Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Інвестор охорона сервіс», в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 28223 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.12.2008 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Інвестор охорона сервіс» на посаді чергового техніка. З 15.06.2012 року позивач припинив з відповідачем трудові відносини, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці. На день звільнення склалася заборгованість по заробітній платі у розмірі 4073,26 грн., яка на час звернення до суду не сплачена. Також позивач просив стягнути з відповідача середню заробітну плату, за час затримки та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка за його розрахунком складає 24150 грн. за 15 місяців затримки виплати заробітної плати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судові повістки, надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, повернулись без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання, тому відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно наказу №40 від 01.12.2008 року [PERSON] працював в ДП «Інвестор охорона сервіс» з 01.12.2008 року по 15.06.2012 року на посаді чергового техніка. 15.06.2012 року був звільнений згідно наказу № 15 від 14.06.2012 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Ці факти підтверджуються записами у трудовій книжці Як вбачається з довідки відповідача № 01-19-3385 від 22.08.2012 року, несплачена заробітна плата позивача складає 4073 грн. 26 коп. Судом встановлено, що станом на 19.06.2014 року відповідачем сума заборгованості позивачу не сплачена. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може проводитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно положень статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем доведені обставини порушення відповідачем при звільненні останнього з займаної посади норм закону щодо здійснення виплат всіх сум, належних [PERSON] за виконану ним роботу Відповідно до ст. 367 ЦПК України, в разі присудження працівникові виплати заробітної плати, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне виконання в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved