаного вище договору вартість приміщення на дату складання договору склала 672000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, стипендія, пенсія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Як вбачається з наданих суду квитанцій до прибуткових касових ордерів, в період з вересня 2006 року по липень 2010 року [PERSON] сплачувала в касу корпорації «Житлобуд-1» пайові внески, призначення платежу «За дольову участь в будівництві офіси Кірова, 94 Зпід., договір № 3-21 від 13.09.2006 року. Всі квитанції були виписані на імя [PERSON], однак враховуючи той факт, що кошти вносилися в період шлюбу, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя. 23 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до Генерального директора корпорації «Житлобуд-1» з заявою про розірвання договору № 3-21 від 13.09.2006 року про дольову участь в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення в житловому будинку по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси. Відповідно до п. 5.2 договору № 3-21 від 13.09.2006 року про дольову участь в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення в житловому будинку по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси «В случае расторжения «Договора» по инициативе «Дольщика», полученные от него денежные средства подлежат возврату «Дольщику» в трех месячный срок, только при наличии третьего лица или правопреемника, который заключит новый договор на квартиру выбывающего «Дольщика» и продолжит ее финансирование с предварительным погашением средств, затраченных на строительство «помещения» в пользу бывшего «Дольщика». Однак, корпорація «Житлобуд-1» свої умови відповідно п. 5.2 договору не виконала, кошти [PERSON] не повернула. Після звернення [PERSON] з письмовою вимогою про розірвання договору, між [PERSON] та корпорацією «Житлобуд-1», в особі генерального директора [PERSON] було укладено договір № 3-67 про дольову участь в будівництві вбудовано-прибудованого приміщення в житловому будинку по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси від 23.02.2012 року. Після закінчення будівництва, [PERSON] зареєстрував право власності на аптеку та магазин непродовольчих товарів загальною площею 168,3 кв.м. та отримав свідоцтво про право власності від 26.08.2013 року та витяг (індексний номер 8461026) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір № 3-67, укладений між [PERSON] та корпорацією «Житлобуд-1» є недійсним, оскільки кошти на будівництво вносилися саме подружжям [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] не мала права самостійно розпоряджатися даним майном всупереч ст. 65 СК України. Стаття 65 СК України регламентує, що \~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3, ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник\~ має\~ право витребувати своє майно від особи,\~ яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно\~ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних и юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як нерухоме майно, а саме аптека та магазин непродовольчих товарів загальною площею 168,3 кв.м, що розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94 є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] має право на ? частину в ньому. За таких обставин Свідоцтво та Витяг про право власності на нерухомість, видані на імя [PERSON] підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з відповідачів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved