Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. З квітня 2014 р. відповідач змінила замки у квартирі, у звязку із чим він позбавлений права користуватись нею. Шлюб між сторонами було розірвано 13 травня 2014 р. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей. В квартирі зареєстровані діти та відповідач, та на даний час вони в квартирі і проживають. Він також зареєстрований у квартирі. Посилаючись на ст.ст. 317, 391 ЦК України, позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні зазначеної квартири шляхом вселення та зобовязати відповідача усунути та не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили суду, що дійсно шлюб між сторонами розірвано, проте, у квартирі, яка належить позивачеві на праві власності, залишились його речі. Внаслідок того, що відповідач змінила замки, він позбавлений права користуватись квартирою. На даний час йому нема де жити. Просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що дійсно сторони на даний час мешкають окремо. Однак, позивач постійно чинив сварки, скандали, внаслідок чого спільне проживання з ним є неможливим. Крім того, вона звернулась до правоохоронних органів та за її заявами були внесені відповідні дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу вчинення з боку позивача кримінальних правопорушень. Зазначила, що на даний час вказана квартира є предметом розподілу спільного сумісного майна подружжя, з приводу чого [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 квітня 1996 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 р., яке набрало законної сили 26 травня 2014 р., шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 22 січня 2002 року, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачеві [PERSON] Право власності зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на свідоцтві. Відповідно до наданого суду паспорта, позивач зареєстрований у даній квартирі. У судовому засіданні встановлено, що позивач у цій квартирі не проживає, оскільки з боку відповідача були вчинені певні перешкоди для цього. Відповідач [PERSON] на даний час проживає у даній квартирі з дітьми, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст. ст.\~16,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. За правилами\~ст. 150 ЖК України\~власник має право використовувати житло для власного проживання. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. За змістом зазначених норм права власник майна має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач позбавляє позивача права користуватись спірною квартирою, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, суд доходить висновку, що такі перешкоди підлягають усуненню в судовому порядку. Судом не беруться до уваги заперечення представника відповідача в тій частині, що відповідач добровільно залишив квартиру, а також, що до ЄРДР внесено відомості про вчинення щодо неї злочинів з боку позивача, оскільки ці доводи не є прийнятними з огляду на захист права власності позивача, яке є абсолютним. Крім того, суд також вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що є непідтвердженим факт зміни замків у квартирі, що взагалі може свідчити про відсутність спору, оскільки наявність даної позовної заяви в суді та існування у відповідача заперечень проти позову вже посвідчує факт наявності спору між сторонами. Також наявність у провадженні суду позову [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому вона просить виділити їй у власність дану квартиру, ніяким чином не впливає на можливість реалізації позивачем свого права власності. Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] тільки звернулась до суду із даним позовом, проте рішення у справі не прийнято, відтак, право власності позивача на спірну квартиру на даний час не може бути обмежене. Крім того, відповідач не позбавлена права звернутись до суду з позовом щодо визначення порядку користування квартирою у разі, якщо сторони у добровільному порядку не зможуть дійти про це згоди. Вирішуючи питання про обрання належного способу захисту порушеного права, суд зазначає, що за змістом позовних вимог позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні зазначеної квартири шляхом вселення та, водночас, зобовязати відповідача усунути та не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою. В цей же час, відповідно до положень статтей 16, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, ці перешкоди мають бути усунуті саме особою, яка їх чинить, а не судом. Тому, суд вважає за можливе поновити порушене право позивача шляхом усунення йому перешкод у здійсненні права користування, зобовязавши відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою та вселення позивача у вищезазначену квартиру. Отже, позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково. На підставі статті 88 ЦПК України та враховуючи немайновий характер позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 гривень, які підтверджені документально.

Outcome: partial