Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами та просить суд зменшити розмір заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 2-2976/11 про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 112215,40 грн. до 32100 грн.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року з нього на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 23 лютого 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що про ухвалене судом рішення він не знав, як і про відкрите виконавче провадження, оскільки жодних повісток про виклик до суду, копії позовної заяви чи викликів державного виконавця не отримував. Як на підставу своїх вимог посилається також на те, що сума заборгованості є значною, він тривалий період часу не працює, оскільки здійснює догляд за вітчимом, який є інвалідом першої групи, з березня 2018 року сплатив аліментів на загальну суму більше ніж 12000 гривень, купив сину планшет 12.11.2016 року за 2639,00 гривень, купував одяг та інші речі. Просить суд врахувати, що на даний час на його утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . З цих підстав просив суд позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просили суд позов задоволити, зменшити розмір аліментів за виконавчим листом №2-2976/11 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] .. [INFO] з 112215,40 грн. до 32100 грн. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали з підстав викладених у відзиві на позов. Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського міського суду від 19 квітня 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із відповіді начальника Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області П.Якобчука №40721 від 07.05.2018 року на запит [PERSON] , 13.07.2011 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 15.07.2011 року копії постанови направлено сторонами виконавчого провадження: боржнику за вих. № 15819, стягувачу за вих. № 15820, про що свідчать відповідні записи в журналі реєстрації вихідної кореспонденції. Відсутність поінформованості про справу №2-2976/11 та про виконавче провадження позивач наводить в якості обставини для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів в порядку ч.2 ст.197 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.02.2011 року по липень 2019 року, що здійснений старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Павлюк О.Ю. від 12.08.2019 року № 66060 заборгованість позивача зі сплати аліментів складає 120897,86 грн. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст. 197 СК України, якими і обґрунтовує позивач свій позов, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Такими обставинами, зокрема, можуть бути ті, які за аналогією із тяжкою хворобою платника аліментів перешкоджали йому протягом певного періоду отримувати доходи - наприклад, призов та служба у лавах Збройних Сил України, перебування в місцях позбавлення волі тощо. Також, обставинами, що мають істотне значення можуть бути визнані судом такі обставини, які вказують на те, що платник аліментів фактично виконав свій обов`язок по утриманню дитини, але зробив це у інший спосіб, ніж визначений у рішенні суду, однак співмірною вартістю, яка не була зарахована під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не надав доказів щодо добровільного утримання ним дитини на виконання обов`язку, визначеного ст.180 СК України, починаючи з 23 лютого 2011 року, а також не наводить доказів, які б вказували на перешкоди щодо виконання такого обов`язку. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували неможливість отримувати ним доходи, починаючи з 23.02.2011 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 07 вересня 2018 року, [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому №2298 від 26.06.2019 року [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні та отримує компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи, підопічний [PERSON] . Виплата призначена з 15.02.2018 року по час видачі довідки. Як вбачається із позовної заяви, в якості підстав для позовних вимог позивач посилається, серед іншого, на своє скрутне матеріальне становище, зумовлене відсутністю працевлаштування, перебуванням на його утриманні іншої неповнолітньої дитини, а також на здійснення ним догляду за своїм вітчимом, який є інвалідом першої групи. Таким чином, позивач посилається на обставини свого матеріального та сімейного стану, як на підставу для зменшення заборгованості по аліментам. Разом з тим, обставини матеріального та сімейного стану платника аліментів є підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами відповідно до ч.1 ст.197 СК України, а не для звільнення від цієї заборгованості відповідно до частини другої цієї статті. Так, відповідно до ч.1 ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліменти. Крім того, позивач, стверджуючи, що не працює у зв`язку з тим, що здійснює догляд за своїм вітчимом, який є інвалідом першої групи, не надає суду доказів щодо витрат, які він несе та які є необхідними у зв`язку із таким доглядом. Окрім того даний догляд він здійснює з 15.02.2018 року, в той час як заборгованість за аліментами рахується за ним з лютого 2011 року У своїй позовній заяві позивач просить суд: «Зменшити розмір заборгованості за виконавчим листом №2-2976/11 про стягнення з мене аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] з 112 215,40 грн. до 32 100 грн.». Нормами СК України не передбачено зменшення розміру заборгованості по аліментам, а лише відповідно до ч.2 ст.197 цього Кодексу за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (Принцип 4). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із статтею 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року) Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не доведено існування істотних обставин, які є підставою для звільнення його від заборгованості за аліментами, факт необізнаності з існуванням справи про стягнення аліментів та виконавчого провадження на їх стягнення, скрутне матеріальне становище такими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 197 СК не є, і крім того, просить суд не частково його звільнити від заборгованості за аліментами, а зменшити розмір заборгованості, що не передбачено СК України, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed