Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 28.06.2017 року, [PERSON], перебуваючи на подвірї свого господарства по вулиці 2 Молодіжна,4 в м. Буринь Сумської області спричинив йому легкі тілесні ушкодження. Після побиття позивач сів до автомобіля, але відповідач не зупинився та почав кидати каміння по автомобілю, в результаті транспортний засіб зазнав пошкоджень. Він відразу звернувся до поліції з вказаних обставин. 17.10.2018 року, вироком Буринського районного суду відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Після його побиття відповідачем, позивач почувався погано у звязку з чим змушений був звернутися до лікарні, де йому була прописана процедура лікування. Всього на лікування ним було витрачено 2045 грн.24 коп., а на ремонт автомобіля 16910 грн. 17.01.2018 року він направив [PERSON] листа з метою врегулювання спору в досудовому порядку, але відповідач не відреагував на нього та завдану шкоду не відшкодував. Внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень та пошкодження транспортного засобу йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала в тому, що він зазнав душевних страждань, переніс сильний стрес, був змушений нести додаткові витрати на лікування та ремонт автомобіля, який перебував в його користуванні. Просив стягнути з відповідача 18955 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 10000 грн. за спричинену моральну шкоду. Позивач [PERSON] в судове засідання не явився, просив розгляд справи провести за його відсутності, свої вимоги підтримав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно в нього з [PERSON] склалися неприязні відносини оскільки останній неодноразово вчиняв протиправні дії по відношенню до його дочки колишньої дружини позивача. 28.06.2017 року після 16-ї години він повернувся додому і зустрів [PERSON], який стояв на подвірї його домогосподарства. Неподалік була його донька, яка виглядала переляканою. Оскільки він раніше заборонив [PERSON] приходити до нього додому, то не витримав та наніс декілька ударів останньому. Визнав факт спричинення позивачу тілесних ушкоджень, однак вважав, що позивач не довів, що витрати, які він поніс на придбання медикаментів, були повязані саме з лікуванням спричинених йому тілесних ушкоджень. Крім цього повністю заперечив факт пошкодження ним автомобіля, на якому приїздив позивач. Також вважав, що ним не була заподіяна шкода позивачу. Просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.06.2017 року, близько 16-ї години 20 хвилин, [PERSON], перебуваючи на подвірї свого господарства за адресою вулиця 2 Молодіжна, буд.4 в м. Буринь, Сумської області, вчинив словесну сварку з [PERSON], в ході якої [PERSON], на ґрунті неприязних стосунків, умисно, наніс [PERSON] два удари кулаком правої руки в область лівого плеча, один удар в область потилиці та один удар в лівий бік. В результаті побиття, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою потиличної області голови, синця лівого плеча в нижній та середній третинах по зовнішній поверхні, синця лівого плечового суглобу, синця грудної клітки по середньо-підмишечній лінії в проекції 5-6 ребер, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017200140000197, а 17.10.2017 року Буринським районним судом Сумської області ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді 850 грн. штрафу. Відповідно до п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року [PERSON] звільнено від призначеного покарання за цим вироком. Вирок набрав законної сили 17.11.217 року (а.с.5,6). Дані обставини не підлягають повторному доказуванню в силу ч.6 ст.82 ЦК України, згідно з якою вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до положень ч.1 ст.\~1195\~ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Системний аналіз наведених положень цивільного закону дозволяє прийти до висновку, що позивачем необхідно було довести, що шкода була заподіяна саме відповідачем та її розмір. Як вбачається з наведених вище обставин та не підлягає повторному доведенню, безспірно встановлено, що саме відповідач спричинив позивачу тілесні ушкодження і вина його доведена у спосіб, передбачений законом. При цьому, [PERSON] вказав, що внаслідок протиправних дій відповідача йому була заподіяна моральна шкода в розмірі 10000 грн. та матеріальну шкоду, яка складається із витрат на придбання медикаментів та інших лікарських засобів і на підтвердження якої позивачем до суду надані товарні та касові чеки на загальну суму 2045 грн.24 коп.. Суд частково погоджується з доводами останнього, так як відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно\~\~п.9\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що в наслідок спричинених відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, останній переніс стрес та душевні страждання, був порушений його сталий спосіб життя, погіршився стан здоровя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи при цьому характер, тривалість та глибину душевних страждань, які зазнав позивач, фактичні обставини справи, ступінь вини відповідача, який є пенсіонером, його матеріальний стан, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 2000 гривень. Що стосується інших вимог [PERSON], зокрема стягнення з відповідача витрат на придбання ліків в сумі 2045 грн. 24 коп. та витрат на ремонт автомобіля, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не були доведені останнім перед судом. З положень\~ст.ст.12,81ЦК\~України вбачається,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 цього Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між тим, позивач не довів відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦК України причино-наслідкового зв'язку між заподіяними йому тілесними ушкодженнями 28.06.2017 року відповідачем та перебуванням на стаціонарному лікуванні в період з 04.07.2017 року по 13.07.2017 року в інфекційному\~відділенні Буринської ЦРЛ і витратами на лікування в цей період, на підтвердження яких посилався на касові чеки на суму 2045 грн. 24 коп.. Наявність самого листка непрацездатності про стаціонарне лікування в інфекційному відділенні лікарні та чеків на придбання ліків (а.с.8,9), що не підтвердженні іншими медичними документами про необхідність їх придбання і які неможливо ідентифікувати з особою позивача, не може поза розумним сумнівом свідчити про ці обставини. Не встановлювалися вони судом при розгляді кримінального провадження відносно відповідача. Також, не доведені позивачем вимоги і про стягнення з [PERSON] шкоди спричиненої транспортному засобу, оскільки ці обставини не були предметом розгляду суду при ухваленні вироку відносно останнього 17.10.2017 року, а інших належних і допустимих доказів вини відповідача у його пошкодженні позивачем не надано. Дійсно, з копії акта приймання передачі виконаних робіт від 25.07.2017 року вбачається, що були виконані роботи по ремонту автомобіля «Міцубіші Паджеро» на загальну суму 16910 грн., але вказаний документ не містить всіх необхідних реквізитів, оскільки в ньому не вказано виконавця в графі «Исполнитель» та реєстраційний номер автомобіля, а додані копії свідоцтва про держану реєстрацію фізичної особи-підприємця та витяг з реєстру платників єдиного податку цього також не доводять. Крім цього, відсутні відомості про сплату цих коштів позивачем, до яких належать товарний чи касовий чек, рахунок-фактура, банківській платіжний документ чи будь-які інші фінансові документи, що підтверджують фактичну їх сплату. Клопотань про витребування інших доказів чи призначення відповідної експертизи для встановлення цих обставин, позивачем перед судом також не заявлялося. Таким чином здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивача (6%) і його звільненню в силу Закону від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 85 грн..

Outcome: partial