Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Барвінківського районного суду Харківської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в якому просить: - визнати неправомірною відмову Барвінківського районного суду Харківської області привести у відповідність із рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року у справі №2-416/10, копія якого долучена до цієї справи, виконавчий лист, виданий цим же судом 05 березня 2012 року та надіслати рекомендованим повідомленням із супровідним листом позивачу як стягувачеві; - зобовязати Барвінківський районний суд Харківської області привести у відповідність із рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року у справі №2-416/10, копія якого долучена до цієї справи, виконавчий лист, виданий цим же судом 05 березня 2012 року та надіслати рекомендованим відправленням із супровідним листом позивачу як стягувачеві; - стягнути із відповідачів моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування вимог вказують на таке. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року у справі №2-416/10 (надалі Рішення суду від 01.07.2010), зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області провести перерахунок призначеної позивачеві пенсії, виходячи із 8 мінімальних розмірів пенсії за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду другої групи, починаючи з 01 травня 2010 року. Копія цього рішення у нього на руках. Разом із тим 23.02.2016 позивачу в цьому ж суді була видана копія рішення по цій же справі в якій вказано, що перерахунок пенсії має бути проведено починаючи з 11 травня 2010 року. Отже період нарахування пенсії зменшуються на 10 днів чим порушуються його права на отримання пенсії за 10 днів. Крім того у виконавчому листі №2-416/2010, виданому цим же судом 01.07. 2010, дата винесення Рішення суду вказана 11 липня 2010 в той час як в копіях Рішення суду від 01.07.2010 дата його винесення зазначена як 01 липня 2010 року. Крім того зазначає, що невиконання рішення суду призвело до його моральних страждань. Моральну шкоду із відповідачів просить стягнути в сумі 5000 гривень. Ухвалою судді від 04 квітня 2016 року провадження у зазначеній справі відкрите(а.с.27). У судові засідання, призначені на 13.00 год. 12 квітня 2016 року, 10.00 год. 29 квітня 2016 року та 10.00 год. 20 травня 2016 року, сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не зявилися. Судові повістки про виклик до суду, копії позовної заяви із додатками, копію ухвали суду про відкриття провадження, копію ухвали суду, винесену в попередньому судовому засіданні про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, письмові заперечення на позов відповідачів, ними отримані відповідно 07.04., 08.04. 2016(а.с.30-32); 13.04,14.04, 18.04 2016(а.с.45-47): 07.05. 10.05 2016 (а.с.73-75). Позивач [PERSON] в позовній заяві вказав, що просить справу розглядати за його відсутності(а.с.2). Від відповідачів: Барвінківського районного суду Харківської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (надалі ТУ ДСА) надійшли письмові клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників та письмові заперечення на позов(а.с.33-40,48-54,57-58,60-62,64-66,76-77,80). В письмових запереченнях на позов відповідачі заявили клопотання про закриття провадження у справі, відповідним чином його обґрунтовуючи. Ухвалою суду від 20 травня 2016 року провадження у справі закрите тільки в частині що стосується Барвінківського районного суду Харківської області, в іншому розгляд справи продовжено відповідно до глави 4 ЦПК України (а.с.83-86). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.06.2016 вищезазначена ухвала Близнюківського районного суду Харківської області залишена без змін (а.с.104-105). Ухвала апеляційного суду не оскаржувалася. У судове засідання, призначене на 14.00 год. 18. 10.2016 сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи також не зявилися. Із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень 6470300373265, 6100133026467 вбачається, що [PERSON] судову повістку про виклик до суду отримав 04.10. 2016 а ТУ ДСА 03.10. 2016, тобто завчасно. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин розгляд справи проведено за відсутності сторін на підставі їх письмових заяв та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У судовому засіданні вивчені письмові заперечення на позов відповідача ТУ ДСА (а.с.64-66,76-77). Вони зводяться до наступного. Позивач [PERSON] звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі цього ж суду від 01 липня 2010 року. 22 березня 2016 року заява була розглянута Барвінківським районним судом Харківської області та винесена відповідна ухвала. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними виходячи із норм ст.23 ЦК України та врахуванням Постанови №4 від 31.03. 1995 року Пленуму Верховного суду України. Також вказують на ст.1173 ЦК України яка передбачає відшкодування шкоди завданій фізичною особою незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади саме державою. Зазначають, що дії їх установи стосовно позивача, в порядку визначеному законом, незаконними не визнавалися. Суд всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, вивчивши письмові заперечення на позов, приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову [PERSON] до ТУ ДСА відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено. Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області визначено підсудність цієї справи Близнюківському районному суду Харківської області(а.с.22). Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не оспорюється, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 01.07. 2010 у справі №2-416/2010, були задоволені позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області та зобовязано провести йому перерахунок пенсії починаючи з 11.05. 2010 (а.с.57-58). Апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду залишена без задоволення. Не погоджуючись із змістом виконавчого листа [PERSON] 19.02.2016 звернувся до цього суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, вказуючи що у виконавчому листі невірно зазначена резолютивна частина що призвело до зменшення періоду нарахування пенсії на 10 днів. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської від 22.03. 2016 у задоволенні заяви [PERSON] про виправлення помилки у виконавчому листі по справі №2-416/2010, в частині зміни дати періоду нарахування недоплачених сум пенсії, відмовлено. Виправлено допущену у виконавчому листі описку, а саме зазначено дату винесення судового рішення «01 липня 2010 року». Ухвала набрала законної сили і [PERSON] не оскаржувалася (а.с.52-54). Із позовом до Барвінківського районного суду Харківської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про визнання неправомірною відмову приведення у відповідність виконавчого листа №2-416/10 і зобовязати вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, [PERSON] звернувся 14.03.2016, що вбачається із відмітки про дату отримання позовної заяви на штампі суду(а.с.1). Отже до суду та органу державної судової адміністрації [PERSON] із зазначеним вище позовом звернувся під час провадження в Барвінківському районному суді справи за його заявою про виправлення помилки у виконавчому листі не дочекавшись відповідного судового рішення ухвали від 22.03. 2016. Порядок виправлення описок у виконавчому листі, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений ст.369 ЦПК України. Тобто ці питання мають вирішуватися відповідно до норм ЦПК України. У п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»\~розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Конституцією України\~встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст. ст. 126, 129). Згідно із зазначеними положеннями\~Конституції України\~судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (повязаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному\~ст. 129 Конституції України\~і законодавством про судочинство. Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до\~ст. 62 Конституції України\~матеріальна й моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й у цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава. Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої\~інстанції, оскільки\~відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя. Отже із таких, встановлених судом обставин, вбачається, що позивач оскаржує певні дії Барвінківського районного суду Харківської області і заявляє вимоги саме до нього оскільки просить визнати неправомірною відмову суду у внесенні змін до виконавчого листа та просить суд, який розглядає справу, на цей час Близнюківський районний суд Харківської області, зобовязати Барвінківський районний суд внести до виконавчого листа такі зміни. Доказів щодо неправомірності, незаконності за цих обставин, дій ТУ ДСА не надано і вимог до цього органу, крім стягнення моральної шкоди, не заявлено. Відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції чинній на час звернення до суду), Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом (ч.1 ст.148). Свої повноваження вона здійснює на підставі ст. 149 цього закону і до них належать:1) представляє суди у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених цим Законом; 2) забезпечує належні умови діяльності судів загальної юрисдикції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених цим Законом; 3) вивчає практику організації діяльності судів, розробляє і вносить у встановленому порядку пропозиції щодо її вдосконалення; 4) вивчає кадрові питання апарату судів, прогнозує потребу у спеціалістах, здійснює замовлення на підготовку відповідних спеціалістів; 5) забезпечує необхідні умови для підвищення кваліфікації працівників апарату судів, створює систему підвищення кваліфікації; 6) організовує роботу з ведення судової статистики, діловодства та архіву; контролює стан діловодства у судах загальної юрисдикції; 7) готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів; 8) організовує компютеризацію судів для здійснення судочинства, діловодства, інформаційно-нормативного забезпечення судової діяльності та забезпечення функціонування автоматизованої системи документообігу в судах; забезпечує суди необхідними технічними засобами фіксування судового процесу в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування відповідних судів; 9) забезпечує впровадження електронного суду; здійснює заходи щодо організації обміну електронними документами між судами та іншими державними органами і установами; 10) забезпечує функціонування автоматизованої системи визначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 11) забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень та Реєстру електронних адрес органів державної влади, їх посадових та службових осіб, забезпечує функціонування системи відеоконференц-звязку для участі осіб у засіданні суду в режимі відеоконференції; 12) взаємодіє з відповідними органами та установами, в тому числі інших держав, з метою вдосконалення організаційного забезпечення діяльності судів; 13) розробляє та затверджує за погодженням із Радою суддів України Типове положення про апарат суду; 14) організовує діяльність служби судових розпорядників; 15) затверджує положення про бібліотеку суду; 16) здійснює управління обєктами державної власності, що належать до сфери управління Державної судової адміністрації України; 17) здійснює інші повноваження, визначені законом. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України(ст. 151). Отже із компетенції органів державної судової адміністрації не вбачається право на втручання в процесуальну діяльність судів і можливість виконати вимоги позовної заяви. За змістом\~ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві має бути зазначено, в чому полягає шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач посилається на ст. 56 Конституції України де закріплене право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, заданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч.1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а отже позивачем має бути доведено порушення відповідачем його законного права за обставин, викладених у позовній заяві. Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 25.12.2013 р. по справам №6-78цс13 та №6-94ц13 (які в силу ст.3607 Цивільного процесуального кодексу України є обовязковими для всіх судів України), а також позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 19.03.2014 р. по справі №6-3919св14; від 26.02.2014 р. по справі №6-55211св13; від 06.02.2014 р. по справі №6-55638св13; від 05.02.2014 р. по справі №6-42104св12; від 29.01.2014 р. по справам №6-35719св13, №6-2429св14, №6-47808св13, №6-44391св13; від 22.01.2014 р. по справі №6-37717св13. В п.11 постанови від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 Цивільного процесуального кодексу України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. В листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» Верховний Суд України зазначив, що суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Оскільки суд встановив відсутність протиправності дій ТУ ДСА за обставин, встановлених судом у цій справі,та за відсутності доказів, що діями ТУ ДСА були порушені, невизнані або ос порені певні права, свободи чи інтереси позивача, необхідно відмовити у задоволені і його вимоги щодо стягнення моральної шкоди за недоведеністю. Позивач [PERSON] є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) інвалідом 2 групи, що підтверджено посвідченнями (а.с.15,16). На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed