Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що 07.12.2015 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити йому кошти у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, які були необхідній йому для власних потреб. На підтвердження факту отримання позики [PERSON] надав розписку, в якій визначено термін повернення - до 07.12.2016 року. Однак, станом на 12.03.2020 року відповідач не повернув суму боргу, а на всі його звернення про повернення повної суми боргу не реагував, та добровільно повернути кошти не схотів. При цьому, [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, від зустрічі з ним і повернення боргу - ухиляється. Заходи досудового врегулювання конфлікту ігнорує. Таким чином, вважає, що він позбавлений можливості відновити своє порушене право інакше, як шляхом звернення до суду. В судове засідання позивач та його представник адвокат Гринів Я.В. не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимогст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Як видно із матеріалів справи, відповідач [PERSON] , 07.12.2015 року отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, які зобов?язався повернути до 07.12.2016 року, про що [PERSON] було власноручно написано розписку (а.с.10). Як передбачено ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов?язання по поверненню позичених у [PERSON] коштів, тобто порушив зобов?язання. А згідно положень ст. 610 та ст.625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, відповідач за порушення взятого на себе зобов?язання повинен сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми, так як інший розмір процентів сторонами не встановлений, і позивач просить про це у позові. У своїй позовній заяві позивач також просить поновити йому строк позовної давності звернення до суду, який ним було пропущено з поважних причин. Як передбачено ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до положень ч.5 ст. 361 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. [PERSON] у написаній ним розписці зобов?язався повернути [PERSON] борг до 07.12.2016 року. Тобто, останнім днем виконання зобов?язання є 06.12.2016 року, а відтак, останнім днем для звернення до суду позивачем за захистом своїх прав є відповідно 06.12.2019 року. Позивач хоч і подав позов до суду із пропуском вказаного законом строку, однак вказаний строк позовної давності пропущений ним з поважних причин, по хворобі, що підтверджується копією медичного документу, в якому лікарем вказано діагноз і період лікування [PERSON] (а.с.11-13). Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача позичені ним кошти в розмірі 3000 доларів США та 3% річних за користування вказаними коштами, в розмірі 293,67 доларів США. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме: 843,97 грн. оплаченого судового збору та 6000 грн. оплати правової допомоги, що стверджується копією квитанції № 344963 виданої адвокатом Гринів Я.В.(а.с.14) та актом виконаних робіт (а.с.15). На підставі наведеного, ст.ст. 257-261, 509, 526, 610-611, 625, 1046-1047 ЦК України та

Outcome: approved