Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом доповнивши який, просив встановити факт реєстрації шлюбу з [PERSON], яка померла 15.04.2012 року та визнати в порядку спадкування за законом після смерті останної право власності на земельну ділянку, що належала останній на підставі втраченого оригіналу державного акта на право приватної власності на землю серії СМ №730185. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав заяву. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, заявник народився 12 лютого 1925 року, в с. Бабаковка Білопільського району Сумської області, що вбачається із архівного витягу з актового запису про народження №8, при цьому його прізвище записано українською мовою «Логвин» (а.с.7). Разом з тим, згідно паспорту позивача МВ 569629, виданого 27.11.2014 року Буринським РС УДМС України в Сумській області, його прізвище записано українською мовою як «Логвін» (а.с.5) Із свідоцтва про шлюб серії І-БП №188274 вбачається, що позивач 13.02.1950 року зареєстрував шлюб з [PERSON], після чого подружжю було привласнено прізвище «Логвін» (а.с.9). 15.04.2012 року дружина позивача [PERSON] померла в с. Піски Буринського району Сумської області, однак її прізвище у свідоцтві про смерть записано українською мовою як «Логвин» (а.с.6). Внести зміни до актового запису про реєстрацію шлюбу позивач не спроможний через втрату цивільної правоздатності дружини у звязку із її смертю. Між тим після смерті останньої відкрилася спадщина яку прийняв позивач відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, що підтверджується показами представника позивача, довідками Пісківської сільської ради (а.с.8,10). До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9170 га, розташована на території Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №730185, що вбачається з копії державного акту, витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічною документацією( а.с. 11-12,15-17). Однак позивач не може належними чином оформити свої спадкові права через розбіжності в написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про шлюб та правовстановлюючих документах на земельну ділянку. Крім цього судом встановлено, що оригінал вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №730185 був втрачений, а отримати дублікат цього документу позивач не спроможний, у звязку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що підтверджується поясненнями представника позивача, оголошенням в газеті «Рідний Край» про втрату державного акту та листом відділу Держгеокадастру у Буринському районі Сумської області (а.с.19-20). Згідно п.4) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи по встановленню факту реєстрації шлюбу. Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згіднго до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу п.7 Глави 7 цього Порядку вбачається, що правовстановлюючим документом, що необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, є державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved