Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26 квітня 2014 року [PERSON] запозичив у нього грошові кошти в розмірі 170748,02 грн., що на вказану дату було еквівалентно 15000 доларів США, строком на 2 роки 6 місяців. На підтвердження укладеного між ними договору позики позичальник видав йому відповідну розписку, оформлену в письмовій формі. Згідно з домовленістю [PERSON] зобов'язався запозичені грошові кошти повернути 27 жовтня 2016 року в сумі, еквівалентній 15000 доларів США за курсом НБУ на дату повернення коштів. Зазначена сума грошових коштів була передана позичальнику, в присутності [PERSON] У визначені договором строки [PERSON] не виконав прийняті на себе зобов'язання, оскільки 18 травня 2016 року останній помер. Після його смерті відкрилась спадщина на все майно, що належало померлому [PERSON] Станом на 27 жовтня 2016 року відповідно до умов договору поверненню підлягає сума позики в розмірі 383720,50 гривень, оскільки офіційний курс НБУ гривні до долару США на вказану дату становив 25,581367 грн. У встановлені діючим законодавством строки позивач звернувся до спадкоємця [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості за договором позики, укладеним 26 квітня 2014 року між ним та [PERSON], однак отримав відмову в задоволенні своїх вимог. Крім того, 10 листопада 2016 року позивач направив свою вимогу щодо погашення заборгованості до державної нотаріальної контори Торецького міського нотаріального округу Донецької області, тобто за місцем відкриття спадщини, звідки 28 листопада 2016 року отримав лист-повідомлення про те, що 26 листопада 2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно після померлого 18 травня 2016 року [PERSON]. Згідно з цим же повідомленням спадкоємець [PERSON] була ознайомлена з його претензією щодо боргу померлого. Оскільки його вимоги в добровільному порядку задоволені не були, він змушений звернутися з дійсним позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики, укладеним 26 квітня 2014 року між ним та [PERSON], в сумі 383720,50 грн., а також про відшкодування понесених ним судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., та судового збору в розмірі 3837,20 грн. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що 26 квітня 2014 року він запозичив [PERSON] власні грошові кошти в розмірі 170748,02 грн. на строк до 27 жовтня 2016 року, про що останній надав йому розписку, оформлену друкованим способом на своєму фірмовому бланку з печаткою. Грошові кошти він позичав [PERSON] вперше. Як йому відомо зі слів [PERSON] ці грошові кошти необхідні були для ремонту та обладнання виробничого приміщення, де останній здійснював свою підприємницьку діяльність. Раніше [PERSON] звертався до банківських установ, де мав відмінні кредитні історії, а тому завжди отримував необхідні йому кредити. В звязку із складною політичною ситуацією та проведенням АТО в 2014 році кредити не видавались, а тому [PERSON] звернувся до нього з проханням запозичити гроші. Передача грошей відбулася в кабінеті [PERSON], де він передав тому оговорену грошу суму готівкою в присутності свідка [PERSON], а [PERSON] перерахував ці гроші, в тому числі й копійки. 18 травня 2016 року [PERSON] помер. Після смерті останнього він звернувся до державного нотаріуса, щоб виявити коло спадкоємців. В результаті цього він дізнався, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] була його рідна сестра [PERSON], яка є громадянкою РФ. Особисто до [PERSON] з питання повернення боргу він не звертався, претензію передавав через державного нотаріуса. Крім цього, позивач додатково зазначив, що з [PERSON] він знайомий з 2008 року. Він працював у [PERSON] без офіційного оформлення. Офіційно він працював в Регіональних електричних мережах, де отримував заробітну плату приблизно в розмірі 1500 грн. щомісяця, а від [PERSON] він отримував по 2500 грн. в місяць. Стосунки в нього з [PERSON] склалися як між керівником і підлеглим, але це не заважало їм також дружньо спілкуватися. За час роботи в [PERSON] він в основному займався роботою з діловими паперами, складанням проектів договорів, а також питаннями, повязаними з електропостачанням на підприємство [PERSON] Оскільки [PERSON] не користувався компютером, то діловодство здійснювалося в основному його бухгалтером. Він також іноді допомагав в питаннях ведення бухгалтерії. Проекти договорів, листів та інших ділових паперів за допомогою компютера складав він, а [PERSON] після ретельної перевірки та корегування цих паперів, особисто їх підписував. Пустих бланків з підписом та відтиском печатки [PERSON] позивачу ніколи не надавав, хоча доступ до документів в нього був. Він не памятає, щоб [PERSON] колись ставив свій підпис і печатку на пустих бланках. Якось він в розмові повідомив [PERSON], що в нього є певна грошова сума, яку він накопичив з 18 років. Тому в подальшому, коли в [PERSON] виникла необхідність в грошах, той звернувся саме до нього з проханням запозичити гроші. Після обговорення умов займу та процесу його оформлення, він приніс усю грошову суму на робоче місце [PERSON], яке розташовувалося в кабінеті в приміщенні «масло цеху», по вулиці Садовій, 35, в смт Новгородському м. Торецька (колишнє м. Дзержинськ). 26 квітня 2014 року, коли він прийшов до кабінету [PERSON], розписка вже була роздрукована, оскільки про суму займу, а також про присутність при передачі грошей [PERSON] домовлялись заздалегідь. Він в присутності вказаного свідка передав усі гроші [PERSON], в тому числі й 02 копійки, а останній їх перерахував, в тому числі й ці 02 копійки. Інших свідків в кабінеті при передачі грошей не було. Як йому відомо вказану суму грошей [PERSON] позичив для ремонту столової та розвитку свого бізнесу. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. При цьому, відповідачка суду пояснила, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] і єдиним його спадкоємцем, оскільки її померлий брат своєї родини не мав. Як близькі родичі вони з [PERSON] мали дуже тісні та дружні стосунки, постійно спілкувались, в тому числі постійно обговорювали питання, які стосувалися підприємницької діяльності брата. Коли в 2014 році на території Донецької області почалась активна фаза АТО, брат повідомив їй, що він припинив активну підприємницьку діяльність, так би мовити «заморозив» її, оскільки на той час невідомі були результати бойових заворушень і їх наслідків для регіону та міста. Коли [PERSON] знаходився в лікарні, він постійно казав їй, щоб вона не хвилювалася за його справи, оскільки в нього все добре налагоджено, ніяких боргів і проблем з бізнесом немає, а тому в разі його смерті проблем зі спадщиною в неї не буде. 18 травня 2016 року її брат помер. Після його смерті вона частково прийняла спадщину в вигляді прав на нерухоме майно. З позивачем вона не знайома, бачила його наступного після похорон брата дня, однак за борг той нічого не казав, хоча вони й спілкувалися тоді досить тривалий час. За життя її брат розповідав, що для прискорення робочих процесів він на пустих фірмових бланках ставив свій підпис з печаткою. В подальшому це їй підтвердила також бухгалтер брата. Крім цього, перебираючи після смерті [PERSON] його ділові папери, вона виявила в них багато пустих бланків з його підписом і відтиском печатки. За життя брат був заможнім чоловіком, виступав спонсором багатьох проектів населеного пункту. В подальшому був волонтером, перераховував грошові кошти на потреби ЗСУ, приймав участь в придбанні продуктів харчування та військового обладнання, яке передавалося бійцям ЗСУ на передову. За всю свою трудову діяльність брат більше, ніж три тисячі доларів ніколи не позичав. В разі потреби [PERSON] звернувся в першу чергу до неї, оскільки вона та її син також здійснюють підприємницьку діяльність на території РФ, в звязку з чим мають певний достаток. У звязку з викладеним відповідачка та її представник вважають, що надана позивачем боргова розписка є сфабрикованою, а тому позовні вимоги належить залишити без задоволення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 1997 по 2007 рік він з [PERSON] мав спільний бізнес. Після 2007 року вони також продовжували спілкування. Після смерті [PERSON] за проханням його сестри [PERSON] він допомагає вести бізнес померлого [PERSON] Зазначив, що йому відповідачка показувала боргову розписку, відповідно до якої [PERSON], начебто запозичив у [PERSON] гроші, однак його це здивувало. Він вважає, що це не може бути розписка [PERSON], оскільки за часи спільної роботи всю ділову документацію виготовляв він і тому знав стиль написання документів [PERSON] За життя [PERSON] сам надав в борг гроші своїм робітникам, про що останні складали відповідні розписки. При цьому, ніколи у своїх робітників [PERSON] гроші ніколи не позичав. Усі займи, які надавав [PERSON], оформлювалися виключно рукописним текстом. За час роботи з [PERSON] склалася така практика, коли останній підписував пусті бланки та ставив відтиск печатки. Ці папери зберігались як у нього, так і в бухгалтера. При цьому, такі бланки зберігались в незамкнутому столі, а сама печатка була в [PERSON] За життя [PERSON] був заможною людиною. В разі потреби в значних грошових коштах для здійснення бізнесу він звертався до банківських установ. Приблизно у 2012 році [PERSON] запросив його працювати разом на заводі, який він придбав за власні кошти. Приблизно в 2013 році він порадив [PERSON] призупинити проект з налагодження виробництва на цьому заводі, в звязку з нестабільною політичною обстановкою в країні та регіоні. До цієї поради [PERSON] прислухався, в звязку з чим у 2014 році роботу масло цеху той залишив, а технічний проект на заводі призупинив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2008 року він працював слюсарем-ремонтником в масло цеху, який належав [PERSON] Його робоче місце знаходилось в приміщенні заводу імені Петровського. За час роботи з [PERSON] в них склалися нормальні відносини. Діловодством він не займався, ніяких документів не складав, до контори заходив тільки, коли виникали робочі питання. В цілому документами займався [PERSON] Позивача [PERSON] він знає, оскільки останній працював у [PERSON], відносини між ними були як у керівника та підлеглого, іноді бачив того в конторі [PERSON] за компютером. У 2013-2014 роках [PERSON] не припиняв свою діяльність, масло цех працював у звичайному режимі, заробітна плата виплачувалась вчасно, фінансових труднощів у підприємства не було. Про те, що [PERSON] за життя позичав у [PERSON] гроші йому стало відомо в 2016 році зі слів знайомого [PERSON], однак він не повірив, що таке могло статися, оскільки підприємство працювало, будь-яких фінансових труднощів не було. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є приватним підприємцем і працює в Новгородському гідромеханічному заводі на посаді начальника з виробництва. Йому відомо, що позивач працював у [PERSON] і займався питаннями електропостачання. З 2006 року вони з [PERSON], як підприємці, консультували один одного, співпрацювали по деяким угодам. Крім ділових, мали також дружні стосунки. Йому достеменно відомо, що з фінансовими питаннями у [PERSON] був порядок. У справжності боргової розписки, відповідно до якої [PERSON] начебто запозичив у [PERSON] гроші він особисто сумнівається, оскільки вважає, що якщо б у [PERSON] і були б фінансові труднощі, то той першочергово звернувся би до своїх родичів або друзів, які також займаються підприємницькою діяльністю. Вважає, що в 2014 році [PERSON] не були потрібні капітальні вклади в бізнес-проекти, в звязку з початком проведення АТО на території Донецької області. Крім цього, зазначив, що кожний рік [PERSON] до осені накопичував гроші для закупівлі соняшника. У [PERSON], крім бізнесу з переробки соняшника, були інші проекти з поставки підприємствам обладнання та матеріалів, тому вважає, що той мав би змогу перестрахуватись в разі виникнення фінансових труднощів. За життя [PERSON] мав стабільний фінансовий капітал, був постійним спонсором мотоклубу, своєчасно виплачував заробітну плату своїм робітникам, чисельність штату яких ніколи не скорочував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знала [PERSON] з 2000 року як порядну і заможну людину. У період часу з кінця 2013 року по перший квартал 2014 року вона спілкувалась з [PERSON] майже кожного дня, оскільки, як вона, так і він були волонтерами. [PERSON], як волонтер, починаючи з весни 2014 року, щотижня виділяв гроші один-два рази на тиждень в сумі від трьох до чотирьох тисяч гривень на потреби Збройних сил України. Також зазначила, що їй відомо, що [PERSON] працював у [PERSON] слюсарем по електриці, між ними були взаємовідносини як керівника та підлеглого. Їй не було відомо, що [PERSON] начебто запозичив у [PERSON] гроші, а також ніколи не чула від самого [PERSON], щоб той був комусь винен гроші. Крім цього зазначила, що вона декілька разів бачила в [PERSON] пусті бланки з його підписом і відтиском печатки. Це було, коли останній вирішував питання щодо укладення договорів на постачання соняшникового насіння. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був знайомий з [PERSON] з 2000 року, але з 2014 року спілкувались з ним майже щодня з волонтерських питань. [PERSON] фінансово допомагав волонтерському руху, й сам був волонтером. З кінця 2013 року по кінець квітня 2014 року він спілкувався з [PERSON] майже щодня, вважає, що вони були з ним друзями. В їх розмовах [PERSON] ніколи не говорив йому, щоб позичав у будь-кого гроші, в тому числі й у свого робітника [PERSON] Він памятає, що в квітні 2014 року [PERSON] мав достатньо грошей, в розмовах з ним казав, що не планує розширяти свій бізнес і вкладати в якісь проекти гроші, оскільки на той час не було відомо, яка обстановка буде в місті. Також цей свідок додатково повідомив, що йому відомо, що [PERSON] мав свій окремий кабінет, де залишав свою печатку, щоб не загубити. А коли той виїжджав з виробничих питань, то постійно мав при собі в папці чисті папери та бланки з власним підписом і відтиском своєї печатки. Заслухавши пояснення сторін і допитавши свідків, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. До цього висновку суд дійшов, виходячи з такого. Як встановлено судом, предметом дійсного позову є розписка (договір займу), яка датована 26 квітня 2014 року, складена друкованим текстом на бланку ФОП [PERSON], має підписи позивача та [PERSON], а також в ній наявний відтиск печатки останнього. В тексті цієї розписки викладені умови займу [PERSON] у [PERSON] грошових коштів в сумі 170748,02 грн., які були еквівалентні на момент її складання 15000 доларам США. Згідно з цією розпискою [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти 27 жовтня 2016 року. Також з тексту розписки вбачається, що вона була складена в присутності свідка [PERSON], який також був свідком і передачі [PERSON] грошей. На зворотному боці цієї розписки рукописним тексом відображене свідчення [PERSON] про його присутність при передачі позивачем грошей вказаній вище особі. 18.05.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №945920 від 19 травня 2016 року, виданим виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області. Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Торецькою державною нотаріальною конторою 27.05.2016 року. З повідомлення цієї нотаріальної контори від 06.01.2017 року вбачається, що після померлого [PERSON] 26.11.2016 року за реєстром №2-2151 було видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з нежитлової будівлі по вулиці Садовій, 35, в смт Новгородському м. Торецька, а 28.12.2016 року за реєстром №2725 видано свідоцтво про право на спадщину, що складається з нежитлової будівлі по вулиці Гобрусєва, 7, в смт. Новгородському м. Торецька на користь його сестри [PERSON]. 10 листопада 2016 року до Торецької державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) звернувся [PERSON], заявивши при цьому про боргові зобов'язання померлого [PERSON] та надавши відповідну розписку. 26 листопада 2016 року Торецька державна нотаріальна контора повідомила позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], а також про те, що спадкоємець вказаного померлого був ознайомлений з вимогами щодо повернення боргу. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з чч.1, 2 ст.1281 ЦУ України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Таким чином, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, в звязку з чим відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Як вбачається з пояснень позивача та наданих ним матеріалів, останній вважає, що між ним та померлим [PERSON] виникли цивільні правовідносини з надання позики. Оскільки [PERSON] помер, а правовідносини, які виникли між позивачем та померлим, допускають правонаступництво, то обовязок з повернення суми боргу перейшов до спадкоємця померлого, тобто до відповідачки. У звязку з цим суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі №6-1967цс15. Як судом зазначено вище, надана позивачем розписка оформлена друкованим шляхом на бланку ФОП [PERSON] Тоді, як з показань свідків вбачається, що за життя [PERSON] компютером не користувався, до документів та грошей відносився відповідально, мав певний авторитет, як педантичної, заможної людини. В роботі користувався послугами бухгалтера, а також позивача, які від його імені складали певні ділові документи за допомогою компютера. При цьому, судом встановлено, що померлий [PERSON] в своїй діяльності мав практику проставляння відтиску своєї печатки та підпису на незаповнених бланках та паперах. Доступ до таких банків не був спеціально обмежений у будь-кого, хто здійснював діловодство в інтересах [PERSON] Відповідно до ст.7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. За звичаєм при оформленні позики між фізичними особами факт отримання грошей оформлюється власноручно складеними розписками. За твердженнями позивача по даній справі померлий [PERSON] оформив спірну розписку саме друкованим на компютері способом, а гроші отримував у позивача лише в присутності свідка, якого привів з собою позивач, тобто без залучення свого свідка або бухгалтера. Також суд зазначає, що при розгляді дійсної справи позивач відмовився викликати свідка [PERSON], що в свою чергу викликає обґрунтовані сумніви в достовірності наданої в якості доказу спірної розписки. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування\~(ст.ст.57, 58 ЦПК України) Згідно із ч.3\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані позивачем докази, зокрема, згадувану вище розписку, суд зазначає, що вона викликає обґрунтовані сумніви в її достовірності і вважає, що ця розписка не може слугувати доказом існування правовідносин позики між сторонами. З огляду на специфіку позикових правовідносин та особливості доказування їх наявності, суд вважає, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. До такого висновку суд дійшов з системного аналізу усіх доказів, досліджених під час розгляду дійсної справи, в тому числі й доказів, наданих стороною відповідача, а також з показань допитаних свідків. Тому, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні ним не доведено факту укладення з [PERSON] договору позики та передачі йому грошових коштів в розмірі 170748,02 грн.

Outcome: dismissed