Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених позовних вимог просив встановити юридичний факт про те, що він і відповідачка проживали однією сім*єю без шлюбу з січня 2003р. по березень 2013р., визнати його і відповідачки спільною сумісною власністю наступне майно: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Шевролет Авео», держномер [NUMBER]; поділити спільну сумісну власність між ним і відповідачкою та визнати за кожним право власності по ? частині квартири [ADDRESS] і квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачки 17 000 грн. компенсації вартості ? частини автомобіля автомобіль «Шевролет Авео», держномер [NUMBER], обґрунтовуючи позов тим, що з січня 2003р. по березень 2013р. він і відповідачка проживали однією сім*єю в квартирі [ADDRESS], але шлюб в офіційному порядку не реєстрували, [INFO] у них народилась дочка [PERSON]. За час спільного проживання за спільні кошти на ім*я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2003р. була придбана квартира [ADDRESS] та на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2012р. на ім*я відповідачки була придбана квартира [ADDRESS], а в 2009р. вони спільно на ім*я відповідачки придбали автомобіль «Шевролет Авео», держномер [NUMBER], який знаходиться в її користуванні. У вказаний період часу вони проживали як родина, спільно придбавали майно, проводили ремонтні роботи за їх місцем проживання в квартирі [ADDRESS] та у придбаних квартирах, виховували доньку, відпочивали разом. Враховуючи ті обставини, що з березня 2013р. їх фактична сім*я розпалась, а миром вирішити майновий спір не виявляється за можливе, просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 63, 70, 71, 74 СК України, ст.ст. 22, 28, 29 КЗпШС України, ст.17 Закону України «Про власність». В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення його майнових прав і пояснив про те, що не вважає істотною ту обставину, що з 13.02.2004р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і даний шлюб на час розгляду справи не є розірваним, оскільки фактично з цією жінкою не проживав і не проживає. Представник відповідачки проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що частина 1 ст.74 ЦК України діє з 01.01.2004р. і може застосовуватися лише до тих осіб, які не перебувають в будь-якому іншому шлюбі, а оскільки позивач з 13.02.2004р. і до теперішнього часу перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, в якому має передбачені законодавством права і обов*язки, за місцем роботи в СБ України з 08.09.2004р. перебував на квартирному обліку з офіційною родиною в кількості п*яти осіб і саме на них у 2013р. отримав трикімнатну квартиру [ADDRESS], у зв*язку із чим вважала, що до спірних правовідносин частина 1 ст.74 СК України не може бути застосована. А щодо обставин справи пояснила, що [PERSON] познайомилась із [PERSON] в 2005р., коли мала проблеми із орендарем квартири [ADDRESS], які вирішувались в судовому порядку і [PERSON] надавав їй правову допомогу, в подальшому між ними мали місце близькі відносини і [INFO] у неї народилась дочка [PERSON], батьком якої є [PERSON], але сім*ї в розумінні сімейного законодавства у них ніколи не було, після народження дитини вона біля чотирьох років мешкала в м.Тальному Черкаської області у матері, яка допомагала їй доглядати за дочкою, квартиру [ADDRESS] вона придбала за кошти, які їй надала мати, а частину коштів отримала в кредит в банку, при цьому мати виступила поручителем, а квартиру [ADDRESS] придбала за кошти брата, автомобіль «Шевролет Авео», держномер [NUMBER] придбаний за її особисті кошти. А тому просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, допитавши свідків обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в позові відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2003р. на ім*я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с. 39-40 Том №1 - копія договору), а 27.06.2012р. на ім*я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с. 41-42 Том №1 - копія договору). Належні докази придбання на ім*я [PERSON] в 2009р. автомобіля «Шевролет Авео», держномер [NUMBER] в справі відсутні. [INFO] народилась [PERSON], матір*ю якої є [PERSON], а батьком є [PERSON] (а.с. 10 Том №1 - копія свідоцтва про народження). Як вказував позивач в обґрунтування заявленого ним позову, з січня 2003р. по березень 2013р. він проживав з [PERSON] однією сім*єю без шлюбу і правовою підставою позову зазначав ст.74 СК України, яка діє з 01.01.2004р., відповідно частини 1 якої якщо жінка та чоловік проживають однією сім*єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, на майно, що є об*єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Верховний Суд України в справі №6-97 від 20.02.2012р. зробив правовий висновок, що є джерелом права, про те, що при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного випливає, що обов*язковою умовою для можливості застосування до правовідносин правила ст.74 СК України є відсутність у чоловіка та жінки, стосовно яких ставиться питання про встановлення юридичного факту проживання однією сім*єю без шлюбу, будь-якого іншого зареєстрованого шлюбу. В спірному випадку встановлено, що [PERSON] з 13.02.2004р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 74 Том №1 - копія свідоцтва про одруження) і на час розгляду справи цей шлюб не є розірваним, не є визнаний недійсним або припиненим, що не заперечував сам позивач і підтверджується відміткою в його паспорті (а.с. 109-110 Том №1 - копія витягу з паспорта позивача). Крім цього, [PERSON] за інформацією автоматизованої системи «Квартоблік» з 23.07.2004р. перебуває на квартирному обліку в Святошинській районній в м.Києві державній адміністрації в складі родини з п*яти осіб: він, дружина [PERSON], син і дві дочки у списках першочергового забезпечення житлом категорії «Багатодітні сім*ї» і відомості про надання житлової площі родині [PERSON] в Святошинській районній в м.Києві державній адміністрації відсутні (а.с. 156 Том №1 - відповідь суду Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації). Як вказано в листі Департаменту господарського забезпечення СБ України, [PERSON] з 08.09.2004р. перебував на квартирному обліку в Центральному управлінні СБ України складом сім*ї п*ять осіб: він, дружина [PERSON], син дружини [PERSON], [INFO], дочка дружини [PERSON], [INFO] і дочка дружини [PERSON], [INFO], у 2003р. [PERSON] знято з квартирного обліку в ЦУ СБ України у зв*язку із наданням йому на вищевказаний склад сім*ї трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 158 Том №1 - копія відповіді). За положеннями частин 1, 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім*єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов*язків подружжя. Відповідно до частини 1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов*язків подружжя. Стаття 25 СК України визначає про те, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Враховуючи такі обставини справи, зокрема те, що з 13.02.2004р. і на час розгляду справи позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою згідно частини 1 ст.21 СК України має сімейний союз, а відповідно до правил частини 1 ст.36 СК України має подружні права і несе подружні обов*язки, а тому до спірних правовідносин ст.74 СК України застосуванню не підлягає. Крім цього, ст.74 СК України діє з 01.01.2004р., у зв*язку із чим на час 2003р., що охоплюється позовними вимогами, її правила не підлягають застосуванню. Посилання позивача на ті обставини, що з дружиною [PERSON] він фактично не проживає юридичного значення не має, оскільки окреме проживання дружини і чоловіка не припиняє сімейного союзу та їх взаємних подружніх прав і обов*язків, про що вказано в частині 2 ст.3 СК України, яка передбачає, що подружжя вважається сім*єю і тоді, коли дружина і чоловік у зв*язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позові як такому, що не ґрунтований на матеріальному законі. Приймаючи до уваги відмову в позові з підстав не грунтованості його на матеріальному законі, показання свідків, що допитувались за клопотання позивача, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо спільного проживання сторін в квартирі [ADDRESS], спільному проведенні ремонтних робіт, вихованню дочки та відпочинку, а також показання свідків відповідачки, а саме: [PERSON], [PERSON] щодо джерел коштів на придбання спірного нерухомого і рухомого майна, та письмові докази, що надавалися обома сторонами, правового значення в даному випадку не мають.

Outcome: dismissed