Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

\~\~\~[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Луганськвугілля»», в якій просить стягнути з відповідача 96\~085 грн. 73 коп. заборгованості по заробітній платі, 5\~000 грн. - моральної шкоди, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення з 31.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення по справі, компенсацію втрати частини заробітної плати, пов»язаної з інфляцією в розмірі 32\~698 грн. 70 коп., індексацію заробітної плати в розмірі 25\~520 грн. 80 коп. В судове засідання позивач не з»явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечив. \~ \~\~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 2009 року перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом Шахта «Фащівська» Державного підприємства «Луганськвугілля», що знаходиться за адресою: Луганська область, Перевальський район, смт. Фащівська, працюючи на посаді головного інженера шахти /а.с. 26-29/. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, як того вимагають положення ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі. Згідно наданої позивачем довідки №194 від 20.07.2015 року заборгованість по заробітній платі становить 96\~085 грн. 73 коп. /а.с. 7/. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування\~\~\~\~виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів,\~\~які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата\~\~визначається\~\~діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число\~\~календарних\~\~днів за цей період. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що\~\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно довідки заробітна плата позивача за останні два місяці складала: за грудень 2014 року 5715 грн., січень 2015 року 4098 грн., всього: 9813 грн. : 43 д.= 228 грн. 21 коп. (середньоденна заробітна плата). За період з 01.02.2015 року по 09.02.2016 року було 257 робочих днів, тому розмір середнього заробітку за цей період становить 58\~649 грн. 97 коп. /228 грн. 21 коп. х 257 = 58\~649 грн. 97 коп./. Крім того, суд приходить до висновку, що позивач має право на індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати, пов»язаної з інфляцією. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, № 1078). Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації є місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів населення. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації, яка повинна нараховуватись у місяці підвищення. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, і у разі порушення законодавства про оплату праці в часині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Таким чином, оскільки індексація є частиною заробітної плати, позовні вимоги про стягнення індексації заробітної плати в розмірі 25\~520 грн. 80 коп. підлягають до задоволення. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. До суду позивачем надано розрахунок компенсації, який складає 32 698 грн. 70 коп., відповідачем заперечень з приводу даного розрахунку не надано, відтак вимога підлягає задоволенню в цьому обсязі.\~\~ Згідно з ч. 1 ст.237-1КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відшкодувати йому моральну шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливостей їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті заробітної плати, оскільки її неотримання не могло не позначитися негативно на його звичайному способі життя та вимагало додаткових зусиль для його організації. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо її відшкодування та, враховуючи характер перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу, слід визначити в сумі 1 000 грн. За вказаного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~\~У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір 2\~139 грн. 55 коп. судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного\~\~ та\~\~\~\~

Outcome: partial