Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить вселити його в будинок № 22 по вул. Куйбишева в м. Звенигородка Черкаської області; усунути перешкоди в користуванні будинковолодінням по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка та зобовязати відповідача [PERSON] передати йому ключі від усіх приміщень будинковолодіння. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є співвласником будинковолодіння по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка. Згідно свідоцтва про право на спадщину йому належить 1/3 частина житла, а інші 2/3 частини будинку перебувають у власності його брата [PERSON]. Після смерті батька, починаючи з 2008 року, відповідач [PERSON] намагався усунути його від володіння будинком по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка. В 2014 році позивач отримав свідоцтво про право на спадщину, однак відповідач продовжує чинити перешкоди користуванні будинком. Відповідач самовільно замінив всі замки, чим унеможливив потрапляння до будинковолодіння, провів перепланування будинку та без його дозволу заселив до помешкання сторонніх осіб. Позивач декілька разів намагався вселитись до свого житла, однак не міг потрапити навіть на подвіря через відсутність ключів. В березні 2015 року він запрошував до будинковолодіння депутата Звенигородської міської ради, який склав акт про те, що [PERSON] не допускає його до житла. Також звертався із заявами з цього приводу до міліції. Незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди. Він зазнає душевних страждань, принижується його гідність, оскільки він ходить попід парканом батьківської хати та не може потрапити до будинку, що викликає жаль в очах сусідів. Моральну шкоду позивач оцінює в 6000 грн., які просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач пояснив, що з 2008 року відповідач перешкоджає йому у користуванні домоволодінням по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка, який належить їм обом на праві спільної часткової власності. Відповідач самостійно замінив замки в будинку та надвірних спорудах. Навесні 2015 року відповідач без його дозволу вселив до будинку родичів своєї дружини. Він неодноразово намагався потрапити до будинку, однак не може цього зробити через відсутність ключів, що завдає йому сильних душевних страждань. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач пояснив, що позивачу належить 1/3 житлового будинку по вул. Куйбишева, 22, однак його не може бути поділено в натурі без порушення прав інших співвласників. Крім того, позивач [PERSON] забезпечений іншим житлом та не здійснює жодних витрат по утриманню спірного будинку. В цьому будинку на даний час проживають родичі його дружини з маленькою дитиною, а позивач [PERSON] хворіє на туберкульоз, тому не може бути вселений до них. Ключів від будинку у нього теж немає, оскільки його дружина передала їх своїм родичам. Розмір відшкодування моральної шкоди не обґрунтований та не підтверджений доказами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач [PERSON] є власником 1/3 частину житлового будинку без надвірних споруд по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка Черкаської області, а на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є власником 1/2 частини земельної ділянки за цією ж адресою (а.с.6, 7). З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що співвласниками будинку по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка Черкаської області є [PERSON], який має у власності 1/3 частину будинку, та [PERSON], який має у власності 2/3 часнику будинку (а.с.8-11). Згідно акту депутата Звенигородської міської ради [PERSON] від 24.03.2015 року, складеного в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] його рідний брат [PERSON] не допускає до будинку, який є його спадщиною та розташований по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка Черкаської області (а.с.12). З висновку ДІМ СДІМ Звенигородського РВ УМВС лейтенанта міліції [PERSON] від 26.03.2015 року вбачається, що [PERSON] звертався до міліції із заявою про вчинення відносно нього неправомірних дій. В ході перевірки заяви було встановлено, що 24.03.2015 року [PERSON] намагався потрапити до 1/3 частини будинку за адресою: м. Звенигородка, вул. Куйбишева, 22, який на праві власності належить йому, однак не зайшов, оскільки у нього були відсутні ключі від вхідних дверей будинку. Його рідний брат [PERSON], якому на праві власності належить 2/3 частини цього будинку, передав ключі [PERSON], яка проживає в будинку та сплачує всі комунальні послуги (а.с.13). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] не допускає свого брата [PERSON] до хати, яка дісталась їм в спадщину від батька, оскільки позивач не має ключів від будинку. Вони були присутні за проханням позивача при складанні акта депутатом про те, що відповідач не допускає позивача до хати. Позивач хоче користуватись своїм будинком, однак не може через відсутність ключів. Ця обставина завдає йому моральних страждань. Свідок [PERSON] пояснив, що приблизно півроку проживає разом зі своєю дружиною та дитиною в будинку по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка. В будинок вони заселилися зі згоди відповідача [PERSON] та його дружини. Ключі від будинку є тільки в них, а коли відповідач хоче прийти до будинку, то він про це попереджає зарані. Вони не сплачують відповідачу коштів за будинок, а лише оплачують комунальні послуги. Одного разу він був присутній, коли позивач сварився з жінкою відповідача через те, що вона впустила проживати їх до хати без його згоди. За будинком здійснює догляд тільки відповідач. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] може зайти до двору спірного будинку та навіть обірвав горіхи в дворі цього року. За будинком доглядає лише відповідач [PERSON]. Їй відомо, що дружина відповідача дозволила проживати в будинку своїм родичам. Одного разу вона бачила позивача, як той ішов вселятися до спірного будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що за будинком доглядає лише відповідач [PERSON]. Вони не бачили, щоб позивач намагався потрапити до будинку. Навесні цього року позивач приходив до будинку з якимись людьми та дружина відповідача запрошувала їх до двору. Судом досліджено копії квитанцій за оплату комунальних послуг за 2005-2014 роки, наданих відповідачем [PERSON] на підтвердження того, що позивач не несе витрати по утриманню будинку (а.с. 101-117). Також переглянуто відеозапис, зроблений відповідачем [PERSON] в день, коли позивач запросив до будинковолодіння депутата місцевої ради, з якого вбачається, що між сторонами був конфлікт з приводу користування спірним житловим будинком. При вирішення спору суд вважає за необхідне керуватись наступними нормами. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з вимогами ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Стаття ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно чинить перешкоди позивачу [PERSON] в користуванні належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка Черкаської області. До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що відповідач самостійно замінив замок на вхідних дверях будинку та не передав ключів позивачу. Також відповідач без отримання згоди позивача вселив до будинку родичів своєї дружини, які проживають там і на час розгляду справи судом. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку по вул. Куйбишева, 22 в м. Звенигородка без надвірних споруд, суд вважає за необхідне захистити його порушене право на користування частиною цього житлового будинку шляхом зобовязання відповідача передати позивачу ключі саме від житлового будинку, а не від усіх приміщень будинковолодіння. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач не має права на будинок, оскільки не сплачує витрати по його утриманню, оскільки позивач в ньому не проживає та не користується комунальними послугами. Що стосується вимоги позивача про вселення, то вона, на думку суду, не підлягає до задоволення, оскільки позивач [PERSON] з 1992 року зареєстрований та проживає в будинку за адресою: м. Звенигородка, пров. Перемоги, 13. Тобто він не проживав у спірному будинку після отримання його у спадок та його звідти ніхто не виселяв. Порядок користування спірним будинком сторонами не встановлено, а тому вселення позивача в будинок може порушити права відповідача як другого співвласника. Суд вважає, що протиправною поведінкою відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки він тривалий час не може потрапити до будинку своїх покійних батьків, змушений звертатись до правоохоронних органів та суду, щоб відновити своє порушене право, що завдає йому душевних страждань та переживань. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди позивачем завищено та враховуючи вимоги розумності та справедливості його необхідно зменшити до 1000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 162 грн. 40 коп. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Враховуючи те, що правову допомогу позивачу [PERSON] надавала адвокат [PERSON], а відповідачу [PERSON] - адвокат [PERSON], які готували процесуальні документи та брали участь в судових засіданнях протягом однакового часу, суд вважає, що витрати на правову допомогу слід покласти на сторони. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: partial