Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 10 липня 1998 року на Миколаївській універсальній товарно сировинній біржі між [PERSON] та ним було укладено договір №217 купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою вул. Пушкінська, 20 смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області житловою площею 30 кв. м., з сараєм літ Б, В, вбиральнею літ В, літньою кухнею літ Г, сарай літ Д, спорудами №2-6. Даний договір було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10.08.2000 року за реєстрованим №1528, про що свідчить реєстраційне посвідчення до вказаного договору. На даний час позивач має намір укласти договір відчуження належного йому будинку, для чого звернувся до сектору з питань державної реєстрації Веселинівської райдержадміністрації для реєстрації відповідного договору, проте отримав відмову. Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивача набути право власності на придбаний будинок, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила позов задовольнити і визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в смт. Веселинове, вул. Пушкінська,20 Веселинівського району Миколаївської області дійсним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 1998 року на Миколаївській універсальній товарно сировинній біржі між [PERSON] та ним було укладено договір №217 купівлі продажу житлового будинку розташованого в смт. Веселинове, вул. Пушкінська,20 Веселинівського району Миколаївської області. /а.с.-4/. 10 серпня 2000 року на підставі вищезазначеного договору КП Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації позивачу видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбаний ним житловий будинок зареєстровано за № 1528 і належить йому на праві особистої власності. /а.с.-5/. 10.07.1998 року було видано технічний паспорт на житловий будинок реєстраційний номер 1528, який розташований за адресою: вул. Пушкінська,20 смт. Веселинове Миколаївської області, згідно якого житлова площа 30 кв. м., з сарай літ Б, В, вбиральня літ В, літня кухня літ Г, сарай літ Д, споруди №2-6. Всі істотні умови договору купівлі продажу купівлі продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але нотаріально посвідчено не було. Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу [PERSON] набути право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: смт. Веселинове, вул. Пушкінська,20 Веселинівського району Миколаївської області, житлова площа 30 кв. м., з сарай літ Б, В, вбиральня літ В, літня кухня літ Г, сарай літ Д, споруди №2-6. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.15 Закону України Про товарні біржі в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов'язувався з державною реєстрацію і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв'язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved