Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виконання зобов'язання та стягнення суми боргу, в якому зазначає, що 02.04.2012 року відповідачка [PERSON] надала йому при свідках боргову розписку, в якій зобов'язалась до 01.12.2013 р. сплатити йому 1500 доларів США за гараж, який належав йому у кооперативі «Мотор-4» в м. Запоріжжя,. Але до вказаного у розписці терміну повернення боргу відповідачка гроші йому не повернула. Сума її боргу вже на 01.12.2013 р. складала в гривневому еквіваленті 12 450 грн. згідно курсу валют на той час. На його неодноразові прохання виконати своє зобов'язання щодо сплати боргу відповідачка не реагує та посилається на відсутність у неї відповідної суми. Станом на 05.05.2014 року її борг вже становить 18 000 грн., оскільки курс долара виріс. Станом на 26.08.2014 року курс долара становив 13,36 грн. за один долар США, а сума боргу становила 20 040 грн. На 16.12.2014 р. офіційний курс долара ще виріс і становить 15,6 грн. за долар США та сума боргу становить вже 23 400 грн. (фізичні особи дають об'яви про покупку долару вже за 18,3 грн., тобто він кожен день втрачає свої прибутки. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки боргу і 26.08.2014 р. отримав заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яким його позов було повністю задоволено, оскільки відповідачка визнала свій борг. З відповідачки постановлено стягнути 20 483, 07 грн. та 243, 60 грн. судового збору. 17.09.2014 року було відкрито виконавче провадження у ВДВС Шевченківського ЗМУЮ № 44806377 та боржнику [PERSON] запропоновано самостійно виконати його до 23.09.2014 р., але не зважаючи на рішення суду та постанову державного виконавця Скрипник О.А. про відкриття виконавчого провадження та сплати боргу до 23.09.2014 р. відповідачка свої зобов'язання злісно не виконує. На день подання нового позову він не отримав від відповідачки жодної копійки, не зважаючи на те, що вона має у приватній власності ще одну квартиру та достатньо грошей для погашення своєї заборгованості. Як зазначає позивач, розрахунок боргу ним було перераховано, кількість прострочених днів з моменту винесення рішення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 26.08.2014 р. складає з 27.08.2014 р. по 16.12.2014 р. - 112 днів тому, що відповідач відмовляється добровільно сплатити йому усю суму боргу. Сума 3% річних за вищевказаний період складає 215, 04 грн. Окрім того, позивач врахував індекс інфляції тому, що у попередньому позові він його не врахував, бо вважав, що відповідачка добровільно, за рішенням суду, сплатить йому весь борг. Розрахунок індексу інфляції становить - 4960 грн. Також відповідач зазначає, що внаслідок злісного невиконання відповідачкою своїх зобов'язань йому спричинені і моральні страждання, тому на підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 243, 60 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав наведених в ньому та просили його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні проте позову заперечувала та пояснила, що про рішення суду від 26.08.2014 р. про стягнення з неї суми боргу у розмірі 20483, 07 грн. та 243, 40 грн. судового збору на користь позивача та про відкрите виконавче провадження вона не знала, ніяких документів з виконавчої не отримувала. Наприкінці року вона сама звернулась до виконавця та дізналась про існування виконавчого провадження. Відразу вона зібрала необхідну кошти та 31.12.2014 р. перерахувала всю суму боргу на вказаний державним виконавцем рахунок. На підтвердження цього відповідачка надала суду відповідну копію квитанції. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником грошового зобов'язання. Така відповідальність настає у разі встановлення що зобов'язання є грошовим, у інших випадках ця норма застосуванню не підлягає (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-25цс14) На думку суду, стягнення коштів за виконавчим листом не є тотожним з грошовим зобов'язанням, а тому підстави для застосування норми закону, на яку посилається позивач, в даному випадку відсутні. Ухвалюючи рішення за позовом про стягнення боргу з відповідачки, суд врахував і індекс інфляції, і 3 % річних за час затримки виконання зобов'язання. Підстав для повторного стягнення цих сум суд не вбачає. Доказів злісного ухилення відповідачки від виконання рішення суду після отримання нею інформації від державного виконавця про необхідність сплати грошових коштів за виконавчим листом, суду не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. Враховуючи зазначені обставини, а також ту обставину, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не довів тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed