Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить вселити його у квартиру [ADDRESS], зобовязати відповідачів передати йому ключі від квартири, зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,1 квадратних метрів та підсобними приміщеннями у вказаній квартирі. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2004 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради йому на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Відповідачки по справі [PERSON] його колишня дружина, та [PERSON] дочка [PERSON], являються співвласниками даної квартири. На протязі спільного життя у даній квартирі між ним та відповідачами постійно виникали сварки та скандали, до яких приєднувався чоловік [PERSON] [PERSON]. У липні 2014 року, після того, як рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стосунки між ним та відповідачами значно погіршилися, у серпні 2014 року його вигнали з квартири, змінили замки у звязку з чим він не має доступу до свого житла. На підставі цього він звертався до правоохоронних органів з заявою про протиправну поведінку відповідачів та чоловіка відповідачки [PERSON], однак ніяких дій до них не застосовано. Відповідач вказує, що зараз він вимушений тимчасово проживати у квартирі своєї сестри за адресою: м. Одеса, вулиця Гастелло, 109, а відповідачі займають повністю всю квартиру незважаючи, що йому належить 1/3 її частина, і крім того рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року встановлено порядок користування квартирою, згідно якому йому особисто виділена у користування житлова кімната площею 10,1 квадратних метрів, підсобні приміщення залишені у спільному користуванні. Оскільки вирішити вказані вимоги у добровільному порядку відповідачі відмовляються, він вимушений звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та показала суду, що позивач по справі її колишній чоловік, вони розлучені на підставі рішення суду у 2014 році. [PERSON] вказує, що [PERSON] постійно проживав у вказаній квартирі, але внаслідок зловживання алкоголем загубив ключі, тому вона вимушена була за свій кошт замінити замки та намагалася дати позивачу нові ключі, але з невідомих на те причин позивач наголосив на тому, що замок поміняний незаконно та із хуліганських міркувань залив його клеєм, улаштувавши сварку. Далі [PERSON] вказувала, що з невідомих причин позивач відмовився прийняти вже нові ключі, однак намагається проникнути в квартиру без її присутності, нецензурно лається, погрожує та застосовує засоби фізичного впливу. Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що на теперішній час вони мають намір врегулювати питання щодо сплати грошової компенсації позивачу за належну йому частку квартиру, а сумісне проживання приведе до нескінченних бійок та поглиблення конфліктів. Представник відповідачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що сумісне проживання у квартирі позивача з іншими колишніми членами його сімї, може привести до тяжких наслідків, враховуючи, що між сторонами склалися вкрай напружені відносини. Представник зазначав, що відносно майна, яке спільно нажите під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] у цей час існують численні спори, які у тому числі розглядаються в судах. Саме у цей час йде врегулювання майнових питань за двома автомобілями і оспорю вальною квартирою. Під час засідання яке мало місце 21.07.2015 року сторонами було прийняте рішення відкласти розгляд обох справ для врегулювання спору поза судовими межами із укладенням мирової угоди. Зважаючи на прямий звязок справи про визнання права власності на квартиру, де позивачем виступає [PERSON] а відповідачами також [PERSON] та [PERSON] вважає за неможливим розгляд справи про вселення до завершення розгляду справи про визнання права власності. Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідачку [PERSON], представника відповідачок, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, яке було видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради 10.02.2004 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 14.04.2004 року за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з технічним паспортом на квартиру вона складається з 3-х кімнат житловою площею 44,7 кв.м, а саме: 1-а житлова кімнат площею 10,1 кв.м, 2-а житлова кімната площею 19,8 кв.м, 3-а житлова кімната площею 14,8 кв.м, кухні площею 6,9 кв.м, вбиральні площею 2,4 кв.м, коридору площею 4,3 кв.м, шафа площею 0,4 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м, загальною площею 59, 5 кв.м. Згідно довідки про стан сім ї та прописку № 1239 від 04.08.2014 року, позивач та відповідачі зареєстровані в [INFO]. Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.ч.1-2 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів\~\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право,\~\~ або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.10.1990 року. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу між сторонами по справі виник спір з приводу користування спірною квартирою. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15 січня 2015 року позво [PERSON] до [PERSON] про визнання порядку користування жилим приміщенням, що є спільній частковій власності задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою № 63 в будинку № 40 по вулиці Гайдара в м. Одесі. Виділено [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10, 1 кв.м, [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 19,8 кв.м, та житлову кімнату площею 14,8 кв.м з балконом площею 0,8 кв.м. В загальному користуванні залишено підсобні приміщення в квартирі: коридор площею 4,3 кв.м, кухня площею 6,9 кв.м, вбиральню поєднану площею 2,4 кв.м, вбудовану шафу площею 0,4 кв.м. Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 20 лютого 2015 року, поданої до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та зареєстрованої за вхідним номером 323-У, [PERSON] звернувся до правоохоронних органів зі скаргою в якій вказує, що на протязі останніх місяців колишня дружина [PERSON], її дочка [PERSON], чоловік дочки [PERSON] не впускає його до квартири, де він проживає. В заяві вказується, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні житловою кімнатою площею 10,1 кв.м та взагалі квартирою, погрожують, провокують на скандали, неправомірно викликають міліцію мотивуючи тим, що він їм погрожує. Як вбачається з відповіді начальника Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області , [PERSON] повідомлено, що її заява розглянута Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Заява зареєстрована в ЖЄУ № 17423 від 01.07.2014 року по якій проводилася перевірка. Проведеною перевіркою встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення. У відношенні [PERSON] складений адміністративний протокол по ч.1 ст. 173-2 КУоАП, який направлено до Малиновського районного суду м. Одеси для прийняття рішення. Проаналізувавши вищезазначені документи, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно існують складні відносини, конфлікти та сварки привели до написання скарг та заяв до правоохоронних органів як з боку позивача, так і з боку відповідачів. Відповідачкою [PERSON], та представником відповідачки [PERSON] в судовому засіданні не оспорювало ся, що позивач не проживає у спірній квартирі і вони не хочуть щоб він вселявся до квартири та проживав у виділеній йому кімнаті площею 10,1 кв.м., тому що із-за конфліктних стосунків же неможливо, і може привести до тяжких наслідків. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS], якому за рішенням суду, виділена в користування окрема житлова кімната площею 10,1 квадратних метрів, має право на вселення до цієї квартири. В судовому засіданні позивач вказував, що після розриву сімейних стосунків у нього погіршилися відносини не тільки з колишньою дружиною, але і з її дочкою [PERSON], чоловіком [PERSON] [PERSON]. Відповідачки без його згоди змінили замки у вхідних дверях вказаної квартири, відмовившись дати позивачу дублікати ключів. Відповідачка [PERSON] підтвердила той факт, що замки були змінені, дублікати ключів у позивача не має, надала суду документи підтверджуючи заміну замків до вхідної двері, однак наполягала на тому, що саме з причини псування замків позивачем, була проведена їх заміна. Разом з тим в судовому засіданні відповідачка [PERSON] категорично заперечувала проти вселення та проживання позивача у спірній квартирі, тому що розраховує на вирішенні всіх майнових спорів мирним шляхом. Таким чином, з врахуванням доводів викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені до [PERSON], про вселення, про усунення перешкод в користуванні житловою кімнатою площею 10,1 кв.м та підсобними приміщеннями в квартирі [ADDRESS], про зобовязання надати йому ключі від вхідних дверей вказаної квартири підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved