Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [INFO] , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що з 09 квітня 2015 року по липень 2020 року проходив військову службу на посаді військового комісара [INFO] . Наказом військового комісара [INFO] від 01 лютого 2019 року №40 на позивача накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність. Позивач оскаржив вищезазначений наказ до Вінницького окружного адміністративного суду, натомість в задоволенні позову відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду скасовано, та постановлено нове судове рішення яким вимоги [PERSON] задоволено визнано протиправним та скасовано військового комісара [INFO] від 01 лютого 2019 року №40. Постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року залишена в силі і постановою Верховного Суду від 07 липня 2020 року. Оскаржуючи наказ відповідача від 01 лютого 2019 року в порядку адміністративного судочинства позивач, зазнавши від протиправних дій відповідача душевних страждань, не заявляв вимоги про стягнення моральної шкоди, адже така шкода буде стягнута з бюджетних коштів. Натомість подальші протиправні дії відповідача спрямовані на дискредитацію позивача, приниження його честі, гідності та ділової репутації завдали позивачу душевні страждання та порушення нормальних життєвих зв`язків і стосунків з підлеглими та оточуючими, які вимагали у позивача додаткових зусиль для організації свого життя та роботи. Зокрема після звернення [PERSON] до суду, щодо оскарження наказу про дисциплінарне стягнення, військовий комісар позбавив позивача щомісячної премії, внаслідок чого авторитет позивача дискредитовано та негативно відобразилось на відношенні підлеглих до службових команд позивача. Одночасно, відповідач при переведенні [PERSON] в липні 2020 року до військової частини [NUMBER] не ознайомив останнього із службовою карткою та не вніс до зазначеної картки запис про зняття дисциплінарного стягнення від 01 лютого 2019 року на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року. Вищезазначені протиправні дії відповідача завдали позивачеві душевних страждань та шкоди його діловій репутації, гідності та честі, як людині та офіцера, внаслідок чого погіршився стан здоров`я позивача. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює на рівні 50\~000 грн. Також позивач зазначає, що поширення інформації про дисциплінарне стягнення дискредитувало його серед великої кількості військового колективу, яка одночасно оприлюднена в ЗМІ та мережі Інтернет. За наведеного позивач просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн. (а. с. 1-8). Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб (а. с. 62). Відповідач Державна казначейська служба України скористалась своїм правом передбаченим положеннями ст. 178 ЦПК України та 08 грудня 2020 року представником до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги відповідачем не визнаються. Також представник зазначила, що жодним нормативним актом не передбачено, що Державна казначейська служба України несе відповідальність за державу та за дії державних органів виконавчої влади. Таку позицію обґрунтовує висновками Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №199/6713/14 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16. Одночасно представник відповідача вказує на те, що підставою для стягнення шкоди є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, натомість спір виник з трудових (службових) правовідносин, а відповідно посилання позивача на положення ст. 23, 1167, 1173 ЦК України є безпідставним. Крім того, звертає увагу на те, що позивач пов`язує наявність моральної шкоди із поширенням Вінницьким обласним військовим комісаріатом інформації про дисциплінарне порушення [PERSON] , а тому у даному випадку законодавством передбачений інший порядок захисту порушених прав, зокрема визначених ст. 277 ЦК України. За наведеного просить відмовити у задоволенні позову (а. с. 68-73). Відповідач Вінницький обласний військовий комісаріат 09 грудня 2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі. Одночасно зазначив, що факт оскарження позивачем накладеного дисциплінарного стягнення не свідчить про наявність душевних страждань [PERSON] . Відповідач не погоджується із твердженням про дискредитацію позивача внаслідок позбавлення останнього премії за лютий 2019 року, адже за наявності дисциплінарного стягнення військовослужбовцю премія не виплачується. Натомість після скасування наказу відповідача про накладення дисциплінарного стягнення, позивачеві здійснено перерахування премії за лютий 2019 року в розмірі 1\~847 грн. 86 коп. В частині виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року відповідач зазначив, що ухвалу Верховного Суду від 06 липня 2020 року після касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції останнім отримано 20 липня 2010 року та 21 липня 2020 року відповідачем видано наказ про скасування накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] , застосоване наказом від 01 лютого 2019 року № 40. Копія зазначеного наказу направлена до місця служби позивача у військову частину [NUMBER] . Також відповідач зазначив, що твердження позивача про відсутність дисциплінарних стягнень за час проходження служби (до 01 лютого 2019 року) не відповідає дійсності, адже на позивача неодноразово накладались дисциплінарні стягнення до зазначеної дати, що підтверджується копією службової картки [PERSON] . Одночасно відповідач вказав на те, що з наданих позивачем медичних документів, щодо стану його здоров`я не вбачається причинного зв`язку погіршення останнього саме із діями відповідача. Не погодився відповідач і з обставинами поширення неправдивої інформації стосовно позивача, адже інформація про конфліктну ситуацію поширена не відповідачем, а журналістом видання «33 канал». За наведеного просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] (а. с. 79-84). Відповідач Головне управління Державної казначейської служби у Вінницькій області своїм правом на подання відзиву не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з квітня 2015 року по липень 2020 року обіймав посаду військового комісара [INFO] , що підтверджується довідкою про проходження служби (а. с. 44). Відповідно до п. 3 наказу військового комісара [INFO] від 01 лютого 2019 року № 40 «Про результати службового розслідування» на військового комісара Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату полковника [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність» (а. с. 11-12). Відповідно до п. 3 витягу з наказу військового комісара [INFO] від 04 березня 2019 року № 99, полковнику [PERSON] щомісячну премію встановлене розпорядженням МО України від 28 грудня 2018 року, не виплачувати (а. с. 10). Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року (справа №120/915/19-а) у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до військового комісара [INFO] [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу військового комісара [INFO] від 01 лютого 2019 року № 40 «Про результати службового розслідування» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» - відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2019 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ військового комісара [INFO] від 01 лютого 2019 року № 40 «Про результати службового розслідування» в частині накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність». Постанова набрала законної сили (а. с. 22-27). Постановою Верховного Суду від 07 липня 2020 року касаційна скарга військового комісара [INFO] полковника [PERSON] залишена без задоволення, а постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року - без змін (а. с. 28-42). Відповідно до виписного епікризу № 14405 [PERSON] в період з 11 по 21 червня 2019 року перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у відділенні кардіоревматології НВМКЦ «ГВКГ» з основним діагнозом «гіпертонічна хвороба І ст., 3 ст., ризик 2» (а. с. 17). Відповідно до виписного епікризу № 11341 [PERSON] в період з 16 по 31 жовтня 2019 року перебував на обстеженні та лікуванні у кардіологічному відділенні кардіологічної клініки ВМКЦ Центрального регіону з основним діагнозом «ІХС. Нестабільна стенокардія. Дифузний кардіосклероз» (а. с. 18). Відповідно до скороченої оцінної карти військовослужбовця, полковник [PERSON] за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2019 року за критеріями службової діяльності оцінений «незадовільно». Висновок займаній посаді не відповідає. Рекомендовано перемістити на посаду з ШПК «полковник» в органах військового управління. Картка містить відмітку про ознайомлення позивача 06 лютого 2020 року (а. с. 45-47). Рапортом від 07 лютого 2020 року позивач звернувся до військового комісара [INFO] , в якому зазначив про не згоду з висновками оціночної карти та просив дозволу на звернення до вищого командування, щодо оскарження зазначеної карти (а. с. 48). 13 квітня 2020 року позивач звернувся до командувача оперативного командування « [INFO] » щодо скасування п. 5 наказу відповідача від 02 квітня 2020 року № 200 в частині накладення на полковника [PERSON] дисциплінарного стягнення «догана». Одночасно зазначив, що в діях військового комісара полковника [PERSON] вбачає упереджене ставлення до себе (а. с. 57-58). Відповідно до витягу з наказу Головнокомандувача ЗС України від 28 квітня 2020 року № 29, полковника [PERSON] призначено начальником відділу підготовки резервів та територіальної оброни управління підготовки управління оперативного командування «Південь» Сухопутних військ ЗС України (а. с. 105). Відповідно до п. 2 витягу з наказу військового комісара [INFO] від 03 липня 2020 року №118 полковника [PERSON] вважати таким, що вибув до нового місця служби (м. Одеса) (а. с. 16). Відповідно до супровідного листа від 08 липня 2020 року №350 Вінницький обласний військовий комісаріат направив до військової частини [NUMBER] особову справу полковника [PERSON] та службову картку (а. с. 98). Відповідно до копії службової картки полковника [PERSON] (розділ «стягнення»), остання містить запис від 01 лютого 2019 року про «попередження про неповну службову відповідність». Розділ «Коли і ким скасовано стягнення» не містить запису про скасування зазначеного дисциплінарного стягнення (а. с. 99, зворот). Відповідно до пункту 1 наказу військового комісара [INFO] від 21 липня 2020 року №384, п. 3 наказу військового комісара [INFO] від 01 лютого 2020 року №40 вважати таким, що втратив чинність (а. с. 96). 16 жовтня 2020 року позивач звернувся із заявою до [INFO] , в якій просив провести виплату премії за лютий 2019 року в розмірі 1\~876 грн. у зв`язку із скасуванням в судовому порядку наказу відповідача від 01 лютого 2019 року (а. с. 102). Відповідно до пункту 1 наказу військового комісара [INFO] від 06 листопада 2020 року №539, п. 3 наказу військового комісара [INFO] від 04 березня 2020 року №99 вважати таким, що втратив чинність (а. с. 97). Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за листопад 2020 року полковнику [PERSON] виплачена премія в розмірі 1\~876 грн. (а. с. 104). Крім того, на сторінці 7 щотижневої газети «33 канал» від 27 травня 2020 року №23 розміщена стаття журналіста [PERSON] під назвою «Що не поділили між собою обласний та міський воєнкоми? Чи дійде до суду?». Зазначена стаття містить інтерв`ю полковника [PERSON] та полковника [PERSON] (51-53). За вищенаведених обставин позивач звернувся до суду із позовом про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Як вбачається з рішень судів, прийнятих в межах адміністративної справи №120/915/19-а, позивачем [PERSON] під час визнання протиправним та скасування наказу відповідача про накладення дисциплінарного стягнення від 01 лютого 2019 року вимога про стягнення моральної шкода не заявлялась. Такі обставини підтверджені і позивачем у позовній заяві в редакції від 02 листопада 2020 року. Отже, в силу положень ч. 5 ст. 21 КАС України, вимога про стягнення моральної шкоди заподіяна протиправним рішенням суб`єкту владних повноважень може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства лише одночасно з вимогою про вирішення публічно-правового спору. В інших випадках така вимога може бути розглянута зокрема і в порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України, визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1\~КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач [PERSON] звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про відшкодування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що моральна шкода заподіяна позивачеві внаслідок протиправних дій [INFO] (в особі його посадових осіб), які виразились у виданні наказу від 04 березня 2019 року, щодо позбавлення полковника [PERSON] премії за лютий 2019 року, не ознайомлені позивача із службовою карткою та не внесення до зазначеної картки запису про зняття дисциплінарного стягнення від 01 лютого 2019 року, а також поширення інформації про дисциплінарне стягнення через ЗМІ та мережу Інтернет. Як зазначалось, підставою для відшкодування моральної шкоди є зокрема і факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Позивач в позовній заяві не пов`язує заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок видання наказу про дисциплінарне стягнення від 01 лютого 2019 року, який в свою чергу в судовому порядку визнано протиправним та скасовано. Натомість, за твердженням [PERSON] , спричинення моральної шкоди відбулось після вчинення ним дій по оскарженню наказу про накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок вищезазначених дій посадових осіб [INFO] . Наразі такі дії відповідача, як видання наказу про позбавлення [PERSON] премії, не ознайомлення із службовою карткою, не внесення запису в службову картку про зняття дисциплінарного стягнення та поширення інформації про дисциплінарне стягнення через ЗМІ та мережу Інтернет не визнані протравними. Вищезазначені дії відповідача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, адже відповідно до положень ст. 19 КАС України за правилами предметної юрисдикції спір з приводу проходження публічної служби віднесено до адміністративного судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин порушення його прав під час проходження публічної служби (порушення, про наявність яких зазначає позивач не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства), а відповідно і відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, як то передбачено положеннями ст. 237-1 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed