Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично не проживає за адресою своєї реєстрації з 2018 року, а фактично проживає за іншою адресою. При зверненні до відповідача з проханням знятися з реєстрації, остання відмовилася. Той факт, що в будинку досі зареєстрована відповідач заважає позивачу повноцінно користуватись будинком, а саме це впливає на оформлення соціальної допомоги з боку держави. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] адвокат Костогриз Т.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволенні. Просила приєднати до матеріалів справи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що відповідно до ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.04.2009, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої комітетом Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 371 від 23.04.2021, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в будинку [ADDRESS] . Також за даною адресою зареєстрована, але фактично не проживає його колишня дружина [PERSON] . Згідно акту обстеження домоволодіння від 23.04.2021 № 372 за адресою по [ADDRESS] , в будинку знаходилися [PERSON] , [INFO] , власник будинку, [PERSON] , [INFO] , дружина власника, яка проживає без реєстрації, діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають у вказаному будинку, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають в будинку без реєстрації. На момент обстеження перебували в Піщанській ЗОШ. Також в будинку зареєстрована колишня дружина власника [PERSON] , [INFO] , але згідно свідчень сусідів вона близько двох років по місцю реєстрації не проживає. Речей обіходу і вжитку, одягу, взуття, що належать [PERSON] в будинку не виявлено. Як вбачається з пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] від 21.04.2021, [PERSON] з 2018 року не проживає в будинку [ADDRESS] Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.08.2021 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає більше одного року, суд приходить до висновку, що останню слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям її з реєстрації за вказаною адресою.

Outcome: approved