Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 116 566 грн. 03 коп. матеріальної шкоди, 50000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску. 23.07.2015 року він разом із сім`єю мав їхати на відпочинок до м. Одеси і за домовленістю їх на головний вокзал, на його власному автомобілі марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , відвіз [PERSON] , котрий повинен був на наступний день передати вказаний автомобіль його батька за адресою: [ADDRESS] . Однак, його батьки повідомили, що на вихідні дні їм автомобіль не буде потрібен, тому вказаний автомобіль залишився у [PERSON] Разом з тим, 26.07.2015 року його автомобіль «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , з дозволу [PERSON] , взяв в користування [PERSON] , відповідач по справі і здійснив на ньому дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого його автомобіль було пошкоджено. Відповідач сам не заперечував факту настання ДТП з його вини. Про вказане пошкодження свого автомобіля він довідався 26.07.2015 року з отриманого від відповідача повідомлення, через мобільний додаток Viber, до якого було додано фотографію автомобіля. Через деякий час, заспокоївшись він написав [PERSON] повідомлення, що він пропонує та відправив посилання на оголошення про продаж аналогічного автомобіля із сайту АвтоРіа, проте відповіді не отримав. На його неодноразові дзвінки відповідач не відповідав, проте все таки додзвонився та домовились про зустріч після його приїзду до м.Львова. В понеділок, 27.07.2015 року відбулася його зустріч з відповідачем та [PERSON] на [ADDRESS] , під час якої він намагався отримати від [PERSON] розписку або компенсацію за пошкоджений автомобіль, проте він просив дати йому час, щоб знайти кошти. Після розмови він заїхав на авторизований сервіс Renault СТО Ю.Р .К. , де після огляду та проведених розрахунків йому повідомили про вартість запчастин та матеріалів необхідних для відновлення належного йому транспортного засобу, без врахування роботи, становить близько 125 000 грн. Він неодноразово зустрічався із відповідачем, котрий запевняв його, що відшкодує завдані збитки в повному обсязі, але що йому необхідно трохи часу. Такі перемовини тривали до нового року, щотижня між ними відбувались зустрічі. Проте в кінці листопада 2015 р. відповідач призначав зустріч на яку прийшов із незнайомим йому чоловіком на ім`я [PERSON] і повідомив, що жодних коштів повертати не буде. Після цього, він подав заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого п. 2 ст. 289 КК України. Проте, Залізничним відділом поліції у м. Львові Головного управління Національної поліції у Львівській області, було прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутність в даному випадку складу кримінального правопорушення. На підставі зазначеного, його автомобілю марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яку здійснив [PERSON] було заподіяно механічних пошкоджень. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 9/429 від 18.09.2017 року ринкова вартість автомобіля марки «Renault Kangoo», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , до нанесення йому пошкоджень внаслідок ДТП, станом на 26.04.2016 року становила 116 566,03 грн. Мінімальна вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на 26.04.2016 р. перевищує вартість автомобіля і становить 142 999, 88 грн. Завдана шкода так і не була відшкодована відповідачем. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевному стресі, був порушений його звичний спосіб життя, він був позбавлений можливості використовувати свій транспортний засіб для потреб у роботі. Дана справа перебувала в провадженні судді Кирилюка А.І. 03 березня 2018 року вказана позовна заява ухвалою Залізничного районного суду м. Львова залишена без руху, у зв`язку із її невідповідністю вимогам, передбаченими ст. 175 ЦПК України, та зобов`язано позивача протягом семи днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки такої позовної заяви. 21 березня 2018 року позивач надіслав клопотання про усунення недоліків позовної заяви, перелічених в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2018 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2018 року відкрито спрощене провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. 05.05.2018 року представник відповідача адвокат Микитишин О.Я. подав відзив (а.с. 31-36), в якому зазначив, що позов необгрунтований, а підстави для позову не доведені належними, достовірними та допустимими доказами, зокрема позивачем не доведено належності йому на праві власності автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , не надано доказів того, що саме він має право на відшкодування шкоди, внаслідок пошкодження майна, не надано доказів того, що саме [PERSON] здійснив ДТП, знаходячись за кермом вказаного транспортного засобу та доказів того, що шкода була заподіяна з вини [PERSON] Крім того, відносно [PERSON] не було складено протоколу про адміністративне правопорушення щодо вказаної позивачем в позовній заяві ДТІП, також позивачем не надано жодних доказів того, що підтверджують факт та обставини вказаної ним ДТП, відсутні потерпілі внаслідок ДТП та свідки. Не підтверджується належними доказами про факт існування та отримання позивачем електронного повідомлення та не доведено, що повідомлення надіслав та відправив саме [PERSON] , а не інша особа з використанням його облікового запису. Крім того, у висновку судово-товарознавчої експертизи розмір вартості відновлювального ремонту та ринкової ціни автомобіля визначені на 06.04.2016 року, а не на дату настання ДТП, тому розмір заподіяної шкоди є необгрунтованим. Також зазначає, що позивачем необгрунтовано заявлено, що йому заподіяна моральна шкода в розмірі 50 000 грн., не доведено, що вказаний ним транспортний засіб використовувався для роботи і був необхідним для використання у процесі виконання трудових обов`язків. Просить в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю. Крім того, розгляд справи просить проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 10.05.2018 року призначено судове засідання по вказаній справі з викликом сторін (а.с. 39). На підставі розпорядження №21/19/В від 13.02.2019 року щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з закінченням терміну повноважень в судді Кирилюка А . І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №462/606/18 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу дана справа передана для подальшого розгляду до провадження судді Гедз Б.М. (а.с. 82, 83). Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова Гедз Б.М. від 15.02.2019 року дану справу прийнято до свого провадження постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, про що повідомлено учасників справи (а.с. 84). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сотник О .І. позов підтримав, пояснененя надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Поліковський Г.М. в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві (а.с. 31-36), який долучено до матеріалів справи. При цьому, доповнив, що позивачем не доведено факту належності автомобіля марки «Renault Kangoo», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , як на момент подачі позовної заяви, так і на момент описаних ним фактів, не доведено факту існування вказаної ДТП, перебування за кермом відповідача, а також його вину в заподіянні матеріальної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити, у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 20.10.2017 року, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 6-8), 16.06.2016 року в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області надійшла ухвала Залізничного районного суду м. Львова про зобов`язання службової особи Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться у заяві [PERSON] від 26.04.2016 року, а саме про те, що 26.07.2015 року [PERSON] шляхом обману та зловживанням довірою заволодів його автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , після чого здійснив на ньому дорожньо-транспортну пригоду, заподіявши йому матеріальної шкоди. У вказаній постанові зазначено, що в ході проведеного досудового слідства по даному кримінальному провадженні було допитано як потерпілого [PERSON] , який повідомив, що він являється власником автомобіля марки «Renault Kangoo», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору. 23.07.2015 року він разом із своєю сім`єю поїхав на головний вокзал, а звідти відправився в м. Одеса на відпочинок. До головного вокзалу за кермом належного [PERSON] автомобілі Renault Kangoo, 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER] , їхав гр. [PERSON] 3., який відвозив [PERSON] та його сім`ю. Після цього, [PERSON] по домовленості з [PERSON] повинен був на наступний день (п`ятниця 24.07.2015 року) передати цей автомобіль батькам [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Однак, батьки [PERSON] повідомили, що на вихідні їм автомобіль не потрібен, тому до понеділка (тобто дня повернення [PERSON] до м. Львова) автомобіль повинен був залишатися у [PERSON] . В неділю, 26.07.2015 року о 13.56 год. [PERSON] отримав повідомлення від [PERSON] (через мобільний додаток Viber) наступного змісту: «[PERSON] привіт . Я вчора вночі попав в аварію. Взяв в [PERSON] вночі ключі і приїхав в село, бо бабці серце прихватило. Машина на ходу тільки погнута». До цього повідомлення [PERSON] додав фотографію розбитого автомобіля. Через деякий час, [PERSON] заспокоївшись від побаченого, написав [PERSON] : «І що ти пропонуєш?», а також відправив йому посилання на оголошення про продаж аналогічного автомобіля на сайті АвтоРіа. Відповіді [PERSON] не отримав. На його неодноразові дзвінки [PERSON] не відповідав. Через деякий час [PERSON] додзвонився до [PERSON] і вони домовились про те, що в понеділок, по його приїзді до Львова вони все вирішать. В понеділок 27.07.2015 року близько 07.00 год. [PERSON] зустрівся з [PERSON] та [PERSON] на [ADDRESS] . При цій розмові з ними [PERSON] намагався отримати від Барчака розписку або компенсацію за автомобіль. Враховуючи те, що це досить велика сума, [PERSON] попросив час щоб назбирати гроші чи позичити їх у своїх батьків. Після цієї розмови [PERSON] заїхав на авторизований сервіс Renault СТО Ю.Р.