Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства, мотивуючи його тим, що 25 липня 2015 року позивач уклав із відповідачем [PERSON] шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з чим вони почали жити окремо. Відповідач повернулася проживати до Лубенського району с.Новооріхівка. З того часу з відповідачем позивач не бачився та інтимних зв`язків не мав. 09 червня 2018 року сторони розірвали шлюб про що зроблено відповідний запис за № 12 у Хорольському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). 03 липня 2018 року відповідач народила дочку - [PERSON] , а 10 [INFO] 2018 року зареєструвала її у виконкомі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис № 07 (Свідоство про народження серії [NUMBER] ). Батьком дитини було записано позивача, оскільки на час зачаття дитини вони перебували у шлюбі. Однак позивач з цим на згоден з наступних підстав. Позивач вказує, що бути батьком дитини він не може, оскільки на час її ймовірного зачаття він перебував в іншому місті. На час ймовірного зачаття він вже рік як не бачився з відповідачем і ніяких інтимних стосунків в них не було і не могло бути. Беручи до уваги зазначені обстави, є очевидним, що актовий запис про народження дитини, в якому позивач записаний батьком [PERSON] , не відповідає дійсності. Вказаний позов надійшов до Хорольського районного суду Полтавської області 04.03.2019 року. 25.03.2019 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засіданні позивач [PERSON] надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги та клопотав про розгляд справи без його участі . Відповідач [PERSON] визнала позов, про що надала суду письмову заяву, клопотала про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206ЦПК Українив разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3\~ст. 13ЦПК України\~учасниксправи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , у відповідності до актового запису про народження № 07 від 10.07.2018 року, складеного виконкомом Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, записані сторони по справі [PERSON] та [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . На час народження дитини сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , в той же час на час судового розгляду даний шлюб розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , яке видано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 12. Згідно\~ст. 136 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, маєправооспоритисвоє батьківство,предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Уразідоведеннявідсутностікровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключеннявідомостейпро особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лишепісля народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорюватибатьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала,щонеєїїбатьком,атакож особа, яка дала згоду на застосуваннядопоміжнихрепродуктивнихтехнологій відповідно до частини першої\~статті 123 цього Кодексу. Довимогичоловікапровиключеннязапису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.\~Згідно пункту 10\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам розяснено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті\~122,\~124 СК України, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матірю дитини (статті\~126,\~127 СК України). У пункті 11 цієї\~постанови Верховний\~суд України розяснює судам,щовідповіднодост.136СК України\~оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом предявлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актовогозапису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою,записаноюбатьком,ідитиною.Уразі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.Для вимог чоловіка про виключеннявідомостейпроньогояк батьказактового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. При вирішенні позовних вимог суд ураховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Кроон проти Нідерландів» (заява № 18535/91 від 27 жовтня 1994 року) було констатовано, що неможливість для замужньої жінки оскаржити у законному порядку батьківство законного чоловіка на свою дитину, щоб зробити можливим визнання дитини її біологічним батьком, протирічить праву на повагу до сімейного життя, яке передбачено ст. 8 Конвенції. У вказаному рішенні суд зазначив, що відповідно до принципів, які випливають з практики Суду, у випадку встановлення існування сімейного зв`язку з дитиною, держава повинна діяти таким чином, щоб дозволити цьому зв`язку розвиватися, при цьому необхідно забезпечити цьому зв`язку правовий захист, що дасть можливість з самого народження або як тільки стане надалі можливим об`єднання дитини із сім`єю. Таким чином, існував позитивний обов`язок уповноважених владних органів надати у найкоротші строки дозвіл на утворення повноправних законних зв`язків між біологічним батьком та його сином. На думку Суду, принцип «поваги сімейного життя» вимагає переваги біологічної та суспільної дійсності над встановленою законом презумпцією, яка існує попри як установленим фактам, так і волі зацікавлених осіб, нікому при цьому не приносячи реальної користі. Відповідно до\~ст.15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, суд вважає, що особисті немайнові права та інтереси позивача є порушеними, а тому підлягають захисту. Позивача\~звернення дос уду і зданою позовною заявою про оспорювання батьківства- є однією із форм захисту його особистих немайнових прав та інтересів. Оскільки відповідач визнала факт відсутності кровного споріднення між дитиною [PERSON] та [PERSON] , суд вважає даний факт доведеним і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов [PERSON] визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зіст.205 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прийняття такого рішення можливе і у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3ст.200 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved