Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в 2003 році , син позивача, одружився з відповідачем [PERSON]. Після одруження вони почали проживати в його помешканні в будинку [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу. Відповідача , [PERSON], позивач прописав в своєму помешканні відразу після їхнього одруження. Через рік ( в 2004 році) діти пішли проживати в інше помешкання -знімати квартиру. В 2012 році діти розлучились. Починаючи з 2004 року ні син, позивача, [PERSON], ні відповідач, [PERSON] в будинку позивача не проживали. На даний час вони проживають в найманому помешканні в будинку [ADDRESS]. Позивач зазначає, що на даний час він несе додаткові витрати через прописку сторонньої йому особи в його помешканні. Незважаючи на його неодноразові прохання відповідач, [PERSON] добровільно не погоджується знятись з реєстрації, за адресою: [ADDRESS]. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, попередньо повідомивши , що на час розгляду справи може перебувати на заробітках за межами України. Позов підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про що свідчить судове оголошення в газеті «Волинь Нова». Суд про причини неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач являється власником 36/100 частини житлового будинку[ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна, виданого на підставі рішення виконкому Дубівської сільської ради №6/3 від 20.06.2005 року витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 20.09.2005 року. Відповідач [PERSON], як невістка позивача [PERSON] зареєстрована у спірному житлі 05.05.2004 року , однак в даному будинку [ADDRESS], не проживає, близько десяти років, що стверджується повідомленням заступника начальника Ковельського МВ УМВС України у Волинській області полковника міліції [PERSON] від 25.06.2014 року. Згідно з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved