Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» суму вкладу в розмірі 29000 грн. та пеню за прострочення виконання зобовязань з видачі частини банківського вкладу в розмірі 71340 грн.. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 18 грудня 2014 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті № 326933/83005/07-14, згідно умов якого загальна сума вкладу (депозиту) складає 30 000 грн., які ним внесені до каси банку, що підтверджується квитанцією. Банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти на строк до 18 березня 2015 року включно, зі сплатою процентів, та кінцевим строком дії договору 18 березня 2015 року. Протягом дії договору він здійснював часткове зняття коштів із вказаного рахунку, тому на момент закінчення терміну дії договору згідно виписки за рахунком залишок коштів на рахунку на теперішній час складає 29000 грн. По закінченню зазначеного договору він звернувся до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовою заявою про повернення вкладу (депозиту) через касу банку у валюті вкладу, проте відповідач умови зазначеного договору не виконав, а внесені на депозит кошти не повернув. В судове засідання позивач не зявився, у адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив. З надісланих на електронну адресу суду заперечень відповідача вбачається, що банк вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обраний не належний спосіб захисту та момент звернення позивача з вимогами про повернення суми вкладу діяла постанова НБУ про обмеження видачі готівкових коштів у національній валюті. У зв'язку з чим, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 18 грудня 2014 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті № 326933/83005/07-14, за умовами якого сума вкладу становить 30 000 грн. з кінцевим терміном повернення 18 березня 2015 року. Відповідно до п. 2.4. вказаного договору повернення суми вкладу клієнту здійснюється банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1. -1.1.3 цього договору. Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобовязання за спірним договором виконав грошові кошти в розмірі 30 000 грн. вніс в касу банку, крім того протягом дії договору здійснював часткове зняття коштів із вказаного рахунку, тому на момент закінчення терміну дії договору згідно виписки за рахунком залишок коштів на рахунку на теперішній час складає 29000 грн. [PERSON] 25 лютого 2015 року та 27 лютого 2015 року звертався до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу до 20 березня 2015 року через касу банку у валюті вкладу, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору, проте грошові кошти Банком не повернуто, надіслано відповідь з посиланням на постанову НБУ про обмеження видачі готівкових коштів у національній валюті. Статтями 626, 629, 651 ЦК України встановлено, що договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, він є обов'язковим для виконання сторонами, а зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.530, 525 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1,2 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Так, доказів часткового або повного виконання свого обов'язку з повернення грошових коштів відповідач до суду не надав. При цьому доводи викладені в обґрунтування заперечень, суд до уваги не приймає, оскільки факт переведення коштів з депозитного рахунку позивача на поточний рахунок, та можливість отримання позивачем належних йому коштів, не підтверджений відповідачем належними та допустимими доказами, а посилання відповідача на Постанову Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринку України», відповідно до якої банки зобовязанні обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 грн. на добу на одного клієнта, є безпідставними, оскільки сума депозиту позивача менша встановленого обмеження. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких підстав, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що за умовами договору про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті № 326933/83005/07-14 від 18 грудня 2014 року, строк дії банківського вкладу закінчився 18 березня 2015 року, тобто з цього дня у відповідача виник обов'язок щодо повернення позивачеві вкладу, однак це зобов'язання банком не виконано, у звязку з чим на підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу пеню на суму невиконаного зобовязання в розмірі 3 % в день від суми вкладу, тобто за період з 19 березня 2015 року по червня 2015року (по день предявлення позов до суду) яка становить 71340 грн. (870 грн. х 82 дні не виконання зобовязань = 71340 грн.), які не суперечать нормам чинного законодавства, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1003,40 грн. (відповідно до ставок розміру судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір» - 1% ціни позову від розміру задоволення позовних вимог майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved