Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко»), в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 08.08.2011 року з урахуванням середнього заробітку та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Зазначає, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 23.02.2004 року. Була звільнена з роботи 08.08.2011 року за згодою сторін за\~ст. 36 п.1 КЗпП України. 27 квітня 2012 року Жовтневим районним судом було видано судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі, але до часу розгляду справи відповідач не здійснив виплату заборгованості по заробітній платі, що стало підставою звернення до суду. Невиплата заборгованості завдало ій моральних страждань, 20.02.2014 року їй було проведено операцію, гроші на яку позичала у знайомих, порушенні життєве спілкування з близькими людьми. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]., позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначила, що розрахунок середнього заробітку повинен бути здійснений з урахуванням пятиденного робочого тижня, як передбачено законодавством. Представник відповідача [PERSON], в судовому засідання визнала обставини щодо перебування сторін в трудових правовідносинах та невиплату заборгованості по заробітній платі до теперішнього часу. Також надала розрахунок середнього заробітку щодо виплати позивачу в сумі 16730, 02 грн. Зазначила, що розрахунок було здійснено з урахуванням кількості робочих днів по графіку роботи підприємства два робочих дні на тиждень. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що представником відповідача визнано обставини щодо перебування сторін у трудових відносинах 08.08.2011 року, наявність заборгованості по заробітній платі, суд вважає доводи позивача не підлягають доказуванню.. Розглядаючи спір щодо стягнення середнього заробітку, суд вважає, що позов в цій частині підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Як\~\~зазначив в судовому засіданні представник позивача, і проти цього не заперечував представник відповідача, при звільнені позивача з роботи та по теперішній час, не виплачена сума заборгованості по заробітній платі. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про\~\~практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення\~\~заробітної плати\~\~у\~\~зв'язку\~\~із\~\~затримкою\~\~розрахунку\~\~при\~\~звільненні, що працівникові не були\~\~виплачені\~\~належні\~\~йому\~\~від\~\~підприємства, установи,\~\~організації\~\~суми\~\~в день звільнення,\~\~коли ж він у цей день не був на роботі,\~\~- наступного дня\~\~після\~\~пред'явлення\~\~ним роботодавцеві\~\~вимог\~\~про розрахунок,\~\~суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній\~\~заробіток\~\~за\~\~весь\~\~період затримки розрахунку,\~\~а при не проведенні його до розгляду справи по\~\~день\~\~постановлення\~\~рішення,\~\~якщо\~\~роботодавець\~\~не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів уроботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100\~(далі Порядок) передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньої місячної заробітної плати, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку. При визначені розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до ст. 117 КЗпП, суд керується абз.1 п.8 Порядку, відповідно до якого, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно ч.1 ст. 52 КЗпП України, для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Статтею 50 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. Згідно довідки про середньоденний розмір заробітної плати позивача від 02.10.2015 року, середньоденна заробітна плата становить 61,12 грн, яка не заперечується представником позивача\~\~( а.с. 22) На день винесення судом рішення, кількість робочих днів у розрахунковому періоді з урахуванням вихідних та святкових днів відповідно до ст.ст. 67,73 КЗпП України, буде становити 1042 дні, у тому числі з 09.08 по 31.12.2011 року - 101 день, у 2012 році - 251 днів, у 2013 році - 251 день, у 2014 році 251 день, у 2015 році з 01.01. по 05.10. -\~\~188 днів. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені станом на 05.10.2015 року складає\~\~63\~687,04 грн. = ( 61,12\~\~грн. х 1042 робочих дні)\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку по день остаточного розрахунку відповідають вимогам Закону, а тому підлягають задоволенню. Задовольняючи вимоги позивача, суд при розрахунку\~\~ середнього заробітку за час затримки виплати сум, виходив з середньоденного розміру заробітної плати позивача та числа робочих днів з урахуванням пятиденного робочого тижня за час затримки розрахунку, як то передбачено Порядком. Доводи представника відповідача, що при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені необхідно брати до уваги скорочений графік роботи підприємства, а саме два робочих дні на тиждень, суд вважає необґрунтованими.. Даний графік був установлений на підприємстві після звільнення позивача з роботи, а тому графік роботи підприємства на звільненого працівника не може поширюваться. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В обгрунтовування вимог, позивач посилається на те, що20.02.2014 року ій було проведено екстренну операцію, кошти на яку вона вимушенна позичати у знайомих, оскільки розрахунок не було виплачено, ій завдано моральної шкоди, вона переживала за існування своєї сімї та разом з ними позбавлена спілкування з очолюючими них близькими людьми. Проте в підтвердження своїх доводів, позивачем не надано доказів щодо втрати нормальних життєвих зв'язків та вчинення додаткових зусиль для організації свого життя, що позбавляє суд дійти до висновку про задоволення цих вимог. На підставі зазначеного суд, задовольняє позовні вимоги частково. Розподіл судових витрат здійснюється судов відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial