Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного мешкання на території України. В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує, що народився [INFO] у м.Дзержинську Донецької області України. У січні 1991 року органами внутрішніх справ м.Дзержинська Донецької області йому був виданий паспорт громадянина СРСР. Раніше в 16 років він отримати паспорт не міг, тому що з 1987 року знаходився в місцях позбавлення волі. Після тримання паспорта заявник зареєструвався за адресою: [ADDRESS]. 30.12.1991 року [PERSON] був арештований Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області , тому після проголошення незалежності України, тобто 24 серпня 1991 року він в установленому законом порядку не отримав паспорт громадянина України замість паспорта громадянина колишнього СРСР. Далі він був ще декілька раз засуджений. Останній раз був звільнений 01.02.2013 року з Єнакіївської ІК № 52 Донецької області, після звільнення поїхав мешкати до матері в Полтавську область, де загубив свій паспорт з реєстрацією. На даний момент у заявника виникла необхідність отримати паспорт громадянина України у зв'язку з бажанням налагодити особисте життя, суспільні зв'язки, зареєструватися за постійним місцем проживання, знайти роботу. З цих підстав, він звернувся до Дзержинського МВ УМВС України в Донецькій області з відповідною заявою про видачу паспорта громадянина України. За результатами розгляду цієї заяви йому було відмовлено в видачі паспорта громадянина України, посилаючись на те, що ним не надано ніякого підтвердження факту реєстрації на території України станом на 13 листопада 1991 року, на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а також того, що він не є громадянином інших держав. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю. Представник зацікавленої особи в судове засідання надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, не заперечує проти задоволення заяви. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що заявник є її племінником і вона знає, що він народився в м.Дзержинську Донецької області, може підтвердити той факт, що разом з матір'ю він проживав за адресою: [ADDRESS], де і був зареєстрований, потім мешкав за адресою: [ADDRESS], рік назад його мати виїхала до Полтавської області, куди він і приїхав після звільнення у 2013 році. Весь час після народження він мешкав на території України, нікуди не виїзжав. Вислухавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, свідка, який підтвердив факт проживання заявника на території України на 13.11.1991 року, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно ст.256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В 2013 році заявник втратив паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Тому заявник звернувся до відділу громадянської імміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського МВ УМВС України в Донецькій області з відповідною заявою про видачу йому паспорта громадянина України. Згідно інформації, наданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення Головного управління МВС України в Донецькій області [PERSON] неодноразово був засуджений правоохоронними органами України і на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, тому що 30.12.1991 року до нього був застосований запобіжний захід у вигляді арешту, 08.10.1992 року він був засуджений військовим трибуналом Донецького гарнізону. Тому він в установлений законом строк не отримав в спеціально уповноваженим на те органі паспорт громадянина України, у зв'язку з чим в установленому порядку не набув громадянство України. Таким чином, судом встановлено, що підтверджено матеріалами справи та показаннями свідка той факт, що 22.05.1972 року по теперішній час, в тому числі на 13.11.1991 року, тобто під час дії Закону України «Про громадянство України» заявник проживав на території України. У відповідності до ст. 3 цього Закону громадянами України, зокрема, є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності цим Законом, а саме на 13 листопада 1991 року, проживали в Україні і не були громадянами інших держав. На підставі викладеного,

Outcome: approved