Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 22.09.2011 року він та [PERSON] в простій письмовій формі уклали договір оренди належної відповідачці земельної ділянки, за оренду якої він сплатив орендну плату наперед за 10 років в розмірі 40\~000 грн., про що відповідачка надала йому розписку. Зазначений договір оренди не був ніде зареєстрований і за позовом відповідачки рішенням Первомайського міськрайонного суду від 30.03.2015 року визнаний нікчемним, а його зобовязано повернути [PERSON] земельну ділянку. За таких обставин вважає, що [PERSON] набула гроші в сумі 40\~000 грн. без достатньої правової підстави, а тому зобовязана їх повернути та відшкодувати всі доходи, які вона отримала або могла отримати від цих грошей, а також інфляційні витрати за весь період в розмірі 48,7% та 3% річних за прострочення виконання зобовязання за період з 15.10.2014 року до 15.10.2015 року, що складає 60\~680 грн. Прострочення боргу позивач рахує з 15.10.2014 року, оскільки в цей день на вимогу відповідачки повернути земельну ділянку, предявив усну вимогу про повернення безпідставно отриманих нею грошей. Згодом позивач збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути на його користь всього 82\~570 грн., мотивуючи тим, що станом на 17.10.2015 року борг [PERSON] становить 62\~000 грн. Вона повинна повернути його та відшкодувати всі доходи, які вона отримала або могла отримати від цих грошей за період з 22.09.2011 року по 17.12.2015 року, тобто відшкодувати проценти за користування його грошима, які він нарахував за обліковою ставкою НБУ в сумі 20\~570 грн. Крім того, посилаючись на ст.ст. 1212, 1214, 530, 536, 625, 1048 ЦК України позивач просить зобовязати [PERSON] з 18.12.2015 року виплачувати йому відсотки за користування його грошима в суму 40\~000 грн., розраховані за обліковою ставкою НБУ до часу повернення йому грошей, мотивуючи тим, що відповідачка не виконує свого зобовязання по поверненню грошей, а тому має сплачувати йому відсотки за користування ними. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позов, просив його задовольнити, стягнути з [PERSON] на його користь гроші в сумі 82\~570 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 40\~000 грн., інфляційних витрат та відсотків за користування грошима за період з 15.10.2014 року по 17.12.2015 року, а також зобовязати відповідачку сплачувати йому щомісячно нараховані відповідно до облікової ставки НБУ відсотки за користування його грошима в сумі 40\~000 грн., за період з 18.12.2015 року до часу повернення боргу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Заперечувала проти стягнення суми з врахуванням індексу інфляції та відсотків за користування грошима, мотивуючи тим, що між сторонами не існує жодних зобовязальних правовідносин. Відповідачка не брала на себе зобовязання повернути позивачу гроші, а тому до неї не можуть бути застосовані правила ст. 625 ЦК України. Також послалась на те, що індексація грошових доходів населення проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін з наростаючим підсумком перевищує поріг інфляції. За червень, липень та серпень 2015 року рівень інфляції не досяг порогу інфляції, а тому інфляція за вказаний період не має нараховуватись. Також представник відповідача посилалась на невірне визначення позивачем сукупного розміру інфляції, однак свого розрахунку не надала. Крім того, представник позивача просила врахувати, що з квітня 2011 до липня 2015 року позивач фактично користувався землею відповідачки, тобто мав за це платити відповідно до законодавства не менще 3% від грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 131\~004 грн. 14 коп., тобто 3\~930 грн. 12 коп. на рік, що за 4 роки складає 15\~720 грн. 48 коп. На таку суму просила зменшити суму боргу. В подальшому представник відповідача просила зменшити суму боргу на 11\~790 грн. 36 коп., врахувавши користування позивачем землею за три роки з 2011 до 2014 року. Також просила врахувати, що індекс інфляції становив 104,34 % за період з липня 2015 року, і тому може бути стягнутий лише за цей період. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/4821/14-ц, провадження № 2/484/79/15, яке набрало законної сили 06.07.2015 року, на підставі ст. 387 ЦК України зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 051303, виданого 23.01.2004 року, земельну ділянку з кадастровим номером 4825486700:01:000:010 площею 5,8 га, в межах території Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначене рішення прийняте судом на підставі висновку про те, що договір оренди земельної ділянки, укладений 22.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] є недійсним (нікчемним) правочином. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.07.2015 року в цій же справі визначено, що у разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.ст. 1212-1215 ЦК України); власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ухвалою ВССУ від 24.09.2015 року зазначені вище судові рішення залишені без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовими рішеннями у зазначеній цивільній справі встановлено, що фактично між [PERSON] та [PERSON] не існувало правовідносин з оренди землі; майно, набуте внаслідок вчинених ними дій є набутим без достатньої правової підстави і підлягає поверненню на підставі статей 1212-1215, 387 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків і кожна сторона зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки, передбачені ч.1,2 цієї статті застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини гроші є майном. Судом встановлено, що 22.11.2011 року [PERSON] за нікчемним правочином, тобто без достатньої правової підстави отримала від [PERSON] 40\~000 грн. Зазначені обставини не оспорюються відповідачем та підтверджуються оригіналом розписки [PERSON], а також встановлені зазначеними вище судовими рішеннями. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене погіршення нею майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Тобто в разі безпідставного отримання майна відшкодовуються доходи, а в разі безпідставного отримання грошей відшкодовуються відсотки. Таким чином, 22.09.2011 року [PERSON] на підставі нікчемного правочину безпідставно набула належні [PERSON] гроші в сумі 40\~000 грн. і відповідно до ст. ст. 236, 387, 1221 ЦК України зобовязана повернути йому вказану суму. При цьому посилання відповідачки на відсутність зобовязань не заслуговує на увагу, оскільки ст. 1212 ЦК України вказує саме на виникнення зобовязання внаслідок одержання майна без достатньої правової підстави. Суд вважає, що як основна сума боргу поверненню підлягає вся сума грошей, одержаних відповідачкою від позивача, а саме 40\~000 грн. Твердження відповідачки про те, що така сума має бути повернута за мінусом орендної плати за 2011-2014 роки не заслуговує на увагу, оскільки договір оренди визнано нікчемним. Фактично його ніколи не існувало, тож і обовязку по сплаті орендної плати у позивача не виникло. Відповідно до ст. 1214 ЦК України [PERSON] може претендувати на відшкодування доходів, які б [PERSON] отримав чи міг отримати від безпідставного користування її земельною ділянкою, однак такої вимоги [PERSON] не заявлено і доказів щодо отримання доходу або можливості отримання доходу [PERSON], а також розміру такого доходу для зарахування на виконання зобовязання вона не надала. Крім того, оскільки у [PERSON] виникло зобовязання з повернення грошей позивача і часом його виникнення є саме 22.11.2011 року, підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи положення ст. 1214 ЦК України, з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, в даному випадку моментом, з якого [PERSON] має відповідати за прострочення зобовязання з повернення грошей, є перша вимога [PERSON] повернути їх, тобто 15.10.2014 року. Саме з такого моменту відповідно до ст. 1214 ЦК України у неї виникає обовязок повернути суму боргу разом з процентами за користування грошима відповідно до ст. 536 ЦК України, яка передбачає що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, стягненню підлягають: основна сума боргу (40\~000 грн.) з врахуванням індексу інфляції за період з 15.10.2014 року по 17.12.2015 року (від часу вимоги до подачі уточненого позову), що складає 21\~610 грн. 81 коп. та проценти за користування чужими грошима в розмірі 3% річних за цей же період в сумі 1\~410 грн. 41 коп. При цьому суд розраховує збитки від інфляції на підставі офіційної інформації Державного комітету статистики України, яка опублікована в офіційному виданні газеті «Урядовий курєр» за формулою: збитки від інфляції дорівнюють сумі боргу, помноженій на індекс інфляції, поділеній на 100% мінус сума боргу. Розрахунок інфляції наявний у справі. Пеня судом розрахована за формулою: пеня дорівнює сумі боргу, помноженій на ставку пені у відсотках, поділеній на 100%, поділеній на 365 днів та помноженій на кількість днів простроченого періоду. Розрахунок пені наявний у справі. Вимога про зобовязання відповідачки у майбутньому щомісяця сплачувати позивачу відсотки за користування його грошима за період з 18.12.2015 року до дня повернення безпідставно одержаних грошей не підлягає задоволенню, оскільки суд не вправі вирішувати наперед питання у правовідносинах, яких ще не існує. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 630 грн. 21 коп., оскільки загальна сума стягнення становить 63\~021 грн. 22 коп. Крім того, з позивачки слід стягнути витрати позивача на отримання статистичної довідки, яка є доказом у справі, а саме 47 грн. 53 5коп.

Outcome: partial