Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] та припинення його обов`язку щодо сплати аліментів на дітей. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, у якому народились діти, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 31 травня 2017 року рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова шлюб між сторонами розірвано. Оскільки після розірвання шлюбу вони\~ не могли мирним способом вирішити місце проживання дітей, він звернувся у службу у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради. 29 травня 2018 року рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради, було затверджено висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та\~ [PERSON] з батьком. Але навіть після цього рішення, відповідачка перешкоджає та має намір забрати дітей. Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2017 року, з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] , щомісячно у розмірі 1/2 частину всіх видів заробітку на утримання [PERSON] та\~ [PERSON] .. За викладених обставин, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що бажає, щоб діти жили з нею. Заперечила проти того, що била старшу дитину. Вказала, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.01.2018 у позові [PERSON] про її виселення з житла було відмовлено, однак враховуючи їх стосунки з позивачем, вона добровільно залишила житло, де на даний час позивач проживає разом з дітьми. Вона винаймає житло, де нею було обладнано кімнату для дітей.\~ Позивач налаштовує\~ дітей проти неї, не дозволяє спілкуватись з ними. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, позов підтримала. Вислухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що\~ сторони [PERSON] \~ та [PERSON] перебували у шлюбі, який\~ рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.05.2017 було розірвано ( а.с. 7). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільних синів [PERSON] , [INFO] (а.с. 14) та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 13). Мати та батько малолітніх дітей проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти. Позивач по справі [PERSON] є військовослужбовцем за контрактом, посада начальник контрольно-пропускного пункту 5-го взводу контролерів 1-ї спеціальної комендатури та особистого номера Г-059329 ( а.с. 48), його дохід з липня 2018 по вересень 2018 склав 20 708 грн. 05. коп. ( а.с. 49). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] № 422 від 05.06.2018, сторони [PERSON] та [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 10). Відповідно до ордеру №3\~ на житлове приміщення від 30.11.2015 вказана квартира, що складається з 2-х ізольованих кімнат житловою площею 29 кв. м,\~ є службовою, видана [PERSON] , та його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с. 47). На даний час позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб ( а.с. 46). Відповідач в судовому засіданні вказала, що добровільно залишила місце реєстрації та на даний час винаймає квартиру. Згідно акту обстеження умов проживання дітей за адресою позивача у квартирі створені умови для виховання та розвитку малолітніх [PERSON] та [PERSON] , зокрема, в квартирі чисто, діти мають окремі ліжечка, чисту білизну, одяг, стіл для занять, фортепіано, шафу для одягу, в достатній кількості продуктів харчування та приготовану їжу ( а.с. 41). Відповідач по справі [PERSON] працює в ТОВ «Чернігівська чайна компанія`на посаді менеджера з продажу з 14.05.2018 ( а.с. 37). Відповідно до акту обстеження умов проживання, здійсненого комісією у складі спеціалістів служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради\~ від 17.05.2018,\~ у квартирі, у якій\~ [PERSON] мешкає з дозволу\~ власника [PERSON] , є умови для проживання [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 36). Як вбачається з інформації Чернігівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15.05.2018, психологом Чернігівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 15.05.2018 з метою визначення ставлення дітей [PERSON] та [PERSON] до членів їх сім`ї було проведено бесіду з кожною дитиною окремо з використанням методики Рене [PERSON] . Було з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] більше до вподоби проживати разом з батьком та його громадянською дружиною [PERSON] ( а.с. 38). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Принцип 6 Декларації прав дитини, зокрема, закріплює, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. В судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив, що на даний час йому 12 років, проживає з батьком, з яким бажає проживати і надалі. З матір`ю спілкуватись не хоче, вказав, що цьому є причини. В судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що йому 10 років. З батьком йому живеться добре. Хоче і надалі з ним жити. Відповідно до листа від 10.04.2018, КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» повідомляє, що 05.04.2018 року у лікарню, у травмпункт, звернувся батько з дитиною [PERSON] , [INFO] . Зі слів батька дитину побила мати.\~ Дитина знаходиться на лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні ( а.с. 39). Відповідно до наказів служби у справах дітей\~ Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 27 від 10.04.2018\~ та № 45 від 05.06.2018\~ [PERSON] перебував на обліку як дитина, що зазнала жорсткого поводження ( а.с. 42). За висновком служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради, затвердженим\~ рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 29.05.2018 доцільним визначено місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] (а. с. 6). В судовому засіданні відповідачем факт жорстокого поводження з сином [PERSON] спростовано не було. Враховуючи ставлення батьків до виконання ними своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до батька\~ та їх бажання проживати з ним, вік дітей, соціально-побутові умови проживання обох батьків, те, що позивач по справі, батько малолітніх [PERSON] , [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи, джерело існування та забезпечення сім`ї, створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей, а також враховуючи ту обставину, що малолітній [PERSON] перебував на обліку як дитина, що зазнала жорсткого поводження від матері (а.с. 42), що суд вважає винятковою обставиною у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, що свідчить про неможливість проживання дітей разом з матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про припинення стягнення аліментів за рішенням суду, суд зазначає, що за змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним з способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є виплата аліментів за рішенням суду тим із них, хто проживає окремо. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Тобто, стягнення аліментів за рішенням суду є способом участі у витратах на утримання дитини того з батьків, який проживає окремо від дитини. Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2017 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на двох дітей, починаючи стягнення з 25 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття ( а.с. 9). Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 2 стаття 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Оскільки судом було встановлено факт, проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком по [ADDRESS] , а також те, що з того часу вони знаходяться повністю на його утриманні, а відтак потреба сплати аліментів з боку позивача на користь відповідача на утримання дітей відпала, а тому суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача щодо звільнення його від сплати аліментів на утримання їх спільних з відповідачем неповнолітніх дітей, які стягуються на підставі наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2017 року підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved