Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія» про стягнення нарахованої, але невиплаченої зарплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та не донарахованої зарплати на загальну суму 66242,26грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 04.11.2013 року був звільнений у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю та умов колективного договору, з посади слюсара-ремонтника Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія». На час звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 2412,02грн. та вихідна допомога у сумі 20060,35грн. Крім того позивач вказує, що за період з 2009 року по дату звільнення йому було незаконно не донараховано заробітну плату з розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за час простою не з вини працівника, на загальну суму враховуючи індексацію у розмірі 32622,10грн. Позивач також вказує, що оскільки з дня його звільнення по день звернення до суду, відповідач не сплатив йому заробітну плату, то відповідно до положень ст..116 та ст..117 КЗпП України, заборгованість підприємства перед позивачем становить 11147,79грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю Сердюк Я.А. позовні вимоги позивача визнав частково, про що подав до суду письмове заперечення на позов. Пояснив, що позивач бажає щоб відповідач донарахував та виплатив йому 2/3 тарифної ставки з 2009 року по дату звільнення за простой не з вини працівника згідно ст.113 КЗпП України, однак дане бажання є незаконним та необґрунтованим. Згідно п.2 коментарю до ст.113КЗпП України, як простій можуть бути кваліфіковані тільки такі випадки, коли працівник приходить на роботу але не працює. В даному випадку позивач на роботу не виходив, крім днів зазначених у табелю і за які йому були нараховані кошти. При простої позивач [PERSON] повинен був попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою, як це вимагає законодавство, однак позивач жодного разу про це офіційно нікого не попереджав, а тому на підставі викладеного прошу суд в частині нарахування та виплати [PERSON] заборгованості в сумі 32622,10грн. відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 05.11.2013 року по день звернення до суду у сумі 11147,79грн., представник відповідача зазначив, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, початок перебігу якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Щодо стягнення з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія» на користь позивача, заборгованості в сумі 30976,69грн., згідно розрахунку що вказано в письмовому запереченні, представник відповідача не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи. В судовому засіданні встановлено, що з 1994р. [PERSON] працював на посаді слюсара-ремонтника Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія» та 04.11.2013 року був звільнений у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю та умов колективного договору. Згідно довідки наданої ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» від 21.02.2014р. №155/01 на час звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 2412,02грн. та вихідна допомога у сумі 20060,35грн. Оскільки з дня звільнення [PERSON] з посади слюсара-ремонтника Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія», тобто з 05.11.2013 року по день звернення до суду, відповідач не сплатив [PERSON] заробітну плату, то відповідно до положень ст..116 та ст..117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає виплаті його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Відповідно до ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Підтверджуючих документів про те, що позивач попереджував згідно положень ст.113 КЗпПУ власника або уповноваженого ним органу чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою - позивач до суду не надав. Крім того, згідно судової практики, що склалася, в розумінні ст.113КЗпП України як простій можуть бути кваліфіковані тільки такі випадки, коли працівник приходить на роботу але не працює. А згідно з наданих відповідачем документів, зокрема наказу НАК «Надра України» ДП «Центрукргеологія» від 30.09.2013р. №248-К, було встановлено що всі працівники підприємства працюють з одним робочим днем на місяць у встановлений графік. Оплата праці проводилась за фактично відпрацьований час. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив доводи представника відповідача і не заперечував факт наявності інших наказів підприємства щодо встановлення графіку робочих днів на підприємстві за минулі роки, починаючи з 2009 року, аналогічних наказу від 30.09.2013р. №248-К. Тому згідно ч.1 ст.61 ЦПК України вказані обставини визнані сторонами і не підлягають доказуванню. Також згідно ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Згідно копії листа від 31.07.2013р. №441/01 НАК «Надра України» ДП «Центрукргеологія», наказу НАК «Надра України» ДП «Центрукргеологія» від 30.09.2013р. №248-К та постанови профспілкового комітету ДП «Центрукргеологія» від 30.09.2013р., встановлено, що відповідачем не було порушено вимог даної норми закону та відповідач регулярно попереджав за два місяці профспілковий комітет НАК «Надра України» ДП «Центрукргеологія» та трудовий колектив про зміни в організації виробництва та праці а саме - встановлення неповного робочого часу. Дану обставину позивач не заперечував. Згідно ст..50 КЗпП України підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу. Відповідно до Колективного договору Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія» пунктом 2.5 Колективного адміністрація підприємства у разі зниження обсягів виробництва з незалежних від колективу причин, з метою збереження робочих місць, за згодою профспілкового комітету і працівників може встановлювати режим неповної зайнятості (неповний робочий тиждень, день). Згідно ст.56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Суд констатує, що згідно норм чинного трудового законодавства України, неповний робочий час може встановлюватись шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, кількох днів роботи протягом тижня або одночасно шляхом зменшення і кількості годин роботи протягом дня, і кількості робочих днів впродовж тижня. Зміни в організації виробництва і праці слугують для прийняття власником рішення про переведення всього підприємства, окремих його структурних підрозділів і категорій працівників на неробочий час, якщо це обумовлено кон'юктурою ринку іншими обставинами, які не дозволяють використовувати працю працівників протягом повного робочого часу. Неповний робочий час може встановлюватись на певний період (на певний строк) або без обмеження строком. Судом встановлена поважність причин, у зв'язку з якими відовідач приймав рішення про перехід на неповний робочий час, а саме у відповідача склалось скрутне фінансове становище у зв'язку з недофінансуванням підприємства, в т.ч. на оплату праці. Враховуючи, що [PERSON] продовжував працювати в ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» з 2009р. по 04.11.2013р., тому він фактично погодився на введені роботодавцем зміни в організації виробництва та праці, а саме: встановлення неповного робочого часу. У разі незгоди [PERSON] з встановленням неповного робочого часу, він мав можливість припинити трудові відносини із роботодавцем. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовна вимога [PERSON], щодо нарахування та виплати йому заробітної плати з розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за час простою не з вини працівника, на загальну суму враховуючи індексацію у розмірі 32622,10грн., є незаконною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, початок перебігу якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до вимог чинного законодавства у позивача виникло право на стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки, однак суд вважає доцільним керуватись Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 і сума буде обраховуватись із застосуванням тримісячного строку з дня звільнення, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, а загальна сума що підлягає до стягнення, виходячи з розрахунку відпрацьованих днів, становить 8504,32грн. Враховуючи вище викладене та норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та на його користь з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Центрукргеологія» підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі у сумі 2412,02грн., вихідна допомога у розмірі 20060,35грн. та сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 8504,32грн., а всього на загальну суму 30976,68грн. З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 309грн. 77 коп., від сплати якого звільнений позивач. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині присудження виплат заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми виплати за 1 місяць..

Outcome: partial