Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Остерський військовий лісгосп» (далі по тексту - ДП «Остерський військовий лісгосп»), в якому зазначає, що він працює на посаді інженера з охорони та захисту лісу в ДП «Остерський військовий лісгосп» з 22.07.2012 року по теперішній час. Наказом директора ДП «Остерський військовий лісгосп» № 173 від 11 липня 2016 року «Про результати службового розслідування стосовно роботи пожежного автомобіля» він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності нібито за незабезпечення належного контролю за роботою та використанням пожежного автомобіля 10.06.2016 року, а також внесення даних про використання пожежного автомобіля підприємства. Він вважає вказаний наказ № 173 від 11.07.2016 року незаконним та таким, що винесений з особистих мотивів директора та адміністрації роботодавця, оскільки він не вчинив жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному об'ємі виконував всі посадові обов'язки, визначені Посадовою інструкцією. Посадова інструкція позивача, яку він підписував у 2014 році, не має пункту щодо забезпечення контролю за роботою та використанням пожежного автомобіля та внесення даних про використання пожежного автомобіля підприємства. Також описова частина вищевказаного наказу не містить визначення який саме дисциплінарний проступок він вчинив. Відповідач обмежився лише загальним посиланням на перелік вимог, якими ніби повинен керуватися в своїй роботі інженер з охорони та захисту лісу. Позивач не був ознайомлений з Наказом взагалі, а отримав копію без його підпису випадково, з трьохденним пропуском, що в свою чергу свідчить про порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення. В результаті зазначеного позивач змушений звернутись до суду з вимогами про скасування наказу ДП «Остерський військовий лісгосп» № 173 від 11.07.2016 року «Про результати службового розслідування стосовно роботи пожежного автомобіля» в частині накладення на нього стягнення у вигляді догани та стягнення моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 серпня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача Кутуков С.О. в судовому засіданні з вимогами позову не погодився та подав письмові заперечення; в задоволенні позову просив відмовити. [PERSON] також вважав позов необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, до суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Змагальність, як одна з засад цивільного судочинства, передбачена статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України, полягає в тому, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] 22 червня 2012 року прийнятий на роботу на посаду інженера з охорони та захисту лісу в ДП «Остерський військовий лісгосп» (наказ № 62-ОС від 22 червня 2012 року). [PERSON], як інженер з охорони та захисту лісу, в своїй діяльності керується Посадовою інструкцією інженера з охорони та захисту лісу, затвердженою 17 квітня 2014 року директором ДП «Остерський військовий лісгосп» [PERSON], згідно з п. 2.7 якої позивач контролює роботу лісової пожежної станції. З вказаною посадовою інструкцією позивач був ознайомлений 17 квітня 2014 року, про що на звороті міститься його підпис. В судовому засіданні також встановлено, що 10 червня 2016 року пожежна команда у складі пожежних охоронників [PERSON] та [PERSON] отримала від майстра обходу № 16 [PERSON] завдання головного лісничого [PERSON] на гасіння пожежі на території лісопромислового комплексу державного підприємства «Остерське лісове господарство», який розташований в м. Остер Козелецького району Чернігівської області. Близько 13 години пожежний автомобіль з пожежною командою направився на гасіння вказаної пожежі. Коли пожежний автомобіль прибув на місце гасіння пожежі, пожежу було вже ліквідовано, тому пожежний автомобіль та пожежна команда підприємства участі у гасінні пожежі не приймала. Факт неприйняття автомобілем участі в гасінні пожежі також підтверджується довідкою, виданою за підписом в.о. директора ДП «Остерський лісгосп» від 13 червня 2016 року. Про виконану роботу та маршрути пожежного автомобіля 10 червня 2016 року було складено подорожній лист № 1052. Вказаний подорожній лист підписаний, зокрема, [PERSON], проти чого сторони не заперечували. У подорожному листі міститься інформація про те, що пожежний автомобіль проїхав відстань 30 кілометрів від гаражу до м. Остер (ДП «Остерське лісове господарство») та таку ж саму відстань у зворотному напрямку. Робота мотопомпи визначена тривалістю 45 хвилин. Відповідно до акту від 21 червня 2016 року, складеного комісією у складі голови та членів, було проведено контрольний замір відстані від бази лісгоспу до лісопильного цеху ДП «Остерський лісгосп», яка складає 20,5 км асфальта. Представник відповідача пояснив суду, що заміри були зроблені по тому маршруту, на який вказав водій та про який описано в висновку від 11 липня 2016 року. Згідно з наказом № 173 від 11.07.2016 року «Про результати службового розслідування стосовно роботи пожежного автомобіля» було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани на інженера з охорони та захисту лісу [PERSON] за незабезпечення належного контролю за роботою та використанням пожежного автомобіля 10 червня 2016 року, а також за внесення у подорожний лист № 1052 від 10 червня 2016 року неперевірених даних про використання пожежного автомобіля підприємства. Вказаний наказ був винесений за результатами розгляду висновку комісії, створеної 17 червня 2016 року № 161 «Про проведення службового розслідування», та з його змістом було ознайомлено [PERSON], проте він відмовився ставити свій підпис про ознайомлення з наказом, про що складено відповідний акт 11 липня 2016 року. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана , звільнення. Згідно з частиною першою статті 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Стаття 149 Кодексу законів про працю України встановлює, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни, які він повинен зажадати від порушника трудової дисципліни до застосування дисциплінарного стягнення, є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення. Однак від пояснень позивач відмовився, що підтверджується актом від 24.06.2016 року, складений головою комісії, якій було доручено проведення службового розслідування, - [PERSON] та членами комісії [PERSON] та [PERSON] На підставі наведеного слід дійти висновку, що аргументи позивача про те, що від нього не були отримані пояснення та його не було ознайомлено з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами, про які вказано вище. Щодо аргументу позивача, що до його посадових обов'язків не входить перевіряти дані, внесені до подорожного листа, слід звернути увагу на наступне. Як вказано вище, [PERSON], як інженер з охорони та захисту лісу, в своїй діяльності керується Посадовою інструкцією інженера з охорони та захисту лісу, затвердженою 17 квітня 2014 року директором ДП «Остерський військовий лісгосп» [PERSON], згідно з п. 2.7 якої позивач контролює роботу лісової пожежної станції. Варто зазначити, що обов'язки зі здійснення контролю втрачають свій зміст, якщо в подальшому не буде вжито заходів щодо усунення виявлених порушень. Жодних доказів про те, що вимоги, викладені в п. 2.7 Посадової інструкції інженера з охорони та захисту лісу, [PERSON] як інженер з охорони та захисту лісу виконав 10 червня 2016 року при обставинах, викладених вище, судом не здобуто. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що до [PERSON] цілком справедливо і законно роботодавцем застосоване дисциплінарне стягнення у виді догани, оскільки [PERSON] не забезпечив належного контролю за роботою лісовою пожежної станції 10 червня 2016 року, що мало наслідком завищення показників використання пожежного автомобіля та витрат пального на його роботу. Вказане рішення прийнято на підставі повно та об'єктивно з'ясованих фактів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином, оспорюваний наказ в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани є таким, що відповідає нормам закону, відповідно, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Що стосується відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу шляхом винесення відносно нього догани, суд звертає увагу на таке. З огляду на те, що в судовому засіданні не було встановлено підстав для визнання наказу, яким [PERSON] притягнуто до дисциплінарно відповідальності, незаконним, відсутні підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed