Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] и про поділ спільного нерухомого майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в шлюбі з [PERSON], зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області 20.08.2005 року, актовий запис № 136, який рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 року розірвано. На момент розгляду справи про розірвання шлюбу спору про поділ сумісного майна не виникало. Спір виник в квітні 2018 року. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства 22.09.2006 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2006 року набуто спірне майно - квартиру [ADDRESS] (колишній Дзержинськ) Донецької області, вартість якої становить 58870,00 грн. (відповідно до оцінки від 16.04.2018 року). Зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача та його колишньої дружини [PERSON], тому в позові ставиться питання про здійснення поділу нерухомого майна, та виділення у власність кожного по 1\\2 частині вказаної вище квартири. В судовому засіданні позивач та його уповноважений представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач її\~уповноважений представник [PERSON]Єпозовні вимоги визнали частково, пояснили, що дійсно під час перебування сторін у шлюбі було придбане нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] (колишній Дзержинськ) Донецької області. Однак позивач в квартирі не зареєстрований, комунальні послуги не сплачує, відповідач має двох дітей, які теж проживають в зазначеній квартирі. Не заперечують, що спірне майно набуте за час шлюбу, але відзначають, що за відповідачем слід залишити ? частини квартири, а за позивачем ? частину. Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін по справі, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 20.08.2005 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області з 20.08.2005 року, актовий запис № 136, який рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 року розірвано (а.с. 7). Під час перебування у шлюбі, 22.09.2006 року відповідно до укладеного договору купівлі продажу квартири, відповідач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (колишній Дзержинськ) Донецької області (а.с. 6). Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12214143 від 19.10.2006 року, 19.10.2006 року відповідачем було здійснено реєстрацію права власності вказаної вище квартири (а.с.5). В позові ставиться питання про здійснення поділу спірного нерухомого майна та виділення у власність [PERSON] та [PERSON] по 1\\2 частині вказаної вище квартири. \~ \~ \~ \~З огляду на це суд зазначає наступне. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. \~ \~ \~ \~У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Так, в судовому засіданні відповідач не заперечував факт того, що спірна квартира придбана за спільні кошти з позивачем. Відтак, суд вважає, що сторони придбали вказане майно за спільні кошти подружжя. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК України та ст. 372 ЦК України. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність придбання сторонами у шлюбі спірного нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках у відповідності до вимог ст. 71 СК України. Таким чином позовні вимоги є цілком обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved