Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його батьківство відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та внести зміни в актовий запис про його народження, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Свої вимоги мотивує тим, що в 2020 році він з третьою особою [PERSON] перебував в інтимних стосунках. [INFO] у них народилася спільна дитина [PERSON] . Разом з тим, станом на час зачаття дитини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , тому відомості про батька дитини було внесено на підставі актового запису про шлюб та відповідно батьком дитини зазначено відповідача. Позивач вказує, що він є біологічним батьком дитини [PERSON] та визнає своє батьківство, на даний час вони проживають однією сім`єю, а тому він бажає бути офіційно зазначеним батьком [PERSON] , змінивши відповідно прізвище та по батькові дитини. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проте проти стягнення з нього судових витрат по справі заперечує. Представник Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у відсутності представника третьої особи, проти позову не заперечує (а.с. 37). Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду надала клопотання про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 39). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2018 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1383. Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 21.04.2020 року шлюб між ними розірвано (а.с. 7). 25.11.2020 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (копія свідоцтва про зміну імені - а.с. 8). [INFO] у [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 08.07.2021 року Тетіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 92 (а.с. 6). У відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11.09.2021 року (а.с. 35-36), в актовому записі про народження дитини № 92 від 08.07.2021 року, виданому Тетіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у графі «відомості про матір» зазначено [PERSON] , [INFO] , громадянка України, у графі «відомості про батька» зазначено [PERSON] , [INFO] . Підставою запису відомостей про батька є актовий запис про шлюб № 1383 від 24.07.2018 року, складений Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (до реформування - Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві). Згідно заяви відповідача [PERSON] від 24.11.2021 року (а.с. 60-61) та його пояснень, наданих в судовому засіданні, останній на момент запліднення, вагітності та народження дитини [PERSON] не мав інтимних стосунків з [PERSON] та не має заперечень проти визнання батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін до актового запису про його народження. Згідно із ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. За приписами ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Так, із пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] з 2020 року перебуває у близьких стосунках з третьою особою [PERSON] , проживає з нею однією сім`єю та веде спільне господарство. Від стосунків у них [INFO] народилась спільна дитина [PERSON] . [PERSON] своєю заявою від 16.10.2021 року про визнання позову фактично підтвердила викладені позивачем обставини. Відповідач не заперечував того факту, що на період запліднення та вагітності [PERSON] він не перебував з нею в інтимних стосунках, відповідно не є батьком її дитини. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , практично доведено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підпунктом 2.13.1 п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (п. 2.16.4 Правил). У відповідності до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Зважаючи на те, що [PERSON] був записаний батьком дитини [PERSON] з огляду на те, що на момент його зачаття перебував з матір`ю дитини в зареєстрованому шлюбу, а також враховуючи доведеність біологічного батьківства позивача відносно малолітнього [PERSON] , позовні вимоги про визнання [PERSON] батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно, кожен є вільним у виборі захисника своїх справ. В офіційному тлумаченні положення ч. 1 ст. 59 Конституції України у Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009р. зазначено, що вищевказані положення Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об?єднаннями громадян, юридичними і фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу передбачає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20. При цьому, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КЦС ВС від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1816 гривень, що підтверджується квитанціями про сплату № 72653 та № 72664 від 04.08.2021 року (а.с. 15, 16), а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень (п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 10.07.2021 року - а.с. 11-12, копія прибуткового касового ордера від 22.12.2021 року та копія квитанції до прибуткового касового ордера від 22.12.2021 року - а.с. 72, 73), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача. Щодо заперечення відповідача з приводу стягнення з нього судових витрат суд зазначає наступне. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Судом встановлено, що відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв та відповідних доказів не подавав, розмір витрат на правничу допомогу не спростував, з огляду на що суд заперечення відповідача щодо стягнення з нього судових витрат залишає без задоволення.

Outcome: approved