Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] є власником житлової квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 6/18. Позивач та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2016 року у справі №308/2275/16-ц було розірвано. На даний час за вказаною адресою є зареєстрованими четверо людей сам позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та двоє їхніх спільних дітей син [PERSON] та донька [PERSON]. Однак, відповідачка [PERSON] за вказаною адресою не проживає фактично з лютого 2016 року. Оскільки факт реєстрації відповідачки за вказаною вище адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження даною житловою квартирою, зобовязує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд задовольнити позовні вимоги, та, винести рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, а саме квартирою за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 6/18. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив, та просив провести розгляд такої за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідачки згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК (в редакції від 15.12.2017 року) та ухвалює заочне рішення. Представник відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради [PERSON] в судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій заперечень проти даного позову не має, та просить суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. По справі встановлено, житлова квартира за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 6/18 належала на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON] та його діду [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з рішенням від 24.12.2003 року №342. На підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2007 року у справі №2-4097/07 частка кожного із співвласників даної квартири була виділена, на підставі чого житлова квартира за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 6/18 вже належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «БТІ м. Ужгорода» Ужгородської міської ради від 20.12.2007 року №17147185. Судом встановлено, що [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина на ? частину даної квартири, яку успадкував його онук [PERSON] Так, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.01.2008 року за реєстровим №3-101, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем майна [PERSON] є його онук [PERSON] Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивач [PERSON] є одноосібним власником житлової квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 6/18 Право власності позивача на вказане майно підтверджується наявними в матеріалах справи копіями [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17147185 від 20.12.2007 року частка приватна спільна часткова ?, а також [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17888059 від 26.02.2008 року частка приватна спільна часткова1/2 (підстава Свідоцтво про право на спадщину /3-101/). Позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2016 року у справі №308/2275/16-ц було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного рішення. Із наявної в матеріалах справи відповіді на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області №3.1.8/8540 від 28.08.2017 року та наявної в матеріалах справи Довідки про склад сімї та розмір планетів за житлово комунальні послуги вбачається, що [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [INFO]. Однак, судом встановлено, що відповідачка не проживає за вказаною вище адресою із лютого 2016 року. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією [PERSON] про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації [PERSON] від 01.07.2017 року та від 03.01.2018 року, з яких вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з лютого 2016 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідачки [PERSON] за вказаною вище адресою порушує права [PERSON] як законного власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаною квартирою, зобовязує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу. Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання, що слід визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved