Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.09.2017 року Тростянецьким районним судом з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 02.08.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Діти проживають з [PERSON], однак він, як батько дітей, приймає участь у їх вихованні та утримує. Часто проводить з ними час, по мірі своїх можливостей купує дітям речі та продукти. Рішення суду щодо стягнення з [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, ставлять позивача у скрутне матеріальне становище, і тягне, як наслідок неможливість у повному обсязі виконувати рішення суду. Тому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Тростянецького районного суду 27.09.2017 року на утримання дітей в твердій грошовій сумі з 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до 890,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд за обставин, визначених у позові, їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що на даний час не має постійного джерела доходу, перебивається тимчасовими заробітками у вигляді ремонту легкових автомобілів, але у зв'язку з важкою хронічною хворобою та необхідністю періодичного лікування не в змозі повноцінно займатися цією роботою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає рішення суду від 27.09.2017 року винесене згідно чинного законодавства і позивач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину. Додатково суду пояснила, що працює та отримує заробітну плату у розмірі 3200,00грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідност.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачем. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.09.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 02.08.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 10). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] офіційно не працевлаштований, займається тимчасовими заробітками у вигляді ремонту легкових автомобілів, однак у зв'яку з хронічною хворобою не має взмозі повноцінно займатися цією роботою. Згідно довідки №612, виданою Тростянецькою ЦРЛ, [PERSON], [INFO], знаходиться на «Д» обліку та періодично отриує лікування. Діагноз: цироз печінки, змішаного ґенезу, субкомпенсований (а.с.6). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2017 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2017 рік» за пoданням Міністерства фінансів. Так, статтею сьомою даного Закону встановлено такі прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки платник аліментів [PERSON] у зв'язку зі станои здоров'я не може повноцінно працювати та стабільно отримувати дохід для свого особистого забезпечення та утримання власних дітей. Суд приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи щодо стану здоров'я та матеріального стану позивача, суд вважає можливим задовольнити позов, а тому вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 890,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved