Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики від 28.03.2014 року у загальній сумі 201 083,06 грн., яка складається із позичених коштів в сумі 102524,00 грн.( сума боргу станом на 31.03.2017р. за курсом НБУ 1дол. США=26,98 грн.); 38592,34 грн.-інфляційні нарахування; 4053,62 грн.-3% річних; 55913,10 грн.-пеня. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.03.2014 року відповідач [PERSON] було складено розписку про отримання від нього грошових коштів у розмірі 3800 доларів США строком до 27.12.2014р. Оскільки позичені кошти відповідач не повернув у обумовлений в розписці строк, на думку позивача, свідчить про порушення та невиконання відповідачем зобов'язань за розпискою в частині повернення грошових коштів у тій сумі, що були передані. Крім того, позивач зазначає, що виконання зобов'язання забезпечене договорм поруки від 01.09.2014р., за яким поручитель -[PERSON] поручилася за виконання [PERSON] за виконання ним свого обов'язку, засвідченого розпискою від 28.03.2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги повністю підтримує та просить розглянути справу в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової кореспонденції, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заперечення на позовну заяву, просила в частині вимог пред'явлених позивачем відносно неї відмовити. Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності нез'явившихся сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 28.03.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3800,00 дол. США строком до 27.12.2014р. Виконання зобов'язання по розписці забезпечене договорм поруки від 01.09.2014р., за яким поручитель -[PERSON] поручилася за виконання [PERSON] свого обов'язку щодо повернення боргу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Проте, суд констатує той факт, що відповідачем [PERSON] не надано належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту погашення боргу перед позивачем в сумі 3,800 доларів США, оскільки, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, обов'язок доказування покладається на сторони. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Факт повернення боргу відповідачем позивачеві не доведено, то право позивача невиконанням зобов'язання з боку відповідача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки, у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем [PERSON] зобов'язання перед останнім на суму 3800 доларів США. Тому, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сума боргу - 3800 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ станом на 31.03.2017 року (на час виконання зобов'язання) складає 102524,00 грн., за договором позики, укладеним між відповідачем та позивачем, оскільки, відповідно до вимог ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Крім того, суд вважає, що відповідно до вимог ст.ст.625, 1050 ЦК України, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь суми трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 4053,62 грн., відповідно до розрахунку, поданого позивачем (а.с.10), оскільки в договорі позики, що викладений у формі письмової розписки від 28.03.2014 року, не вказано про розмір процентів, які відповідач повинен сплатити на користь позивача за користування позикою, тому, на думку суду слід виходити із загальної норми, встановленої вказаними вище нормами ЦК України. Суд вважає наведені позивачем розрахунки понесених ним інфляційних втрат в розмірі 38593,34 грн. та пеня в розмірі 55913,10 грн. такими, що заслуговують на увагу і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, яким є боргова розписка від 28.03.2014 року. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON], як поручителя заборгованість в розмірі 201 083,06грн. виходячи з наступних підстав. Згідно ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Так, згідно ролзписки позивача, останній отримав грошові кошти за договором поруки й жодних вимог протягом шести місяців пред'явлено не було. А тому суд вважає, заявлені позивачем вимоги в частині позову до [PERSON] є необгрунтованими з огляду на часткове забезпечення порукою виконання зобов'язань та її припинення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2010, 84 грн.

Outcome: partial