Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позові вказав, що 23.12.1995 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. 21.01.2003 року його брат [PERSON] подарував йому квартиру [ADDRESS]. Останні роки в цій квартирі проживали та були зареєстровані він з відповідачкою та двоє їх дітей сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В силу певних обєктивних та субєктивних причин спільне життя з відповідачкою не склалось, і з вересня 2013 року остання виїхала з вказаної квартири, забравши свої речі та в подальшому з його дозволу молодшого сина і його речі, і весь цей час фактично проживає на території іншої держави, періодично навідуючись в Лубни. 02.09.2015 року він звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Враховуючи, що відповідачка була вселена в належну йому квартиру як член родини, на законних підставах була зареєстрована в ній, проте з власної волі та без поважних причин не проживає в ній майже два роки, прохає суд визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, зазначивши, що позивач не заперечує проти проживання в його квартирі їх спільної дитини неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того прохає суд не стягувати з відповідачки судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом оголошення в пресі в газеті «Зоря Полтавщини» №51 від 09.10.2015 року (а.с.29). ЇЇ представник [PERSON], що діє по довіреності від 17.08.2015 року проти позову у урахуванням уточнень представника позивача не заперечує. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради [PERSON] проти позову не заперечує, вважає, що оскільки позивач уточнив свої вимоги та не заперечує проти того, що його неповнолітній син буде зареєстрований в належній йому квартирі, права дитини не порушуються. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що 23.12.1995 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] зареєстрували між собою шлюб (а.с.6). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 02.09.2015 року позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. 21.01.2003 року позивач [PERSON] отримав в дар від [PERSON] квартиру №24, яка знаходиться за адресою м. Лубни, вул. Червоноарміська, 1-а, що підтверджується копією договору дарування квартири (а.с.7). Судом також встановлено, і проти цього не заперечує представник відповідача, що на даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їх діти повнолітній син [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON] [INFO], але фактично проживають лише позивач та старший син. Відповідачка [PERSON] з вересня 2013 року виїхала з вказаної квартири, забравши свої речі. Після цього, деякий час, у вказаній квартирі фактично залишилися проживати позивач з двома дітьми, що підтверджується актом будинкового комітету та актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї (а.с.8-10). В подальшому відповідачка з дозволу позивача забрала молодшого сина та його речі з вказаної квартири, та як зазначила в судовому засіданні представник відповідачки, остання виїхала за межі України. Вищевказані докази в своїй сукупності свідчать, що з вересня 2013 року відповідачка припинила проживати в квартирі належній позивачу, не користується даним житлом, не зявляється в ньому, не несе жодних витрат по його утриманню, добровільно знятися з реєстрації в ньому не бажає, фактично проживає за іншою адресою. За обставин, коли відповідачка дане житло залишила добровільно, не є його співвласником, вказана квартира є приватною власністю позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Що стосується інтересів малолітньої дитини сторін [PERSON], то вони жодним чином не порушуються. Дитина залишається зареєстрованою в квартирі належній позивачу, де зареєстрований його батько позивач [PERSON], і за нею зберігається право користування вказаним житлом, що відповідає положенням ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст.160 СК України. Так, згідно ч.3 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Outcome: approved