Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: с. Фиголівка, вул. Миру, б. 18, Дворічанського району Харківської області. В даному домоволодіння крім нього та його членів сімї зареєстрований [PERSON], який фактично більше року за зазначеною адресою не проживає, місце його перебування невідоме. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи його законні права. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Він про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик в газеті «Слобідський Край» від 30 квітня 2016 року за № 52-53, причину своєї неявки до суду відповідач не повідомив. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку №1007 від 29 липня 2015 р., посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, та Витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41411656 від 29 липня 2015 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Харківська область, Дворічанський район, с. Фиголівка, вул. Миру, 18. Згідно довідки Петро Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 108 від 29 лютого 2016 р., за адресою: с. Фиголівка, вул. Миру, б. 18, Дворічанського району Харківської області зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] зареєстрований але фактично не проживає. Відповідно до депутатського акту обстеження домоволодіння, за адресою: с. Фиголівка, вул. Миру, б. 18 Дворічанського району Харківської області зареєстровані та фактично проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] за зазначеною адресою фактично не проживає з 8 травня 2015 року. В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Так, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач, як власник майна має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Також в судовому засіданні встановлено, що є підстави для судового захисту цього права шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 391 ЦК України,\~

Outcome: approved