Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 26.09.1995 року на Одеській товарній біржі за № 9915 між [PERSON] який діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 26.09.1995 року на Одеській товарній біржі за № 9915 між [PERSON] який діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір був виконаний сторонами повністю, наразі позивач володіє квартирою та користується нею, сплачуючи всі необхідні для утримання квартири платежі. Однак, розпорядитися квартирою позивач не має можливості, так як спірний договір не посвідчено нотаріально, як того вимагає чинне законодавство. Позивач вважає дану ситуацію такою, що порушує її законні права, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, викликані за останнім відомим місцем мешкання, про поважність причин не явки суд не повідомили. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. 26.09.1995 року на Одеській товарній біржі за № 9915 між [PERSON] який діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір був виконаний сторонами повністю, відповідачі отримали кошти за квартиру, звільнили її. Позивач наразі володіє квартирою та користується нею особисто, сплачуючи всі необхідні для утримання квартири платежі. Однак, розпорядитися квартирою позивач не має можливості, так як спірний договір не посвідчено нотаріально, як того вимагає чинне законодавство. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення кодексу застосовуються до тих правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності кодексом. Таким чином, до правовідносин, які є предметом даного позову, необхідно застосувати норми, як ЦК України (в ред. 1963 року) так і ЦК України (в ред. 2004 року). Відповідно до ст.. 224 ЦК України (в ред. 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладенні спірного договору, позивач повністю розрахувався з відповідачами за квартиру та прийняв її. В свою чергу, відповідачі передали квартиру у власність позивача. Таким чином, за нормами ЦК України, що діяли на дату укладення договору, останній був повністю виконаний сторонами. Згідно положень ст.. 227 ЦК України (в ред. 1963 року) угода підлягала реєстрації лише у бюро технічної інвентаризації, що і було вчинено позивачем. Однак наразі, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири обовязкове, без чого дана квартира не може бути перереєстрована. Тобто, відсутність нотаріальної реєстрації договору купівлі-продажу квартири позивачем у 1995 році, наразі позбавляє його можливості розпорядитися вказаною квартирою, що порушує право власності позивача. Відповідно до ст. 220 ЦК України (в ред. 2004 року) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд знаходить, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору у 1995 році, фактично свідчить про наявність обставин, для вирішення яких застосовуються положення ч.2 ст. 220 чинного ЦК України, а тому задовольняє позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved