Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи тим, що 06.06.2005 року померла його баба [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу, якої ввійшла, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,026 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №000837 від 29.03.2002 року. Він є спадкоємцем пятої черги за законом, однак в шестимісячний строк після смерті спадкодавця не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що спадщину прийняла його рідна сестра [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, однак остання спадщину не приймала і не бажає її приймати. Коли він звернувся до нотаріальної контори, йому було розяснено, що строк визначений законом на прийняття спадщини він пропустив і йому потрібно звернутися до суду. Просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій, так як пропустив його з вказаних поважних причин. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві, доповнивши, що його сестра [PERSON] мешкає в Російській Федерації. Він знав про існування заповіту залишеного їхньою бабусею [PERSON] на користь сестри, а тому вважав, що вона оформила спадщину після її смерті. Однак коли в січня 2018 року сестра приїздила до нього, то повідомила, що спадщину після смерті бабусі вона не оформляла та приймати не буде. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в задоволенні позову не заперечував, вважав, що позивач з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини в органи нотаріату. Третя особа [PERSON] в судове засідання не явилася, позовні визнала та просила справу розглянути без її участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2005 року померла баба позивача [PERSON], яка мешкала в селі Суховерхівка, Буринського району Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] , свідоцтвом про народження та паспортом позивача, свідоцтвом про народження батька позивача, державним актом на право приватної власності на землю, довідками сільської ради (а.с.6-8,11-12). За життя, 07.04.2000 року [PERSON] посвідчила в Суховерхівській сільській раді Буринського району Сумської області заповіт, яким все своє майно заповіла сестрі позивача [PERSON], яка спадщину не прийняла (а.с.9,10). Будучи спадкоємцем за законом, позивач також заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав, оскільки знав про наявність заповіту на користь іншого спадкоємця і доброчесно, до січня 2018 року, вважав, що останній прийняв та оформив спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується показами позивача, письмовими поясненнями третьої особи [PERSON]. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки він до січня 2018 року доброчесно не знав про наявність у нього права на спадкування після смерті [PERSON]. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, повязаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved