Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], редакції суспільно-політичної газети «Вечірня Одеса», редактора суспільно-політичної газети «Вечірня Одеса» [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, який обґрунтовується тим, що на зборах членів Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, які відбулися 25 вересня 2012 року, [PERSON], виступаючи на трибуні, публічно звинуватила його та інших членів ради у зломі дверей секретаріату Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, що розташований за адресою: вул. Канатна, 83, каб. 301, м. Одеса, а також звинуватила його у вчиненні крадіжки документів секретаріату. Також [PERSON] стверджувала, що відносно позивача, як підозрюваного, відкрите кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Вказану інформацію відповідачка поширила також у своєму листі за [NUMBER] від [INFO] року, адресованому голові правління громадської організації «Суспільний рух патріотів України» [PERSON], Президенту Інноваційної палати України [PERSON], голові наглядової ради Одеського Благодійного фонду «Честь та милосердя», голові наглядової ради Одеського обласного відділення Українського благодійного фонду «Милосердя», голові правління Одеського регіонального відділення громадської організації «Фонд соціального захисту ветеранів Великої Вітчизняної війни» та начальнику управління внутрішньої політики та зв'язку з громадськістю Одеської обласної державної адміністрації [PERSON] Крім того, таку ж інформацію відповідачка поширила у своєму відкритому листі, який було опубліковано в газеті «Вечірня Одеса» у [NUMBER] від [INFO] року. Також позивач зазначає, що вищевказані твердження [PERSON] є безпідставними, не відповідають дійсності, ганьблять його та порочать його честь, гідність і ділову репутацію, та що такими неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав після поширення недостовірних відомостей відносно нього. З огляду на вищевикладене, [PERSON] просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію публічно поширену [PERSON] на засіданні Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, яке відбулося 25 вересня 2012 року, опубліковану в газеті «Вечірня Одеса» у [NUMBER] від [INFO] року, а також зазначену в листі відповідачки за [NUMBER] від [INFO] року. Також позивач просить зобов'язати [PERSON] публічно принести йому вибачення на найближчому засіданні Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації за розповсюдження недостовірної інформації, відкликати лист [NUMBER] від [INFO] року, а також стягнути з [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн. та суму судових витрат. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], але не заперечувала факт поширення нею на зборах членів Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, які відбулися 25 вересня 2012 року, в її листі за [NUMBER] від [INFO] року, а також в газеті «Вечірня Одеса» у [NUMBER] від [INFO] року інформації щодо того, що [PERSON] разом з іншими членами цієї Громадської ради зламали двері секретаріату Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації та вчинили крадіжку документів, у зв'язку з чим відкрите кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Однак, відповідачка вважає, що ця інформація є достовірною, що підтверджується також відповідним відеозаписом про вчинення [PERSON] та іншими членами ради злому дверей секретаріату 18 червня 2012 року. Представник відповідача редакції суспільно-політичної газети «Вечірня Одесса» у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав та вважає їх обґрунтованими згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, у якій зазначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є громадським діячем та членом Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, яка була створена 10 січня 2011 року на підставі Постанови КМУ №996 від 03 листопада 2010 року «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики» (Т. 1, а. с. 127). Загальними зборами Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, які відбулися 05 квітня 2012 року, головою цієї Громадської ради було обрано відповідачку [PERSON] (протокол № 2). На зборах членів Громадської ради, які відбулися 25 вересня 2012 року (протокол № 3/2012) (Т. 1, а. с. 6, 133), голова цієї ради - відповідачка [PERSON], виступаючи на трибуні, публічно звинуватила декількох членів Громадської ради, в тому числі позивача [PERSON], у зломі дверей секретаріату, що розташований за адресою: вул. Канатна, 83, каб. 301, м. Одеса, та у вчиненні крадіжки документів. Також відповідачка на вищевказаних зборах публічно заявила, що за даним фактом злому дверей та вчинення крадіжки відносно перелічених нею членів Громадської ради, в тому числі відносно позивача [PERSON], як підозрюваного, відкрите кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Крім того, на підтвердження своїх обвинувачень відповідачкою було продемонстровано відповідний відеозапис від 18 червня 2012 року. Згідно вищевказаного відеозапису, який був досліджений також у судовому засіданні, видно, що певні особи, в тому числі особа, схожа на позивача, проходять до каб. 301 секретаріата Громадської ради. Згодом чоловік, схожий на [PERSON], зупинився біля даного кабінету, та через кілька хвилин, з'ясувавши, що він зачинений, повертається назад по коридору, розмовляючи по телефону, та не зайшовши до приміщення кабінету. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він дійсно проходив по коридору секретаріату, однак жодного відношення до двох інших осіб, які йшли позаду нього, як вбачається з відеозапису, не має, та до приміщення каб. 301 не проникав. Таким чином, з даного відеозапису не вбачається факт проникнення [PERSON] до кабінету та викрадення звідти документів. Доводи [PERSON] щодо вчинення позивачем вказаних правопорушень спростовуються також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що їм було відомо про факт злому дверей секретаріату, оскільки [PERSON] з цього приводу викликала міліцію, а на засіданні ради 25 вересня 2012 року вона повідомила всім членам ради про вчинення даного злому [PERSON] та деякими іншими особами. Однак, [PERSON] в цей день в приміщенні секретаріату та сам факт вчинення ним правопорушення ніхто не бачив, тому вважають, що відповідачка необґрунтовано обвинувачує позивача в даному злочині. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 18 червня 2012 року о 18:00 год. повинно було відбутись засідання президіуму Громадської ради, яке було зірване у зв'язку з тим, що [PERSON] викликала міліцію з приводу злому дверей секретаріату та викрадення з нього документів. У зв'язку з тим, що відповідачка в цей день не звітувала перед членами президіуму, їй була висловлена недовіра. З приводу винних осіб вказаної події нічого невідомо. Допитані у судовому засіданні свідки зі сторони відповідачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 18 червня 2012 року відбувся факт злому дверей секретаріату Громадської ради, що розташований за адресою: вул. Канатна, 83, каб. 301, м. Одеса, однак винних у цьому осіб з'ясовано не було. В цей день [PERSON] викликала міліцію з приводу незаконного проникнення до кабінету та викрадення документів. Згодом, на засіданні Громадської ради відповідачка звинуватила [PERSON] та інших членів громади у вищевказаному правопорушенні. Однак, з відеозапису, продемонстрованого [PERSON] на засіданні ради неможливо було зрозуміти, хто саме заходив до вказаного кабінету. Аналогічні пояснення дали також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 18 червня 2012 року йому стало відомо, що силовим шляхом хочуть усунути з посади [PERSON], шляхом злому кабінету секретаріату. Про винних у цій події осіб йому стало відомо зі слів самої [PERSON] на засіданні ради 25 вересня 2012 року. Вищевказані показання свідків не містять доказів того, що [PERSON] зламав двері кабінету, проникнув в кабінет та викрав з нього документи, тому суд не бере їх за основу при винесенні рішення. Судом також встановлено, що з приводу вчинення злому та крадіжки документів з кабінету в Одеській обласній адміністрації, що мало місце 18 червня 2012 року, [PERSON] звернулась з відповідною заявою до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Однак, постановами ДІМ ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 27 червня 2012 року та від 19 липня 2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (Т. 1, а. с. 12, 175-176). Зі змісту вищевказаних постанов також вбачається, що між двома групами членів ради склалися неприязні стосунки на ґрунті розподілу керівних посад в раді, тому в діях [PERSON] не вбачаються ознаки складу злочинів, передбачених ст. ст. 356, 357 КК України. Твердження [PERSON] у судовому засіданні про те, що позивач керував іншими особами щодо проникнення в каб. 301 секретаріату Громадської ради та викрадення документів не доведені відповідачкою, є припущенням, та спростовуються вищевикладеними обставинами. Також у судовому засіданні доведено, що про вищевказані постанови відповідачці було відомо до зборів членів Громадської ради, що підтвердила також допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка пояснила, що особисто ознайомлювала відповідачку зі змістом даних постанов. Не зважаючи на це, [PERSON] публічно звинуватила [PERSON] на зборах членів Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, які відбулися 25 вересня 2012 року, у вчиненні злому дверей секретаріату Громадської ради, та викраденні документів, чим порушила ст. 62 Конституції України, та принизила честь та гідність позивача. У відповідності до ст. 62 Конституція України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Також у судовому засіданні встановлено, що у своєму листі за [NUMBER] від [INFO] року, адресованому голові правління громадської організації «Суспільний рух патріотів України» [PERSON], Президенту Інноваційної палати України [PERSON], голові наглядової ради Одеського Благодійного фонду «Честь та милосердя», голові наглядової ради Одеського обласного відділення Українського благодійного фонду «Милосердя», голові правління Одеського регіонального відділення громадської організації «Фонд соціального захисту ветеранів Великої Вітчизняної війни» та начальнику управління внутрішньої політики та зв'язку з громадськістю Одеської обласної державної адміністрації [PERSON], [PERSON] поширила інформацію щодо недостойної поведінки декількох членів Громадської ради, в тому числі [PERSON], пов'язаної зі зломом дверей секретаріату Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 83, каб. 301 (Т. 1, а. с. 15). В газеті «Вечірня Одеса» у [NUMBER] від [INFO] року був частково опублікований лист відповідачки [PERSON], у якому остання поширила наступну інформацію: «...как председатель общественного совета при ООГА, я не могу молчать о той ситуации, которая сложилась в нашем совете в последние две недели. К сожалению, несколько членов общественно госсовета, а именно [PERSON], и др. перешагнули рамки дозволенного и совершили умышленное преступление, которому будет дана правовая оценка правоохранительными органами...» (Т. 1, а. с. 19). Вищевикладені обставини не спростовувались [PERSON] у судовому засіданні. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що поширена відносно [PERSON] відповідачкою вищевказана негативна інформація не відповідає дійсності. Крім того, судом встановлено, в період часу з липня місяця по жовтень місяць 2012 року, коли відповідачкою була публічно поширена вищевказана негативна інформація відносно позивача [PERSON], вже існували постанови ДІМ ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області від 27 червня 2012 року та від 19 липня 2012 року, згідно з якими в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] та інших членів Громадської ради при Одеській облдержадміністрації за фактом злому дверей кабінету № 301 секретаріату Громадської ради та крадіжки документів було відмовлено (Т. 1, а. с. 175-176). У зв'язку з вищевказаними подіями, [PERSON] 30 червня 2012 року було звільнено з посади старшого наукового співробітника кафедри автомобільного транспорту Одеського національного політехнічного університету на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, за закінченням строку трудового договору, що вбачається з копії трудової книжки позивача (Т. 1, а. с. 228). Тому, суд вважає, що звільнення позивача пов'язане з подіями, які відбулись 18 червня 2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи дійсний спір, суд також враховує і те, що як в період часу, коли відповідачкою була публічно поширена згадана негативна інформація відносно позивача, так і на дату розгляду даної справи по суті, обвинувального вироку відносно позивача постановлено не було. Згідно ст. 28 Конституції України, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3), та кожен має право на повагу до його гідності. За ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію публічно поширену [PERSON] на засіданні Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації, яке відбулося 25 вересня 2012 року, опубліковану в газеті «Вечірня Одеса» у [NUMBER] від [INFO] року, а також зазначену в листі відповідачки за [NUMBER] від [INFO] року. Також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов'язання [PERSON] публічно принести вибачення позивачу на найближчому засіданні Громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації за розповсюдження недостовірної інформації, відкликати лист [NUMBER] від [INFO] року. Оскільки представник відповідача редакції суспільно-політичної газети «Вечірня Одесса» у судовому засіданні визнав позовні вимоги [PERSON], то суд вважає за можливе також задовольнити вимоги позивача щодо спростування зазначеної недостовірної інформації у такий же спосіб, яким вона була поширена, тобто шляхом публікації у газеті «Вечірня Одеса». Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. За п. 15 вищевказаної Постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У судовому засіданні також доведено, що внаслідок поширення [PERSON] відносно позивача недостовірної інформації, Одеський національний політехнічний університет, в якому позивач працював більше тридцяти років, в тому числі, на посаді старшого наукового співробітника кафедри автомобільного транспорту, керівника науково-дослідницької лабораторії, керівника наукових робіт, тощо, відмовився продовжувати з [PERSON] дію трудового договору. Крім того, позивач був відсторонений від діяльності Інженерної академії України, а згодом був виключений з її складу та позбавлений звання дійсного члена (академіка) Інженерної академії України, що призвело до додаткового стресу та важкої депресії позивача, оскільки через це був порушений його звичайний перебіг життя. Через розповсюдження відповідачкою наклепницької інформації відносно [PERSON], йому доводилось неодноразово виправдовуватись перед своїми колегами. Тому, щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то за п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, що виражається у душевних стражданнях, які він зазнав після публічного поширення недостовірних відомостей відносно нього та приниження його честі і гідності відповідачкою. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, суд вважає за можливе задовольнити вищевказану позовну вимогу частково, виходячи із принципу розумності та справедливості, та стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з позовом [PERSON] поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 214, 60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідачки. Також доведено, що в процесі розгляду справи позивачем понесені додаткові судові витрати пов'язані з поданням заяви про забезпечення позову (Т. 1, а. с. 89) в розмірі 114, 70 грн., а також витрати пов'язані з поданням заяв про отримання копій дисків звукозапису судових засідань (Т. 1, а. с. 160, 189) в розмірі 30, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, наданими позивачем до суду. Тому дані судові витрати також підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Такими чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial