Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №702, мотивуючи тим, що з кінця січня 2016 року з відповідачкою припинили сімейні відносини у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на обовязки подружжя у сімї, відсутністю довіри один до одного. В судове засідання позивач не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки не відома. Раніше надала заперечення на позов, факт припинення шлюбних відносин визнала, проте вважає, що датою припинення шлюбних відносин є 18.04.2016 року. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 23.11.2012 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 23.11.2012 року серії І-ЖД №179192, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №702. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 18.09.2013 року серії І-ЖД №356242, актовий запис №1140, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на обовязки подружжя у сімї, відсутністю довіри один до одного. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.06.2016 року сторонам надано строк для примирення, у визначений судом час сторони примирення не дійшли. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, ст.ст.51,56 ч.ч.3,4, ст.110 ч.1 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч.3 ст. 105 СК України). Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved