Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Відділу Державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції про звільнення від сплати від заборгованості по аліментах. Під час судового засідання позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням суду з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу. Проте протягом деяких періодів з травня 2013 року по грудень 2014 року вони з відповідачем намагалися налагодити стосунки, мешкали разом, вели сумісний бюджет. У періоди спільного проживання відповідачка зверталася до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого листа без виконання у зв'язку з примиренням. З грудня 2014 року між ним та відповідачем остаточно припинені шлюбні відносини, з цього періоду він сплачує аліменти, заборгованості по поточним платежам не має. Проте державним виконавцем було нараховано заборгованість по сплаті аліментів навіть за ті періоди, коли вони з відповідачем мешкали разом, і виконавчий лист не було пред'явлено до виконання. Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що наполягає на стягненні заборгованості з позивача, заборгованість виникла у зв'язку з неналежним виконанням позивачем свого обов'язку щодо утримання дітей. Крім цього вказувала, що готова відмовитися від стягнення заборгованості в обмін на дозвіл позивача на виїзд дітей до Росії. Представник відповідача, відділу ДВС суду пояснила, що заборгованість була нарахована за останні три роки, як це передбачено Сімейним кодексом України та Законом України Про виконавче провадження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження суд встановив. Рішенням суду від 30 травня 2013 року з позивача за користі відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Виконавчий лист було пред'явлено до виконання відповідачем 16 серпня 2013 року. 19 серпня 2013 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини. 23, 26, 27 вересня 2013 року відповідач зверталася до відділу ДВС із заявою про повернення без виконання виконавчого листа про стягнення аліментів у зв'язку з примиренням. 02 жовтня 2013 року відповідач звернулася із заявою про примусове стягнення аліментів. 28 жовтня 2013 року, 07 листопада 2013 відповідач звернулася із заявою до відділу ДВС про повернення виконавчого листа у зв'язку з примиренням. 27 листопада 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі заяви про повернення виконавчого листа без виконання. 17 листопада 2014 року на підставі заяви стягувача було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню аліментів у розмірі 1/3 частини. Відповідно до розрахунку заборгованості від 22.05.2015 року № 1231 станом на 01.05.2015 року позивачу було нараховано заборгованість по сплаті аліментів у сумі 12506,98 грн., яка виникла за період травень-вересень 2013 року, листопад-грудень 2013 року, січень-листопад 2014 року. Згідно розрахунку, заборгованості по поточним платежам позивач не має. Відповідно до п. п. 2, 3 ст. 197 СК України суд може повністю, або частково звільнити боржника від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою, або іншою обставиною, що має істотне значення, або в зв'язку з непред'явленням без поважної причини виконавчого листа до виконання. В свою чергу відповідачка обґрунтовувала поважність причин непред'явлення до виконання виконавчого листа, тим, що вона сподівалася, що позивач буде добровільно сплачувати аліменти, або надасть дозвіл на виїзд дітей за кордон, при цьому відповідачка не спростовувала той факт, що в період виникнення заборгованості вони з позивачем мешкали разом однією сім'єю. Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів- суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового засідання позивачем доведено, що фактично заборгованості по сплаті аліментів він не має, а нарахована заборгованість виникла за період коли вони з відповідачем мешкали разом, однією сім'єю, він утримував сім'ю та відповідач добровільно відмовлялася від примусового стягнення аліментів в органах ДВС. На підставі викладеного,

Outcome: approved