Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідачі по справі являються його батьками, шлюб яких розірваний за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси. З моменту народження і до теперішнього часу він проживає у вищевказаному будинку, іншого житла в нього не має. Згідно договору купівлі-продажу від 26.02.1986 року у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було придбано 11/50 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з одно кам'яного житлового будинку, загальною площею 71,9 кв.м., та надвірних будівель «Б», кухні «В», «Е» - сараїв, «Г» - вбиральні, «Д» - душа, № 1-4 - огороджень,1- мостіння, розташованих на земельній ділянці 350 кв.м. В їхньому користуванні знаходиться житлова будівля, зазначена на схематичному плані під літерою «А» під індексами: 2-2, 2-3 житлові кімнати, загальною площею 23,2 кв., 2-1 коридор,1- коридор. Так як іншого майна позивач не має, він вимушений звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги про визнання права власності на ? долю житлового будинку, розташованого з адресою: [ADDRESS] підтримав та просив суд задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] визнала та пояснила суду, що позивач [PERSON] є її сином, а відповідач [PERSON] колишній чоловік, шлюб з яким розірваний за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси 18 листопада 2011 року. За час її шлюбу з відповідачем, ними було придбано 11/50 частин житлового будинку [ADDRESS]. Позивач з часу народження і по теперішній час постійно зареєстрований та мешкає у спірному будинку, за власні кошти проводить поточний ремонт, тому має право на ? частину вказаного житлового будинку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вважав не доведеними позовні вимоги [PERSON] до свого довірителя та просив відмовити в позові. Представник відповідача пояснив суду, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] розлучилися, та крім цього ділили майно набуте ними під час шлюбу. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 06 березня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться про провулку [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку, загальною площею 71,9 кв.м. та надвірних будівель: літньої кухні під літерою «Б», сараїв під літ. «В», «Е», вбиральні під літ. «Г», душа під літерою «Д»,1-4 огородження, 1-мостіння, розташований на земельній ділянці площею 350,0 кв.м., який на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 1986 року, зареєстрований на праві власності за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Позивач є сином [PERSON] та [PERSON], він дійсно з часу народження проживає та зареєстрований у спірному будинку, однак його довіритель не має наміру позбавляти сина права користування будинком, чи ставити питання про його виселення. Представник відповідача вважає, що в даному випадку не можна вважати доведеним порушення прав позивача, тому що буд-яких правових підстав для визнання за ним права власності на частину будинку, який належить на праві власності його батькам, законом не передбачено. Суд, вислухавши позивача, відповідачку, представника відповідача, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 19.07.1984 року. Позивач по справі [PERSON], син [PERSON] та [PERSON], який проживає разом з батьками у спірній частині домоволодіння. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси шлюб між сторонами був розірваний. Як вбачається з резолютивної частини рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06 березня 2011 року, яке набрало чинності, за [PERSON] визнано право власності на 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться про провулку [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку, загальною площею 71,9 кв.м. та надвірних будівель: літньої кухні під літерою «Б», сараїв під літ. «В», «Е», вбиральні під літ. «Г», душа під літерою «Д»,1-4 огородження, 1-мостіння, розташований на земельній ділянці площею 350,0 кв.м, який на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 1986 року, зареєстрований на праві власності за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Вказаним судовим рішенням вставлено, що за час шлюбу сторони придбали, 11/50 частин житлового будинку, що розташований по провулку [ADDRESS], та зареєстровані 27.02.1986 року в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.02.1986 року та довідкою КП «ОМБТІ та РОН» від 21.03.2012 року. У мотивувальній частині судового рішення, вказується, що оскільки вищевказане майно було придбане сторонами у період шлюбу, то дане майно є їх спільною сумісною власністю. З таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, тому позивач має право власності на ? частину спільного майна, а саме на 11/100 частин житлового будинку, що розташований по провулку [ADDRESS]. З цих підстав суд вважає встановленим факт, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності кожному по 11/100 частин спірного домоволодіння, на ? частину від долі батьків, претендує їхній син - позивач по справі - [PERSON], який постійно проживає та зареєстрований у зазначеному домоволодінні. Правова позиція сторони позивача ґрунтується на тому, що за ним повинно бути визнано право власності на ? частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що він проживає у вказаному будинку на законних підставах, має реєстрацію за вказаною адресою та витрачає власні кошті на проведення поточного ремонту. Суд відмовляє в задоволенні такого позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК цивільні права можуть вникати з рішень суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, ЦК передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст.376 ЦК, а підтвердження рішенням суду існуючого в особі права власності у випадках, встановлених ст.392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК). З вищевикладеного випливає що, навіть у разі не оспорювання фактів викладених у позові, визнання позову відповідачами суд, за законом позбавлений можливості задовольнити позов [PERSON] про визнання права власності на частку нерухомого майна. Таким чином, суд з підстав, викладених вище у мотивувальній частині рішення, відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed