Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (д.п.Фелько) І.О. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про визнання права власності, як за членом колгоспного двору, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 квітня 2003 року в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 частину будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області. Дане домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору, головою якого є [PERSON]. Позивач зазначає, що спадщину після смерті батька [PERSON] він прийняв, так як на протязі шести місяців з моменту смерті батька вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинковолодінні, що згідно норми чинної на момент смерті 10 квітня 2003 року батька [PERSON], статті 549 ЦК України в редакції 1963 року, свідчать про фактичне прийняття ним спадщини. Крім того, він оформив свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку у приватного нотаріуса [PERSON], від 06 липня 2018 року за реєстраційним № 845. Також зазначає, що іншою спадкоємицею першої черги за законом після смерті 10 квітня 2003 року батька [PERSON] була його мати, а дружина померлого - [PERSON], яка 03 грудня 2011 року померла; донька померлого - [PERSON], які спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують. Однак, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове будинковолодіння після смерті батька, йому, позивачу по справі було відмовлено постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] від 10.12.2018 року, оскільки встановити, яка саме частка у праві власності на житловий будинок, який розташований в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, вулиця Д.Франишина (колишня - вулиця Леніна), 86, що є майном колгоспного двору та належить його членам - спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] не можливо, так як відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Після смерті, 03 грудня 2011 року матері [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 часину будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області. Позивач по справі, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, спадщину прийняв, так як на момент її смерті постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавицею за однією адресою, що згідно норми чинної на момент смерті 03 грудня 2011 року матері, статті 1268 ч. 3 ЦК України в редакції 2003 року, свідчать про фактичне прийняття ним спадщини. Крім того, він оформив свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на спадкову земельну ділянку у [PERSON], державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 24 квітня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-552. Іншою спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері, є його рідна сестра, а донька померлої - [PERSON], яка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Таким чином, як зазначає позивач, що згідно записів погосподарських книг [PERSON] сільської ради, станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, які не втратили право на майно двору були троє осіб: [PERSON], [PERSON] та він, [PERSON], які відповідно набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожний. Також в позовній заяві, позивач вказує, що його рідна сестра [PERSON], а донька спадкодавців та її діти [PERSON], [PERSON], як треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на боці відповідачів, фактично з 1989 року в будинку не проживали і не приймали участі своєю працею та коштами у веденні господарства двору, свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району ніколи не витребували і на неї не претендують, проживають постійно в м. Вінниці, мають квартиру на праві власності. Тобто, на думку позивача, [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] вибули з колгоспного двору в 1989 році і відповідно частку в майні колгоспного двору будинковолодіння не набули. Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори постановою від 06 грудня 2018 року за № 2369/02-31 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у нього відсутній документ, що посвідчує право власності на вказане будинковолодіння, а з наданого ним технічного паспорту встановити, яка саме частка у праві власності на будинок, що належала спадкодавцю [PERSON] неможливо. За наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 03 грудня 2011 року матері [PERSON] на 1/3 частку, після смерті 10 квітня 2003 року батька [PERSON] на 1/3 частку, а також право власності, як за членом колгоспного двору, а загалом, на: -цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, який згідно до відомостей, викладених у технічному паспорті ФОП «[PERSON]В.» від 15.11.2018 року, складається з : житлового будинку під літерою «А»; веранди під літерою «а»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «б»; убиральні під літерою «Г»; огорожі № 1 -2; колодязю № 3. В підготовче судове засідання учасники судового провадження не зявились, попередньо подавши суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] та його представник -адвокат [PERSON] в поданій заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю, при цьому уточнили позовні вимоги, зокрема в частині визнання за ним, [PERSON] право власності, як за членом колгоспного двору на 1/3 частку будинковолодіння, а загалом на цілий житловий будинок з господарськими\~будівлями та\~спорудами №\~86\~по вул.\~Д.\~Франишина (раніше\~вул.\~Леніна)\~в с.\~Стадниця Вінницького\~району Вінницької\~області,просять позов задовольнити; представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області сільський голова [PERSON] в поданій заяві зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позовної вимоги, заявленої позивачем [PERSON], в тому числі і уточненої заяви щодо визнання за позивачем права власності, як за членом колгоспного двору на 1/3 частку, при цьому не заперечував проти ухвалення рішення суду в підготовчому судовому засіданні; треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на боці відповідачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (д.п. [PERSON]) І.О. в поданій заяві зазначили, що позовні вимоги позивача визнають та не заперечують проти задоволення і уточнених позовних вимог, заявлених позивачем, при цьому вказали, що вони фактично з\~1989\~року в\~будинку №\~86\~по вул.\~Д.\~Франишина (раніше\~вул.\~Леніна)\~в с.\~Стадниця Вінницького\~району не\~проживали і\~не приймали\~участі своєю\~працею та\~коштами у\~веденні господарства\~двору,\~свою частку\~в майні\~колгоспного двору\~будинковолодіння ніколи\~не витребували,\~її взагалі\~не набули\~і на\~неї не\~претендують,\~проживають постійно\~в м.\~Вінниці,\~мають квартиру\~на праві\~власності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Врахувавши думки та позиції учасників процесу, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що 10 квітня 2003 року в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія 1-АМ № 195636, видане 11 квітня 2003 року виконкомом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області ( а.с.9) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 частину будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради та технічним паспортом, виготовленим КП «ВООБТІ» станом на 27.02.1989 року на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Стадниця по вул. Леніна, № 86, згідно якого власником будинку є голова колгоспного двору [PERSON]( а.с.20-23, 32-39). Крім того, згідно земельнокадастрової книги за [PERSON] також рахується і земельна ділянка, площею 0,61 га, з них : 0,25 га- для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд ; 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою : с. Стадниця, вул. Д.Франишина) ( Леніна), 86 Вінницького району Вінницької області. Дані земельні ділянки не приватизувались та державні акти на право вланості на земельні ділянки не видавались, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області № 1150 від 20.11.2018 року ( а.с.31). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], є його син, позивач по справі [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія УІІ-УР № 0170749, видане 01 січня 1966 року [PERSON] сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с.10), який спадщину прийняв, так як на протязі шести місяців з моменту смерті батька вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинковолодінні, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради за № 1149 від 20.11.2018 року ( а.с. 27), а також в установлений законом строк звернувся з заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримав 06.07.2018 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,8415 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Іншою спадкоємицею першої черги за законом після смерті 10 квітня 2003 року батька [PERSON] були дружина померлого - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серія ІІ ЯР № 745169, виданого 05.02.1961 року ( а.с.11) та донька померлого - [PERSON], які спадщину після смерті чоловіка, батька не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується копією спадкової справи № 09/2018, заведеної на імя померлого 10.04.2003 року [PERSON] 17.05.2018 року, витребуваної на запит суду, де наявна лише заява [PERSON], подана 26.03.2018 року про прийняття спадщини. Таким чином, згідно норм чинної на момент смерті 10 квітня 2003 року [PERSON], статті 549 ЦК України в редакції 1963 року, свідчать про фактичне прийняття спадкоємцем [PERSON] спадщини. \~ \~ \~ \~Однак, оскільки спадкове будинковолодіння відноситься до категорії колгоспних дворів, що підтверджується виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради, спадкоємець [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 10 квітня 2003 року батька [PERSON] в нотаріальній конторі, про що видано 10.12.2018 року приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. \~ \~ \~ \~03 грудня 2011 року в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області померла мати спадкоємця - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія 1-АМ № 217707, видане 05 грудня 2011 року виконкомом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області ( а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 частину будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради ( а.с. 32-39). [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом після смерті 03 грудня 2011 року матері [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, серія УІІ-УР № 0170749, видане 01 січня 1966 року [PERSON] сільською радою Вінницького району Вінницької області ( а.с.10), який спадщину прийняв, так як на момент смерті матері постійно проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради за № 1148 від 20.11.2018 року (а.с.26), що згідно норм чинної на момент смерті 03 грудня 2011 року [PERSON], статті 1268 ч.3 ЦК України в редакції 2003 року, свідчать про фактичне прийняття ним спадщини. Крім того, факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері, також підтверджується і тим, що він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку у [PERSON], державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 24 квітня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-552 ( а.с.15) . Іншою спадкоємицею першої черги за законом після смерті 03 грудня 2011 року [PERSON] є донька померлої - [PERSON], яка спадщину після смерті матері не прийняла та на неї не претендує, що підтверджується копією спадкової справи № 111/2012, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 22.02.2012 року, де наявна заява спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини. Також, судом встановлено, що згідно записів погосподарських книг [PERSON] сільської ради, станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, які не втратили право на майно двору буди троє осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожний. Той факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно набули право власності на будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, підтверджується наступним: виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради; витягом з земельно-кадастрової книги [PERSON] сільської ради; технічним паспортом, виготовленим КП «ВООБТІ» станом на 27.02.1989 року; технічним паспортом виготовленим ФОП «[PERSON]В.» від 15.11.2018 року; Витягом з рішення 44 сесії 6 скликання [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області «Про перейменування вулиці Леніна на вулицю [PERSON] в с. Стадниця» від 11.08.2015 року. [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], фактично з 1989 року в будинку не проживали і не приймали участі своєю працею та коштами у веденні господарства двору, свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району ніколи не витребували і на неї не претендують, проживають постійно в м. Вінниці, мають квартиру на праві власності, тобто вибули з колгоспного двору в 1989 році і відповідно частку в майні колгоспного двору будинковолодіння не набули, що підтверджено їх особистими заявами, поданими до суду. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22\~грудня 1995\~року №\~20\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.\~563\~ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. \~ \~ \~ \~Оскільки судом є встановленим, що [PERSON] , як голова колгоспного двору, його дружина [PERSON] та син [PERSON], як члени сімї колгоспного двору відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами за № 86 по вул. Д. Франишина ( раніше вул.Леніна) в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області. Крім того, також встановлено, що [PERSON], як дружина спадкодавця [PERSON], який помер 10.04.2003 року, свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина ( раніше вул.Леніна) в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області не витребувала і на неї не претендувала, вибула з колгоспного двору і відповідно частку в майні даного колгоспного двору не набула; 03.12.2011 року [PERSON] померла ; донька спадкодавців - [PERSON] також свою частку в майні колгоспного двору спадкового будинковолодіння ні після смерті батька, ні після смерті матері не витребувала і на неї не претендувала, в 1989 році вибула з колгоспного двору, тому єдиним членом колгоспного двору спадкового будинку станом на 15.04.1991 року був син [PERSON]. Зокрема, також встановлено, що діти [PERSON] - [PERSON], [PERSON], фактично з 1989 року в будинку не проживали і не приймали участі своєю працею та коштами у веденні господарства двору, свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння № 86 по вул. Д. Франишина (раніше вул. Леніна) в с. Стадниця Вінницького району ніколи не витребували і на неї не претендують, тобто вибули з колгоспного двору в 1989 році і відповідно частку в майні колгоспного двору будинковолодіння не набули. Такими чином, зібрані у справі докази підтверджують те, що спадкоємець першої черги за законом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] є позивач по справі [PERSON], який успадкував належну їм частку спірного об'єкта нерухомості; інші спадкоємці за законом, а по справі треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів - відмовились в установленому законом порядку від спадкового майна, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості. За таких обставин та у контексті приведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини викладені у позовній заяві, наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача [PERSON] сільська рада Вінницького району Вінницької області та треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на боці відповідачів надали суду заяви про визнання ними позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. Також за заявою позивач по справі, суд вважає необхідним залишити за ним судові витрати по справі. На підставі наведеного та

Outcome: approved