Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору удаваним та визнання права власності на автомобіль. Позов мотивований тим, що 24.03.2006 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль: марки - ГАЗ 69 А ; шасі № [NUMBER] ; кузов № [NUMBER] ; рік випуску - 1967; державний (реєстраційний) номер [NUMBER] , належний останньому на підставі технічного паспорта автомобіля серії [NUMBER] , виданого ОРЕВ ДАІ УМВС Віноблвиконкому 11.11.1988 р. За продаж автомобіля позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 24.03.2006 р., власноручно написаною [PERSON] . В момент написання розписки відповідачем був переданий позивачу технічний паспорт автомобіля, про що зазначається у розписці. Крім того, у той же день, 24.03.2006 року на виконання усного договору доручення, укладеного між [PERSON] та [PERSON] була видана довіреність з правом користування, а також відчуження даного автомобіля, посвідчена Ковальовою В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі №583. Вказана вище довіреність була надана позивачу, оскільки на належне оформлення необхідних документів для реєстрації транспортного засобу не вистачало коштів. Відповідно до частини 1 статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно з частиною 2 статті 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За таких умов, слід дійти висновку, що укладений між сторонами договір доручення є удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.03.2006 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль: марки - ГАЗ 69 А ; шасі № [NUMBER] ; кузов № [NUMBER] ; рік випуску - 1967; державний (реєстраційний) номер [NUMBER] , належний відповідачу на підставі технічного паспорта автомобіля серії [NUMBER] , виданого ОРЕВ ДАІ УМВС Віноблвиконкому 11.11.1988 р. За продаж автомобіля позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 24.03.2006 р., власноручно написаною [PERSON] . В момент написання розписки відповідачем був переданий позивачу технічний паспорт автомобіля, про що зазначається у розписці. Крім того, у той же день, 24.03.2006 року на виконання усного договору доручення, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , була видана довіреність з правом користування, а також відчуження цього автомобіля, посвідчена Ковальовою В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі №583. Вказана вище довіреність була надана позивачу, оскільки на належне оформлення необхідних документів для реєстрації транспортного засобу не вистачало коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно з ч. 2 ст. ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За таких умов, суд дійшов висновку про те, що укладений між сторонами договір доручення є удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля. Удаваний договір доручення за своїми істотними ознаками відповідає істотним умовам договору купівлі - продажу. Тому до відносин, що виникли між сторонами слід застосувати норми закону, що регулюють договір купівлі - продажу. Відтак, із сукупного аналізу обставин справи вбачається, що позивач фактично набув право власності на автомобіль. На даний час [PERSON] немає змоги зареєструвати право власності на автомобіль, оскільки строк, на який була видана довіреність, закінчився, а зв`язку з відповідачем немає. Суд, дослідивши письмові докази, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач не наполягав на стягненні судового збору з відповідача.

Outcome: approved