Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: смт. Малинівка, Чугуївського району, вул. Є.Ткаченко, буд. № 115, Харківської області. Позивач у позові вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Малинівка, Чугуївського району, вул. Є.Ткаченко, буд. № 115, Харківської області, в якому зареєстровані відповідачі, але фактично з липня 2013р. не проживають. У зв'язку з тим, що у будинку, який належить позивачу, зареєстровані відповідачі позивач не може повною мірою реалізувати своє право на вільне користування майном. Позивач самостійно проводить оплату за комунальні послуги, проводить ремонт будинку, а відповідачі ніякої участі в оплаті комунальних послуг не приймають і добровільно знятися з реєстрації у будинку не бажають, а тому він просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 6 газети «Слобідський край» від 21 січня 2017 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали (а.с. 29, 30). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Малинівка, Чугуївського району, вул. Є.Ткаченко, буд. № 115, Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2005 року, посвідченого нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрованого у реєстрі за № 1-4310 (а.с. 9). Вказаний житловий будинок зареєстрований у КП «Чугуївське МБТІ» за позивачем в реєстрову книгу № 8 за реєстровим № 785, про що свідчить відмітка на зворотній сторінці свідоцтва про право на спадщину за законом. Факт не проживання відповідачів у будинку, що належить позивачу, підтверджується актом обстеження домоволодіння від 24.11.2016р., складеного депутатом виборчого округу № 21Малинівської селищної ради [PERSON] за участю сусідів позивача: [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але з липня 2013 року фактично не проживають (а.с. 8). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, власником якого він є, зареєстровані відповідачі, які у ньому не проживають з липня 2013 року, тому вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved