Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди заподіяною внаслідок ДТП, і судових витрат, на загальну суму 49930,15 грн. В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про задоволення позову, та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився. Про розгляд справи був повідомлений у передбаченому п.5 ч.5 ст. 74 ЦК України порядку. Пояснень або заперечень по суті заявлених позовних вимог суду не надав. Суд розцінює його неявку без поважної причини, та згідно ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За частиною 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 08 лютого 2015 року о 17:30 годині на перехресті вулиць Лермонтова та 40 років Радянської України сталося ДТП (а.с.22, 23), в ході якого, відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року у справі ЄУН №335/11277/15-п, провадження № 3/335/7/2016, що набрала законної сили (а.с.5-6), [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на заборонний сигнал світлофору виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Audi д/н 00323НС під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою [PERSON], [INFO], визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження у справі закрито у звязку з закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] [INFO] за ст. 124 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП обидва автомобіля отримали ряд пошкоджень (а.с.39, 39зв., 41-51). Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯТС №439591 (а.с.25), автомобіль марки «Audi» модель «100» д/н [NUMBER] належить [PERSON](а.с.24). На проведення огляду автомобіля потерпілого для проведення експертизи, та визначення розміру спричиненої шкоди, [PERSON] був викликаний телеграмою (а.с.19). Відповідно до звіту №111 про оцінку автомобіля [NUMBER] від 15 грудня 2016 року з додатками (а.с.7-18), розмір матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля [NUMBER], складає 48690,15 гривень. Вартість вказаного дослідження склала 600 гривень (а.с.20). Відповідно до позову, добровільно відшкодувати спричинені збитки [PERSON] не погодився, та страхова компанія жодних витрат потерпілому не компенсувала (а.с.21, 40). За ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Як вказує ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, зважаючи на викладене, спричиненні [PERSON] збитки внаслідок ДТП, підлягають стягненню з нього в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору (ч.1 ст. 79 ЦПК України), та витрати повязані із залученням спеціаліста для оцінки розміру спричинених пошкоджень (п.4 ч.3 ст. 79 ЦПК України) понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved