Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження [INFO] сина [PERSON] . В обґрунтування вимог посилався на те, що його дружина [PERSON] [INFO] в пологовому будинку м. Ялта АР Крим народила сина [PERSON] . Городоцький районний відділ державної РАЦС відмовив йому у видачі свідоцтва про народження, оскільки син народився в м.Ялта Автономної республіки Крим, яка відноситься до тимчасово окупованої території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження сина Івана йому, заявнику, необхідне для отримання свідоцтва про народження та оформлення батьківських прав та прав дитини на території України. Просить встановити факт народження його сина [PERSON] , який народився [INFO] у місті Ялта, Автономної Республіки Крим, Україна, у батьків: [PERSON] , [INFO] , громадянина України, та [PERSON] , [INFO] , громадянки України. В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Городоцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Ст.7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Крим є тимчасово окупованою територією, яка є невід`ємною частиною території України і на яку поширюється дія Конституції та законів України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянин України. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 липня 2019 року Городоцьким районним відділом державної РАЦС центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 60, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 16 липня 2019 року. Як видно з копії медичного свідоцтва про народження серії 35 №028680 від 05 лютого 2021 року, виданого «Ялтинським пологовим будинком» , [PERSON] народила [INFO] дитину чоловічої статі. При зверненні до Городоцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) [PERSON] було відмовлено в реєстрації народження дитини у зв`язку з тим, що ним пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З аналізу вищенаведеного законодавства, суд приходить до висновку, що медичне свідоцтво про народження [PERSON] дитини серії 35 №028680 облікової форми №103/у, видане установою охорони здоров`я в м. Ялта, є недійсним на території України та не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки даного доказу, суд приймає такий письмовий доказ, як належний та допустимий та при цьому бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати народження дитини у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник у справі та його дитина, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту народження дитини [PERSON] [INFO] в м.Ялта АР Крим, держава Україна. У відповідності до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved