Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Другої вінницької державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 14 липня 2015 року помер його дідусь [PERSON] Єремеєвич. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з будинковолодіння по ІІ-у провулку 12 грудня, 9 в м. Вінниця. Відбуваючи покарання в колонії № 086, позивач 12 січня 2016 року звернувся із відповідною заявою про намір прийняти спадщину до керівництва колонії без пропущення піврічного строку для подання такої заяви. Зазначена заява керівництвом колонії направлена до Другої вінницької державної нотаріальної контори з недотриманням правил передбачених законом, а тому остання повідомила позивача про пропущення терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. Вважаючи, що строк для прийняття пропущений не з його вини, позивач просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], що помер 14 липня 2015 року, терміном на 1 місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2016 року із занесенням до Журналу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) замінено неналежного відповідача [PERSON] вінницьку державну нотаріальну контору на належних відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вінницьку державну нотаріальну контору залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (а. с. 31-32). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представники відповідно [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 06 червня 2016 року, заперечували щодо задоволення позову, зазначаючи відсутність поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та вказуючи, що особа могла скористатися своїм правом протягом 6 місяців, а не в останні дні. Надалі відповідачі в судові засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] не заперечував щодо задоволення позову. Представник третьої особи у вирішенні справи поклався на думку суду, при цьому зазначив, що заява позивача надійшла до нотаріальної контори не через поштовий зв'язок, конверт, адресований нотаріальній конторі, без поштових відміток був залишений в приміщенні контори. Відкривши конверт, в ньому виявилася заява [PERSON], підпис якого був засвідчений керівництвом колонії. В цей же день ця заява була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали спадкової справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині здійснення права на спадкування, наслідків пропущення строку для прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] помер 14 липня 2015 року у віці 79 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 321827 від 18 серпня 2015 року (а. с. 3). Померлий, відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 13 вересня 2001 року № 1582, був призначений піклувальником онука [PERSON], [INFO], мати якого померла (а. с. 8). [PERSON] (дочка [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 23 вересня 2015 року № 00015832413 та мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, повторно виданого 01 квітня 2016 року), померла 01 травня 2001 року у віці 42 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 129916 від 03 травня 2001 року (а. с. 4). Позивач [PERSON], [INFO], відбуває покарання у Вінницької ВК № 86, що підтверджується листом останньої від 18 лютого 2016 року № 12/516 (а. с. 6). Відповідно до ст. ст. 1222, 1223, 1269 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 12 січня 2016 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника Вінницької ВК №86 із заявою про посвідчення його підпису на заяві про прийняття спадщини. За даними журналу реєстрації вихідної кореспонденції, посвідчена заява була зареєстрована 13 січня 2016 року за вих.№76 (а.с.95). Як слідує з матеріалів спадкової справи № 207/2015 щодо майна померлого 14 липня 2015 року [PERSON], 16 липня 2015 року із заявою про прийняття спадщини до Другої вінницької державної нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями за заповітом (а. с. 60, 61), 24 вересня 2015 року - звернувся [PERSON], який додатково повідомив про те, що крім нього, спадкоємцем за законом є онук померлого [PERSON] (а. с. 66). Крім того, матеріали спадкової справи містять конверт адресований Другій вінницькій державній нотаріальні конторі від [PERSON] (без поштових відміток) та заяву [PERSON] від 12 січня 2016 року із засвідченням 12 січня 2016 року його підпису начальником Вінницької ВК № 86, відповідно до якої [PERSON] повідомив про прийняття ним спадщини після смерті 14 липня 2015 року його опікуна та дідуся [PERSON] (а. с. 78-79). Остання заява зареєстрована нотаріальною конторою 20 січня 2016 року. Листом від 15 січня 2016 року № 37/02-14 [PERSON] вінницька державна нотаріальна контора повідомила [PERSON], що він не є спадкоємцем померлого [PERSON] у звязку з наявністю заповіту від імені останнього (а. с. 82). Листом від 22 січня 2016 року № 76/02-14 [PERSON] вінницька державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те, що його заява про прийняття спадщини надійшла та зареєстрована 20 січня 2016 року, тобто після спливу шестимісячного терміну для прийняття спадщини, про що свідчить відсутність поштового штампу. Крім того, зазначила, що заявник не є спадкоємцем померлого [PERSON] у звязку з наявністю заповіту від імені останнього (а. с. 81). Позивач звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], що помер 14 липня 2015 року, терміном на 1 місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно ст. ст. 1220, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як встановлено судом, спадщина після померлого [PERSON] відкрилась 14 липня 2015 року, тобто в день смерті останнього. Останнім днем для подання заяви особами, які бажають прийняти спадщину, з врахуванням положень ст. 1270 ЦК України є 14 січня 2016 року. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] у зазначений період відбував покарання у виправній колонії № 86 м. Вінниця. Відповідно до п. 3.23 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Позивач [PERSON] 12 січня 2016 року звернувся із заявою до начальника Вінницької ВК № 86 з проханням засвідчити його особистий підпис в заяві про прийняття спадщини та направити поштовим листом до Другої вінницької державної нотаріальної контори (а. с. 94). В матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] від 12 січня 2016 року про прийняття спадщини після померлого [PERSON] із засвідченням підпису останнього начальником Вінницької ВК № 86 від 12 січня 2016 року, яка надійшла до нотаріальної контори 20 січня 2016 року, про що свідчить відповідна відмітка про вхідну кореспонденцію (а. с. 79). Заява надійшла простим листом в конверті без штампу поштового відділення, який би засвідчував дату подання листа до поштового відділення, про що [PERSON] державна нотаріальна контора зазначала і в листі позивачеві від 22 січня 2016 року (а. с. 81), що підтверджується і копією відповідного конверта (а. с. 78). Відповідно до п. 55 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою КМ України від 05 березня 2009 року № 270, поштові відправлення осіб, які відбувають покарання у виправно-трудових установах, подаються для пересилання до об'єкта поштового зв'язку, що їх обслуговує, особами, уповноваженими цими установами. Відповідно до ст. 113 КВК України, засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Відповідно до п. 4 Розділу І «Загальні положення», п. 4 Розділу ІІ «Порядок отримання, приймання та відправлення кореспонденції засуджених і осіб, узятих під варту» Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 липня 2013 року за № 1110/23642, скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Уся вхідна (вихідна) кореспонденція, що підлягає перегляду, протягом трьох діб переглядається інспектором і вручається (надсилається) адресатам. З наведеного вбачається, що поштова кореспонденція осіб, які відбувають покарання у виправно-трудових установах передається для пересилання до об'єкта поштового зв'язку уповноваженими особами цих установ. При цьому попередньо така кореспонденція протягом трьох діб підлягає перегляду і потім надсилається адресатам. В матеріалах справи міститься копія аркушу №2 Журналу реєстрації вихідної кореспонденції (ВК № 86), відповідно до якого заява (лист) [PERSON] до Другої вінницької державної нотаріальної контори зареєстрована 13 січня 2016 року за № 76 (а. с. 95). Однак як слідує з матеріалів спадкової справи така заява до нотаріальної контори надійшла лише 20 січня 2016 року і без відміток поштового відділення. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач скористався своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та 12 січня 2016 року подав таку заяву, тобто в межах шестимісячного терміну передбаченого законодавством. При цьому суд враховує, що в межах строку подання заява про прийняття спадщини позивач відбував покарання у виправній колонії, у звязку з чим був обмежений в можливості особисто звернутись з такою заявою, а тому звернувся до керівництва колонії у спосіб передбачений чинним законодавством. Керівництво колонії направило заяву позивача 13 січня 2016 року до нотаріальної контори, натомість така заява в розумінні положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, подана з пропуском шестимісячного строку. Враховуючи, що пропуск строку стався не з вини позивача та не є наслідком його дій, адже останній діяв в межах вимог чинного законодавства з додержанням встановлених строків на вчинення таких дій, однак внаслідок не залежних від нього причин така заява є такою, що подана з пропуском строку, права позивача є порушеними, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову та надання позивачу додаткового строку один місяць для подання заяви про прийняття спадщини. Даний строк є достатнім для відновлення права позивача з урахуванням місця його перебування. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів щодо того, що позивач мав право на подання такої заяви протягом 6 місяців, а не в останні дні, зважаючи, що позивач реалізував своє право на звернення своєчасно, однак з незалежних від нього причин така заява є такою, що подана з пропуском шестимісячного строку. При цьому суд зауважує, що наявність заповіту не позбавляє позивача права на подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд розподіляє документально підтверджені судові витрати між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved