Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 06.08.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я фактично розпалася з причин відсутності взаєморозуміння та поваги між ними. Подружні стосунки не підтримують і не мають бажання бути разом. За таких обставин, вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, а тому зберігати шлюб стало недоцільним, оскільки він суперечить його інтересам. Враховуючи викладене, просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Відповідач позовні вимоги визнала. Згідно з положеннями ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, суд, у відповідності зі ст. 206 ЦПК України, та за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши позивача та відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Згідно зі ст.ст. 104, 105 та 110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. Відповідно до положень ст.ст. 111-112 СК України, суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей, вживши всіх заходів щодо примирення подружжя та встановивши, що їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, - постановляє рішення про розірвання шлюбу. Оскільки, сторони примиритися бажання не виявили, відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] , тому суд, враховуючи викладене, вважає, що дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично, суперечить інтересам сторін і його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право, після розірвання шлюбу, надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просить, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище, набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідач просила, а позивач не заперечував проти визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю. Тому суд, вважає за доцільне, після розірвання шлюбу, залишити неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , проживати біля матері - [PERSON] . Встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 % судового збору, який підлягає сплаті за подання позову про розірвання шлюбу та становить 840 гривень 80 коп, повинні бути компенсовані за рахунок держави, а інші 50 % підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави (840 гривень 80 коп * 50 % = 420 гривень 40 коп). На підставі наведеного та

Outcome: approved