Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратив право користування житлом. Позовна заява мотивована тим, що син позивача - [PERSON], перебував у шлюбі із [PERSON] з 28.06.1997 р. до 24.09.2015 р. їх шлюб розірвано рішенням суду. В шлюбі у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] [PERSON] із своєю сімєю проживав весь час окремо від позивача, в [ADDRESS]. Проте з червня 1999 р. він був зареєстрований разом із дружиною та дітьми за адресою вул.. І. Савченка,26 в м. Вінниці. В жовтні 2014 р. [PERSON] із своєю сімєю переїхав жити в збудований позивачем новий будинок в м. Вінниця вул. І.Савченка, 26. За цією адресою також розташований і старий будинок, де проживає позивач із своєю дружиною. Фактично за однією юридичною адресою розташовано два жилих будинки. В одному будинку сімя позивача та бувша сімя [PERSON] разом ніколи не проживали, спільного господарства вони не вели. Восени 2014 р. між [PERSON] та його дружиною часто виникали сімейні сварки, в сімї не ладилось подружнє життя. 16 січня 2015 р. він подав до суду позов про розірвання шлюбу. Справа судом довго не розглядалась і [PERSON] був вимушений подати новий позов про встановлення режиму окремого проживання із його дружиною. Рішенням Вінницького міського суду від 24.09.2015 р. шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано. Цим же рішенням позивачу поновлено дошлюбне прізвище -«Литвинюк». Рішенням Вінницького міського суду від 12.10.2015 р. встановлено режим окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] з грудня 2014 року. Судом при цьому було встановлено, що вони припинили ведення спільного господарства і проживають окремо один від одного. Діти постійно проживали із [PERSON] Починаючи з вересня 2015 р. [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON], забрала всі свої речі та покинули будинок за власною ініціативою, так як шлюбні стосунки із [PERSON] у них припинились давно і проживати в одному приміщенні сенсу не було. Будь-якого примусу відносно відповідачки з боку [PERSON] не чинилось, рішення вона прийняла за власною ініціативою. З вересня 2015 р. відповідач проживає за межами будинку позивача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2016 року визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та його бувшою дружиною щодо розподілу спільного нажитого майна подружжя. Сторонами в добровільному порядку здійснено поділ спільного нажитого майна. Уклавши мирову угоду відповідач з первісним позовом повністю погодилась з порядком розподілу майна та отримала матеріальну компенсацію за свою частку. Питання про поділ новозбудованого будинку поруч із старим за адресою м. Вінниця вул. І.Савченка, 26, ніким не піднімалось так як він збудований позивачем і належить йому на праві приватної власності. Розірвавши шлюб із [PERSON] бувша дружина та старший син виселившись із будинку не знялись з реєстрації місця свого проживання в [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду від 08.02.2018 р. (справа № 127/21088/16-ц) задоволено позов позивача та визнано [PERSON] такою, що втратила право на користування житловою площею. Наразі постало питання про усунення перешкод в користуванні позивачем власністю та визнання таким, що втратив право на користування житлом йоо онука - [PERSON]В, який вже з 2015 р. проживає за іншою адресою, і ніколи спільно зі позивачем однією сімєю не проживав та не вів домогосподарство. Станом на момент подачі позову відповідач не проживав за адресою [INFO], з вересня 2015 р. і не проживає там до сьогоднішнього дня. У звязку із вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: м. Вінниця вул. І. Савченка, 26. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до частини першої\~статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей\~223,\~280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва № 439 про право особистої власності на будівництво [PERSON] є власником житлового будинку по вул.. І Савченка, 26 в м. Вінниці (а. с.7). Згідно довідок квартального комітету мікрорайону «Тяжилів» виданих позивачу [PERSON], зі слів сусідів відповідач [PERSON] за адресою м. Вінниця, вул.. І. Савченко, 26 не проживає з вересня 2015 року (а. с. 8-10). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2015 р. по справі №127/3116/15 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Цим же рішенням позивачу поновлено дошлюбне прізвище -«Литвинюк» (а. с. 15-16). Рішенням Вінницького міського суду від 12.10.2015 р. встановлено режим окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] з грудня 2014 року(а.с.17). Згідно рішення Вінницького міського суду від 08.02.2018 р. [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування житловою площею за адресою м. Вінниця, вул.. І. Савченко, 26 (а.с.11-14). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частина третя статті 9 ЖК УРСР\~вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України\~визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, відповідач, як встановлено судом, з вересня 2015 року у будинку за адресою: м. Вінниця, вул.. І. Савченко, 26, не проживає. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим за адресою: [INFO] чинить перешкоди власнику будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, згідно зі\~статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.\~72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст. 71 ЖК УРСР\~ та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача, які перелічені в\~ст. 71 ЖК України, відсутні. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником будинку № 26 по вул. І. Савченка у м. Вінниці є позивач [PERSON], тоді як відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку, однак жилим приміщенням не користується з вересня 2015 року. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: м. Вінниця, вул.. І. Савченко, 26, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved