Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання прав власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 січня 2010 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,74 га, в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак юридично оформити спадкове майно не встиг, так як 29 січня 2014 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,74 га, в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач та відповідач, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оформити право власності на спадкове майно він не має можливості оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. 23 березня 2018 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області до участі у справі залучений співвідповідач [PERSON] Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву в якій справу просить розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Співвідповідач [PERSON] надіслала до суду заяву в якій справу просить розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 05 січня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №131681 яке видане 08 січня 2010 року виконавчим комітетом Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.3). З довідки Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 42/2-15 від 20 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [INFO]. З нею з 2004 року постійно проживав [PERSON] (а.с.11). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 019436 виданого Куцівською сільською радою 20 серпня 2003 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,74 га в адмінмежах Куцівської сільскої ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9). 29 січня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №228609 яке видане 04 лютого 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції (а.с.4). З копії спадкової справи № 13/2014/02-14 вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти [PERSON] та [PERSON], [PERSON] звернулася із заявою про відмову від спадкового майна (а.с. 52-54). 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири в м. Черкаси по вул. Громова 29/3 (а.с.100). Із копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] 06 жовтня 2011 року склав заповіт в якому заповів [PERSON] земельну ділянку розміром 2,78 га розташовану на території Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,7814 га , яка розташована на території Куцівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.103). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПКУкраїни, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved