Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов до Державної казначейської служби України в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.05.2015 року інспектором ДПС щодо нього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та винесено постанову про призначення адміністративного стягнення у виді штрафу. Не погоджуючись з висновками та діями інспектора ДПС позивачем оскаржено постанову про призначення адміністративного стягнення. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2015 року визнано неправомірними дії інспектора ДПС і скасовано постанову про призначення адміністративного стягнення. Неправомірними діями інспектора ДПС заподіяно позивачу моральну шкоду, що полягає у погіршенні реалізації своїх звичок і бажань, відносин із оточуючими, знервованості, порушення звичайного ритму життя через необхідність відновлення порушених прав, а також у вимушених змінах і незручностях у житті, стресі. Позивач змушений був звертатись до суду через неправомірні дії інспектора ДПС і нести моральні переживання. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає його безпідставним і необґрунтованим. Відповідач свого представника у судове засідання не направили, проте надали суду письмове заперечення в якому просили розглянути справу без участі їх представника та заперечили проти задоволення позову, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення позивача, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Судом встановлено, що 11.05.2015 року інспектором ДПС Токар С.М. складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серія АП1 №062629, згідно якого встановлено, що [PERSON] порушив вимоги п.16.8 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП (а.с.5). На підставі вказаного протоколу інспектором ДПС Токар С.М. винесено постанову серія ПС2 №253206 про призначення адміністративного стягнення за вчинення вказаного правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.6). Штраф не було сплачено, оскільки не погоджуючись з висновками інспектора ДПС і винесеною постановою [PERSON] оскаржив у судовому порядку дії інспектора ДПС. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2015 року визнано неправомірними дії інспектора ДПС Токар С.М. про накладення адміністративного стягнення на [PERSON], скасовано постанову серія ПС2 №253206 про призначення адміністративного стягнення та закрито провадження по справі, оскільки інспектором ДПС не надано суду належних доказів обґрунтованості винесення оскаржуваної постанови (а.с.4). Наведені вище обставини свідчать, що службовою особою органу державної влади, а саме інспектором ДПС, щодо позивача було прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, проте позивач не погодився з останнім і в установленому законом порядку оскаржив його до суду, який погодився з доводами позивача і зважаючи на відсутність заперечень з боку службової особи органу державної влади скасував оскаржуване рішення. Викладене свідчить, що позивачем реалізовано право на оскарження рішення службової особи органу державної влади, що прямо передбачено чинним законодавством і не може саме по собі свідчити про заподіяння моральної шкоди особі, яка скористалась таким правом. В якості обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що через неправомірні дії інспектора ДПС і необхідність звернення до суду відбулось погіршення реалізації його звичок і бажань, відносин із оточуючими, порушення звичайного ритму життя, вимушені зміни та незручності у житті, стрес, знервованість, проте доказів, які підтверджують прямо чи опосередковано наявність будь-яких негативних наслідків і моральної шкоди заподіяної прийняттям рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, яке не було виконано, суду не надано. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., однак обґрунтуванням даної суми є лише суб'єктивний висновок позивача, що саме вказана сума буде справедливою, проте будь-який обґрунтований розрахунок, а також докази, що свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди в будь-якому вигляді на вказану суму чи суму близьку до вказаної суду не надано. Пунктом 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом, а якщо відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Позивачем у якості відповідача визначено Державну казначейську службу України, проте у позові вказано, що моральну шкоду позивачу заподіяно неправомірними діями інспектора ДПС, тобто службової особи відповідного органу державної влади, який не вказано в якості відповідача, а також у ході судового розгляду позивачем не заявлялось клопотання про залучення відповідного органу державної влади в якості співвідповідача. За таких обставин, суд вважає, що позов пред'явлено не до всіх відповідачів, які підлягають залученню по даній справі. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки їх не доведено належними і достатніми доказами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed