Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», третя особа Виконавчий комітет Марганецької міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди. В позові посилається на те, що він прирівняний до інвалідів війни І групи (посвідчення Серії Є № 051790 від 30.03.2011 року), є громадянином, який постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії (посвідчення Серії А № 447378 від 20.06.2003 року) інвалідом І групи ( довідка МСЕК 10 ААА № 070044 від 29.03.2011 року). 28 липня 2015 року, приблизно о 08-25 год. [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» відмовлено йому у безкоштовному проїзді по маршруту «Кільцевий А» № АЕ 778 АА на зупинці «Держбуд», що підтверджується актом від 28.07.2015 року. Просить суд визнати неправомірними дії [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» при відмові йому у пільговому перевезенні, стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» на користь держави судовий збір. Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представники третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили суд їх задовольнити. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши позивача, представників третьої особи, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до положень\~ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів в тому числі на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі. Статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~визначені засади діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах. Так, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. \~\~\~\~ Згідно ч. 1,2,3\~Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. \~\~\~\~Згідно п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону, пасажир зобов'язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення. \~\~\~\~Частиною 2 статті 42 Закону визначено, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. \~\~\~\~Згідно підпункту 10 пункту 145 Правил, перевізник зобов'язаний: здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд. Відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» інваліди мають право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, а також всіма видами приміського транспорту. Відповідно до пункту 7 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачений - безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також; залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує інваліда. Згідно до пункту 15 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено безоплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирі не більше 9) на території України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прирівняний до інвалідів війни І групи, що підтверджується посвідченням Серії Є № 051790 від 30.03.2011 року (а.с.5), є громадянином, який постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується посвідченням Серії А № 447378 від 20.06.2003 року (а.с.4) інвалідом І групи, що підтверджується довідкою МСЕК Серії 10 ААА № 070044 від 29.03.2011 року (а.с.6). 28 липня 2015 року, приблизно о 08-25 год. [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» відмовлено позивачу у безкоштовному проїзді по маршруту «Кільцевий А» № АЕ 778 АА на зупинці «Держбуд», що підтверджується актом від 28.07.2015 року (а.с.7). Згідно Закону України «Про автомобільний транспорт» послугою з перевезення пасажирів є перевезення пасажирів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату. Відповідно до ст. 29 даного Закону, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, є субєкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу за договором перевезення пасажира транспортним засобом, що використовується ним на законних підставах. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобовязані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону. Судом встановлено, що 28 липня 2015 року ТОВ «Транспортна компанія «Автоград», яка не є субєктом господарювання, не маючи договорів з Виконавчим комітетом (договір на надання послуг було розірвано, що зазначено представником третьої особи) надавало послуги пасажирських перевезень у м. Марганець. При цьому ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» відмовилося везти позивача [PERSON], який предявив посвідчення на право безоплатного проїзду. Таким чином, суд приходить до висновку, що працівники ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» порушили вимоги ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» та ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не надавши [PERSON] право на безкоштовний проїзд у приміському транспорті тому, на думку суду, їх зазначені дії були неправомірними. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд враховує характер і об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань, потребу додаткових зусиль для організації свого життя. Суд враховує, що у відповідність п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», в межах заявлених ним позовних вимог, а саме 1000 гривень за перенесені ним страждання. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю фірма «Авто-град» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1218 гривень.

Outcome: partial