Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що він є власником квартири № 78, що розташована у будинку № 40 по пр.Гвардійському у м.Сєвєродонецьку. У цій квартирі на цей час зареєстровані дві людини, а саме: відповідач по справі [PERSON] та [PERSON]. Відповідач був зареєстрований у квартирі з 28.12.2007 року але фактично не проживає з липня 2014 року. Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 26.11.2014 року. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі заважає йому (позивачу) розпоряджатися своєю власністю в повному обсязі, а саме йому нараховують комунальні послуги на двох осіб, а також якщо йому треба буде продати квартиру, то її ніхто не купить із зареєстрованими в ній особами. На його пропозицію знятися з реєстрації з квартири відповідач категорично відмовляється. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із копією договору дарування квартири від 07.05.2014 року [PERSON] прийняв в дар квартиру № 78 за адресою: м.Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд.40. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 747. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21347620 від 07.05.2014 року, до вказаного реєстру було внесено відомості про вищевказаний договір купівлі-продажу квартири від 07.05.2014 року, в якості власника вказаного нерухомого майна зазначено [PERSON]. З копії паспорту [PERSON] Васильовича ЕК № 16020, виданого 20.04.1998 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. З копії акту, складеного представником КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» 26.11.2014 року, вбачається, що з 30.07.2014 року за адресою: [ADDRESS], ніхто, окрім [PERSON], не проживає. Як встановлено з позовної заяви, існування реєстрації відповідача в квартирі позивача обмежує його права власника, у звязку із чим позивач вимагає усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном згідно із ст.391 Цивільного кодексу України. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та вважаються судом доведеними, у звязку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 398 від 27.11.2014 року про сплату судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок, у звязку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved