Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує наступним. Між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб 10.10.2008 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, однак згоди з відповідачем щодо розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану не досягнуто. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає тривалий час в м. Севастополь, сім'ю навідує епізодично. Вважає, що подальше життя з відповідачем є неможливим. Посилаючись на ст. 110,112 СК України, просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що в день реєстрації шлюбу відповідач уїхала в м. Севастополь де й проживає до цього часу. Фактично після реєстрації шлюбу вони спільно не проживали, не мали спільного побуту. Він втратив почуття любові та поваги до відповідача, на розірванні шлюбу наполягає. Розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовляється. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що вона працює в м. Севастополь, однак підтримувала сімейні відносин з позивачем до літа 2013 року. На цей час сім'я розпалася, оскільки відповідач проживає з іншою жінкою. Вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, просить шлюб розірвати. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 10.10.2008 року зареєстрований шлюб Лобанівською сільською радою Джанкойського району АР Крим, актовий запис - 09. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, однак між сторонами не досягнуто згоди щодо розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Подружжя проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного. Строк, визначений подружжю для примирення результату не надав. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст. 18, 51, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно положень ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя неможливе й збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ст.113 СК України - особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, суд це питання не вирішує. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved