Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі договору купівлі-продажу він є співвласником будинку № 35 по вул. Петрова в м. Шепетівка Хмельницької області. Разом із ним в будинку зареєстровані його дружина [PERSON] та її племінниця [PERSON] Відповідач за місцем реєстрації ніколи не проживала, комунальні послуги не сплачувала. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає у вищевказаному будинку, який належить позивачу на праві спільної сумісної власності, просив визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Ухвалою суду до участі в справі як третю особу без самостійних вимог залучено [PERSON] Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що речей і майна [PERSON] у будинку немає, витрати на його утримання остання не несе, тривалий час проживає в Грузії. Третя особа позов підтримала, пояснивши, що [PERSON] проживає в Грузії та не заперечує проти задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб; громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири/будинку право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку №35 по вул. Петрова в м. Шепетівка Хмельницької області. В будинку зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] та її племінниця [PERSON] З домової книги слідує, що [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 23.08.1997 року, не як член сімї позивача, мала статус тимчасового жильця. Підтвердженням того, що відповідач не проживає за адресою, за якою зареєстрована, є довідка квартального комітету №2 виконавчого комітету Шепетівської міської ради, згідно з якою відповідач зареєстрована за адресою: [INFO], однак за даною адресою ніколи не проживала. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON]В та [PERSON] пояснили, що [PERSON] за вказаною адресою ніколи не проживала. Отже, з урахуванням положень ст. 391 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, будь-які поважні причини, які б перешкоджали їй проживати в [INFO], відсутні. Оскільки [PERSON] ніколи не була і не є членом сімї власника будинку, у будинку ніколи не проживала, витрат з його утримання не несе, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні належним йому будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Outcome: approved