Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 12.12.2017 року він надав [PERSON] позику в розмірі 32000 грн., про що того ж дня, відповідачем особисто було складено розписку. Згідно домовленості між сторонами, відповідач зобов'язалась повернути всю суму боргу через два місяці, від дати надання позики. Оскільки [PERSON] своєчасно не виконала свого зобов'язання повернувши [PERSON] лише 3000 грн., позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 29000 грн., проценти в сумі 1688 грн. 75 коп. за період користування коштами, а також 400 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач підтримав позов посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що згідно наданої позивачем розписки від 12.12.2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] борг 32000 грн., які зобов'язалась повернути протягом двох місяців. Судом встановлено, що відповідач не виконала свого зобов'язання, повернувши [PERSON] лише 3000 грн. Суд вважає, що наявність розписки позичальника та визнання позову [PERSON] є беззаперечним доказом підтверджуючим виникнення грошового зобов'язання у відповідача. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальна сума відсотків за користування позикою за період з 02.03.2018 року по 04.07.2018 року включно (125 днів), виходячи з встановленої НБУ облікової ставки в розмірі 17 %, складає 1688 грн.75 коп. (29000 грн. х 17% = 4930 грн. : 365 днів = 13 грн. 51 коп. за кожний день використання коштів; 13 грн. 51 коп. х 125 днів = 1688 грн. 75 коп. У відповідності до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. В порушення договору позики, відповідач у визначений сторонами строк не виконала свого зобов'язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] У відповідності до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно акту виконання робіт від 02.07.2018 року, адвокатом [PERSON] була надана правова допомога [PERSON], за позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики, на суму 400 грн., яка за надану правову допомогу отримана згідно банківської квитанції. Квитанцією № 0.0.1074179905.1 від 02.07.2018 року підтверджується факт оплати позивачем коштів в сумі 400 грн. за надання правової допомоги. Враховуючи фактичні обставини справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума витрат за надання правничої допомоги узгоджується з положенням ч.4 ст.137 ЦПК України. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved