Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним. 18 лютого 2011 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області було нотаріально посвідчено договір позики, укладений між позивачем та відповідачем. Згідно з п. 1 вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 250\~000 грн., що по курсу НБУ на день укладення договору становило 31\~480 доларів США. Позичальник зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів в строк до 18 лютого 2012 року. У відповідності з п. 5 договору позики в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну сумі 31\~480 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Гарантами виконання вказаного договору стали [PERSON] та [PERSON], які стали майновими поручителями відповідача (іпотекодавцями). З часу укладення договору позики відповідач частково виплачував суму боргу, але до визначеного в договорі строку зобовязання [PERSON] виконані не були, в звязку з чим 14 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін у вищевказаний договір позики, згідно якого відповідач повинен повернути позивачу борг до 15 листопада 2015 року, інші умови договору залишились незмінними. Незважаючи на вищенаведене, відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню суми боргу, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 600\~000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно з якою судове засідання просив провести без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Треті особи, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань до суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. 18 лютого 2011 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області було нотаріально посвідчено договір позики, укладений між позивачем та відповідачем. Згідно з п. 1 вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 250\~000 грн., що по курсу НБУ на день укладення договору становило 31\~480 доларів США. Позичальник зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів в строк до 18 лютого 2012 року. У відповідності з п. 5 договору позики в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну сумі 31\~480 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. В звязку із невиконанням відповідачем умов вказаного договору 14 листопада 2014 року сторони уклали договір про внесення змін до договору позики від 18 лютого 2011 року, згідно якого відповідач повинен повернути позивачу борг до 15 листопада 2015 року, інші умови договору залишились незмінними. Проте, у визначений договором позики строк відповідач грошові кошти не повернув, тому 30 жовтня 2018 року [PERSON] було надано розписку про його обовязок повернути позивачу за договором від 18 лютого 2011 року залишок боргу в сумі 600\~000 грн. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Факт отримання позивачем грошей підтверджений належними доказами по справі. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги були задоволенні в повному обсязі, позивач, який є інвалідом 2 групи (пенсійне посвідчення серії ААД № 236695, видане ПФУ 19 травня 2009 року), згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, що складає 6\~000 грн.

Outcome: approved