Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позові зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи апаратником синтезу. Наказом № 113 від 19.08.2014 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на день звільнення становила 15066,49 грн., котра була стягнута на його користь рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року. Виконавчий лист за цим рішенням знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. У звязку з тим, що підприємство до теперішнього часу не розрахувалось з ним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення по даній справі, який становить 36\~000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, викладених у позові, наполягає на його задоволенні. Представник відповідача позов не визнала, надала письмові заперечення. При цьому пояснила, що на підприємстві триває процедура банкрутства, тому заробітна плата на підприємстві, починаючи з кінця 2008 року по 2015 рік, виплачувалась частково та не в повному обсязі не з вини роботодавця.. Крім того, 30.05.2016 року сума заборгованості по заробітній платі сплачена позивачу у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Запорізьким державним підприємством «Кремнійполімер» з 21 серпня 2006 року, працюючи апаратником синтезу. Наказом № 113 від 19.08.2014 року звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки № 334 від 31.10.2014 року, заборгованість перед [PERSON] по сплаті заробітної плати станом на 24.09.2014 року, складає 15066,49 грн. (а.с.4). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 15066,49 грн. (а.с.1-13). На виконання цього рішення платіжним дорученням № 1442 від 30.05.2016 року [PERSON] сплачено заборгованість у розмірі 15066,49 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розясненню, яке міститься у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Само по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Відповідно до п. 8 постанови кабінету Міністрів України від 08.12.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з цього, середня заробітна плата позивача становить 1800,00 грн., середньоденна заробітна плата 100,00 грн. Стягненню підлягає середній заробіток за період з 19.08.2014 року по день виплати заробітної плати 30.05.2016 року ( 1800 х 19) = 34200 грн. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч наведеним нормам закону відповідач не довів відсутність своєї вини у затримки розрахунку позивачу, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: partial