Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 20000,00 гривень; сплачений судовий збір. Позивач посилається на те, що 23.12.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 грн. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач власноруч написала розписку, в якій не встановлений строк повернення позики, тобто позика повинна бути повернута протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про повернення грошових коштів. Неодноразові вимоги повернути гроші відповідач ігнорує, письмові вимоги від 17.10.2014 року, від 19.08.2016 року відповідач залишила без відповіді, що змушує його звертатися до суду. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином (зворотні поштові повідомлення про отримання судових повісток, оголошення в газеті), причини неявки суду не повідомила. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2011 року відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] грошову суму у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується розпискою, яка написана власноруч відповідачем та нею підписана. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно розписки від 23.12.2011 року [PERSON] зайняла 20000,00 грн. на лікування доньки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами про повернення грошових коштів, що підтверджується копіями його вимог від 17.10.2014 року, від 19.08.2016 року. Доказів про те, що відповідач погасила борг в судове засідання не представлено, тому борг відповідача перед позивачем складає 20000,00 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією № 92 від 19.08.2016 року. Тому суд стягує на користь позивача сплачені їм судові витрати у сумі 551,20 грн., оскільки відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved