Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.01.2013 року надав [PERSON] в борг кошти в сумі 8 000 гривень, що підтверджується договором позики від 08.01.2013 року. Відповідач зобов'язався повернути кошти до 01.04.2013 року. Після спливу строку повернення боргу відповідач не виконав умови договору позики і гроші не повернув. Станом на 01.10.2014 року термін прострочення повернення боргу становить 1 рік 6 місяців, тобто 548 днів. Просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у сумі 14 171,82 грн., з яких: сума позики - 8 000,00 грн.; 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02.04.2013 року по 01.10.2014 року - 360,32 грн.; штраф 10% згідно п.6 договору позики - 800,00 грн.; збитки згідно п.7 договору позики - 5011,50 грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.. У судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду (а.с.20). Відповідач у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 08.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується оригіналом договору позики від 08.01.2013 року (а.с.21). Згідно п.1 договору позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв 8000,00 гривень, що на момент укладання договору еквівалентно 1 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів до 01.04.2013 року. Пунктом 5 договору позики встановлено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує завдані збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п.6 договору позики у випадку неповернення грошей у встановлений термін позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 10% від суми договору. Крім того, згідно п.7 договору позичальник зобов'язався відшкодувати позикодавцю понесені збитки, які сталися у результаті знецінення його грошових заощаджень. Сума збитків вираховується, виходячи із різниці в офіційному курсі НБУ на день одержання грошей та на день їх повернення. Сторони також домовилися, що при поверненні грошей, у тому числі частковому, сторонами робиться про це відмітка на зворотній стороні договору. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань та повинен сплатити за час прострочення три відсотки річних від простроченої суми, а також суму боргу. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Таким чином, оскільки відповідач порушив свої зобов'язання за договором позики та після спливу строку повернення позики грошові кошти не повернув та допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved