Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача, яким просить, з урахуванням уточнень, стягнути з останнього на свою користь середній заробіток на час затримки розрахунку, який складає 19 778,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що в період 04.05.2018 по 12.08.2019 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «УПЕК ТРЕЙДИНГ». Під час перебування у трудових правовідносинах, позивачу з боку відповідача нарахована, але не виплачена в повному обсязі заробітна плата у розмірі 20 145,70 грн. 12.08.2019 позивач звільнився за угодою сторін згідно наказу №57-к від 09.08.2019. У день звільнення позивача, відповідач не здійснив виплату належних коштів. На час первинного звернення до суду, а саме станом на 13.11.2019 відповідач здійснив часткову виплату належних коштів позивачу в розмірі 17 733,82 грн. Залишок належних позивачу коштів, відповідач виплатив у повному обсязі лише 15.11.2019. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 19 778,40 грн. Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі, та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку директора Товариства з обмеженою відповідальністю «УПЕК ТРЕЙДИНГ» - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відмовити в задоволенні позовної заяви та уточненої позовної заяви [PERSON] . Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Ухвалою суду від 06.12.2019 у Товариства з обмеженою відповідальністю «УПЕК ТРЕЙДИНГ» витребувано довідку про середній заробіток [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 01.01.2019 по 01.08.2019. Копію вказаної ухвали відповідач отримав 23.12.2019, однак, не надав суду витребувану інформацію (а.с.22). Частиною 10 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на викладене, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 04.05.2018 по 12.08.2019 (а.с.9). 12.08.2019 позивач звільнений із займаної посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с.8-9). Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою ст. 83 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення. Остаточний розрахунок з позивачем, як вбачається з уточненої позовної заяви та відзиву відповідача, проведено лише 15.11.2019 (а.с.15,23). Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Відповідно до абз. 1 п. 20, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Відповідно до абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з п.п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовими; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення (12 серпня 2019 року) становить 183,41 грн в день (7 520,00 грн - заробітна плата позивача за червень 2019 року + 7 520,00 грн - заробітна плата позивача за липень 2019 року / 41 (18+23=41) відпрацьованих позивачем днів у червні та липні 2019 року разом). Вказані вище суми враховані у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі, тощо, що відповідає Порядку. Позивач звільнений 12.08.2019, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9) та копією наказу про звільнення із займаної посади № 57-к від 09.08.2019, а остаточний розрахунок заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі здійснено відповідачем 15.11.2019, отже період затримки розрахунку при звільненні позивача складає 68 робочих днів (14 робочих днів у серпні 2019 року + 21 робочий день у вересні 2019 року + 22 робочих днів в жовтні 2019 року + 11 робочих днів у листопаді 2019 року (з 01 по 15 листопада 2019 року включно). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 12 471,88 грн (183,41 грн - середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення * 68 робочих днів - період затримки розрахунку при звільненні) заборгованості у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12 471,88 грн. Зазначення позивачем у прохальній частині позову суми 19 778,40 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, яку він просить стягнути на свою користь з відповідача, є хибним, оскільки в розрахунках позивача, наведених у позовній заяві, допущено суттєві помилки при обчисленні середньомісячної заробітної плати останнього, що в подальшому призвело до вирахування неправильної суми, яка склала 19 778,40 грн. Тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12 471,88 грн. Одночасно суд зазначає, що посилання відповідача у своєму відзиві на порушення позивачем строків звернення до суду з даним позовом, зважаючи на Правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017 у справі № 6-1626цс17, є помилковим, оскільки, як вбачається із вказаного Правового висновку, для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Тобто, перебіг строку звернення позивача до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який встановлено терміном у три місяці, розпочинається в даному випадку з дня, коли позивач дізнався, що відповідач, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним, а саме з 15.11.2019, а як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даною позовною вимогою до суду в уточненій позовній заяві 03.12.2019 (а.с.14-16). Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з Товариства з обмеженою відповідальністю «УПЕК ТРЕЙДИНГ» необхідно стягнути 768,40 грн судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial