Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що наказом директора будинку-інтернату Гармаш О.В. № 5-к від 04.02.2015 року він звільнений з посади завідувача господарства, як такого, що не витримав випробування за ст. 28 КЗпП України. [PERSON] вважає своє звільнення з роботи незаконним, а тому просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що 23.12.2014 року був прийнятий на роботу до Ніжинського дитячого будинку-інтернату на посаду завідувача господарства з випробувальним терміном 2 місяці. 06.02.2015 року він звільнений з займаної посади як такий, що не пройшов випробування. Вважає своє звільнення незаконним, так як керівник Ніжинського дитячого будинку-інтернату поставилась до нього упереджено. Йому пропонували укласти угоду про повну матеріальну відповідальність однак він не погоджувався так як не прийняв товарно-матеріальні цінності. 02.02.2015 року його було попереджено про звільнення, тоді він вирішив підписати угоду про матеріальну відповідальність. Вважає, що до роботи ставився сумлінно, так як жодних стягнень чи зауважень за час роботи не мав. Наявна освіта дозволяє йому виконувати обов'язки завгоспа, висновки відповідача щодо його невідповідності займаній посаді є необґрунтованими та надуманими. Гостро переживаючи втрату роботи, розлад звичних життєвих зв'язків призвели до моральних страждань, які він оцінює в 4000 гривень. Крім того після незаконного звільнення з ним не було проведено повний розрахунок, так лише 13 лютого 2015 року на карточку надійшли гроші від відповідача, затримка становить 5 робочих днів. Просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1069,81 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 314,65 гривень, а також 4000 гривень моральної шкоди та 3000 гривень витрат на правову допомогу. Представник позивача адвокат Аніщенко О.Г. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача Ніжинського дитячого будинку-інтернату Зюбанова І.Г. заперечила позовні вимоги та пояснила, що позивач був прийнятий на роботу до Ніжинського дитячого будинку-інтернату на посаду завідувача господарства з випробувальним терміном два місяці. Посада завгоспа передбачає матеріальну відповідальність за ввірені цінності, але [PERSON] відмовився повністю приймати матеріальні цінності, що призвело до того, що заклад не мав змоги в строк провести повний розрахунок з працівником, яка займала цю посаду раніше, так як повна передача матеріальних цінностей не відбулась. Для оцінки результатів випробовування [PERSON] була створена комісія, яка мала оцінити професійні якості працівника. Актом від 02.02.2015 року комісія інформувала про те, що позивач є некомпетентною людиною, не має елементарних знань про роботу матеріально-відповідальної особи, не може організувати правильно свою роботу в межах робочого часу, на зауваження, що стосуються роботи реагує агресивно, не визнає помилок, не дотримується етичних норм в спілкуванні. Такий висновок комісії став підставою для звільнення позивача до закінчення іспитового терміну. Вважає, що звільнення позивача здійснене на законних підставах. Що стосується затримки розрахунку при звільненні, то фінансування Ніжинського дитячого будинку-інтернату здійснюється двічі на місяць і в день найближчого надходження коштів з позивачем було проведено остаточний розрахунок. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директор Ніжинського дитячого будинку-інтернату Гармаш О.В. позов не визнала та пояснила, що підставою для звільнення [PERSON] з займаної посади завідувача господарства стало те, що він не витримав випробування. Позивач приймався на роботу з випробувальним терміном два місця і за цей час зарекомендував себе як безвідповідальний працівник. Так в зв'язку з його недбалим ставленням до своїх обов'язків водіям невчасно виписувались подорожні листи, що призводило до затримання виїзду транспорту. Позивач відмовлявся від підписання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність нічим не мотивуючи свою відмову, не взмозі був за період роботи прийняти товарно- матеріальні цінності, які довелось передати у підзвіт по інвентаризаційній відомості членам комісії. 05.02.2015 року позивач був тривалий час відсутній на робочому місці, не залишивши подорожніх листів, що створило ситуацію загрозу здоров'я підопічного щодо надання вчасної меддопомоги. На даний час на посаді завідувача працює особа яка прийнята наказом, яка проявила професійні якості що відповідають посаді. Вважає, що звільнення [PERSON] з посади завідувача господарства на підставі ст. 28 КЗпП України є закономірним після виявлення вказаних недоліків в його роботі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Наказом № 81-к від 23.12.2014 року (а.с 6) [PERSON] прийнятий на посаду завідувача господарства Ніжинського дитячого будинку-інтернату з 23.12.2014 року з випробувальним терміном два місяці. Наказом № 5-к від 04.02.2015 року (а.с 7) [PERSON] звільнено з посади завідувача господарства Ніжинського дитячого будинку-інтернату 06 лютого 2015 року як такого, що не витримав випробування на підставі ст. 28 КЗпП України. З посадової інструкції завідувача господарством Ніжинського дитячого будинку-інтернату вбачається, що позивач ознайомлений з її змістом 23.12.2014 року, тобто в день прийняття на роботу, що спростовує твердження [PERSON] про те, що відповідачем порушені його трудові права в частині ознайомлення з посадовою інструкцією. Відповідно до ст. 28 КЗпП України якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. При прийнятті працівника на роботу, даючи згоду на випробовування, він фактично дає згоду на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробовування буде встановлено його невідповідність роботі, на яку прийнято. Із змісту вказаної норми вбачається, що підставою для звільнення за наслідками випробування може бути лише невідповідність працівника займаній посаді. У період випробування працівник користується усіма трудовими правами і має обов'язки відповідно до законодавства про працю. Разом з тим особливістю його правового становища є те, що в період випробування він може бути звільнений з роботи як такий, що не витримав випробування. Підставою для звільнення за результатами випробування може бути лише невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий. Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі норм КЗпП України, а не за результатами випробування. Зазначення мети випробування - перевірка відповідності працівника означає, що має здійснюватись звичайний контроль роботи працівника, визначення професійного рівня, навиків, сумління, добросовісного відношення до обов'язків. З наказу № 75-з від 24.12.2014 року вбачається, що з метою визначення результатів випробування та оцінки ділових та професійних якостей завідувача господарства [PERSON] створено комісію з числа працівників установи. Підставою звільнення позивача з займаної посади став акт комісії Ніжинського дитячого будинку-інтернату по підведенню результатів випробування [PERSON] від 02.02.2015 року. Комісією проведено оцінку відповідності займаній посаді прийнятого з випробувальним терміном на посаду завідувача господарства [PERSON] і зроблено висновки, що позивач є категорично некомпетентною людиною, не має елементарних знань про роботу матеріально-відповідальної особи (категорично відмовляється від підписання договору про повну матеріальну відповідальність). [PERSON] не може організувати правильно графік своєї роботи в межах робочого часу (своєчасно надати своїм підлеглим необхідні для роботи документи: подорожні листи водіям, табель ведення робочого часу економісту для нарахування заробітної плати). На всі зауваження, які стосуються виконання ним трудових обов'язків реагує агресивно, не визнає своїх помилок, не дотримується етичних норм в спілкуванні. Висновки комісії знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Так з доповідної водія [PERSON] від 27.01.2015 року вбачається, що завгосп [PERSON] не вчасно видає подорожні листи, що призводить до затримки виїзду службового автомобіля. З доповідної інспектора з кадрів [PERSON] вбачається, що [PERSON] не з'явився на роботу о 08-й годині 05.02.2015 року, чим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників НДБІ. Доповідна водія [PERSON] від 05.02.2015 року підтверджує, що водій не зміг вчасно відвезти хвору дитину в лікарню, так як не мав подорожнього листа, який йому повинен був видати [PERSON], оскільки останній був відсутній на роботі. До вказаної доповідної прикладений епікриз хворого підопічного НДБІ [PERSON], який 05.02.2015 року доставлявся на стаціонарне лікування до Ніжинської ЦМЛ. Посада завідуючого господарством передбачає укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність. Дане твердження суду ґрунтується на нормах постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28.12.1977 р №477/24 (чинна відповідно до постанови Верховної ради України від 12.09.1991 р № 1545-Х11) відповідно до якої затверджено Перелік посад та робіт з якими підприємством можуть бути укладені письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Всупереч вказаним нормам [PERSON] займаючи посаду завідуючого господарством, відмовлявся від підписання договору про повну матеріальну відповідальність, що вбачається з службової записки бухгалтера від 26.01.2015 року та доповідної записки головного бухгалтера від 02.02.2015 року. Як встановлено в судовому засіданні договір про повну матеріальну відповідальність було підписано керівником установи на початку січня 2015 року, однак позивач не погоджуючись його підписувати, тримав його при собі, і лише після попередження про звільнення власноручно поставив у ньому дату, підписав та надав керівнику 05.02.2015 року. Факт підписання даного договору 05.02.2015 року не має вирішального значення для прийняття судом правильного рішення при вирішенні спору, оскільки позивач не спромігся за час роботи у відповідача прийняти матеріальні цінності, за збереження яких мав нести повну матеріальну відповідальність. При вирішенні вказаного трудового спору суд також бере до уваги вимоги Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року». Стаття 4 Конвенції передбачає, що трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних із здібностями або поведінкою працівника. Як встановлено судом недбале ставлення [PERSON] до своїх прямих трудових обов'язків та невідповідність його займаній посаді призвело до звільнення його з займаної посади як такого, що не витримав випробування, таким чином в діях відповідача порушень вимог трудового законодавства України та вимоги Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» суд не вбачає. Вищевикладене дає суду підстави вважати, що формулювання причини звільнення [PERSON] з посади завідувача господарством на підставі ст.28 КЗпП України як такого, що не витримав випробування, а наказ № 5-к від 04.02.2015 року «По особовому складу про звільнення [PERSON]» є законним, а тому підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі суд не вбачає. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, як похідні від вимог про поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки Ніжинського дитячого будинку-інтернату № 127 від 13.02.2015 (а.с 13) середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 62,93 гривень. Як встановлено судом розрахунок з відповідачем Ніжинський дитячий будинок-інтернат провів 13.02.2015 року, тому за період з 06.02.2015 року по 13.02.2015 року відповідач повинен сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати всіх належних сум по день фактичного розрахунку 314,65 гривень (5 робочих днів х 62,93 гривень). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 4000 гривень, яка на думку [PERSON] полягає у душевних стражданнях викликаних необхідністю докладати додаткові зусилля для організації свого життя, задоволенню не підлягає. Під час прийняття позивача на роботу з ним був погоджений строк випробування та роз'яснені наслідки незадовільного результату випробування. Тому звільнення позивача за результатами застережного у трудовому договорі випробування у будь-якому разі не могло викликати у позивача душевних страждань. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що звільнення позивача є законним, а затримка розрахунку при звільненні становила не значний період - 5 робочих днів суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 243,60 гривень судового збору. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3000 гривень не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про їх сплату та розрахунок таких витрат.

Outcome: partial