Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що 17 травня 2010 року постановою слідчого управління УМВС України в Чернігівській області в межах кримінального провадження було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ст. 366 КК України, проте не застосовано додаткового покарання у вигляді конфіскації майна. Вказаним вироком також був частково задоволений цивільний позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з [PERSON] 298889 грн. 85 коп. у відшкодування матеріальної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26.04.2012 вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.01.2012 був скасований в частині вирішення цивільного позову ПАТ «Укрсоцбанк», та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Вирок набрав законної сили. [PERSON] відбув покарання призначене вироком суду, кримінальне провадження було завершене, в межах кримінального провадження звернення стягнення на арештоване майно не відбувалося, проте арешт, накладений постановою слідчого управління УМВС України в Чернігівській області від 17.05.2010 не скасований. Цивільний позов ПАТ «Укрсоцбанк» розглянуто Деснянським районним судом м. Чернігова в порядку цивільного судочинства, при цьому арешт на майно [PERSON] ухвалою суду не накладався. Також, позивачем до позовної заяви додано роздруківку із автоматизованої системи виконавчих проваджень, з якої вбачається, що наразі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] . Враховуючи, що потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала і постанова про накладення арешту на майно від 17.05.2010 створює необгрунтовані перешкоди позивачу у реалізації права власності на своє майно, позивач звернувся до суду із позовом про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Представник позивача у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує та просить суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», у судове засідання надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, в якому вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 230717744 від 02.11.2020 вбачається, що постановою про накладення арешту на майно, № б/н, від 17.05.2010 Слідчого управління УМВС України в Чернігівській області було накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] (а.с. 6-7). Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ст. 366 КК України, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не застосовувалось (а.с. 8-10). Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 08 грудня 2020 року відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні (а.с. 19). Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 та від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved