Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2017 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ Фірма «Т.М.М.» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я з відповідача стягнуто моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. Але всупереч вимог чинного законодавства відповідачем рішення суду виконано лише 15.05.2017 р. тобто зі спливом більш ніж чотирьох місяців. Зобов»язання по сплаті моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров»я за рішенням суду зводиться до сплати грошей, а відтак є грошовим зобов»язанням. За таких обставин відповідач має з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити індекс інфляції та 3% річних за період з 10.01.2017 р. по 15.05.2017 р. Крім того, позивач мав намір укласти з ПАТ КБ «Приватбанк» договір банківського вкладу та передати банку отримані за рішенням суду кошти терміном на 3 місяці та отримати проценти у розмірі 15,5 % річних . Оскільки, відповідач своєчасно не виконав рішення суду позивач був позбавлений можливості здійснити свій намір. Упущена вигода позивача становить 1 146,57 грн. (30 000,00 грн. Х 15,5%: 365 днів Х 90 днів = 1 146,57 грн.). Беручи до уваги вищенаведене [PERSON] просить суд стягнути з ТОВ Фірма «Т.М.Т.» на його користь упущену вигоду у розмірі 1 146,57 грн., індекс інфляції у розмірі 1 222,00 грн. та 3% річних у розмірі 308,21 коп. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволенні позову. Зазначив, що під час розгляду справи за позовом [PERSON] про стягнення моральної шкоди, останній аргументував і стверджував про необхідність отримання коштів у розмірі 30 000,00 грн. для відновлення здоров»я і заявлений розмір шкоди лише частково покриває понесені витрати. На даний же час позивач стверджує, що мав намір внести кошти на депозит з метою отримання 15,5% річних. Проте, докази таких намірів відсутні. Крім того, після оголошення ухвали Апеляційним судом м. Києва Товариством було подано касаційну скаргу. Ухвалою ВССУ від 30.01.2017 р. було зупинено виконання рішення до закінчення касаційного провадження. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2016 р. у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» було ухвалено рішення, яким частково задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я. З ТОВ Фірма «Т.М.М.» на користь [PERSON] стягнути на відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справу Апеляційного суду м. Києва рішення суду першої інстанції залишено без змін. Також не заперечувалась учасниками процесу, що рішення суду було виконано відповідачем 15.05.2017 р. Позивач зазначає, що у зв»язку із невиконанням рішення, яке набрало законної сили йому спричинено збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 146,57 грн., а також просить застосувати до правовідносин сторін положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. В свою чергу представник відповідача зазначає, що виконання рішення було зупинено судом касаційної інстанції, а крім того, відсутні докази на підтвердження упущеної вигоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 01 жовтня 2014 р. розглянув справу № 6-113цс14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. Під час розгляду даної справи Верховний суд України висловив наступну правову позицію: Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги вищенаведене, до спору, який виник між сторонами застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Приймаючи рішення цій частині спору, суд виходить, в тому числі з положень ст. 60 ЦПК України щодо обов»язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зважаючи на те, що позивачем не доведено, в розумінні положень ст. 22 ЦК України, наявність упущеної вигоди у зв»язку із невиконанням судового рішення, вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Представник відповідача зазначає, що не можуть бути стягнуті з Товариства і індекс інфляції та 3% річних, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30.01.2017 р. відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ Фірма 2Т.М.М.» про відшкодування моральної шкоди та задоволено клопотання представника ТОВ Фірма «Т.М.М.» про зупинення виконання судового рішення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Таким чином, зважаючи на правову позиції Верховного Суду України з моменту набрання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2016 р. після розгляду справи судом апеляційної інстанції справи за апеляційною скаргою ТОВ Фірма «Т.М.М.» 10.01.2017 р. у відповідача виник обов»язок виконати грошове зобов»язання. За розрахунком позивача, і правильність його здійснення не оспорювалась в судовому засіданні представником ТОВ фірма «Т.М.М.», індекс інфляції за період з 10.01.2017 р. по 15.05.2017 р. становить 1 122,00 грн., 3% річних - 307,21 грн. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати. Суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial