Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 171219 грн. 08 коп. боргу за договором позики від 15 травня 2016 року та 26 серпня 2016 року. Позовна заява мотивована тим, що позивач15 травня 2016 року позичив під розписку відповідачу грошові кошти у сумі 100000 грн. з кінцевою датою повернення боргу до 1 жовтня 2016 року року. Крім того 26 серпня 2016 року позивач позичив під розписку відповідачу 1000 доларів США, які той зобов`язувався повернути також до 1 жовтня 2016 року. Позивач свої зобов`язання виконав, однак відповідач порушує вз`яті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та жодної суми не повернув. Тому позивач змушений звернутись до суду із позовом про стягнення боргу за розпискою. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Ігнатенко В.М. в судовому засіданні просив суд задовільнити позов з підстав наведених у позовній заяві. Та надав суду на огляд ориганіл розписки про тримання [PERSON] від [PERSON] коштів 15 травня 2016 року в сумі 100000 грн. та 26 серпня 2016 року в сумі 1000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду прчин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомленаий належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Однак відповідач надав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві вказав, що проти позову заперечує, хоча він дійсно брав у борг у прозивача кошти в сумі 100000 грн. та 1000 доларів США у вказані ним дати, однак він у встановлений термін повернув всю суму боргу. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, відзив відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 15 травня 2016 року позивач уклав договір позики з відповідачем шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 100000 грн. з кінцевим терміном повернення боргу до 1 жовтня 2016 року. 26 серпня 2016 року позивач уклав договір позики з відповідачем шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 1000 доларів США, що станом на день подачі позову складало 26480 грн. з кінцевим терміном повернення боргу до 1 жовтня 2016 року. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач вз`яв на себе зобов`язання повернути позичені у позивача кошти в сумі 1000 грн. та 1000 доларів США у термін до 1 жовтня 2016 року. Як вбачається з наявних у справі копій розписки, від 15 травня та 26 серпня 2016 року, завіреної належним чином, оригінали яких було оглянуто під час судового засідання, відповідач жодного разу позивачу кошти не повертав, про що свідчить відсутність вказівок про повернення сум та підписів сторін (а.с.8,9). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником позивача на підтвердження позовних вимог надано до суду для огляду оригінали розписок написаних відповідачем, та відповідно їх копії, які містяться в матеріалах справи, а також розрахунок суми боргу, інфляційних втрат та 3 % річних. Відповідачем же, окрім посилання у відзиві на позовну заяву про те, що він не визнає позовні вимоги в зв`язку з тим, що повністю сплатив отриманні кошти позивачу, до суду жодних доказів не надано. За змістом ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до виписки НБУ курс 100 доларів США станом на 6 травня 2019 року становив 2648,0461 грн. Відповідно сума боргу за розпискою від 26 серпня 2016 року складає 1000 х2648 = 26480 грн. (а.с.13). Всупереч вище викладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договорами позики від 15 травня 2016 року в сумі 100000 грн. та за договором позики від 26 серпня 2016 року в сумі 1000 грн. США, що еквіваленто 26480 грн. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 1 жовтня 2016 року по 1 травня 2019 року в сумі 34947 грн. 08 коп. та 3 % річних за цей же період в сумі 7742 грн. за борговою розпискою від 15 травня 2016 року. Та 3 % річних за період з 1 жовтня 2016 року по 1 травня 2019 року в сумі 28530 грн. за договором позики від 26 серпня 2016 року. А всього за розписками від 15 травня 2016 року та 26 серпня 2016 року на загальну сумі 171219 грн.08 коп. Ч. 2 ст. 625 ЦК вказує на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач в обумовлений термін, а саме до 1 жовтня 2019 року суму боргу не повернув, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком (а.с. 2 зворот, 3, 3 зворот). Відповідач всупереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем, а чи її наявність у меншому розмірі. Окрім того, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачений ним під час звернення до суду судовий збір в сумі 1715 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Позивач відповідно до платіжного доручення № Р24А604901889А40743 від 10 травня 2019 року сплатив судовий збір за подання позову до суду в сумі 1715 грн. (а.с.1). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] підлягає до задоволення то судовий збір у повному обсязі в сумі 1715 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України вказує на те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Однак в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем, окрім попереднього розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач і які планує понести у зв`язку із розглядом справи та ордеру адвоката, на підтвердження понесених витрат в сумі 5000 грн. до суду не надав, тому відповідно вимога про їх стягнення до задоволення не підлягає.

Outcome: approved