Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з ним як батьком [ADDRESS]. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 25.03.2017 року без будь-яких пояснень відповідачка під впливом своїх батьків [PERSON] та [PERSON], перестала допускати його в квартиру де вони разом проживали та стала чинити перешкоди в спілкуванні з малолітнім сином. Це сталося після того як батько відповідачки в цей же день, наніс йому тілесних ушкоджень. З того часу відповідачка припинила спілкування з ним та не допускає до дитини. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 25.05.2017 року йому встановлені дні побачення з сином. Відповідачка вказане рішення не виконує мотивуючи тим, що він нібито вчиняє з нею сварки та хоче викрасти дитину. Він стурбований поведінкою матері своєї дитини і вважає, що така її поведінка викликана наявною в неї хворобою. Вважає, що проживання малолітнього сина з відповідачкою, яка перебуває в хворобливому стані, разом з її агресивним батьком, дідусем хлопчика, створює для дитини небезпеку, тому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з ним. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та пояснили, що під час перебування сторін в шлюбі 05.08.2015 року в них народився син [PERSON]. 25.03.2017 року відбувся конфлікт між батьком відповідачки [PERSON] та позивачем, під час якого [PERSON] стріляв в [PERSON] Після цього відповідачка припинила будь-яке спілкування з позивачем та не допускає його до дитини. Відповідачка страждає на нервово-психічне захворювання яке впливає на її поведінку. В зв'язку з цим позивач вважає, що проживання малолітнього сина разом з відповідачкою створює небезпеку для дитини. Просили визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з позивачем батьком дитини [ADDRESS]. Відповідач та її представник в судовому засіданні вимоги позову заперечили пояснивши, що відповідач є батьком [PERSON], 2015 року народження. Сторони перебували в шлюбі, але їх спільне життя не склалось в зв'язку з чим шлюб між ними було розірвано в 2017 році з ініціативи відповідача. На даний час спільний син сторін проживає з матір'ю хлопчика, зважаючи на те, що дитина є малолітньою та потребує уваги та опіки матері. Відповідач не чинила ніяких перешкод позивачу в спілкуванні з сином. Після конфлікту який стався в березні 2017 року між позивачем та батьком відповідачки [PERSON] [PERSON] боїться позивача, адже саме він спровокував її батька на рішучі дії по захисту її та дитини. На даний час органом опіки та піклування визначені дні побачення позивача з сином, але [PERSON] враховуючи погрози позивача про викрадення дитини, боїться що позивач втілить свої погрози в життя. З приводу наявної у неї хвороби, то вона проходить відповідне лікування, після народження сина хвороба її не турбувала, а твердження позивача, що хвороба позбавляє її здатності виховувати сина не відповідає дійсності та спростовується випискою із її медичної карти наданої лікуючим її лікарем на запит суду. Після того як вони припинили спільне проживання, позивач увесь час «обливає її брудом» та намагається зробити «психічно хворою» задля того щоб забрати в неї сина та уникнути призиву в зону АТО. Вважає таку поведінку позивача негідною та образливою для неї як матері його дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради в судовому засіданні пояснила, що між сторонами виник конфлікт з приводу визначення місця проживання їх спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За рішенням органу опіки та піклування позивачу визначені дні побачення з сином. Враховуючи наявний між сторонами конфлікт, орган опіки та піклування не зміг визначитись з приводу місця проживання малолітнього [PERSON], вважаючи, що рішення повинен прийняти суд враховуючи інтереси малолітньої дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є рідною сестрою позивача. В січні-лютому 2017 року вона була свідком приступу який стався в відповідачкою, [PERSON] надав їй допомогу, при цьому нічого не пояснюючи дав їй корвалол та воду, швидку з цього приводу не викликали. Їй також відомо, що відповідачка відвідує спортивну залу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, знає що сторони по справі робили ремонт в квартирі в м. Києві в будинку де вона неофіційно працює консьєржкою. В неї був інцидент з тестем позивача який їй нагрубив. В травні 2017 року вона бачила як відповідачці було зле, та батьки посадили її в машину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідачку з дитинства і ніколи не бачила в неї якихось відхилень в поведінці, вона є абсолютно нормальною жінкою. [PERSON] дуже любить свого сина [PERSON], слідкує за харчуванням дитини, доглядає за ним, турбується про хлопчика якнайкраще, виявляючи материнську любов. Їй відомо про наявність конфліктів між [PERSON] та її колишнім чоловіком після розлучення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є лікарем амбулаторії сімейної медицини, часто спілкується з відповідачкою як колегою лікарем, яку характеризує як порядного та кваліфікованого фахівця та знає її як турботливу та зразкову матір малолітнього [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по-сусідству з родиною відповідачки. З [PERSON] спілкується як з матір'ю маленької дитини, так як теж має мале дитя. Вони разом гуляють з дітьми, також вона радилась з відповідачкою як з лікарем з приводу лікування. Знає відповідачку як турботливу матір яка опікується своїм малолітнім сином. Cвідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідачки. З позивачем почали виникати конфлікти коли [PERSON] було три місяці, він мало цікавився сином, залишав коляску з дитиною, нав'язував своє бачення виховання хлопчика, не враховуючи ні чиєї думки. На даний час поведінка позивача є нестерпною він провокує конфлікти, вчиняє сварки, погрожує, в березні 2017 року він увірвався в квартиру, схопив [PERSON], який почав плакати, після чого почав душити її чоловіка і останній застосував балончик зі сльозогінним газом. З такими моральними цінностями позивачу страшно давати дитину. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 14 лютого 2015 року по 14 вересня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області на а.с. 8, 46. Копією свідоцтва про народження [PERSON],[INFO] підтверджується, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). В матеріалах справи містяться копії медичних довідок на а.с. 18, 19 з яких вбачається, що [PERSON] на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має задовільний стан здоров'я (копія висновку про стан здоров'я на а.с. 65). Довідками про доходи на а.с. 20, 64 підтверджується, що [PERSON] працевлаштований та отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно як спокійна, врівноважена, творча та креативна людина, що підтверджується копією характеристики на а.с. 63. Згідно копії довідки виконкому Ніжинської міської ради від 26.06.2017 року (а.с. 21) [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS], до складу його сім'ї входять мати та сестра. Копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 22) підтверджується право власності позивача на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. За місцем реєстрації та проживання позивача створено належні умови для проживання дитини, що підтверджується копією акту обстеження умов проживання на а.с. 34. Крім того позивачем надано висновок № 2/02-18 від 20.02.2018 року (а.с. 118-135) складений спеціалістом центру психологічної експертизи інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти на замовлення [PERSON] З вказаного висновку вбачається, що [PERSON] у поведінці та спілкуванні виявляє риси дорослої соціально зрілої людини, у нього відсутні особистісні та психічні властивості які б могли перешкоджати його спілкуванню із сином [PERSON],2015 року народження. Згідно розрахунку старшого державного виконавця Ніжинського МР ВДВС від 04.05.2018 року, що на а.с. 138 [PERSON] має борг зі сплати аліментів в розмірі 5222 гривні на утримання сина [PERSON]. В матеріалах справи містяться копії медичних довідок на а.с. 84, 85 з яких вбачається, що [PERSON] на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до копії свідоцтва про право власності батьку відповідачки належить на праві власності квартира [ADDRESS], за вказаною адресою відповідач зареєстрована та проживає разом з батьками та малолітнім сином [PERSON], 2015 року народження (довідка від 31.10.2017 року на а.с. 49). За місцем проживання та реєстрації [PERSON] характеризується позитивно, доброзичлива, чуйна, займається вихованням дитини, дружелюбна, в конфліктних ситуаціях не помічена (характеристика на а.с 50). Відповідач працевлаштована - працює лікарем терапевтом Ніжинської ЦРЛ, за місцем роботи характеризується як чуйна, свідома, спокійна та врівноважена, користується великим авторитетом серед колег по роботі, скарг на неї не надходило (характеристика на а.с. 51). Витягом з рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 25.05.2017 року № 113 (а.с. 14) підтверджується, що позивачу встановлено дні побачень з малолітнім сином [PERSON],[INFO] 1 та 3 суботи щомісячно з 08 год.00 хв. до 08 год.00 хв. неділі 2 та 4 неділі щомісячно з 08 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. понеділка. Спілкування має відбуватися виключно за бажанням дитини. В матеріалах справи на а.с. 48 міститься довідка Диспансерного психоневрологічного відділення Ніжинської центральної міської лікарні від 09.08.2017 року з якої вбачається, що [PERSON] не перебуває на обліку в Ніжинському диспансерному психоневрологічному відділенні. Випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 12.03.2018 року наданою приватним лікарем [PERSON] на запит суду (а.с. 105) підтверджується, що у [PERSON] стан медикаментозної ремісії хвороби, симптоми якої відсутні 3 роки. Лікарем встановлено, що в позивачки настрій рівний, поведінка спокійна, впорядкована, мислення послідовне, логічне, темп мислення і мови звичайний, здатність до абстрактного мислення достатня, продуктивних психотичних розладів не виявляє, повідомляє, що вдома займається доглядом за своєю дитиною, висловлює реальні плани щодо свого майбутнього, має критичне ставлення до свого стану здоров'я, розуміє необхідність підтримуючої терапії яку приймає, заперечень щодо неї не висловлює. Вказана виписка спростовує твердження позивача про хворобливий стан відповідача, та не здатність останньої, в зв'язку з наявним захворюванням, проживати з малолітньою дитиною та опікуватися сином. Випискою лікуючого лікаря підтверджується, що стан здоров'я [PERSON] надає їй змогу проживати з сином та виховувати його. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 02.11.2017 року погодженого рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 02.11.2017 року № 269 (а.с. 71, 72) вбачається, що орган опіки та піклування не прийняв рішення про доцільність проживання [PERSON], 2015 року з батьком чи матір'ю, покладаючись у вирішенні вказаного питання на суд. Позивачем надано документи які свідчать про наявний конфлікт між ним та батьком відповідачки [PERSON], що містить ознаки кримінального правопорушення вчиненого відносно позивача (заява на а.с. 10-11, копія на висновку на а.с. 15-16). Відповідачкою надано документи, що підтверджують нанесення позивачем тілесних ушкоджень матері відповідачки [PERSON] (лист слідчого ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області на а.с. 80 та копія витягу з ЄРДР на а.с. 82). Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). За змістом статей 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні спору, що виник між сторонами, судом враховується правовий висновок Верховного Суду України сформульований у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16. Судом встановлено, що відповідачка, яка є матір'ю [PERSON], спільного сина сторін, має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування; позитивно характеризується колегами по роботі та сусідами, має вищу медичну освіту, з народження сина займалася доглядом за ним, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього, дитина на даний час проживає з нею, морально прив'язана до неї. Дані обставини, встановлені судом , в сукупності не дають суду підстав дійти висновку про наявність виняткових обставин, в розумінні ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю . За рішенням органу опіки та піклування батьку визначено дні побачення з малолітнім сином. Проаналізувавши покази допитаних свідків суд приходить до висновку, що свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] охарактеризували відповідачку як турботливу та люблячу матір малолітнього [PERSON], 2015 року народження, яка не має відхилень в поведінці. Сестра позивача [PERSON] повідомила, що бачила приступ у відповідачки, а позивач надавав їй допомогу корвалолом та водою, на думку суду прийом вказаних ліків не свідчить про хворобливий стан відповідачки. З огляду на зазначені обставини, показання свідків, враховуючи, що судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення малолітньої дитини з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови позивачу, як батьку малолітнього, у визначенні місця проживання сина, з ним. На підставі викладеного суд вважає даний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed