Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення курсової різниці та процентів за користування коштами. В позові зазначено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто суму боргу в розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно сумі в розмірі 149692 гривні 69 копійок, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 2064 долари 60 центів США, що еквівалентно сумі в розмірі 30905 гривень 55 копійок, а разом 12064 долари 60 центів США, що еквівалентно сумі в розмірі 180598 гривень 24 копійок. Однак, виконання рішення суду фактично розпочалось 28 серпня 2015 року і станом на 03 грудня 2015 року з відповідача було стягнуто та перераховано позивачу суму в загальному розмірі 180598 гривень 24 копійок, що еквівалентно сумі в розмірі 7906 доларів 33 центи США із 12064 доларів 60 центів США, що підлягали стягненню за рішенням суду. Позивач зазначає, що, в зв'язку з тривалим виконанням рішення суду та поверненням грошових коштів, відповідач повинен сплатити йому курсову різницю та проценти за користування грошовими коштами. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму курсової різниці в розмірі 4158 доларів 27 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30 грудня 2016 року складає 113066 гривень 93 копійок, та суму процентів за користування грошовими коштами в розмірі 1436 доларів 71 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30 грудня 2016 року складає 39065 гривень 38 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1409 гривень 28 копійок. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 523 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки від 13 березня 2013 року, відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 10000 доларів США, строком на один рік з 11 березня 2013 року до 11 березня 2014 року, які зобов'язався виплати у цей строк, а також зобов'язався сплачувати 1 % в місяць від суми щомісячно. Тобто, при укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути грошову позику в термін, встановлений договором позики, та сплачувати проценти за користування грошовими коштами. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення грошової позики та сплати процентів в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. Таким чином, вбачається, що на підставі договору позики у відповідача виникло грошове зобов'язання, в якому сторонами зобов'язання було визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно сумі в розмірі 149692 гривні 69 копійок, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 2064 долари 60 центів США, що еквівалентно сумі в розмірі 30905 гривень 55 копійок, а разом 12064 долари 60 центів США, що еквівалентно сумі в розмірі 180598 гривень 24 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у виді судового збору в розмірі 1805 гривень 98 копійок. Зазначене судове рішення набрало законної сили 04 березня 2015 року. На виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року, 06 березня 2015 року позивачем був отриманий виконавчий лист, який був ним пред'явлений до виконання в порядку, визначеному для виконання судових рішень. В подальшому, в рахунок погашення заборгованості за судовим рішенням позивач від відповідача отримав грошову суму в загальному розмірі 180598 гривень 24 копійок, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день здійснення платежів еквівалентно сумі в розмірі 7906 доларів 33 центи США із 12064 долари 60 центів США, що підлягали стягненню за рішенням суду. Однак, як було встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму курсової різниці позивачу не сплатив. Сума курсової різниці складає 4158 доларів 27 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30 грудня 2016 року складає 113066 гривень 93 копійок. Вказана сума курсової різниці підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Таким чином, в зв'язку з тим, що стягнута з відповідача на користь позивача сума не відповідає еквіваленту позиченої грошової суми за договором позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму вказаної курсової різниці. Крім того, згідно умов укладеного договору позики, відповідач зобов'язався сплачувати 1 % в місяць від суми позики щомісячно. Сума процентів за користування грошовими коштами за період з 01 грудня 2014 року по 30 грудня 2016 року, складає 1436 доларів 71 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30 грудня 2016 року складає 39065 гривень 38 копійок. Розрахунок процентів за користування грошовими коштами, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказана сума також підлягає стягненню з відповідача, оскільки він продовжує фактично користуватись позикою. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають вказані вище суми курсової різниці та процентів за користування грошовими коштами. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці в розмірі 4158 доларів 27 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30 грудня 2016 року складає 113066 гривень 93 копійок, і процентів за користування грошовими коштами в розмірі 1436 доларів 71 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30 грудня 2016 року складає 39065 гривень 38 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1409 гривень 45 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved