Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Третя вінницька державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.09.2001р. брат позивача - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], який 04.11.2015р. було розірвано. У період шлюбу [PERSON] усиновив сина дружини - [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. До складу спадщини увійшли всі права та обов'язки померлого, в тому числі ? частка квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування усіх його прав здійснюється в порядку черговості. Відповідач має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] у першу чергу та в шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, на думку позивача, відповідача як спадкоємця необхідно усунути від права на спадкування спадщини спадкодавця. Зокрема, як зазначає позивач починаючи з 2013 року [PERSON] постійно скаржився на здоров'я, час від часу перебував як на лікарняному, так і в лікарні, у 2015 році йому була присвоєна III група інвалідності, в зв'язку із загальним захворюванням, однак відповідач не надавав матеріальної допомоги своєму батьку, в той час коли той перебував у тяжкому стані й потребував лікування та догляду. Як зазначає позивач, відповідач не приймав участі в догляді за хворим, не цікавився станом його здоров'я, не відвідував його та не вчиняв жодних дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже віднісшись до стану здоров'я свого батька, усвідомлюючи необхідність невідкладної допомоги та підтримки, зволікав зі своїми обов'язками. Крім того, жодної допомоги відповідач не надавав й під час проведення організації поховання [PERSON] З огляду на вищевикладене позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], котрий помер [INFO]. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог, посилаючись на те, що між відповідачем та його батьком, у зв'язку з розлученням з матір'ю, дійсно були складні стосунки, які також ускладнювалися тим, що [PERSON] зловживав спиртними напоями. Однак, на думку представника відповідача, [PERSON] не ухилявся від надання допомоги батьку, оскільки батько за такою допомогою не звертався. Крім того, на утриманні відповідача перебуває хвора мати, а доходи відповідача незначні та мінливі, у зв'язку з чим він не мав можливості матеріально утримувати свого батька. В той же час, як зазначав представник відповідача, у відповідача не було ключа від квартири де проживав його батько, а тому він не мав змоги його навідувати. Третя особа - Третя вінницька державна нотаріальна контора повноважного представника в судове засідання не направила, однак листом від 30.10.2017р. завідуюча [PERSON] просила розглянути справу без участі представника нотаріальної контори, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. (а.с. 52) В судових засіданнях, за клопотаннями позивача, були допитані свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини 5 статті 180 ЦПК України свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Свідок [PERSON] пояснив, що він являється сином позивача по даній справі, а відповідач є його зведеним братом. Також свідок пояснив, що в той період часу, коли [PERSON] погано себе почував, його син [PERSON] ніколи не цікавився життям свого батька, не відвідував його. При цьому, коли [PERSON] просив відповідача прийти до нього, останній у його проханні відмовив. В період коли [PERSON] самостійно вже майже не пересувався, з ним постійно поряд був брат свідка - [PERSON], при цьому сам свідок також допомагав своєму дядьку, однак відповідача поряд з [PERSON] він не бачив ні разу. Даючи пояснення свідок також зазначив, що у важкому хворобливому стані його дядько перебував з січня місяця. Спочатку [PERSON] перебував на лікуванні в реанімаційному відділенні в лікарні в м. Вінниці, потім перебував на лікуванні в лікарні, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Київська, а також проходив медичний огляд у Першій вінницькій лікарні. В подальшому [PERSON] їздив разом із батьком та рідним братом свідка в лікарню, що знаходиться в м. Києві. Також свідок пояснив, що відповідачу було відомо про стан, в якому перебував його батько, адже в той період часу коли [PERSON] знаходився на лікуванні у м. Вінниці, рідний брат [PERSON] - [PERSON] телефонував до відповідача та повідомляв про те, що його батько перебуває у важкому стані. На думку свідка, його дядько потребував сторонньої допомоги, оскільки останньому було вкрай важко самостійно пересуватися та готувати їжу. Більшу частину часу з [PERSON] проводив брат свідка - [PERSON], який жив разом з ним та готував йому їжу. Чи відвідував [PERSON] свого батька з січня місяця та чи спілкувався з ним, свідку не відомо. У брата [PERSON] - [PERSON] був ключ від квартири померлого [PERSON], проте чи мав ключ від квартири свого батька відповідач свідок не знає. Також свідок в судовому засіданні пояснив, що розмір пенсії його дядька складав 1100 грн. [PERSON] особисто своєму зведеному брату не телефонував, оскільки в нього навіть не має його номера телефону. Як повідомляли лікарі, спочатку у [PERSON] було отруєння, потім він переніс вірус, а з часом вже мав проблеми з серцем. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він являється сином позивача по даній справі, а відповідач є усиновленим сином його рідного дядька. Також свідок пояснив, що в період коли його дядько [PERSON] захворів, відповідач останньому жодної допомоги не надавав, зокрема навіть моральної. У важкому стані дядько перебував з січня місяця, при цьому свідок практично постійно знаходився біля нього, адже без сторонньої допомоги [PERSON] обходитися було дуже важко. Позивач щодня відвідував свого брата, допомагав йому фінансово, при цьому відповідача біля [PERSON] свідок не бачив жодного разу. Наскільки [PERSON] відомо, його дядько телефонував до свого сина та просив, щоб він його відвідав, однак відповідач йому відмовив. З моменту коли померлий [PERSON] потрапив до реанімаційного відділення, а саме з 15 січня, останній постійно потребував сторонньої допомоги. Про стан в якому перебував [PERSON] відповідачу було відомо. Як пояснив свідок, ключі від квартири дядька йому дав позивач, відповідачу свідок особисто ключі на давав. Також свідок пояснив, що розмір пенсії померлого становив 1100 грн. Чи просив [PERSON] допомоги у своєї колишньої дружини та у свого усиновленого сина свідок не знає. Разом з тим свідок пояснив, що після того як [PERSON] потрапив до реанімації, і до самої смерті останній перебував у безпорадному стані. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною позивача, а також те, що після того як брат позивача - [PERSON] потрапив до реанімаційного відділення, сім'я позивача постійно йому допомагала оскільки останній потребував сторонньої допомоги. Позивач лікував свого брата за власні кошти, адже пенсії [PERSON] на його лікування не вистачало. За весь період часу відколи [PERSON] хворів, відповідача свідок поряд з ним не бачила жодного разу. Одного разу [PERSON] зателефонував до свого сина та попросив його допомоги, однак відповідач своєму батьку відмовив, після чого останній до нього більше не звертався. В період коли брат позивача перебував у важкому стані, свідок особисто відповідача біля останнього не бачила. Ключі від квартири в якій проживав померлий [PERSON] були у чоловіка [PERSON] та її сина. Чи були ключі від вказаної квартири у відповідача свідку не відомо. Останнім часом брат позивача перебував у безпорадному стані, адже самостійно останній не міг навіть пересуватися. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] та [PERSON] являються рідними братами, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 15.06.1963р. та свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 15.06.1963р. (а.с. 8, 9) 04.09.2001р. між [PERSON] та [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2015р. у справі №127/17349/15-ц розірвано. (а.с. 7) Як вбачається зі свідоцтва про усиновлення [NUMBER], виданого 19 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] усиновив [PERSON] (а.с. 89) Зі свідоцтва про народження відповідача [NUMBER], виданого повторно 06 березня 2012 року, слідує, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). (а.с. 87) Отже, судом встановлено, що в період перебування у шлюбі з [PERSON], [PERSON] усиновив її сина [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого 18.05.2017р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 6) Заповіту [PERSON] не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до майна померлого, в тому числі й на ? частку квартири [ADDRESS]. Інша частина квартири [ADDRESS], а саме ? ідеальних її частки, належить позивачу - [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири, укладеного позивачем та [PERSON] 26.03.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. 26.03.2009р.. зареєстровано в реєстрі за №445. (а.с. 10, 11) 07 липня 2017 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №230/17 до майна померлого [INFO]. [PERSON] (а.с.76-85) Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися: син померлого - [PERSON] та брат померлого - [PERSON]. (а.с. 77, 83) Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що у відповідності до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами визначеними у статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як встановлено судом та зазначено вище заповіту [PERSON] не складав, а відтак спадкування майна померлого здійснюється за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК) Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Положеннями частини третьої - п'ятої статті 232 Сімейного кодексу України передбачено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Таким чином, відповідач [PERSON], незважаючи на те, що він усиновлений [PERSON], являється його спадкоємцем першої черги, а позивач - спадкоємцем другої черги, оскільки являється рідним братом померлого. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на положення статті 1224 ЦК України та зазначав, що відповідач не надавав матеріальної допомоги своєму батьку, в той час коли той перебував у тяжкому стані й потребував лікування та догляду, не приймав участі в догляді за хворим, не цікавився станом його здоров'я, не відвідував його та не вчиняв жодних дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Крім того, Пленум Верховного Суду України роз'яснив судам, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Отже, враховуючи вищевказані положення закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України слідує висновок про те, що суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно частини п'ятої статті 1224 ЦК має значення сукупність обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, - перебування спадкодавця в безпорадному стані, - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак, жодної з вищеперелічених обставин в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак, під час судового розгляду справи позивачем не було надано належних і допустимих доказів в розумінні положень статей 58, 59 ЦПК України на підтвердження обставин того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був тривалий час у безпорадному стані та потребував опіки, матеріального забезпечення та сторонньої допомоги, а відповідач ухилявся від надання такої допомоги. В судовому засіданні позивач та свідки, які являються членами однієї родини, пояснили, що їм відомо лише про один випадок коли померлий [PERSON] зателефонував своєму сину з проханням навідати його, а відповідач, посилаючись на зайнятість, не зміг цього зробити. Однак вказані пояснення не підтверджені жодними доказами, в той же час навіть наявність такої обставини не свідчить про винну поведінку відповідача спрямовану на ухилення від надання допомоги спадкодавцеві. Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідач зі своє матір'ю [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісії №579622 від 17.01.2017р. слідує, що [PERSON] являється інвалідом третьої групи загального захворювання. ЇЇ розмір пенсії становить 1456,83 грн. (з жовтня 2017р.), що підтверджується довідкою №8661 від 06.11.2017р., яка видана Управлінням пенсійного фонду України у м. Вінниці. (а.с. 62, 63) З листа Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені Академіка Ющенка» від 06.11.2017р. вбачається, що [PERSON] перебувала під консультативним спостереженням у ВОПНЛ з 2005р. по 2015р. з діагнозом «Емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного походження (герметичний арахноенцефаліт)». (а.с. 59) Відповідно до акту, складеного 28.11.2017р. сусідами відповідача - [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені ТОВ «ЖЕО» [PERSON] довгий час хворіє, інвалід 3 групи, не працює, отримує маленьку пенсію, потребує стороннього догляду, а проживаючий з нею син [PERSON] періодично працює, весь час допомагає хворій матері, інших джерел існування вони не мають. (а.с. 88) В той же час, з відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків від 06.11.2017р. вбачається. що у 2016 році у відповідача були відсутні доходи, у першому кварталі 2017 року йому нараховано доходу 6400,00 грн. та у другому кварталі 2017 року - 9657,60 грн. (а.с. 65) Таким чином, проаналізувавши вищенаведені обставини та докази, враховуючи те, що відповідач проживає зі свою хворою матір'ю [PERSON] яка перебуває на його утриманні, а також беручи до уваги відсутність доходів у відповідача у 2016 році, незначні доходи у 2017 році та мізерну пенсію [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність у відповідача реальної можливості фінансово утримувати свого батька. Що стосується безпорадного стану [PERSON] слід зазначити наступне. Як вбачається з довідки про причину смерті від 17.05.2017р., [PERSON] помер [INFO] у віці 53 років, причина смерті - гострий інфекційний ендокардин. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісії №053810 від 04.09.2015р. слідує, що [PERSON] з 04.09.2015р. до 01.10.2016р. мав статус інваліда третьої групи загального захворювання, йому протипоказана важка фізична праця та рекомендована відновна терапія. З наявних матеріалах справи виписки з історії хвороби №3842 від 09.06.2015р. №924 від 15.02.2016р., виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №5499 від 25.08.2016р., №1300 від 10.04.2017р., виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №1943 від 14.04.2017р. вбачається, що [PERSON] в період 2015-2017 років хорів різного роду хворобами, в тому числі хворобами серця, проходив лікування, як місті Вінниці, так і в Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова. (а.с. 17 -21) З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №593 від 23.01.2017р. вбачається, що [PERSON] знаходився в стаціонарі ЦПМСД №3 (м. Вінниця) з діагнозом - отруєння невідомою речовиною, садини голови та лиця, атеросклеротичний кардіосклероз. (а.с. 22) Таким чином, судом встановлено, що в період 2015-2017 років [PERSON] хворів різного роду хворобами та проходів лікування, однак наявність вказаних хвороб та лікування не свідчить про наявність у померлого безпорадного стану. Позивач не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду і він, у зв?язку з цим опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві. В той же час, суд критично оцінює показання свідків, оскільки вони являються дружиною та синами позивача та прямо зацікавлені в результаті розгляду даної справи. Крім того, зазначені свідками обставини не свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Що стосується надання позивачем фінансової допомоги на лікування [PERSON], допомоги у придбанні продуктів харчування, понесення витрат пов'язаних похованням померлого, то представник відповідача не заперечував щодо наявності таких обставин. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Однак, надання позивачем допомоги своєму рідному брату, не свідчить про безпорадний його стан, а також не свідчить про ухилення відповідача від надання допомоги своєму батьку. Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини першої та другої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими статті 212 ЦПК України з врахуванням положень статей 57-66 ЦПК України. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності заявлених позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed