Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи тим, що він є власником 4/25 частин жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] згідно договору дарування від 25 травня 2007 року. Власниками 6/25 частин та 15/25 частин цього ж будинку з господарськими будівлями являються відповідно [PERSON] та [PERSON]. Вказаний жилий будинок з господарськими будівлями належить їм на праві спільної часткової власності. 4 лютого 1998 року Лубенським міським судом було постановлене рішення, згідно якого було стягнуто з [PERSON] на користь Полтавського акціонерного банку «Полтава-Банк» 3647 грн. 87 коп. та повернення держмита, а всього 3830 грн. 26 коп. Під час виконання судового рішення виникла необхідність реалізації майна [PERSON] для погашення заборгованості по виконавчому листу. Державним виконавцем відділу ДВС Лубенського МРУЮ 1 червня 1999 року був складений акт опису майна [PERSON] Згідно зі змістом наявних документів було описано 6/25 частини жилого будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. На той час [PERSON] був власником вказаної 6/25 частини будинку. Відповідно, мабуть, в той час і був накладений арешт на будинок, що розташований по [ADDRESS]. Документи про накладення арешту на нерухоме майно боржника [PERSON] в той час повинні були бути направлені в Першу Лубенську державну нотаріальну контору для внесення в Книгу обліку заборон відчуження майна відомостей про накладення арешту на нерухоме майно боржника. Хто в той час допустив помилку - невідомо, але в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - державна реєстрація обтяження - на даний час вказано, і ця обставина підтверджується листом Першої Лубенської державної нотаріальної контори, що і в Книзі обліку заборон відчуження нерухомого майна, відносно майна [PERSON] була накладена заборона на житловий будинок по [ADDRESS]. Тобто, помилково була накладена заборона на відчуження не 6/25 частини будинку, що належали на той час [PERSON], а всього будинку, що розташований по [ADDRESS], тобто, і на 4/25 частини цього ж жилого будинку, які в той час не належали боржнику [PERSON], а належали іншій особі, а в даний час належать йому на праві приватної власності. 31 січня 2000 року 6/25 частини жилого будинку по [ADDRESS] по акту були передані Акціонерному Банку «Полтава- Банк» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] згідно рішення суду, а 2 липня 2008 року ці 6/25 частини жилого будинку були продані Банком [PERSON]. В вересні 1999 року згідно свідоцтва про право на спадщину власником 4/25 частини вказаного будинку стала [PERSON], яка потім в 2007 році подарувала йому вказану частину жилого будинку з господарськими будівлями. Невідомо з яких причин, але ні в 2007 році, ні в 2008 році при оформленні відповідно договорів дарування та купівлі-продажу, помилка в накладенні арешту та заборони відчуження майна ( житлового будинку ) виявлена не була. На даний час у нього виникла необхідність розпорядитись своєю частиною жилого будинку, який розташований по [ADDRESS], і, коли він в кінці березня 2013 року звернувся до Реєстраційної служби про надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то отримав відповідь, що на весь будинок накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. До цього часу йому не буди відомі вказані обставини. Згідно документів боржник [PERSON] повністю розрахувався з Банком. Він ніколи не притягувався до відповідальності, і ніяких правових дій по відношенню його майна ніякими органами не проводилось, боргів у нього немає, отже, немає підстав накладати на його майно обтяження та заборону відчуження. Діями накладення арешту, внесення в Державний реєстр речових прав на майно та забороною відчуження майна порушено його право розпорядження своїм майном, тобто 4/25 частинами жилого будинку, який розташований в [ADDRESS]. Первинні документи про накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна відносно [PERSON] знищені в зв»язку зі спливом строку зберігання документів, і хто ухвалив рішення про накладення арешту на нерухоме майно, на даний час невідомо і встановити це неможливо, тому у нього немає іншого шляху для відновлення своїх прав власника майна, крім звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач прохав суд : зобов»язати відповідача звільнити від арешту 4/25 частини жилого будинку з господарськими будівлями, що належать йому на праві приватної власності і знаходяться в будинку, що належить на праві спільної часткової власності йому, [PERSON] та [PERSON] і розташований за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити. Представник відповідача відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Паляниця М.С. в задоволенні позову прохав відмовити на підставі того, що вважав відділ Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції не належним відповідачем по справі. Представники третіх осіб Першої Лубенської ДНК, реєстраційної служби Лубенського МУЮ в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Треті особи [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову не заперечували. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 4/25 частин жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] згідно договору дарування від 25 травня 2007 року. Власниками 6/25 частин та 15/25 частин цього ж будинку з господарськими будівлями являються відповідно [PERSON] та [PERSON]. 4 лютого 1998 року Лубенським міським судом було постановлене рішення, згідно якого було стягнуто з [PERSON] на користь Полтавського акціонерного банку «Полтава-Банк» 3647 грн. 87 коп. та повернення держмита, а всього 3830 грн. 26 коп. Під час виконання судового рішення виникла необхідність реалізації майна [PERSON] для погашення заборгованості по виконавчому листу. Державним виконавцем відділу ДВС Лубенського МРУЮ 1 червня 1999 року був складений акт опису майна [PERSON] Згідно зі змістом наявних документів було описано 6/25 частини жилого будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. На той час [PERSON] був власником вказаної 6/25 частини будинку. 31 січня 2000 року 6/25 частини жилого будинку по [ADDRESS] по акту були передані Акціонерному Банку «Полтава- Банк» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] згідно рішення суду, а 2 липня 2008 року ці 6/25 частини жилого будинку були продані Банком [PERSON]. В вересні 1999 року згідно свідоцтва про право на спадщину власником 4/25 частини даного будинку стала [PERSON], яка потім в 2007 році [PERSON] подарувала позивачу дану частину жилого будинку з господарськими будівлями. В 2013 році позивач звернувся до Реєстраційної служби про надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на що отримав відповідь, що на весь будинок накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі повідомлення б/н, виданого 04.06.1999 року Лубенським міським судом, накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], в тому числі і на 4/25 його частини, що належать на праві власності позивачу, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження : 508129 22.02.2005 року 10:04:04. Накладенням даного арешту порушено право власності позивача на нерухоме майно. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» відповідачами у таких справах суд притягує особу, в інтересах якої накладено арешт на майно і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Особами, які беруть участь у справі не надано суду первинних документів про накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна відносно [PERSON] та доказів того, хто саме ухвалив рішення про накладення арешту на нерухоме майно. На підставі викладеного суд вважає, що необхідно звільнити з-під арешту, накладеного на підставі повідомлення б/н, виданого 04.06.1999 року Лубенським міським судом, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження : 508129 22.02.2005 року 10:04:04, нерухоме майно, а саме 4/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] та належать на праві власності [PERSON] згідно договору дарування ВЕО№975860 від 29.05.2007 року. Разом із тим, позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача звільнити дане майно з-під арешту задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені у ст. 16 ЦК України. У позовній заяві позивач прохав всі судові витрати віднести на його рахунок.

Outcome: partial