Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів в розмірі10000 доларів США. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що 31.12.2016 року відповідач [PERSON] позичив в нього 10000 доларів США із строком повернення до кінця січня 2017 року. Одержавши вказані кошти відповідач видав йому відповідну власноручно написану розписку. Розписку він оцінює як договір позики. На дату укладення з ним договору позики 31.12.2016 року [PERSON] перебував з 14.09.1996 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 65 СК України «при укладенні договорів один з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином відповідальність за договором позики, укладеним одним з подружжя, несуть обидва подружжя, які в солідарному порядку мають повернути йому позичені кошти. Оскільки в обумовлений термін кошти йому повернуті не були, відповідач з його згоди встановив новий строк повернення позики 5000 доларів США до 04.02.2017 року і 5000 доларів США до 28.02.2017 року, про що надав йому відповідну розписку. Оскільки в обумовлений ними строк 04.02.2017 року відповідач не зміг повернути частину коштів, з посиланням на «по причині не продажу машини» відповідач надав ще одну розписку від 04.02.2017 року, в якій зазначив, що всю суму позики 10000 доларів США, має бути ним повернута до 28.02.2017 року. 28.02.2017 року кошти повернуті йому не були, а була встановлена нова дата повернення позичених коштів 02.03.2017 року, про що [PERSON] знову написав йому нову розписку. Проте до цього часу кошти йому не повернуті. Під час зустрічі з [PERSON], який не заперечував свого боргу перед ним, він дізнався, що його дружина [PERSON] подала до суду позов про розірвання шлюбу та 15.03.2017 року шлюб було розірвано. В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшив та просить стягнути з відповідачів на його користь 7300 доларів США по курсу НБУ на час постановлення судового рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що [PERSON] не знала про те, що він позичив кошти, взнала про це лише коли вони розлучалися. Кошти він використав для власного бізнесу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 31.12.2016 року відповідач [PERSON] позичив в [PERSON] 10000 доларів США із строком повернення до кінця січня 2017 року. Одержавши вказані кошти відповідач надав позивачу власноручно написану розписку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 7300 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 13.07.2017 року 189143 гривні. При цьому суд враховує, що відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з проведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Вирішуючи питання про стягнення коштів з [PERSON] суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обовязки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Договір укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім»ї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі сторони позивача не надано до суду доказу тому, що [PERSON] укладав договір позики в інтересах сім»ї, а тому позовні вимоги до [PERSON] про стягнення коштів задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved