Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених позовних вимог просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], визнавши відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в даній квартирі та зняття її з реєстраційного обліку за спірною адресою, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 29.09.2011р. він є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] є колишніми власником спірної квартири, у зв*язку із чим залишається в ній зареєстрованою, хоча фактично виселилась і забрала усі свої речі після численних судових спорів. В добровільному порядку відповідачка не бажає знятися з реєстраційного обліку за спірною адресою, чим чинить йому перешкоди як власнику житла. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України. В судовому засіданні позивач і представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачкою права власності позивача на спірну квартиру, а також вказали про те, що відповідачка з 2011р. неодноразово зверталась до суду із різного роду позовними вимогами, оспорювала прилюдні торги, їх результати та порядок проведення, усі судові рішення постановлені не на її користь, але позивач фактично тривалий час не міг користуватися спірною квартирою як її законний власник. Представник відповідачки не погодився із ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 16.01.2014р. про відмову йому в клопотанні про закриття провадження в даній цивільній справі на підставі пункту 2) частини 1 ст.205 ЦПК України, у зв*язку із чим завив відвід судді та не дочекавшись вирішення питання щодо відводу, залишив залу судового засідання, повідомивши про свою згоду закінчити розгляд справи у його відсутності та просив направити йому копію судового рішення поштою. Суд вважав за можливе продовжити розгляд справи у відсутності представника відповідачки на підставі наявних у справі доказів згідно правил частини 5 ст.169 ЦПК України. Відділ Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУДМС України в м.Києві просить розглядати справу без представника (а.с. 15 - лист). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Розглянувши справу в межах заявлених і уточнених позовних вимог, заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] з прилюдних торгів 12.09.2011р. (а.с. 10 - копія акту державного виконавця) придбав квартиру [ADDRESS], про що отримав свідоцтво від 29.09.2011р. (а.с. 5 - копія свідоцтва), яке зареєстровано в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» (а.с. 11 - копія витягу). [PERSON] є колишнім власником спірної квартири і є зареєстрованою в ній (а.с. 6 - копія довідки з місця проживання про склад сім*ї). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19.03.2013р. задоволені частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи: ПАТ «Банк «БІГ Енергія», ВГІРФО Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві про виселення із житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання, [PERSON] виселено з квартири [ADDRESS], а в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 7-9 - копія рішення суду). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідачка була зареєстрована в спірній квартирі як її колишній власник і мала право користування житловим приміщенням в цій квартирі та право проживання в ній лише на час, коли була її власником, оскільки її право користування житловим приміщенням в спірній квартирі та право проживання випливало з права власності на цю квартиру і відповідно такі права відповідачки припинились з часу відчуження спірної квартири і зміни її власника з [PERSON] на [PERSON], який, як титульний власник житла, не давав згоди на державну реєстрацію відповідачки в належній йому на праві власності квартирі. Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням в спірній квартирі для відповідачки є похідним від її права власності на цю квартиру, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням в цій квартирі. Аналізуючи зазначені вище правові норми, суд приходить до висновку, що оскільки право власності відповідачки на спірну квартиру припинено, є припиненим і її похідне право користування житловим приміщенням в цій квартирі, тобто, відповідачка зберігає право користуються житловою площею в цій квартирі без відповідної правової підстави. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки правові підстави для збереження права користування житловим приміщенням в спірній квартирі для відповідачки відпали. Що стосується вимог про зняття відповідачки з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред*явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оскільки в спірному випадку право власності відповідачки [PERSON] на спірну квартиру припинено, у зв*язку із продажем цієї квартири з прилюдних торгів, припиненим є і її похідне право на користування житловим приміщенням в цій квартирі, а тому остання на підставі ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягає зняттю з реєстраційного обліку за спірною адресою. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.

Outcome: approved