Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт, накладений постановою №21121 від 25 серпня 2010 року, виданої Київським відділом ДВС районного управління юстиції міста Донецьк, на автомобіль марки «ЗАЗ DAEWOO» модель Т 13110 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER], зареєстрованого РЕВ 1-го МРВ м.Донецьк УДАІ ГУ МВС в Донецькій області 20 березня 2007 року. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що з метою зняття з обліку вказаного у позові транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ DAEWOO», яким він володіє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до Регіонального сервісного центру МВС у Рівненської області, де позивача в усній формі повідомили про наявність арешту вказаного автомобіля, накладеного постановою державного виконавця. Позивач вважає, що зазначений арешт порушує його права володіння транспортним засобом, а тому просить зняти арешт з майна. Представник відповідача - Сарненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області у судове засідання не з'явився, повідомлений про час проведення розгляду справи відповідно до закону. Представником відповідача - Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області, суду подані письмові заперечення, відповідно до яких відповідач не визнає заявлені [PERSON] вимоги, оскільки зазначає, що при наявності інформації Територіального сервісного центру № 1441 м.Маріуполь РСЦ МВС в Донецькій області про накладення обмеження постановою Київського районного управління юстиції у м.Донецьку ВДВСДонецької області від 25 серпня 2010 року на транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ DAEWOO» модель Т 13110 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER], відповідач не має повноважень на проведення будь-яких реєстраційних дій з вказаним транспортним засобом. Врахувавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку щодо безпідставності заявлених позивачем вимог. Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ DAEWOO» модель Т 13110 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER], виданого РЕВ 1-го МРВ м.Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, встановлено, що вказаний транспортний засіб на праві власності належить [PERSON], який уповноважив нотаріально посвідченою довіреністю від 16 березня 2017 року [PERSON] або [PERSON] експлуатувати та у разі необхідності продавати, міняти, заставляти, здавати в оренду та інше вказаний вище транспортний засіб. Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу 28 березня 2017 року, [PERSON], який діє від імені власника транспортного засобу, уповноважив [PERSON] експлуатувати та у разі необхідності продавати (за ціну та на умовах на свій розсуд), міняти, заставляти, здавати в оренду та інше транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ DAEWOO» модель Т 13110 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER]. Таким чином, позивач наділений усіма правами власника стосовно вказаного у позові транспортного засобу. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що арештом, накладеним на зазначений транспортний засіб порушені його права щодо розпорядження автомобілем, оскільки він особисто жодних заборгованостей або зобов'язань не має, на підтвердження чого надано копію довідки № 4808 від 28 липня 2017 року, виданої Сарненським РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області, відповідно до якої стосовно [PERSON] станом на 28 липня 2017 року за даними АСВП відсутні відкриті виконавчі провадження. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із тексту позовної заяви та пояснень позивача з'ясовано, що порушення його прав виникли внаслідок арешту майна, накладеного державним виконавцем. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується, відповідно до ч.1 ст.56 цього ж Закону, для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виходячи із змісту наведених вище норм закону - арешт може бути накладено на конкретне майно шляхом винесення постанови державним виконавцем - з метою забезпечення реального виконання рішення. Як статтею 10, так і статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач просить скасувати арешт майна, однак, в порушення вказаних вище норм цивільного процесуального закону України [PERSON] не надано, безпосередньо, рішення, яким накладено арешт на автомобіль, в зв'язку з чим суд не може оцінити правомірність накладення такого арешту. Крім цього, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», на яку посилається у позовній заяві позивач - відповідачем у такій справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, відповідачем у справі має бути особа, яка порушила права особи, або не визнає чи оспорює такі права (в даному випадку боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно). Враховуючи наведене, [PERSON] позов було пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за вказаними вимогами. В судовому засіданні позивач заперечив можливість заміни відповідача належним відповідачем. З огляду на вказане вище, вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.16, 21, 391 ЦК України, ст..ст.48, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження»

Outcome: dismissed