Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що 10.02.1973 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб, актовий запис №6, в якому перебувають до даного часу. За час спільного з відповідачем проживання в зареєстрованому шлюбі ними було набуто право власності на майно, а саме домоволодіння за адресою с. Новаки Лубенського району Полтавської області вул. Щербаня, 36 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.05.2003 року, виданого виконавчим комітетом Новаківської сільської ради, яке складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд. Право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване на імя відповідача. Оскільки ніяких домовленостей між ним та відповідачем про інші варіанти розподілу спільного майна подружжя не має, вважав, що кожному із подружжя належить право власності на ? частину вищезазначеного спірного нерухомого майна. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд : визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою с. Новаки Лубенського району Полтавської області вул. Щербаня, 36 спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] до [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину даного нерухомого майна. В судове засідання позивач не зявився, згідно заяви представника позивача [PERSON] прохав суд розглядати справу за відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач не зявилася, згідно заяви законного представника відповідача [PERSON] прохала суд розглядати справу за відсутності відповідача та не заперечувала щодо задоволення позову. Представники третіх осіб Засульської сільської ради, виконкому Засульської сільської ради, КП Лубенське МБТІ в судове засідання не зявилися, направили до суду листи у яких прохали розглядати справу за відсутності їх представників. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 10.02.1973 року у Калайдинцівській сільській раді зареєстрували шлюб, актовий запис №6 (а.с. 9). Так, під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя, ними набуто право власності на домоволодіння за адресою с. Новаки Лубенського району Полтавської області вул. Щербаня, 36 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.05.2003 року, виданого виконавчим комітетом Новаківської сільської ради, яке складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд. (а.с. 10-11). Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12.04.2017 р. [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] (а.с. 22). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.05.2003 року склад спірного нерухомого майна складають : житловий будинок А1, сарай-літня кухня Б, погріб В, вбиральня Г, огорожа №1,2, гараж Д, що відповідає даним технічного паспорту на нерухоме майно (а.с. 10, 13-14). Оскільки станом на час набуття права власності на спірне майно та реєстрації майна у МБТІ діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, суд вважає, що спірні правовідносини сторін мають регулюватися даним нормативно правовим актом. Так, відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Так, під час перебування сторін у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя, ними набуто право власності на домоволодіння за адресою с. Новаки Лубенського району Полтавської області вул. Щербаня, 36, що складається з : житлового будинку А1, сараю-літньої кухні Б, погребу В, вбиральні Г, огорожі №1,2, гаражу Д. Таким чином, враховуючи, що спірне майно було придбане під час шлюбу, хоча і оформлено на одного із подружжя, суд вважає, що домоволодіння за адресою с. Новаки Лубенського району Полтавської області вул. Щербаня, 36 є спільним сумісним майном позивача та відповідача та кожен із них має право власності на ? частину даного майна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом із тим, враховуючи, що позов задоволено, однак як позивач, так і відповідач звільнені від сплати судового збору, оскільки позивач є інвалідом 2 групи, а відповідач є недієздатним інвалідом 3 групи, що унеможливлює стягнення судового збору з законного представника недієздатного інваліда відповідача на користь держави, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України компенсувати судові витрати за рахунок держави. При цьому суд враховує, що відповідно до п. 9 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди II групи та законні представники недієздатних інвалідів. Позивач є інваалідом 2 групи, а законний представник відповідача [PERSON] є законним представником недієздатного інваліда, який є відповідачем.

Outcome: approved