Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є його дідом. Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яку прийняла дружина [PERSON] та син [PERSON], які проживали із спадкодавцем. Позивач також вважає себе спадкоємцем дідуся замість свого батька [PERSON], померлого [INFO], вказуючи, що хоча він і не мешкав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак фактично її прийняв шляхом отримання від інших спадкоємців в жовтні 1995 року настінних часів, колекції поштових марок та срібного ланцюжку з натільним хрестом. Позивач також зазначає, що він деякий час після жовтня 1995 року мешкав у спадковому будинку. В липні 2017 року позивач звернувся до Першої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після свого дідуся [PERSON], однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не подані документи на підтвердження належності нерухомого майна спадкодавцю, а також документи на підтвердження підстав для закликання позивача до спадкоємства будь-якої черги, та запропоновано вирішувати ці питання у судовому порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Прокопенко Ю.О. підтримали доводи позовної заяви, просили її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог [PERSON], в подальшому у судові засідання не з'являлась, причини неявки суду не повідомляла, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що докази щодо фактичного прийняття спадщини позивачем відсутні, а тому і відсутні підстави для визнання за ним права на спадкування після [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстрований на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 08.06.1963, виданого Комінтернівським райжитлоуправлінням. [INFO] помер [PERSON], про що Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 14.06.1995 зроблено відповідний актовий запис № 10459. Його дружина [PERSON] померла [INFO], про що Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 14.06.1995 зроблено відповідний актовий запис № 10460. Позивач [PERSON] 18.10.1995 подав до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після [PERSON] замість його батька [PERSON], померлого [INFO]; заведено спадкову справу № 458/1995; заяви від інших спадкоємців не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [PERSON], який є сином [PERSON] та [PERSON] та відповідно дядьком позивача, на час відкриття спадщини був зареєстрований та мешкав із батьками в будинку [ADDRESS], а тому вступив в управління майном. [INFO] [PERSON] помер, до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись його спадкоємці: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син та [PERSON] - донька; заведена спадкова справа № 447/2014; свідоцтво про право на спадщину не видавалось. 05 липня 2017 року до Першої Харківської державної нотаріальної контори звернувся позивач [PERSON] для оформлення спадкових справ після померлого [INFO] діда [PERSON], 1930 р.н., заведена спадкова справа № 348/2017. За результатами розгляду документів, поданих [PERSON], державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори 05.07.2017 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність документів на нерухоме майно, що стверджують належність майна спадкодавцю на праві власності; відсутність документів що стверджують підстави для закликання до спадкоємства будь-якої черги; строк для прийняття спадщини заявником пропущений. Позивач [PERSON] стверджує, що він прийняв спадщину після свого діда [PERSON], а саме вступив в управління або володіння майном шляхом прийняття у спадок від свого дядька на поминках в жовтні 1995 року належних діду настінних часів, колекції марок та срібного ланцюжка з натільним хрестом. Також [PERSON] вказує, що він деякий час після поминок мешкав в будинку діда. На підтвердження фактичного вступу в управління спадковим майном позивачем за клопотанням останнього були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що з 1994 року позивач [PERSON] постійно мешкає в Росії, на поминки свого діда та баби приїздив в жовтні 1995 року та деякий час мешкав в будинку, тоді ж вони бачили, що [PERSON] передавав позивачу якийсь пакунок, однак достеменно вказати, які саме предмети це були, свідки не змогли. Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР, 1963 р., редакція якої діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ст.. 549 ЦК УРСР). Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін. Причому цей перелік не є вичерпним. Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Водночас не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення спадкоємцем поховання спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна. Позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його вступу в управління спадковим майном, факт отримання у спадок предметів, вказаних у заяві, також не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed