Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в стягнути з [PERSON] управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Харківській області на його користь моральну шкоду у розмірі 25000 гривень; стягнути з [PERSON] фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області на його користь моральну шкоду у розмірі 25000 гривень; стягнути з [PERSON] управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Харківській області на його користь грошову компенсацію за невикористану відпустку 2005 року. В обґрунтування позову зазначив, що 27.10.1986 року його було прийнято на роботу до управління державної пожежної охорони УМВС України в Харківській області на посаду пожежника згідно наказу УПО №51 л/с від 21.10.1986 року, про що зроблено запис у трудовій книжці. Звільнився зі служби в ДСНС України 10.06.2014 року на підставі наказу ГУ ДСНС України в Харківській області від 10.06.2014 року №151 о/с. Під час проходження служби в органах пожежної охорони 29.10.1989 року з ним стався нещасний випадок, який пов'язаний із виконанням службових обовязків в ході гасіння пожежі за адресою: вул. Сумська, б.118, м. Харків, підвальне приміщення житлового будинку, в якому розміщувався склад підприємства «Трансгаз». Він разом з караулом 9-СВПЧ по охороні Київського району м. Харкова УПО УВС Харківського облвиконкому у складі начальника караулу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 29.10.1989 року о 23 годині 45 хвилин здійснювали гасіння пожежі у вищевказаному підвальному приміщенні. При гасінні осередку пожежі у приміщенні складу, де він перебував разом із співробітниками стався вибух. Внаслідок вибуху його разом із співробітниками було доставлено до лікарні машиною швидкої допомоги з травмами різного ступеню тяжкості. В результаті нещасного випадку він отримав опіки І та ІІ ступенів обличчя, верхніх кінцівок, забій лівого плеча та опіки слизової оболонки очей І ступеню. Разом з тим, розслідування нещасного випадку було протиправно розпочато лише через 21 рік після нещасного випадку на підставі наказу начальника ГУ МНС України в Харківській області від 16.07.2010 року №193. При цьому в наказі зроблено посилання на «Інструкцію про порядок розслідування, ведення обліку нещасних випадків в органах і підрозділах Міністерства з надзвичайний ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи», який діяв з 18.08.2006 року (тобто через 4 роки після затвердження зазначеної інструкції на державному рівні). Відповідно до Інструкції розслідування нещасного випадку необхідно проводити негайно з моменту, коли підрозділ ДСНС дізнався про нещасний випадок, тобто на момент 18.08.2006 року таке розслідування повинно було відбутися одразу після затвердження Інструкції, а не в 2010 році. Нещасний випадок на виробництві призвів до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлений можливості займатися фізичною працею у повній мірі, яку бажав би за відсутності опіків І та ІІ ступенів, змушений постійно проходити відповідний курс лікування у медичному закладі. Таким чином обовязок щодо відшкодування моральної шкоди, у правовідносинах, які виникли в попередні роки покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків так і на роботодавця. На даний час жодних компенсаційних виплат від роботодавця чи фонду соціального страхування від нещасних випадків ним не отримано, моральну шкоду, яку йому спричинено внаслідок душевних страждань після нещасного випадку не відшкодовано. Моральна шкода є похідною від нещасного випадку на виробництві, тому відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя. На час звільнення в 2014 році йому з 2005 року по 2014 року не виплачувалась грошова компенсація за невикористану відпустку в 2005 році, що є порушенням його трудових прав. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] управління ДСНС України в Харківській області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що на час звільнення зі служби цивільного захисту [PERSON] правовідношення між ним та [PERSON] управлінням Державної служби надзвичайних ситуацій України в Харківській області регулювалися Кодексом цивільного захисту України та Положенням про проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, як затверджене ПКМУ від 11.07.2013 року №593. [PERSON] проходив службу в державній пожежній охороні з 1986 року, мав спеціальне звання прапорщика служби цивільного захисту. Положення КЗпП України не можуть застосовуватись до позовних вимог [PERSON] і підстав виплатити компенсації нібито за невикористану відпустку немає. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то враховуючи, що нещасний випадок з [PERSON] стався у 1989 році, а [PERSON] було звільнено зі служби цивільного захисту у 2014 році, без будь-яких послаблень в умовах проходження служби або переведення на іншу посаду із зменшеним навантаженням у звязку із висновком лікарсько-експертної комісії ДСНС України, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 гривень є необґрунтованими. Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ). Відповідно до Наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 10.06.2008 року №447 «Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.07.2008 року №612/15303), а саме: пункт 1.13 встановлює, що грошове забезпечення, що належить особі рядового і начальницького складу і своєчасно не виплачене йому або виплачене у меншому, ніж належно, розмірі, виплачується (здійснюється доплата різниці) за весь період, протягом якого особа рядового і начальницького складу мала право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення; пункт 14.1 Особам рядового і начальницького складу, які відповідно чинного законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні відпустки, у тому числі під час навчання у вищих навчальних закладах МНС, додаткові відпустки у зв'язку з навчанням у вищих навчальних закладах МНС та інших вищих навчальних закладах без відриву від служби, а також у зв'язку з допуском до складання вступних іспитів у вищі навчальні заклади МНС та інші вищі навчальні заклади; для лікування у зв'язку з хворобою; відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; інші додаткові відпустки, що визначені відповідними законами України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток. За даними бухгалтерського обліку зазначається, що [PERSON] нараховані та сплачені відповідні суми грошового забезпечення відповідно до штатної посади за певний період служби. Представник відповідача [PERSON] фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала в повному обсязі, вказавши, що страхування та соціальний захист у даному випадку здійснюється згідно з Кодексом цивільного захисту України. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, доходить до наступного. 27.10.1986 року [PERSON] прийнято на роботу до [PERSON] державної пожежної охорони УМВС України в Харківській області на посаду пожежника згідно наказу УПО №51 від 21.10.1986 року. 10.06.2014 року на підставі наказу ГУ ДСНС України в Харківській області від 10.06.2014 року №151 о/с [PERSON] звільнено зі служби в ДСНС України (а.с.9-10). Наказом №193 від 16.07.2010 року призначено склад комісії із розслідування нещасного випадку, який стався 29.10.1989 року (а.с.11-12). 30.07.2010 року складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виконанням службових обовязків [PERSON] 29.10.1989 року о 23 годині 45 хвилин за адресою: вул. Сумська, 118, м. Харків, в якому зазначено, що останній отримав опіки І та ІІ ступенів обличчя, верхніх кінцівок, забій лівого плеча та опіки слизової оболонки очей І ступеню (а.с.13-15). 24.11.1989 року, через один місяць після даного випадку, інспекцією по особовому складу ВК УВС Харківського облвиконкому за результатами проведеної перевірки по факту травмування на пожежі співробітників СДПЧ-9 УПО 28.10.1989 року, надано відповідний висновок яким встановлено причину та підстави отримання ушкодження як повязані з виконанням службових обовязків. Отримання відповідної непрацездатності за весь час проходження служби та до часу звільнення з служби та також після звільнення [PERSON] не надав. Крім того, [PERSON] не звертався до ГУ ДСНС України в Харківській області з заявою про проведення розслідування нещасного випадку, та отримання відповідних висновків для проведення інших дій передбачених законодавством. Згідно висновку викладеного в акті від 30.07.2010 року про спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 29.10.1989 року о 23 годині 45 хвилин в 9-СВПЧ по охороні Київського району м. Харкова Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому, нещасний випадок вважається таким, який пов'язаний з виконанням службових обовязків. Нормативно-правові акти та посадові інструкції з питань охорони праці не порушувались (а.с.16-18). Як вбачається зі свідоцтва про хворобу [PERSON] №159 від 13.05.2014 року лікарсько-експертною комісією ГУ ДСНС України в Харківській області встановлено, що захворювання повязані з проходженням військової служби, травми та її наслідки повязані з виконанням обовязків військової служби (а.с.22-23). Також даний факт підтверджується виписками з історії хвороби [PERSON] (а.с.24-28). Відповідно до витягу з наказу №151 о/с від 10.06.2014 року [PERSON] наказано сплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2014 рік підстава: свідоцтво про хворобу №159 від 16.05.2014 року ЛЕК ГУ ДСНС України у Харківській області. (а.с.29). Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року, суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надано доказів, що відповідачами по справі було порушено його права та йому було завдано моральну шкоду. Даних про нібито невиплату йому компенсації за невикористану відпустку за 2005 рік [PERSON] не надав. Навпаки, це спростовується поясненнями представника управління ДСНС України та витягом з наказу №151 о/с від 10.06.2014 року. Згідно довідки МСЕК на а.с. 44-45, [PERSON] має ступінь втрати професійної працездатності 25 % з 10.06.2014 року. При цьому він звільнився зі служби в ДСНС України також 10.06.2014 року. 13.06.2014 року, тобто вже після звільнення, ним було подано заяву про направлення його на МСЕК з метою встановлення процентного відсотка втрати працездатності та визначення групи інвалідності. Як пояснює сам [PERSON], він взагалі письмово не звертався до управління ДСНС України з будь-якими заявами щодо виплати йому компенсації за невикористану відпустку чи після проходження ним МСЕК. Представник управління ДСНС України в судовому засіданні та письмових запереченнях також вказав, що [PERSON] з заявою про розслідування нещасного випадку та отримання відповідних висновків не звертався. Крім того, він не надавав отримані ним висновки МСЕК про втрату працездатності до управління ДСНС України. За таких обставин відсутня протиправна бездіяльність відповідачів. Отже немає підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів щодо спричинення йому моральної шкоди відповідачами. Крім того, положеннями Кодексу ЦЗУ не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі нещасного випадку під час виконання службових обовязків.

Outcome: dismissed