Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за яким вказує, що знаходився з відповідачкою у шлюбі з 31 серпня 2002 року по 10 лютого 2012 року, під час якого придбали майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. За останньою редакцією позову [PERSON] просить: визнати спільною сумісною вартістю подружжя квартиру № 103 в будинку по вул. Базарна, 5/4, у м. Одесі та офісні приміщення за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-В; поділити спільне майно шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по ? частині вказаної квартири, стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] вартість ? частини вказаних офісних приміщень в розмірі 3 152 072,50грн. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] стверджуючи, що 12 січня 2006 року з нею, як з фізичною-особою підприємцем уклав договір про спільну діяльність за яким він передав останній 390000,00грн. для придбання 18/25 частин обєкту нерухомості за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-Б, а також грошову суму, еквівалентну 100000,00грн. для проведення ремонту цих приміщень, з подальшим оформленням права власності на цей обєкт за [PERSON] Під час проведення реконструкції обєкту він додатково передав [PERSON] 450000,00 доларів США фінансуючи проведення ремонту та робіт щодо реконструювання обєкту. [PERSON] взяті на себе обовязки щодо переоформлення обєкту на [PERSON] не виконала. За уточненим позовом просить визнати за ним право власності на вказані офісні приміщення, які складаються з: №2 кабінет 34 кв. м, №3 кабінет 12,5 кв. м; № 4 вбиральня 1,9 кв.м.; № 5 вмивальня 2 кв.м.; № 6 сходова клітина 20,50 кв.м.; № 7 коридор 15,2 кв.м.; № 8 сходова клітина 20,7 кв. м; № 9 коридор 9, 4 кв.м.; № 10 кабінет 33,8 кв. м ; № 11 кабінет 19,1 кв. м; № 12 вбиральня 1, 3 кв. м ; № 13 - вбиральня 1,9 кв.м.; № 14 сходова клітина 20,9 кв.м.; № 15 коридор 41 кв.м.; № 16 кабінет 11,6 кв.м.; № 17 кабінет 20,2 кв.м.; № 18 кабінет 20,8 кв. м ; № 19 кабінет 19, кв. м.; № 20 кабінет - 12,5 кв.м; № 21 18,3 кв.м.; №22 кабінет 18, 2 кв. м ; № 23 кабінет 20,7 кв.м.; № 24 кабінет 16,4 кв.м.; № 25 вбиральня 1,6 кв.м.; № 26 вбиральня 3,2 кв.м.; № 27 хол 26,1 кв. м ; № 28 вбиральня 2,1 кв.м; № 29 - кабінет 24,1 кв.м; № 30 кабінет 30, 2 кв.м.; № 31 - коридор 12,4 кв. м; № 32 кабінет 35,1 кв. м ; № 33 кабінет 37, 2 кв. м ; № 34 кабінет 34,2 кв. м; № 35 вбиральня 3,2 кв. м, загальною площею 601, 3 кв. м. (т.1,а.с.147-150). [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, заперечували проти вимог [PERSON], вважаючи їх надуманими, спрямованими не на захист порушеного права, а на відбирання майна родичами [PERSON] шляхом утворення штучних умов. Спірна квартира та офісні приміщення придбанні придбані під час шлюбу з використанням власних коштів, кредитів, отримання в борг коштів від сторонніх осіб, матеріальної допомоги з боку батьків чоловіка та дружини. Представник [PERSON], адвокат [PERSON], пояснила, що договір по спільну діяльність укладався у січні 2006 року, в той же день частково [PERSON] передав кошти [PERSON], а подалі за відповідними розписками, в тому числі, в серпні 2006 року одноразово він передав 450000,00 доларів США. [PERSON] особисто вела облік витрат та звітувала перед [PERSON], а [PERSON] було відомо про договір та отриманні кошти. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], заперечували проти позовних вимог, стверджуючи, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів які отримувалися [PERSON] в якості кредитів та оплачувались за придбання цінних паперів на цю квартиру, квартира не пройшла державну реєстрацію, право власності на неї не виникло, у звязку з чим не може бути предметом поділу спільного сумісного майна подружжя. Спірне нежитлове приміщення побудовано на підставі договору про спільну діяльність, укладеного нею із [PERSON], її дядьком, за кошти останнього, який інвестував в ремонт та реконструкцію будівлі суму еквівалентну 545000,00 доларів США. Вона особисто займалася організацією робіт, закупкою будівельних матеріалів, інженерного обладнання, облаштування, вела відповідний облік витрат. Кредити, які отримані чоловіком не використовувалися на офісні приміщення, більш того, її батько, [PERSON], для погашення заборгованості за кредитами, передав йому в грудні 2011 року 69124,19 доларів США, а в лютому 2012 року 40923,00 доларів США. Крім того, на погашення кредитів було використано нею 162470,00 грн., які вона отримала після продажу успадкованого нею майна. Квитанції, накладні, фіскальні чеки, які надані [PERSON], як доказ того, що ним оплачувалися витрати на ремонтні роботи по офісним приміщенням не відповідають дійсності. Ці документи стосуються витрат будівництва іншого офісного центру його батьками. [PERSON] знав про отримані від [PERSON] кошти та для якої мети. Чи знав він про укладений договір їй не відомо. Під час попереднього розгляду у 2011 році в суді позову [PERSON] про розписку щодо отримання нею 450000,00 доларів США вона не повідомляла тому, що в неї на руках її на той час не було. Квартиру по вул. Базарної, вважає власністю її батька, [PERSON], який допомагав сплачувати кредит. Просить у вимогах [PERSON] відмовити, вимоги [PERSON] визнає. Позивач [PERSON] в судовому засідання пояснив, що в січня 2006 року він зі своєю небогою [PERSON] за сумісною згодою уклали договір про спільну діяльність з метою придбання офісних приміщень та їх подальшої експлуатації. Договір укладався з нею як фізичною особою підприємцем, що б вказані офісні приміщення не потрапили до спільного сумісного майна подружжя. Коли в сімї [PERSON] погіршилися стосунки він побажав відповідно договору перевести обєкт на себе, але [PERSON] відмовився, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду. Кошти у 2006 році в розмірі 20000,00 доларів США переведені їм [PERSON] по банку, 150000,00-170000,00 доларів США отримав від партнеру по бізнесу в Україні. Залишок коштів накопичувався в Україні до 2006 року протягом декілька років та знаходився на зберіганні у його сестри, [PERSON] Про використання відповідних сум домовлявся з [PERSON] за телефоном, а розписки оформлювалися під час його приїздів з Росії. Доказів перевезення коштів до України не має. Дослідивши матеріали по справі, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] не підлягає задоволенню за наступними правовідносинами встановленими судом. [PERSON] та [PERSON] знаходилися у шлюбі з 31 серпня 2002 року по 10 лютого 2012 року (т.1.а.с.5,16). Згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 15 вересня 2006 року № 5/1/58, укладеного між ДП «Дирекція верстатобуд» та [PERSON], остання прийняла у власність пакет облігацій під житло квартиру визначену нею та зарезервовану за нею за договором резервування приміщення (т.1,а.с.18). За договором резервування приміщення від 15 вересня 2006 року № 5/1/58 Р, укладеного між ДП «Дирекція верстатобуд» та [PERSON], перше зобовязалося здійснити резервування квартири № 58 (будівельний) в будинку по вул. Базарна, 5/1, у м. Одесі, що в той же день було виконано із складанням відповідного акту (т.1,а.с.17,19-20). Згідно акту прийому-передачі від 23 березня 2012 року [PERSON] прийняла від ДП «Дирекція верстатобуд» у власність трьохкімнатну квартиру № 103 (будівельний № 58) в будинку по вул. Базарна, 5/4, у м. Одесі (т.1.а.с.21). За кредитним договором від 14 вересня 2006 року № 1863-08 ПОУ Н [PERSON] отримав від АКІБ «УкрСиббанк» кредит в розмірі 105000,00 доларів США для придбання квартири в будинку по вул. Базарна, 5 у м. Одесі (т.1,а.с.188-194). За придбання вказаної квартири [PERSON] внесено ДП «Дирекція верстатобуд» 639604,00 грн. (т.1.а.с.22). Спірне офісне приміщення до того, як його реконструювали, було трьохповерховою будівлею центрального теплового пункту за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-Б, загальною площею 522,90 кв.м., знаходилось у власності Іллічівської територіальної громади відповідно до свідоцтва про право власності № 2382 від 05 грудня 2005 року, виданого на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради за № 1057 від 24 листопада 2005 року (т.1,а.с.42,43). За договором про спільну діяльність від 12 січня 2006 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], сторони зобовязалися шляхом обєднання зусиль та майна для придбання та реконструкції 18/25 частин будівлі, розташованої за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-Б, для подальшого переоформлення, здачі в оренду та отримання прибутку. За умовами договору [PERSON] передає [PERSON] 490000,00 грн. для придбання обєкту та проведення ремонтних робіт (т.2,а.с.17-19). За відомостями ДПІ у Приморському районі м. Одеси фізична особа-підприємець [PERSON] не надавала для обліку до податкових органів договір про сумісну діяльність (просте товариство) (т.4,а.с.81). За розписками [PERSON] від 12 січня та 03 травня 2006 року, як фізична особа-підприємець отримала від [PERSON] грошову суму в еквіваленті 390000,00 грн. та 100000,00грн., відповідно до договору про спільну діяльність (т.2,а.с.20,21). За договором купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 04 квітня 2006 року, укладеного між територіальною громадою м. Іллічівська в особі Іллічівської міської ради (Продавець) та [PERSON] субєкт підприємницької діяльності фізична особа, остання придбала у власність від Продавця 18/25 частин трьохповерхової будівлі центрального теплового пункту, загальною площею 522,90 кв.м. за 378132,00 грн. (т.1,а.с.44-45). Рішенням господарського суду Одеської області від 22 червня 2007 року [PERSON], як фізичній особі-підприємцю, яка самочинно без необхідного дозволу на проведення будівельних робіт реконструювала вказаний обєкт нерухомості - виділено в натурі та визнано за нею право власності на 18/25 частин будівлі центрального теплового пункту, у вигляді офісних приміщень, загальною площею 601,30 кв.м. (т.1.а.с.48-49). Згідно свідоцтва про право власності на офісні приміщення від 26 липня 2007 року № 31797 обєкт в цілому, розташований за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-в, належить [PERSON] на праві приватної власності (т.1.а.с.6). Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради Одеської області від 19 липня 2007 року № 777 (т.1,а.с.7). Згідно позовної заяви [PERSON] від 17 червня 2011 року по цивільній справі № 2-1410/11 за його позовом до [PERSON] він передав останній на виконання договору про спільну діяльність в повному обсязі 490000,00грн., які просив стягнути на його користь, посилаючись на розписки від 12 січня 2006 року та 03 травня 2006 року, при цьому про інвестування 450000,00 доларів США не вказував (т.2,а.с.4-6). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 липня 2011 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності за [PERSON] на офісні приміщення за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-в, загальною площею 601,30 кв.м., [PERSON] до участі у розгляді справи не залучався (т.1,а.с.60). Спірні офісні приміщення зареєстровані за [PERSON] 02 листопада 2011 року (т.1,а.с.61). Вказана ухвала Іллічівського міського суду Одеської області скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року з направленням для продовження розгляду (т.2,а.с.309-311). Після цього, в новій редакції позову [PERSON], повідомлено про наявність розписки [PERSON] від 07 серпня 2006 року, згідно якої вона, як фізична особа-підприємець отримала від нього 450000,00 доларів США відповідно до договору про спільну діяльність (т.1,а.с.147-150,151). За відомостями Міністерства доходів і зборів України станом на 10 жовтня 2013 року фактів декларування грошових коштів при перетинання державного кордону України громадянином [PERSON] Федерації [PERSON] не зафіксовано, відомості за 2006 рік не збережено (т.4,а.с.90). За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Держприкордонслужби у базі є наявна інформація щодо перетинання державного кордону України громадянином [PERSON] Федерації [PERSON] тільки після вересня 2010 року (т.4,а.с.44). За період до повного завершення реконструкції офісних приміщень [PERSON] отримав споживчий кредит за договором від 03 липня 2006 року № 11015761000 з АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 20000,00 доларів США; споживчий кредит за договором від 19 квітня 2007 року № 11144925000 з АКІБ «УкрСиббанк» в розмірі 20900,00 доларів США для придбання автомобілю; споживчий кредит за договором від 01 листопада 2007 року № 11244859000 з АКІБ «УкрСиббанк» - 28000,00 доларів США на споживчі цілі; споживчий кредит від 16 листопада 2007 року № [NUMBER] з АКІБ «УкрСиббанк» - 90000,00 доларів США на особисті потреби (т.1,а.с.173-175, 209-220,222-230,245-250). Згідно розписки [PERSON] від 01 лютого 2006 року він взяв в борг у [PERSON] 75000,00 доларів США (т.2, а.с.110). Від імя відповідачки [PERSON] укладалися договори на розробку проектної документації, поставки обладнання, проведення реконструкції (т.3,а.с.2-35). За договором підряду від 20 листопаду 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній виконав роботи по ремонту та технічному переобладнанню нежитлового приміщення за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. 1 Травня, 15-Б (т.2, а.с.70-72). В повному обсязі виконані роботи передані замовнику [PERSON] 25 травня 2008 року, за відповідним актом прийому-передачі (т.2,а.с.73). За обліком [PERSON] витрати на реконструкцію офісних приміщень склали 229516,25грн. та 144821,00 долар США, за обліком [PERSON] 1015775,00 та 357089,00, відповідно (т.3,а.с.297-300). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 липня 2014 року № 722/2014 року ринкова вартість вказаної будівлі офісних приміщень, станом на час дослідження, складає 6\~304 147,00 грн.; фактичний перелік, обсяг та вартість проведених робіт по ремонту на реконструкції будівлі не встановлено у звязку з відсутністю проектно-кошторисної та звітної документації (т.4,а.с.37-51). Свідки [PERSON] та [PERSON], приятелі родин [PERSON] та [PERSON], пояснили, що [PERSON] приїжджав з Росії та за його пропозицією у 2006 році була організована спільна діяльність, якою повинна була займатися [PERSON], а він намагався надавати кошти. Свідок [PERSON], батько [PERSON], пояснив, що офісні приміщення будувалися [PERSON] та [PERSON] за кошти подружжя, кредитів, доходів від підприємницької діяльності, він оказував їм матеріальну допомогу. Власний обєкт нерухомості в м. Іллічівську Одеської області по вул. Карла Маркса, 21-Г (магазин з приміщенням офісу) було побудовано за окремі власні кредити (т.4,а.с.75-78). Свідок [PERSON], мати відповідачки [PERSON] та сестра позивача [PERSON], пояснила, що офісні приміщення будувалися за рахунок коштів [PERSON] о розмірі яких їй не відомо, котрі зберігалися у [PERSON], який надавав їх [PERSON] на будівництво. Про договір про спільну діяльність їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що договір про спільну діяльність укладав [PERSON] з його дочкою [PERSON], але він не був присутній при обговоренні договору та його підписанні. Договір не бачив, але знає про його зміст. [PERSON] в січні 2006 року передав 75000,00 доларів США [PERSON], які вона передала йому на зберігання. Весною та в літку 2006 року [PERSON] передав 20000,00 та 450000,00 доларів США йому готівкою на виконання договору. Кошти виконробу та працівникам він видавав виключно особисто, облік витрат вела [PERSON], а після того як пішла в декрет [PERSON] Спочатку планувалось, що обєкт буде за родиною [PERSON], але коли в них погіршилися відносини було вирішено переоформити будівлю на [PERSON] в судовому порядку. Свідок [PERSON], пояснив, що працює товарознавцем в КП «Іллічівськкомуненерго», яким керує [PERSON] В 2006 році на прохання [PERSON] він допомагав проводити закупівлю будматеріалів для робіт на офісних приміщеннях. Оплату проводив за кошти [PERSON], перед яким відзвітував, докази оплати не збереглися. Свідок [PERSON], пояснив, що в якості виконробу займався ремонтом та реконструкцією офісних приміщень, наймав працівників. Договір укладав з [PERSON], з яким вирішував всі фінансові питання та перед яким звітував. Кошторис робіт розробляв особисто з попереднім погодженням розцінок та обємів робіт. [PERSON] також періодично забезпечував будматеріали на замовлення [PERSON] через [PERSON] [PERSON] вважав власником, замовником обєкту. Свідок [PERSON], пояснив, що представляв інтереси [PERSON] під час розгляду справи в господарському суді Одеської області в 2007 році щодо визнання права власності її на вказані офісні приміщення. Займався цією справою на прохання [PERSON], про відношення [PERSON] до цього обєкту йому нічого не відомо. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (чч. 1 та 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Конституційний суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року по справі № 17-рп/2012 за конституційним зверненням звернув увагу, що підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Зроблено висновок, що положення ч. 1 ст. 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічний висновок за позицією Верховного Суду України викладений в постанові від 11 березня 2015 року по цивільній справі № 6-21цс15, де за системним аналізом норм матеріального права, зроблено висновок про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути обєктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Згідно принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що викладені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи докази по справі, суд враховує, що твердження [PERSON] та [PERSON] щодо їх спільної діяльності підтверджуються виключно поясненнями свідків, які знаходяться з ними у родинних або дружніх відносинах та суперечать свідченням безпосереднього виконавця робіт. Відомості щодо надходження 545000,00 доларів США на територію України будь-якої офіційною інформацією не підтверджуються. Суд приймає до уваги, що з боку [PERSON] чинилися перешкоди у отриманні судом оригіналів вказаних розписок для проведення, на клопотання [PERSON], судової експертизи щодо встановлення часу коли вони були виготовлені, згідно яких [PERSON] нібито отримувала від нього гроші для будівництва. Внаслідок таких дій експертизу не було проведено (т.5,а.с.172-174). Перешкоди у отриманні судом оригіналів розписок для проведення експертизи, відсутність будь-яких відомостей від [PERSON] та [PERSON] про наявність фінансування реконструкції офісних приміщень в розмірі 450000,00 доларів США під час попереднього розгляду справи за позовом [PERSON], протиріччя пояснень [PERSON] та свідків щодо порядку надходження коштів до [PERSON], відсутність доказів надходження на територію України вказаних 545000,00 доларів США, викликає у суду обґрунтовані сумніви щодо фактичного існування, як договору про спільну діяльність так і фінансування [PERSON] будівельних робіт по офісним приміщенням. Таким чином, судом критично оцінюються докази [PERSON] та [PERSON] щодо фінансування будівництва офісних приміщень за рахунок [PERSON], як штучні умови спрямовані на незаконний перерозподіл спільного сумісного майна колишнього подружжя на користь родички [PERSON] [PERSON], вважаючи факт такого фінансування не доведеним. Приймаючи до уваги, що експертним шляхом не встановлено розмір фактичних витрат на реконструкцію офісних приміщень, предявлені сторонами накладні, розписки, фіскальні чеки частково обґрунтовують облік сторонами вартість проведених робіт, суд враховує, що власних доходів, які офіційно зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] не вистачало на проведення будівельних робіт офісних приміщень, разом з тим, не спростовано використання на цю мету кредитів, або їх частини, отримання в борг коштів від сторонніх осіб, надання матеріальної допомоги з боку батьків [PERSON] та [PERSON] (т.2,а.с.74-263,т.3,а.с.3-300,т.4,а.с.26,40-43,60, т.5.а.с.94-128). За висновком вказаної судової будівельно-технічної експертизи визначено можливість поділу нежитлової будівлі офісних приміщень. Разом з тим, судом враховується, що ці приміщення використовуються [PERSON], як підприємцем, для заняття підприємницькою діяльністю, що обґрунтовує позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] саме вартості ? частини вказаних офісних приміщень в розмірі 3 152 072,50грн. із збереженням за [PERSON] права власності на цей обєкт нерухомості. Враховуючи наведені докази, правові позиції Конституційного суду України та Верховного суду України щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, суд вважає, що квартира [ADDRESS] та нежитловий будинок (офісні приміщення) № 15-В по вулиці 1 Травня у місті Іллічівську Одеської області є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Підлягає визнанню за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по ? частині цієї квартири та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини нежитлового обєкту в розмірі 3 152 072,50грн. Позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню як такі, що не доведені та суперечать доказам по справі.

Outcome: approved