Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в якому зазначив, що між ним та відповідачем 11.07.2013 року було укладено договір позики, на підтвердження умов якого [PERSON] була надана власноручно написана розписка, яка підтверджує передачу позивачем відповідачу грошової суми у розмірі 17000,00 грн., яку останній зобов'язався повернути до 25.12.2013 року. У зв'язку з тим, що відповідач у вказаний строк в порушення своїх договірних зобов'язань борг не повернув, просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 17000,00 грн., відсотки за договором позики у розмірі 1105,00 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1402,50 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. 26.03.2014 року позивачем надано уточнену позовну заяву, в якій останній уточнив первісні позовні вимоги, а саме просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 17000,00 грн., відсотки за договором позики у розмірі 1105,00 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 127,50 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2900,00 грн., витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик у розмірі 158,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти у сумі 17000,00 грн., взявши на себе обов'язок повернути грошові кошти в строк до 25.12.2013 року. На підтвердження укладання договору позики та умов договору [PERSON] надав позивачу розписку написану власноручно. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що зобов'язання відповідно до ст. 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, то за таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 17000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Оскільки, [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання за договором позики, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача три відсотки річних із суми боргу, що складає 127,50 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь відсотків за договором позики у розмірі 1105,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно п. 5 підрозділу 1 «Особливості справляння податку на доходи фізичних осіб» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Враховуючи вищевикладені правові норми та відсутність в розписці на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановленого розміру процентів за договором позики, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором позики в сумі 1105,00 грн. за період з 11 липня 2013 року по 25 грудня 2013 року в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка в цей період згідно постанови НБУ № 315 від 09 серпня 2013 року складала 6,5%. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 2900,00 грн., суд приходить до наступного. У відповідності до вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; до таких витрат, в тому числі, належать витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем розрахунок наданих правових послуг (консультації, складання позовної заяви тощо) з зазначенням часу, який було витрачено на надання такої допомоги не наданий, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, вимоги позивача є частково обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial