Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», Ізяславського району електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ураження електричним струмом, мотивуючи це тим, що 30 листопада 2015 року близько 14 години 30 хвилин [PERSON] проїжджав гужовою підводою по вул. Партизанській в с. Щурівці Ізяславського району Хмельницької області. Навпроти будинку № 6 на коня впав електричний провід повітряної лінії електропередач, яка перебуває на балансі Ізяславського району електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» та якою забезпечується електричною енергією с. Щурівці Ізяславського району Хмельницької області. Позивач посилається що в результаті падіння електричного проводу був уражений електричним струмом та загинув кінь [PERSON] білої масті по кличці «Циган» вагою 550 кг, чим [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода на суму 14000 грн. Позивач вважає, що тварина загинула з вини Ізяславського району електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго». [PERSON] просить стягнути з Ізяславського району електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» 14000 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди, 158 грн. витрат по підготовці для проведення суду та 551 грн. 20 коп. судових витрат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Допитавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, матеріали висновку Ізяславського ВП Славутського відділу ГУНП в Хмельницькій області № 194, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 30 Цивільного процесуального Кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного Кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому\~законом\~порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. За вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 95Цивільного Кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Ізяславський район електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» є філією [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» і не являється юридичною особою, а відтак не може бути відповідачем. Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: виробництво електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на електричну енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту; постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; субєкти електроенергетики - субєкти господарської діяльності незалежно від їх відомчої належності та форм власності, що займаються виробництвом, передачею, розподілом, постачанням електричної енергії та теплової енергії при централізованому теплопостачанні, а також субєкт господарської діяльності, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно положень Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності. В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених\~статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала. Згідно положень Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. 30 листопада 2015 року близько 14 години 30 хвилин в с. Щурівці Ізяславського району Хмельницької області, по вул. Партизанській від електроопори № 20 відірвався електричний провід повітряної лінії електропередач та впав на коня білої масті по кличці «Циган», який загинув, що підтверджується поясненнями позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], протоколом огляду місця події від 30 листопада 2015 року з фототаблицями, складеним слідчим СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області, який знаходиться у досліджених в ході судового розгляду матеріалах висновку Ізяславського ВП Славутського відділу ГУНП в Хмельницькій області № 194, проти чого не заперечувала представник відповідача. Належність коня білої масті по кличці «Циган», 1993 рок народження, підтверджується паспортом на тварину, копія якої додана до матеріалів справи. Вказана обставина не була спростована в ході судового розгляду. Позивач посилається, що причиною загибелі коня стало ураження електричним струмом, посилаючись при цьому як на доказ на довідку лікаря Щуровецької дільничної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] Представник проти вказаної обставини заперечувала, вважає, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження причин загибелі тварини. Як встановлено з довідки, на яку посилається позивач як на доказ своїх доводів, вказаний документ не містить номеру та дати видачі. [PERSON] в ході судового розгляду допитаний не був, оскільки з роботи у лікарні ветеринарної медицини звільнився та виїхав за межі Ізяславського району. В ході судового розгляду був допитаний в якості свідка в. о. начальника Ізяславської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], котрий пояснив, що єдиним документом, що підтверджує причину загибелі тварини є протокол розтину трупу тварини. При цьому свідок вказав, що розтин коня позивача не проводився, будь-яких документів на підтвердження причин загибелі тварини [PERSON] Ізяславською районною державною лікарнею ветеринарної медицини не видавалось. Вказані пояснення також підтверджуються листами Ізяславської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 101 та № 102 від 19 вересня 2016 року, доданими до матеріалів справи. Крім того, позивач не надав суду належних доказів вартості загиблого коня та його ваги. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів причин загибелі належного [PERSON] коня білої масті по кличці «Циган», ваги вказаної тварини та її вартості. [PERSON] вказує, що загиблу тварину він з іншими знайомими вивезли за межі населеного пункту та скинули в рівчак в лісосмузі. Разом з тим позивач не зміг вказати точне місце, де залишив труп тварини. Допитані в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не змогли вказати точне місце, куди був вивезений труп коня, назвати кількість та склад осіб, котрі допомагали [PERSON] у захороненні тварини. Допитаний в ході судового розгляду сільський голова [PERSON] самої події загибелі коня не бачив, про подію довідався лише наступного дня, з приводу надання місця для захоронення загиблого коня [PERSON] до нього не звертався, таке місце позивачеві не надавалось, де була захоронена тварина не знає. Згідно листа № 203 Управління Держпродспоживслужби в Ізяславському районі від 29 липня 2016 року худобомогильники на території Ізяславського району на даний час законсервовані і не використовуються для захоронення трупів тварин. У разі необхідності трупи тварин вивозяться спецтранспортом для утилізації на Шепетівський ветсанзавод. Сам [PERSON] не заперечував, що спецтранспортом для утилізації загиблої тварини на Шепетівському ветсанзаводі не користувався. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів утилізації загиблої тварини у встановленому порядку. Позивач [PERSON] посилається на те, що порив електричного проводу повітряної лінії електропередач, яка перебуває на балансі Ізяславського району електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» стався через неналежне утримання повітряної лінії електропередач. При цьому позивач вказує, що електричні проводи мають численні «скрутки», які, на його думку, і стали причиною обриву електричного проводу, однак жодних належних доказів своїх доводів суду не надав. Натомість представник відповідача [PERSON] вказала, що причиною обриву електричного проводу стало падіння на електричні проводи повітряної лінії електропередач сухого дерева ялини, яке росло на приватній присадибній ділянці поруч і впало від сильного пориву вітру. Доводи представника відповідача підтверджуються протоколом огляду місця події від 30 листопада 2015 року з фототаблицями, складеним слідчим СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області, який знаходиться у досліджених в ході судового розгляду матеріалах висновку Ізяславського ВП Славутського відділу ГУНП в Хмельницькій області № 194, наданим суду актом обстеження від 30 листопада 2015 року, показами допитаних в ході судового розгляду свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], показами допитаного в якості свідка інженера [PERSON], котрий повідомив, що «скрутки» є допустимими і передбаченими відповідними технічними нормативами. Покази свідка [PERSON] не були спростовані в ході судового розгляду. Те, що безпосередньо перед подією пориву електричного проводу та загибелі коня був сильний порив вітру, підтвердив допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] [PERSON] не заперечував факт падіння сухого дерева ялини на електричний провід. Таким чином позивач не спростував доводів представника відповідача про відсутність вини відповідача у пориві електричного проводу повітряної лінії електропередач, яка перебуває на балансі Ізяславського району електричних мереж [PERSON] акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», та загибелі коня. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 79 Цивільного процесуального Кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки вимоги позивача задоволенню не підлягають, підстави для відшкодування йому судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed