Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством на кожну дитину до виповнення ним 23 років або до закінчення навчання. У обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що у період з 26 червня 1999 року по 13 жовтня 2003 року його батько перебував у зареєстрованому шлюбі з його матір`ю. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час він навчається на I курсі магістратури Харківського Національного автомобільно-дорожнього університету, період навчання з 01 вересня 2021 р. по 31 серпня 2022 р. Відповідач ухиляється від добровільного надання допомоги на навчання,у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Самостійного заробітку не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме у розмірі 1/12 частини з усіх видів його заробітку, посилаючись на те, що ані з позовної заяви, ані з доданих до неї документів не вбачається, якого саме розміру матеріальної допомоги потребує позивач, на які цілі (проживання, харчування, проїзд, придбання певного обладнання тощо). Також позивач жодним чином не обґрунтував спроможність відповідача надавати таку допомогу. Батько позивача з 06 вересня 2008 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] . Більша частина доходу відповідача витрачається на утримання сім`ї. А відтак, достатньо спірним є твердження про спроможність [PERSON] надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові. Суд, вислухав представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на таких підставах. Так, судом по справі встановлено, що з 26 червня 1999 року по 13 жовтня 2003 року батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] є батьком - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 4). Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю. На даний час [PERSON] є студентом I курсу магістратури Харківського Національного автомобільно-дорожнього університету, період навчання з 01 вересня 2021 р. по 31 серпня 2022 року (а. с. 5). Як зазначає позивач у позові він навчається на денній формі навчання, самостійного заробітку не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Правовідносини між сторонами регулюються СК України. За частиною 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання про можливість стягнення аліментів із відповідача на утримання його повнолітньої дитини, судом встановлено, що відповідач є працездатним, працює і отримує регулярний дохід. Крім того, відповідач з 06 вересня 2008 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] . Більша частина доходу відповідача витрачається на утримання сім`ї. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно із ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження його матеріального стану (наявність стипендії), не обґрунтовано розміру матеріальної допомоги та не зазначено, на які цілі йому необхідна матеріальна допомога (гуртожиток, харчування, одяг, проїзд до місця навчання, придбання приладдя для навчання та інше) Враховуючи матеріальний стан сторін, стан здоров`я відповідача, його спроможність надавати матеріальну допомогу, волевиявлення позивача на отримання аліментів у частині від заробітку (доходу) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Аліментипідлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 29 вересня 2021 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину, стосовно повнолітньої дитини яка продовжує навчання - не передбачена чинним законодавством, отже не підлягає задоволенню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial