Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з 18.01.2018 року є власником квартири [ADDRESS] . На момент набуття права власності на вказану квартиру в ній були зареєстровані колишня власниця квартири [PERSON] та її донька [PERSON] , проте з 20.03.2018 року останні у належній йому квартирі не проживають. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, чим здійснюють перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, інформація про виклик у справі відповідачів розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомили/а.с.85, 87/. Таким чином, оскільки відповідачі у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2018 року/а.с.9-10/, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.8/ Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради /а.с. 18/ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 28.04.1978 року та 24.12.1998 року відповідно. Згідно довідки депутата П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у квартири [ADDRESS] , однак протягом 2 років у вказаній квартирі не проживають /а.с.19/. Відповідно до ч. 4, 5 ст.\~9\~Житлового Кодексу\~Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст.\~150\~Житлового Кодексу\~Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 71\~ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У силу ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72\~ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутності поважних причин такого непроживання. При цьому дані положення застосовуються до наймачів житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, та членів їх сімей. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації не з`являються понад два роки, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved