Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 2013 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська розірваний. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , яка проживає разом з відповідачем. Зазначає, що наразі йому не відомо місцезнаходження доньки та [PERSON] , яка повністю ізолювала дитину він нього та спілкування з ним. Він має бажання бачитися зі своєю дитиною, спілкуватися з нею та приймати участь в її вихованні. Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради визначено спосіб його участі у вихованні дитини та встановлено графіки побачень, яке відповідач [PERSON] не виконує. Просить суд зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, [PERSON] , та визначити такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: чотири рази на місяць, в суботу або неділю з 09-00 до 20-00 години за погодженням батьків, без присутності матері [PERSON] , в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за адресою: [ADDRESS] ; в будь-які будні дні з 16-00 до 19-00 годин за погодженням батьків, без присутності матері [PERSON] , в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, зазначає, що протиправними діями [PERSON] йому завдано моральну шкоду та просить стягнути 50\~000 гривень моральної шкоди. Відповідач по справі надала відзив на позов в якому зазначила, що відносини з позивачем після розірвання шлюбу значно погіршилися, у них постійно виникають конфлікти. [PERSON] завдавав їй тілесні ушкодження та його поведінка загрожує її життю та здоров`ю. Наголошувала, що поведінка позивача свідчить про його психічні розлади, та з боку позивача мало місце неналежне виконання своїх батьківських обов`язків щодо їх доньки [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Наголошували, що відповідач вивезла дитину до Автономної Республіки Крим, що робить неможливим побачення позивача з донькою. В судовому засіданні представник [PERSON] частково визнав позовні вимоги та зазначив, що просить суд визначити такий спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні [PERSON] : кожної другої та четвертої неділі місяця з 10-00 до 18-00 години за місцем проживання дитини, у присутності матері, з урахуванням стану здоров`я і режиму дня дитини; кожної середи тижня з 15-00 до 18-00 години з правом відвідування закладів приналежних до громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я, погодних умов і режиму дня дитини, за попереднім погодженням та під наглядом матері. Не спростовував факт того, що дитина знаходиться в Автономній Республіці Крим. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, представник Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судові засідання не з`являлися, повідомлялися про час і місце розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2013 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 грудня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно до судового наказу від 12.04.2018 №2-н/202/94/2018 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягнено з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 22.05.2019 року № 179 «Про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні з нею» було встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON] [INFO] , такі способи участі побачення: чотири рази на місяць, в суботу або неділю з 10-00 до 19-00 години за погодженням батьків, без присутності матері, в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини. З можливістю перебування дитини за місцем проживання батька. В будь-які будні дні з 17-00 до 19-00 годин за погодженням батьків, без присутності матері, в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з можливістю забирати дитину з дошкільного навчального закладу. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року залишено без змін. Відповідно до частини сьомої\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої\~Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~(далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8\~статті 7 СК України\~та у\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно зі\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга\~статті 155 СК України). Частинами другою третьою\~статті 157 СК України\~передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга\~статті 159 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої\~статті 10 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити\~Конституції України\~(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На підтвердження доводів щодо необхідності визначення побачень батька з дитиною в присутності матері відповідачем було надано диск із звукозаписом погроз позивача адресованих відповідачу, а також довідку № 143 від 06.11.2018 року, видану КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, в якій зазначена характеристика [PERSON] . Згідно положень\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За положеннями\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані сторонами докази повинні відповідати критеріям, визначеним ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України, тобто бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Диск із звукозаписом, який було досліджено в судовому засіданні, не може бути допустимим та достатнім доказом того, що побачення та спілкування батька з малолітньою донькою [PERSON] повинно відбуватись у присутності матері [PERSON] . Судом встановлено, що відносини між [PERSON] та [PERSON] емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками та конфліктами, про що свідчать копії заяв [PERSON] від 22.06.2017 року, 22.09.2017 року, 11.05.2018 року до правоохоронних органів, а тому побачення позивача з донькою доцільно визначити без присутності матері. Однак, суд враховує довідку № 143 від 06.11.2018 року, видану КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, згідно якої у позивача [PERSON] виявлена висока ступень вираженої параноїдальної, гіпотимної акцентуації, що проявляється як роздратованість, гнівливість, авторитарність, категоричність суджень, не помічає власної конфліктності, постійно підвищений настрій, висока енергійність, відкрита незгода сприйняття дійсності, та вважає, що побачення позивача з донькою протягом шести місяців з дня набрання рішенням законної сили повинні відбуватись у присутності представника органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. На підставі встановлених обставин справи, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з донькою має бути визначене в такий спосіб: за місцем\~проживання чи\~перебування батька,\~так і\~з можливістю\~відвідування дитячих\~розважальних закладів\~чи парків\~відпочинку,\~закладів громадського\~харчування,\~без присутності\~матері кожної\~середи з\~16:00\~год.\~до 19:00\~год.,\~кожної неділі\~з 09:00\~год.\~до 20:00\~год.,\~з урахуванням\~думки дитини,\~стану здоров`я\~дитини та\~інтересів дитини\~та протягом\~шести місяців,\~з дня\~набрання рішенням\~законної сили,\~-\~у присутності\~представника органу\~опіки та\~піклування Індустріальної\~районної у\~місті Дніпрі\~ради.\~Такий спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з доньокю є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дитини, її віку та забезпечує можливість батька повноцінно брати участь у вихованні дитини. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, [PERSON] вказував на те, що діями відповідача щодо чинення перешкод у спілкуванні з дитиною йому завдано моральну шкоду, на підтвердження чого посилався на те, що він вимушений був звертатись до правоохоронних органі та суду. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.\~\~ Згідно з частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт\~\~ заподіяння\~\~ позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач спричинив йому моральну шкоду та суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial