Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначено, що з 25.10.2005 року позивач [PERSON] зареєстровав шлюб з відповідачем [PERSON] . За час спільного проживанняу них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені з 04.05.2020 року, спільно не проживають, стосунки не підтримують. Відповідач не бере участі у виховані та утримані дитини, яка проживає разом з позивачем. Позивач самостійно не може забезпечити для дитини належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Тому позивач вважає, що відповідач, яка є працездатною, може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки має постійний дохід. 11.02.2021 р. у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив суд його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, додатково зазначив, що 04.05.2020 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано і з цього часу дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Рішенням цього ж суду від 18.01.2021 було визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] з ним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не надавала. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 25.10.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2020 у справі №127/4093/20, що набрало законної сили було розірвано. (а.с. 8) Сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 12.05.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1691. (а.с. 5). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2021 у справі №127/13071/21, що набрало законної сили було визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] .(а.с. 3-4) Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Київська» м. Вінниця №91 від 26.01.2021 року, дитина [PERSON] зареєстрована разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної\~Ради України\~№789-XII\~від 27.02.1991\~року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує, що позивач самостійно утримує дітей, докази про те, що відповідач є непрацездатним, має інших дітей, непрацездатну дружину, непрацездатних батьків, дочку або сина та не може надавати матеріальну допомогу позивачу у матеріалах справи відсутні, тому виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, тобто, за період з 01.02.2021 р. по 01.03.2021 р. допустити до негайного виконання. Суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі в розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved