Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що з 25 квітня 1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають чотирьох неповнолітніх дітей. Стверджує, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, у них різні характери, відсутнє взаєморозуміння і довіра. Прийшов до висновку, що примирення неможливе. З 2016 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. А тому, просить шлюб з відповідачем розірвати. В заяві на ім'я суду позивач повністю підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити та справу розглянути без його участі. Відповідач в заяві на ім'я суду позов визнала, згідна на розірвання, просить справу розглянути без її участі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З 25 квітня 1995 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 25 квітня 1995 року Горбаківською сільською радою Рівненської області. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо, не підтримують подружні стосунки, примирення між ними неможливе. При взаємовідносинах, які склались між сторонами, суд вважає, що сім'я існує формально, збереження її неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на полягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, спільне проживання сторін є неможливим. Що ж стосується позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то суд приходить до таких висновків. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема статтями 31 та 32 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою, а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, згідно із ч.4 ст.29 ЦК України. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України. Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із свідоцтва про народження, дочка сторін у справі, [PERSON] досягла шістнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред'явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства. Оскільки дочка сторін [PERSON], досягла шістнадцятирічного віку, а відтак їй належить право самостійно обирати місце свого проживання. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Між сторонами добровільно досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу - з батьком. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що неповнолітніх дітей сторін: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з батьком, що не позбавляє матір права на особисте спілкування із дітьми та прийняття участі у їх вихованні. Тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed