Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору дарування 190 000 доларів США, який було укладено між сторонами 07 вересня 2011 року у простій письмовій формі. Позов мотивує тим, що 07.09.2011 року між ним та відповідачкою було в простій письмовій формі укладено договір дарування валютних цінностей на суму 190 000 доларів США. Факт укладення спірного договору, досягнення згоди щодо всіх його істотних умов та отримання позивачем передбачених договором валютних цінностей обґрунтовує виданою ним розпискою від 07.09.2011 року, на якій розписалась і відповідачка. Вказує, що йому та відповідачці було відомо про вимоги ч. 5 ст. 719 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, однак спірний договір нотаріально не посвідчували, щоб уникнути сплати державного мита, при цьому між сторонами було досягнуто згоди щодо нотаріального посвідчення договору дарування на першу вимогу однієї з сторін договору. Порушення своїх прав позивач вбачає у тому, що у січні 2016 року у нього виникла потреба належним чином нотаріально посвідчити договір дарування 190000 доларів США, який фактично був укладений та повністю виконаний сторонами, проте відповідачка відмовляється від такого оформлення, що, на думку позивача, свідчить про втрату можливості нотаріального посвідчення спірного договору дарування. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій, з урахуванням письмових пояснень відповідача, просить розглянути справу на підставі наявних у справі доказів без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, подала суду письмове пояснення по суті позову, в якому визнала факт укладення 07 вересня 2011 року спірного договору та його виконання сторонами. Повідомила, що подарувала позивачу кошти, оскільки йому необхідно було повертати позичені ним кошти на часткову оплату квартири в місті Києві. При цьому частину подарованих коштів отримала 06.09.2011 року від продажу своєї частки у нерухомому майні, а частину позичила у іншої співвласниці цього ж проданого нерухомого майна. Відповідачка також вказує, що до січня 2016 року позивач не звертався до неї із жодними вимогами про нотаріальне посвідчення спірного договору, а звернувся з такою вимогою лише у січні 2016 року у звязку з розглядом у Печерському районному суді м. Києва цивільної справи про поділ майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] Відповідачка також повідомила суду, що вважає недоцільним вчиняти нотаріальне оформлення спірного договору та нести повязані з цим витрати за спливом такого значного часу після фактичного укладення спірного договору, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та просить розглянути справу без її участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, участі в судовому засіданні повноважного представника не забезпечила, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує 50-тикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06 вересня 2011 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4577, вбачається, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] продали належну їм на праві спільної часткової власності в рівних частинах нежитлову будівлю за ціну, еквівалентну 200\~000 доларів США, яка була сплачена покупцем повністю перед підписанням договору. З договору позики від 06 вересня 2011 року, укладеного між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] вбачається, що остання позичила відповідачці [PERSON] 90\~000 доларів США. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суд вважає встановленим, що 06.09.2011 року відповідачка [PERSON] правомірно отримала у власність 190\~000 доларів США, та мала реальну можливість розпорядитись ними на власний розсуд. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 07 вересня 2011 року між сторонами в простій письмовій формі було укладено договір дарування валютних цінностей, а саме 190 000 доларів США, про що складено письмову розписку про одержання позивачем валютних цінностей, підписану обома сторонами договору. Розписка від 07 вересня 2011 року містить усі істотні умови договору дарування, зміст розписки свідчить про повне виконання сторонами умов договору: відповідачкою передано дарунок позивачу, а останній його прийняв. Судом також встановлено, та не заперечується сторонами, що у 2016 році позивач звернувся з вимогою до відповідачки про нотаріальне посвідчення спірного договору дарування та отримав відмову, отже, можливість нотаріального посвідчення договору дарування від 07 вересня 2011 року втрачена, а тому, з урахуванням фактичного виконання сторонами договору дарування від 07 вересня 2011 року в повному обсягу, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним договору дарування валютних цінностей від 07 вересня 2011 року на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved