Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем зареєстрували 23 січня 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 81. Від сумісного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], 1999 року народження. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з 2013 року, спільне господарство не ведеться, в сім'ї часто виникали сварки та суперечки, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин, позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї не можливе. У судовому засіданні позивач позов підтримав, при цьому посилався на обставини, зазначені в позовній заяві. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, на примирення не згодний. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу. Зазначила, що з липня 2012 року мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, однак позивач звернувся з даним позовом, щоб в подальшому виселити її та сина, а тому не погоджується на розірвання шлюбу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 23 січня 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 81 (а.с.3). Від сумісного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що спільне життя подружжя не склалося, збереження шлюбу є неможливим, оскільки сторони з липня 2012 року не проживають разом, спільне господарство не ведуть, сім'я носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Таким чином, суд приходить до висновку, що слід розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 23 січня 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 81. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с. 1), які відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved