Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 14.05.2014 року він позичив [PERSON] 28000 доларів США на строк до 30 травня 2015 року. Дружина відповідача [PERSON] надала свою згоду на позику коштів у зазначеному вище розмірі. Передача грошей відбулась у присутності свідка [PERSON]. На підтвердження укладення договору позики позичальник надав йому розписку. У встановлений договором строк відповідач борг йому не повернув. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він у відповідності з ч. 2 ст. 625, ст. 1048, ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, проценти від суми позики, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 28000 доларів США були передані позичальникові у момент підписання розписки. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, а останні, згідно з вимогами ст. 60 СК України, стають обєктом спільної сумісної власності, то настає солідарна відповідальність у цих правовідносинах. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Даний правочин не підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому згода другого з подружжя не потребувала нотаріального посвідчення. За вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України він має право на отримання від відповідачів солідарно суму позики, а також три відсотки річних від простроченої суми за весь період прострочення. Строк повернення у розписці визначений до тридцятого травня 2015 року, період прострочення складає 747 днів (з 31.05.2015 року по 16.06.2017 року). Заборгованість становить 28000 доларів США, що на 16.06.2017 року за офіційним курсом НБУ (1 дол. США 26, 007115 грн.) складає 728199 гривень 22 коп. Відсотки за вказаний період прострочення становлять 44709 грн. (3%*747/365*728199). Разом заборгованість і 3% річних 772908 грн.

Outcome: approved