К. після огляду та проведених розрахунків йому повідомили про вартість запчастин та матеріалів необхідних для відновлення належного йому транспортного засобу, без врахування роботи, становить близько 125 000 гривень. Через декілька днів [PERSON] ще раз зустрівся з [PERSON] та його батьком. Під час зустрічі батько [PERSON] запевнив [PERSON] , що вони в обов`язковому порядку відшкодують завдані йому збитки в повному обсязі, однак для цього йому необхідно ще декілька днів. Ще через декілька днів [PERSON] зустрівся з [PERSON] та його батьком біля церкви Анни у Львові. Під час цієї зустрічі [PERSON] запевнили [PERSON] , що до 01.09.2015 року йому буде компенсовано повну вартість автомобіля або буде надано інше авто. Писати будь-які розписки категорично відмовились. 26.08.2015 року під час чергової зустрічі, яка відбувалась в присутності [PERSON], [PERSON] та його батько ще раз підтвердили свої наміри щодо відшкодування та повідомили приблизну дату, а саме 02.09.2015року. Незважаючи на те, що при кожній зустрічі [PERSON] визнавав та не заперечував, що він без дозволу [PERSON] взяв його автомобіль, який знову ж таки без його відома та дозволу було передано Барчаку, станом на сьогоднішній день шкода [PERSON] не відшкодована. Такі перемовини тривали до Нового року, щотижня відбувались зустрічі. Під час кожної зустрічі від [PERSON] була нова історія: збираємо гроші, знайомий жене авто з-за кордону та інше. В листопаді 2015 року до нього подзвонив [PERSON] та повідомив, що в найближчу суботу розрахується з ним, однак цього не зробив. В кінці листопада, початку грудня (який саме це був день пригадати не може) [PERSON] повідомив, щоб [PERSON] з`явився на 10 годину ранку наступного дня до нотаріуса по вул. Коперніка, де він має намір написати розписку про повернення і розтермінування та нотаріально завірити це. [PERSON] прибув у вказану годину та місце, однак [PERSON] так і не з`явився. Близько 11.30 год. цього ж дня до [PERSON] зателефонував [PERSON] і призначив зустріч в того ж нотаріуса о 16.30 годині. На зустріч він прийшов разом із невідомим йому чоловіком на ім`я [PERSON] (як він зрозумів той був юристом) і [PERSON] сказав, що він передумав і жодних коштів повертати не буде. В ході проведення допиту в якості свідка, [PERSON] відмовився давати будь-які покази щодо себе на підставі ст. 63 Конституції України. В ході проведення одночасного допиту між потерпілим [PERSON] та свідком [PERSON] , останній відмовився давати будь-які покази щодо себе на підставі ст. 63 Конституції України, а [PERSON] в повній мірі підтвердив свої покази. Окрім цього, в ході проведення досудового слідства, до матеріалів кримінального провадження, було надано фото переписки між свідком [PERSON] та потерпілим [PERSON] по «Вайберу», де [PERSON] підтверджує той факт, що взяв без дозволу власника вище зазначений автомобіль, та в ході ДТП пошкодив його. Окрім цього встановлено, що [PERSON] раніше неодноразово користувався автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] в різноманітних цілях. Даний факт підтверджує останній, а також [PERSON] , в користуванні якого на той час знаходився зазначений автомобіль. 26.07.2015 року в [PERSON] знову виникла необхідність в користуванні автомобілем [PERSON] , однак враховуючи те, що останній неодноразово давав йому в користування свій вище зазначений автомобіль, [PERSON] уже не запитував дозволу в черговий раз скористатися автомобілем [PERSON], зважаючи на те, що [PERSON] цей автомобіль на даний момент все одно не потрібний, оскільки той перебуває на відпочинку в м. Одеса. Взявши в тимчасове користування зазначений автомобіль з дозволу [PERSON] , в користуванні якого на даний момент був цей автомобіль, [PERSON] здійснив на ньому дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пошкодив даний автомобіль. У відповідності до висновку експерта №9/429 від 18.09.2017 року ринкова вартість представленого на дослідження автомобіля марки «Renault Kangoo», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , до нанесення йому пошкоджень внаслідок ДТП, станом на 26.04.2016, становила 142999,88 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Renault Kangoo», ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у результаті його пошкодження під час ДТП, станом на 26.04.2016 р. становила 116 566,03 грн. (а.с. 58-74). У відповідності до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Оскільки встановлено, що з вини [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода та було завдано позивачу матеріальної шкоди пошкодженням належного йому автомобіля, відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 116 566, 03 грн. та задоволення позову в цій частині. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з [PERSON] в розмірі 50 000 грн., то суд виходив з наступного. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Так, судом встановлено, що позивач після пошкодження відповідачем його автомобіля зазнав душевного стресу, був порушений його звичний спосіб життя, був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб для потреб. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також те, що обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 3000,00 грн. моральної шкоди. Враховуючи положення ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1870, 47 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial