Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрований в будинку, проте понад десять останніх років там не проживає та з реєстраційного обліку не знімається,чим створює йому перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, судова повістка повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата, проте останній про час та місце слухання справи повідомлений через оголошення на офіційному сайті судової влади України, а тому суд вважає, що він про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та розглядає справу за його відсутності в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2019 року, виданого державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2019 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6, 8). В даному будинку зареєстрований брат позивача - відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , проте з 2009 року в ньому не проживає, що підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади Тетіївської міської ОТГ № 8375949 від 08.02.2021 року (а.с.10), копією акта депутата Тетіївської міської ради Мусітовича В.П. від 08.02.2021 року (а.с.12) та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 01.03.2021 року (а.с.20). Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім?ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім?ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім?ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи те, що [PERSON] відноситься до членів сім?ї власника будинку, оскільки постійно там проживав та вів спільне господарство з позивачем, в будинку по [ADDRESS] понад рік не проживає, але зареєстрований в ньому і тим самим чинить перешкоди позивачеві у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 908 гривень, що підтверджується квитанцією ПриватБанку від 17.02.2021 року (а.с. 1), які суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: approved