Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання добросовісним набувачем транспортного засобу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 лютого 2012 р. уклав з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, а в подальшому 23 лютого 2013 року уклав основний договір купівлі продажу, відповідно до умов якого придбав транспортний засіб марки BMW модель 645CI номер кузова № [NUMBER], чорного кольору, 2003 року випуску. У січні 2015 року позивач дізнався від [PERSON], що згідно з постановою №32525025 від 14 травня 2012 року Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на все майно Відповідача накладено арешт, а отже, на момент вчинення основного правочину діяла постанова про накладення арешту, в тому числі і на майно, яке було зареєстровано за відповідачем, а саме на вказаний транспортний засіб. Враховуючи, що вказана постанова не була зареєстрована в органах ДАІ, позивач вважає, що придбав автомобіль на законних підставах. Сторони в судове засідання не з»явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому він також зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, правом на надання письмових пояснень не скористалися, однак відповідно до заяви від 27 квітня 2015 року проти позову не заперечували та передають розгляд справи на розсуд суду. Третя особа, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, повноважного представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи згідно з умовами попереднього договору купівлі- продажу транспортного засобу, укладеного між позивачем та [PERSON] 25 лютого 2012 року [PERSON] зобов'язувався придбати, а [PERSON] продати належний останньому транспортний засіб марки BMW, модель 645CI, реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2003 року випуску, кузов № [NUMBER], повна маса 2060 кг, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до п. 3.2. вказаного Попереднього договору підписання останнього свідчить про проведені взаєморозрахунки між майбутнім Покупцем та майбутнім Продавцем у 100% розмірі. Відповідно до листа УДАІ м.Києва від 16.01.15р. транспортний засіб марки BMW, модель 645CI, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] належав [PERSON] та 23.02.13р. знятий з обліку і в цей же день зареєстрований на іншого власника. Так, згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що реєстрація за [PERSON] вказаного транспортного засобу була здійснена на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та Д/Р [NUMBER] (а.с.7). Згідно з довідкою рахунком [NUMBER] від 23.03.13р. підставою для реєстрації спірного транспортного засобу за [PERSON] було також свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.6). Таким чином, суд вважає встановленою обставину належності [PERSON] транспортного засобу марки BMW, модель 645CI, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] на підставі свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до витягу з реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на все рухоме майно [PERSON] накладено арешт у формі заборони відчуження, на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві про накладення арешту ВП №32522025 від 14.05.12р. (а.с.8). 23 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] на виконання умов Попереднього договору купівлі-продажу від 25.02.12р. укладено Договір купівлі-продажу на підставі якого 23.02.13р. [PERSON] набув права власності Відповідно до п. 8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.98р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Відповідно до виданої довідку рахунок [NUMBER] та в подальшому проведено державну реєстрацію транспортного засобу марки BMW, модель 645CI, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] за [PERSON] та ВРЕВ-6 УДАІ у м.Києві видано відповідне Свідоцтво [NUMBER]. Суд зазначає, що відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтями 328, 330 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Також суд звертає увагу на те, що, статтями 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору. Відповідно до ст.ст. 203, 207 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Враховуюче викладене, на думку суду, під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу жодній стороні правочину не було відомо про наявність арешту на майно [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За викладених обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню лише в частині визнання права власності на спірне майно, так як відносно останнього існувала заборони відчуження, на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві про накладення арешту ВП №32522025 від 14.05.12р., а отже право власності [PERSON] не визнається через наявність вказаної заборони відчуження. В свою чергу суд не вбачає підстав для визнання позивача добросовісним набувачем, так як відповідно до ст. 388 ЦК України добросовісним набувачем може бути особа, яка придбала майно у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Судовий збір розподіляється в порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial