Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений 26.11.2010 року за реєстром № 5996 приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] в частині призначення спадкоємцем [PERSON], [INFO] належить [PERSON], [INFO] та визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174, мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до п. 2.1 гл. 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, про вимоги до змісту заповіту заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини, а у вищевказаному заповіті рік народження [PERSON] вказаний як «1974», у паспорті рік народження вказаний як «1984», тобто існує невідповідність у документах. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, який заявою від 18.09.2014 року уточнила та просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174, мотивуючи тим, що 06.06.2013 року померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174. За життя [PERSON] було складено заповіт, згідно якого вона заповіла 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку з надвірними спорудами [PERSON] Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2014 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно був обєднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог первісного позову не заперечувала, визнала факт того, що в заповіті була зроблена технічно помилка щодо року народження позивача, наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2009 року, було розірвано договір довічного утримання, що укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.05.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 787 та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174. Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 23458235 від 25.06.2014 року, наданої реєстраційною службою [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174 зареєстроване за [PERSON]. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 342583 від 07.06.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 06.06.2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 26.11.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5996, [PERSON] заповіла все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що розташовані в місті Ізмаїлі Одеської області по вулиці Білгород Дністровській, 174 [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних частках кожному. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37385594 від 16.05.2014 року, наданого [PERSON] державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 26.11.2010 року, зареєстрований за № 5996 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що підтверджено листом № 1455/02-14 від 24.06.2014 року, наданим [PERSON] державною нотаріальною конторою, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. У встановлений законом строк [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджено листом № 1455/02-14 від 24.06.2014 року, наданим [PERSON] державною нотаріальною конторою та разом із спадкодавцем не проживав, що підтверджено будинковою книгою на будинок № 174 по вул. Білгород Дністровська в м. Ізмаїлі Одеської області, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Враховуючи, що спадкоємець за заповітом [PERSON] фактично не прийняв спадщину, отже його частка повинна спадкуватися за законом. Згідно до статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON], який є сином спадкодавця, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ЯР № 487529, виданим 29.05.1958 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл та відповідно спадкоємцем за законом першої черги помер 10.11.2009 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 199895, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже, право на спадкування одержує син [PERSON] та онук [PERSON] [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ЖД № 449322, виданим 18.01.1984 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Крім цього, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON], однак як було вже встановлено в судовому засіданні, він фактично не прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за № 1092/02-14 від 15.05.2014 року, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до п. 2.1 гл. 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, про вимоги до змісту заповіту заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини, а у вищевказаному заповіті рік народження [PERSON] вказаний як «1974», у паспорті рік народження вказаний як «1984», тобто існує невідповідність у документах. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved