Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутого майна- процентів за користування грошовими коштами та захист прав споживачів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач без достатніх правових підстав списав з карткового рахунку позивача грошові кошти. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 754/15364/19 стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь позивача 35 678,37 грн. на підставі ст. 1214 ЦК України та 17 % річних - облікову ставку НБУ в розмірі 747,78 грн. за період з 17.03.2019 по 01.11.2019, що є преюдиційним фактом. Оскільки кошти йому повернені не були, то позивач просить суд: - зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» надати позивачу довідку про відсутність заборгованості за договором БН від 15 жовтня 2008 р. та будь-яких інших заборгованостей за будь-яким іншим договором; - стягнути з відповідача проценти (доходи) за користування безпідставно одержаними коштами (згідно зі ст. 1214 ЦК України) у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від суми незаконно списаних грошових коштів з 02 листопада 2019 р. й по момент виконання рішення включно. На момент подачі позовної заяви ця сума становить 3 592,43 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; - заборонити відповідачу - АТ КБ «ПриватБанк» - нараховувати заборгованості, вимоги та будь-які інші положення будь-яких договорів, угод, контрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів, укладених з позивачем, що прямо та/або опосередковано стосуються та/або будь-яким чином впливають та/або впливатимуть на права та/або законні інтереси позивача, в тому числі та не обмежуючись заборонити виконувати будь-які повноваження та користуватися будь-якими правами, що прямо чи опосередковано зазначені та/або випливають з будь-яких договорів, угод, контрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів; - заборонити відповідачу - АТ КБ «ПриватБанк» - користуватися, розголошувати, повідомляти, зазначати, застосовувати, вказувати та вчиняти будь-які інші дії щодо використання персональних даних позивача у будь-яких документах в Україні та за кордоном, переміщати, надавати, транспортувати та/або будь-яким іншим чином передавати персональні дані [PERSON] будь-яким органам влади, фізичним та юридичним особам в Україні та за кордоном, а також здійснювати іншу обробку персональних даних позивача, а саме збирати, накопичувати, копіювати, поширювати, подавати, надавати чи іншим чином поширювати будь-які документи, які містять персональні дані позивача в Україні та за кордоном. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.01.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.02.2021. 11.02.2021 в судове засідання учасники не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомляли. Судом відкладений розгляд справи на 05.03.2021 для повторного повідомлення учасників. 23.02.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що у зв`язку з наявністю рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 754/1836/16-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості, неможливо надати довідку про такої відсутність заборгованості за договором БН від 15.10.2008. Також відповідач зазначає, що позивач не довів наявність завданої моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача. Щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ у сумі 3592,43 грн. відповідно до ст. 1073 ЦК України, підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 1 ст. 1061 ЦК України, то відповідач заперечує щодо застосування вказаних норм до спірних правовідносин, та вважає, що оскільки сторонами не погоджено розміру процентів за користування грошовими коштами, й кошти мали знаходитись на картковому рахунку позивача, то банк мав би сплатити проценти за користування відповідно до ст. 1070 ЦК України на рівні 0,1 % річних відповідно до договору на вимогу. У судове засідання 05.03.2021 з`явився позивач. Представник відповідача не з`явився, причини неявки суду невідомі, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також позивачем було надано для огляду розрахунок пені (відсотків) у даній справі за період 02.11.2019 по 22.12.2020 на загальну суму 3718,98 грн., оскільки рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі № 754/15364/19 виконано 22.12.2020. Позивач у судовому засіданні на запитання суду уточнив, що вказаний розрахунок не є збільшенням позовних вимог, а наданий лише для огляду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутого майна та захист прав споживачів. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року у справі № 754/15364/19 встановлено, що відповідачем безпідставно списані з карткового рахунку позивача грошові кошти в сумі 35678,37 грн. за період з 17 вересня по 01 листопада 2019 року. Позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти у розмірі 35678,37 грн. та 17 % річних - облікову ставку НБУ в розмірі 747,78 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В інших позовних вимогах відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 у справі № 754/15364/19 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, в іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 28.07.2020 Деснянським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі № 754/15364/19 про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 35678,37 грн. та 17 % річних - облікову ставку НБУ в розмірі 747,78 грн. 09.10.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 28.07.2020 № 754/15364/19. У зв`язку з тим, що судові рішення у справі № 754/15364/19 відповідачем виконані не були, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому, зокрема, просив стягнути на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України проценти за користування безпідставно списаними коштами у розмірі 3592,43 грн. за період з 02.11.2019 по 12.12.2020, виходячи із суми заборгованості у розмірі 35678,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною другою статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно із положеннями частини першої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Зважаючи на те, що доказів повернення безпідставно набутих коштів в сумі 35678,37 грн. в матеріалах справи за заявлений період (з 02.11.2019 по 12.12.2020) не міститься, водночас позивач під час судового розгляду повідомив, що вказані кошти повернуті відповідачем 22.12.2020, а тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування безпідставно списаними коштами у сумі 3592,43 грн. за вказаний період. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що задоволення вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування безпідставно списаними коштами у сумі 3592,43 грн. в повному обсязі відновлює його права, а доказів завданих моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру матеріали справи не містять, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Щодо вимоги позивача про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» надати позивачу довідку про відсутність заборгованості за договором БН від 15 жовтня 2008 р. та будь-яких інших заборгованостей за будь-яким іншим договором слід зазначити таке. Як зазначалось вище, у відзиві на позов відповідач вказує, що у зв`язку з наявністю рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 754/1836/16-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості, неможливо надати довідку про такої відсутність заборгованості за договором БН від 15.10.2008. Так, відповідачем додано копії вказаних рішень, з яких вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року у справі № 754/1836/16-ц позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2008 за тілом кредиту у розмірі 680,96 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, за нарахованими відсотками, пенею та штрафних санкцій відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 754/1836/16-ц рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, штрафам та в частині стягнення судового збору - скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1170,43 грн., штрафи в сумі 250 грн. (фіксована частина) і в сумі 500,12 грн. (процентна складова), та 333,33 грн. суми судового збору, а всього 2253, 88 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Відповідач вказує, що наведені судові рішення набрали законної сили, отримані виконавчі листи та готуються документи для подачі у виконавчу службу. Матеріали цієї справи не містять доказів того, що зазначені судові рішення виконані позивачем, як і не містять доказів відсутності заборгованості за кредитним договором б/н від 15.10.2008. У зв`язку з чим суд вважає позовну вимогу про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» надати позивачу довідку про відсутність заборгованості за договором БН від 15 жовтня 2008 р. та будь-яких інших заборгованостей за будь-яким іншим договором необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача заборонити відповідачу - АТ КБ «ПриватБанк» - нараховувати заборгованості, вимоги та будь-які інші положення будь-яких договорів, угод, контрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів, укладених з позивачем, що прямо та/або опосередковано стосуються та/або будь-яким чином впливають та/або впливатимуть на права та/або законні інтереси позивача, в тому числі та не обмежуючись заборонити виконувати будь-які повноваження та користуватися будь-якими правами, що прямо чи опосередковано зазначені та/або випливають з будь-яких договорів, угод, контрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів, слід зазначити таке. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вимога заборонити вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-951цс16. Також з вказаних вище підстав не підлягає задоволенню і позовна вимога про заборону відповідачу - АТ КБ «ПриватБанк» - користуватися, розголошувати, повідомляти, зазначати, застосовувати, вказувати та вчиняти будь-які інші дії щодо використання персональних даних позивача у будь-яких документах в Україні та за кордоном, переміщати, надавати, транспортувати та/або будь-яким іншим чином передавати персональні дані [PERSON] будь-яким органам влади, фізичним та юридичним особам в Україні та за кордоном, а також здійснювати іншу обробку персональних даних позивача, а саме збирати, накопичувати, копіювати, поширювати, подавати, надавати чи іншим чином поширювати будь-які документи, які містять персональні дані позивача в Україні та за кордоном. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідач порушив його права, неправомірно використовуючи персональні дані. З огляду на зазначене, позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню в частині стягнення процентів за користування безпідставно списаними коштами у сумі 3592,43 грн., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial