Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що 21.06.2019 року позивач придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Дана квартира була придбана для проживання позивача разом з сім`єю. Відповідно до п.4.4 Договору купівлі-продажу сторони домовилися, що продавець звільнить вище вказану квартиру, що відчужується від належних їй речей домашньої обстановки та вжитку та вирішить питання про реєстрацію зняття з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих у квартирі осіб не пізніше 26.06.2019 року. Однак, до цього часу брат колишньої власниці квартири [PERSON] залишається зареєстрованим та проживає у вказаній квартирі і добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що порушує права позивача, як власника квартири на користування належним йому майном. [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про перешкоджання у користуванні і володінням майном. Також, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та зареєстрував місце проживання дитини у даній квартирі без відома та згоди власника. Враховуючи вищевикладене, позивач не може проживати у спірній квартирі, чим порушуються його права як власника. Таким чином, позивач просить суд визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою за [ADDRESS] . Ухвалою суду\~від 03.02.2021\~року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. На виконання вимог ст.19 СК України, судом витребовувався письмовий висновок з ООП ВМР щодо доцільності виселення малолітнього [PERSON] , 26.08.2019 року з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Представник Служби у справах дітей ВМР в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомлено. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 01.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали даний договір, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність (купив) квартиру під номером [ADDRESS] . Пінктом 4.4. даного договору встановлено, що продавець звільнить вище вказану квартиру, що відчужується від належних їй речей домашньої обстановки та вжитку та вирішить питання про реєстрацію зняття з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих у квартирі осіб не пізніше 26.06.2019 року та передать покупцю ключі від квартири. (а.с.7-10). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 7875 від 01.02.2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.24). З листів Вінницького відділу відділу поліції ГУНП у Вінницькій області вбачається, що [PERSON] чинить перешкодии у користуванні майном [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно до Висновку ООП ВМР від 26.03.2021 року, ООП ВМР вважає за доцільним визнання дитини [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.38-39). Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які прожйвають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч.2. ст.406 ЦК України Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, залишаючись зареєстрованими у кв. [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , відповідачі є сторонніми для нього особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.76, 77, 78, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими і свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житлом. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346,383, 391, 405,406 ЦК України,

Outcome: approved