Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Голови комісії з припинення/ліквідації Приватної фірми «Амитекс» в особі [PERSON] про визнання трудових відносин припиненими, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2016 р. його було призначено на посаду директора Дочірнього підприємства «Екопром» Приватної фірми «Амитекс». Єдиним учасником ДП «Екопром» ПФ «Амитекс» є Приватна фірма «Амитекс», яка на теперішній час зовсім не займається і не опікується своїм підприємством, найманих працівників немає (крім нього директора), а також підприємством не виконуються поставлені економічні завдання. Як наслідок, він втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора ДП «Екопром», а також він бажає змінити місце роботи й сферу діяльності. Крім того, належного зв'язку із засновником (учасником) Приватної фірми «Амитекс» він не має, що є перешкодою у його вільному (прямому) звільненні з посади директора за власним бажанням (відповідно до ст. 38 КЗпП). Припинення його повноважень, як директора ДП «Екопром», відповідно до Статуту належить Загальним зборам учасників. Згідно з п. IV статті 11 Статуту директор Товариства підзвітний Загальним зборам учасників та організує виконання їх рішень. З огляду на відсутність доходів (заробітної плати) від перебування на посаді директора та неможливості встановити зв'язок із засновником ПФ «Амитекс», ним 01 лютого 2018р. було написано загальним зборам учасників ПФ «Амитекс» заяву про звільнення, яку він надіслав за юридичною адресою товариства, проте 14 березня 2018р. лист було повернуто за зворотною адресою. Тобто, уповноважений на звільнення директора орган ПФ «Амитекс» проігнорував його повідомлення про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов'язків по створенню нового виконавчого органу, чим були порушені його трудові права, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Просив його трудові відносини з ДП «Екопром» ПФ «Амитекс» визнати припиненими з 01 червня 2018р. у зв'язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. До початку судового засідання позивач, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Тому\~суд у відповідності до ст.ст. 280,\~281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. \~\~\~\~ Судом встановлено, що 15.06.2016 року [PERSON] було призначено на посаду директора Дочірнього підприємства «Екопром» Приватної фірми «Амитекс» (протокол № 2 від 15.06.2016р., наказ № 5 від 15.06.2016р.). Ці обставини підтверджені записами в трудовій книжці позивача (а..с.3). 01 лютого 2018 року позивач направив ПФ «Амитекс» заяву про звільнення з посади директора ДП «Екопром» ПФ «Амитекс» за власним бажанням, проте конверт з заявою 14.03.2018 р. було повернуто за зворотною адресою (а.с.22-26). Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань, засновником (учасником) ДП «Екопром» ПФ «Амитекс» є Приватна фірма «Амитекс», кінцевий бенефіціарний власник (контролер) [PERSON] (а.с. 4-10, 58-65). Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань, 19.02.2018р. внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Приватної фірми «Амитекс», керівник, голова комісії з припинення/ліквідатор [PERSON] (а.с.50-56). Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43\~Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно зі ст. 13 Статуту ДП «Екопром» ПФ «Амитекс» директор підприємства може бути звільнений від посади до закінчення терміну контракту на підставі положень, передбачених у контракті або в діючому законодавстві України (а.с.11-21). Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним ст. 16 ЦК України. Згідно зі\~\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст.\~4\~КЗпП України закріплено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За змістом ч.1 ст.\~3\~КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Статтею 21\~КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника визначено однією з підстав припинення трудового договору (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Так, відповідно до приписів ст.\~38\~КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За таких підстав та враховуючи, що уповноважений на звільнення директора ДП «Екопром» ПФ «Амитекс» орган проігнорував повідомлення про його звільнення, не розглянув по суті заяву позивача про звільнення, чим були порушені права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved