Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року визнано незаконним його звільнення наказом Генарального директора Державного концерну «Укроборонпром» від 08 серпня 2014 року № 268-ОС; зобов»язано Державний концерн «Укроборонпром» поновити його на роботі на посаді першого заступника генерального директора з питань зовнішньоекономічної дільності Державного концерну «Укроборонпром» з 08 серпня 2014 року, внести до трудової книжки відповідні записи про визнання запису про звільнення недійсним та поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року змінено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, яким стягнуто з Державного концерну «Укроборонпром» на користь [PERSON] 171 625 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Час, протягом якого Державний концерн «Укроборонпром» затримало виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року становить період з 06 квітня 2014 року по 06 квітня 2015 року, відповідно вважає, що за цей період часу - 74 робочі дні має бути нарахований середній заробіток за час затримки його виконання (1 865 грн. 49 коп. - середньоденна заробітна плата) х 74 робочі дні = 138 046 грн. 26 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 18 вересня 2015 року (а.с.54), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, звернулась до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду. Представник відповідача Перегонцев І.А., діючий на підставі довіреності від 31 травня 2016 року (а.с.55), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні із застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року визнано незаконним звільнення позивача наказом Генарального директора Державного концерну «Укроборонпром» від 08 серпня 2014 року № 268-ОС; зобов»язано Державний концерн «Укроборонпром» поновити [PERSON] на роботі на посаді першого заступника генерального директора з питань зовнішньоекономічної дільності Державного концерну «Укроборонпром» з 08 серпня 2014 року, внести до трудової книжки [PERSON] відповідні записи про визнання запису про звільнення недійсним та поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року змінено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, яким стягнуто з Державного концерну «Укроборонпром» на користь [PERSON] 171 625 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Час, протягом якого Державний концерн «Укроборонпром» затримало виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року становить період з 06 квітня 2014 року по 06 квітня 2015 року, відповідно позивач вважає, що за цей період часу - 74 робочі дні має бути нарахований середній заробіток за час затримки його виконання (1 865 грн. 49 коп. - середньоденна заробітна плата) х 74 робочі дні = 138 046 грн. 26 коп. Розглядаючи справу по суті, судом встановлений факт пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду за захистом порушеного права, із заявою про поновлення якого він звернувся, проте суд вважає його пропуск безпідставним, оскільки порушення права відбулось у період з 06 квітня 2014 року по 06 квітня 2015 року, а звернення до суду - 01 березня 2017 року. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст. 233 КЗпП України). Приймаючи до уваги встановлений факт, суд у разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішення порушеного права відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у пункті 4 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), при необґрунтованості вимог відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст. 233, 236 КЗпП України,

Outcome: dismissed