Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 07.10.2015 з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних на загальну суму 2982331,40 грн., відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти в розмірі 108450,00 доларів США, зобов'язавшись повернути їх до 01.11.2015. Однак до теперішнього часу грошові кошти не повернуті, [PERSON] взяті на себе грошові зобов'язання не виконав. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справу за його відсутності не надавав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 жовтня 2015 року [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 108450,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 01.11.2015, на підтвердження чого надано розписку, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 5). Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як визначено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором. Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України). В порушення умов укладеного договору [PERSON] грошові кошти у строк, визначений договором, у добровільному порядку не повернув. Статтею 625 ЦК України передбачено, зобов'язання боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, до суми боргу в іноземній валюті не застосовуються індекс інфляції. Згідно розрахунку, наданого представником позивача, сума боргу [PERSON] перед позикодавцем [PERSON] станом на 17.08.2016 складає 2717679,78 грн., а також 3% річних в розмірі 62524,62 грн. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial