Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Авто-Айленд» про визнання недійсним, з моменту укладання 14 серпня 2014 року, договору купівлі-продажу автомобілю [NUMBER], 2011 року випуску, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та затверджений ТОВ «Авто-Айленд». Також позивач просив стягнути з [PERSON] орендні платежі за використання автомобілю в розмірі 3000 грн. та встановити порядок виконання рішення. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власником автомобілю [NUMBER], 2011 року випуску. 30 грудня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеного транспортного засобу, згідно якого [PERSON] повинен був сплачувати оренду за користування автомобілем у розмірі 300 грн. за добу. [PERSON] автомобіль повинен був повернути власнику 30 січня 2014 року. Однак, в строк встановлений договором відповідач автомобіль позивачу не повернув, у звязку з чим [PERSON] звернувся до органів внутрішніх справ із відповідно заявою. Під час зясування органами внутрішніх справ місце знаходження належного позивачу авто, зясувалось, що [PERSON] спірний автомобіль із технічним паспортом передав невідомій особі, яка в свою чергу за допомогою [PERSON] оформила договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], який було затверджено 14 серпня 2014 року ТОВ «Авто-Айленд». Таким чином, автомобіль марки ЗАЗ, 2011 року, вибув із володіння позивача шляхом обману. 24 листопада 2014 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. 29 грудня 2014 року досудове розслідування зупинено та оголошено в розшук [PERSON], який до цього часу не зявився до органів внутрішніх справ. Автомобіль працівниками міліції передано у володіння позивача, однак позивач позбавлений можливості належним чином володіти, користуватись та розпоряджатись їм, оскільки в органах ДАІ, автомобіль зареєстрований за [PERSON] Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, змінивши підставу позову, а саме зазначив, що автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею, також уточнив самі вимоги. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю [NUMBER], 2011 року випуску, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та затверджений ТОВ «Авто-Айленд», скасувати державну реєстрацію спірного транспортного засобу на ім.»я [PERSON] та стягнути з [PERSON] орендні платежі за використання автомобілю в розмірі 3000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав змінені позовні вимоги, просив їх задовольнити.Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі та треті особи в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобілю [NUMBER], 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 395169 від 02 червня 2012 року. 30 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеного транспортного засобу, згідно якого [PERSON] повинен був сплачувати оренду за користування автомобілем у розмірі 300 грн. за добу. [PERSON] автомобіль повинен був повернути власнику 30 січня 2014 року. У червні 2014 року [PERSON] звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про угон автомобілю. 21 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено досудове розслідування № 12014230190001417 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 24 листопада 2014 року [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. 29 грудня 2014 року досудове розслідування зупинено та оголошено в розшук [PERSON] 07 жовтня 2014 року автомобіль передано на зберігання [PERSON]. 30 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Нова Каховка, Каховського та Бериславського районів із заявою про перереєстрацію транспортного засобу на своє імя, оскільки станом на липень 2015 року кримінальне провадження не завершено та [PERSON] позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись належним йому автомобілем. Листом від 04 серпня 2015 року Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Нова Каховка, Каховського та Бериславського районів відмовлено позивачу у перереєстрації транспортного засобу, оскільки позивачем не надано документи, передбачені п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, автобусів, а також мотоциклів усіх типів, марок, моделей причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Таким чином, хоч і автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску повернутий позивачу, проте, останній позбавлений права користування та розпорядження ним. Згідно з рішенням Верховного суду України від 04.11.2015 за №6-923цс15, незалежно від встановлення по кримінальному провадженню факту шахрайських дій, суд повинен вирішити питання правомірності спірного договору. Так, згідно з довідкою-рахунком №854106 від 14.08.2014 [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску, номер кузовуY6DTF69YOBO265079. Дана довідка посвідчена ТОВ «Авто-Аиленд» за №ВІА 854106. З огляду на положення п.5,8,12 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009р. №1200, суд вважає, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до ст. ст. 203, 204, 205 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 215 ЦК УКраїни підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] про продаж автомобіля дізнався від працівників міліції після подання заяви про незаконне заволодіння транспортним засобом. 14.08.2014 продовж цілого дня знаходився на робочому місці в м.Каховці не відлучавшись. Дані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] З протоколу допиту підозрюваного [PERSON] від 24.11.2014 вбачається, що останній в січні 2014 року взяв в оренду у [PERSON] автомобіль [PERSON], який в подальшому продав в м.Києві за 2000 доларів США невідомій особі. Про продаж автомобіля [PERSON] не знав.(а.с.9) Отже, спірний автомобіль вибув з власності позивача поза його волею. Натомість відповідно до вимог частин 2,3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Оскільки згідно діючого в Україні цивільного законодавства право продажу товару належить власникові товару, який у спірних правовідносинах свою волю на вчинення договору купівлі-продажу не виражав, [PERSON] чи будь- яких інших осіб на укладення правочину від його імені не уповноважував і в наступному відчуження автомобіля не схвалював, суд приходить до висновку, що оспорюваний позивачем правочин слід визнати недійсним на підставі ст.203 ЦК України. Відповідно до положень ст.216 ЦК України, яка регулює питання щодо правових наслідків недійсності правочину, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Проте, на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2014 автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску, номер кузовуY6DTF69YOBO265079 був зареєстрований за [PERSON] (а.с.18) У зв»язку із визнанням судом договору купівлі-продажу автомобіля від 14.08.2014, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, підстава, що слугувало набуттю права власності останнім на автомобіль відпала, тому вказана реєстрація підлягає скасуванню. Вимоги позивача щодо стягнення орендної плати за використання автомобіля задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні позивачем не доведено те, що при оренді спірного автомобіля [PERSON] заборгував йому 3000грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial