Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. 19.12.2018 р. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 12679. Виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] на користь заборгованість за Кредитним договором № 63-32/08-А від 27.05.2008 р., укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором про відсуплення права вимоги від 18.10.2018 р., укладеноного мід ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.05.2008 р. по 06.12.2018 р. Сума заборгованості складає 5 354,03 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 149 782,50 грн. І складається з заборгованості за тілом кредиту - 3 903,49 грн., заборгованості за відсотками - 1 413,49 доларів США, нарахованих відотків - 36,96 доларів США. Позивач вважає, що виконавчий напис здійснений порушенням вимог Закону України «Про нотаріат». Нотаріус не перевірив розрахунок, пеіод за який стягується забогованість. Документи надані нотаріусу не підтверджують наявність заборгованості. За таких обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12679 від 19.12.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною. 03.10.2019 року було відкрито провадження у даній цивільній справі, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник [PERSON] скористався правом змінити підстави позову. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12679 від 19.12.2018 року, оскільки заборгованість за кредитним договором не підтверджена первинними документами. Крім того, не було дотримано спливу 30 днів з моменту надіслання вимоги про усунення порушень - вимога датована 07.12.2018 р., а виконавчий напис 19.12.2018 р. Також, не дивлячись на те, що чинне законодавство не передбачає вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі такі дії було вчинено. Крім того, оскаржуваний напис містить період за який стягується заборгованість - з 27.05.2008 р. по 06.12.2018 р., що також не відповідає вимогам чинного законодавства. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» направив в адресу суду відзив на позов. Зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування майна.. При цьому відповідне право має бути наявним на момент звернення, заборгованість має бут безспірною Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, згідно із відповідним Переліком. Твердження позивача, що виконавчий напис було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства за відсутності безспірності заборгованості боржника та прострочення виконання зобов`язання на увагу не заслуговують . Представник позивача просив розглядати справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. просила розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного Встановлено і не заперечується сторонами, що 19.12.11.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною на підставі заяви стягувача було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12679, яким запропоновано звернути стягнення: З [PERSON] , боржника за Кредитним договором № 63-32/08-А від 27.05.2008 р., укладеним ним та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», перейменованим на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги укладеного 18.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованість за кредитним договором № 63-32/08-А від 27.05.2008 р. у розмірі 5354,03 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 149 782,50 грн., і складається з заборгованості за тілом кредиту - 3 903,49 грн., заборгованості за відсотками - 1 413,49 доларів США, нарахованих відотків - 36,96 доларів США. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться з період з 27.05.2008 року по 06.12.2018 року. Представник позивача зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис вчинений, зокрема, і з пропуском строку позовної давності. В свою чергу представник відповідача зазначає про дотримання всіх необхідних умов, передбачених чинним законодавством України для вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.4. Глави 16Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 3.2. Глави 16Розділу ІІ Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (Постанова № 1172), для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови №1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та нечинною з дня її прийняття (Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року). Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19.12.2018 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17. Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що період за який відбувається стягнення за виконавчим написом не відповідає вимогам положень Закону України «Про нотаріат», з огляду на наступне. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». 02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. Згідно із частиною першою статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Частина друга статті 318 ЦК України визначає, що всі суб`єкти права власності є рівними перед законом. За таких обставин, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, як вбачається з матеріалів справи, стягнення заборгованості за оскаржуваним виконавчим написом здійснюється з період з 27.05.2008 р. по 06.12.2018 р., тобто за період що перевищує 10 років та не може свідчити про безспірність заборгованості та дотримання вищенаведених норм матеріального права. При цьому, доводи представника відповідача, наведені у відзиві не спростовують обставин встановлених в судовому засіданні. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги заявлені [PERSON] підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved