Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та розподіл спільного майна. Бажає визнати за [PERSON] право власності на ? частину у спільному сумісному майні подружжя з [PERSON]: невідємних поліпшеннях в квартирі [ADDRESS] вартістю 97\~028,00 гривень та рухомому майні: кухонному гарнітурі, кухонному мякому куточку, двокамерному холодильнику, мікрохвильовій печі, пральній машинці-автоматі, мякому куточку- дивані та двох кріслах, журнальному столику зі скляною поверхнею, тумбі під телевізор, меблях та побутовій техніці, а також у боргових зобовязаннях, які виникли під час цього шлюбу за кредитним договором № KGZWGA01580406 з ПАТ КБ «Приватбанк». Розділити спільне майно [PERSON] та [PERSON], стягнувши з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості ? частини квартири з невід'ємними поліпшеннями за № 29 в буд. 1 по вул. Некрасова в м. Знамянка в розмірі 231019,00 грн. та 1/2 частину виконаних зобов'язань по кредитному договору з ПАТ КБ «Приватбанк» № KGZWGA01580406 в розмірі 8 831,19 грн. В порядку розподілу спільного майна подружжя розділити невиконані зобов'язання по кредитному договору ПАТ КБ «Приватбанк» № KGZWGA01580406, станом на жовтень місяць 2015 року в розмірі 8 181, 24 гривні. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка належала [PERSON], за яким припинити право власності на вказану 1/2 частину спірної квартири. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2001 по 19.12.2012. Весь час вони проживали в [INFO]. 1/3 частину вказаної квартири [PERSON] отримала у власність в процесі приватизації в 2004 році, 1/6 частину квартири отримала у власність відповідно до договору купівлі-продажу в 2006 році. Позивач являється власником ? частини квартири відповідно до договору купівлі-продажу також в 2006 році. При цьому, позивач вважає, що придбана ним ? частина квартири не являється спільною сумісною власністю подружжя, так як придбана на за подаровані позивачу кошти його батьками. В 2007 році бажаючи поліпшити свої житлові умови, сторони отримали кредит в розмірі 50000 гривень, який разом з власними заощадженнями витратили на ремонт квартири, придбання меблів та побутової техніки. Вартість проведених невідємних поліпшень в квартирі відповідно до проведеної експертизи складає 97028,00 гривень. Всього вартість квартири з цими поліпшеннями визначена в 462038,00 гривень, з яких частка позивача складає 231019,00 грн. Через неможливість виділення частки квартири в натурі, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості його частки. Після розірвання шлюбу позивач сам сплачував кошти за кредитним договором, станом на жовтень 2015 року непогашеною залишилася сума кредиту в розмірі 16362,48 гривень, половину якої позивач просить зобовязати відповідача сплатити до банку. Також, в 2010 році сторони отримали кредит в ПАТ «ПриватБанк» для придбання автомобіля в сумі 38250,00 гривень та придбали автомобіль ВАЗ 21074 номер кузова ХТА 210740А2951487 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. В звязку з тим, що позивачу було складно самому виплачувати два кредити, він продав в 2013 році вказаний автомобіль та погасив кредит, який сторони брали на його придбання. Просить стягнути з відповідача частину погашеного кредиту. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя та просить суд задовольнити вимоги позову. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2001. Шлюб між ними розірвано рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.12.2012 (а.с.15). Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Знамянської міської державної нотаріальної контори 01.09.2006 № 738, [PERSON] придбано 1/6 частину квартири [ADDRESS] обалсті, а [PERSON] придбано ? частини тієї ж квартири (а.с.6,7, 57-58). [PERSON] також є власницею 1/3 частини спірної квартири відповідно до свідоцтва про право власності № 2198 видане виконавчим комітетом Знамянської міської ради Кіровоградської області 07.06.2006 на підставі рішення виконавчого комітету Знамянської міської ради від 02.06.2006 № 199 замість скасованого (зіпсованого) свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Знамянської міської ради 13.05.2004 на підставі розпорядження органу приватизації Знамянської міської ради від 23.04.2004 №77р (а.с.6). Матеріалами справи встановлено та сторонами підтверджено той факт, що вони спільно взяли позику в ЗАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 50000 гривень на здійснення ремонту в квартирі, купівлю меблів та побутової техніки (а.с.9-13). Сума боргу за вказаним кредитом майже сплачена, за свідченням представника позивача лишилося сплатити два платежі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.2010, [PERSON] придбав автомобіль Lada 21074, кузов ХТА210740А2951487, двигун 9610620 (а.с.15-16) за кошти, отримані в кредит в ПАТ «Плюс Банк» (а.с.17-20). Вказаний автомобіль знятий з обліку 23.10.2013 для реалізації в межах України з повним погашенням кредиту (а.с.21). Також, в судовому засіданні встановлено, що з відповідачем в спірній квартирі проживають діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.50-53). Проведеною експертизою встановлено наявність проведених в квартирі поліпшень, вартість яких складає 97028,00 грн. Ринкова вартість спірної квартири з урахуванням всіх невідємних поліпшень становить 462038,00 гривень, ринкова вартість ? частини квартири відповідно складає 231019,00 грн. Також встановлено, що порівнюючи фактичне обємно-просторове та конструктивне рішення квартири, функціональне використання приміщень, а також вимоги нормативних документів, розділити квартиру в натурі згідно часток співвласників ? та ? не вбачається можливим. Визначити порядок користування приміщеннями досліджуваної квартири відповідно до часток співвласників та з врахуванням проживання з відповідачем двох малолітніх дітей являється технічно можливим, при умові відхилення від ідеальних часток з наданням сторонам наступних приміщень: Співвласнику [PERSON] житлову кімнату пл..9,7 кв.м. співвласнику [PERSON] з двома малолітніми дітьми житлову кімнату пл..17,3 кв.м., житлову кімнату пл.. 13.4 кв.м, балкон пл.. 0,9 кв.м. При цьому у спільному користуванні між співвласниками залишається коридор пл. 6,6 кв.м., вбиральня пл. 0,9 кв.м., ванна кімната пл. 1,7 кв.м., кухня пл. 5,6 кв.м., ніша пл. 0,2 кв.м. (а.с.82-106). Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується положення частин 4, 5 ст.71 СК України. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з правилами ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 2/3 частини спірної квартири було придбано сторонами під час шлюбу, 1/3 частину квартири відповідач отримала в процесі приватизації. Однак під час шлюбу сторони здійснили ремонтно-будівельні роботи у квартирі, придбали меблі та побутову техніку, що можна визнати істотним збільшенням вартості квартири в розумінні ст. 62 СК України, та яка включена до вартості квартири при проведенні експертизи. Відповідно до ст. 364 ЦК кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Згідно з розясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (п. 6). Зазначене правило стосується також поділу майна, що є у спільній сумісній власності. В разі виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, стосовно особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, але зберігається щодо інших учасників спільної власності, які не бажають реалізовувати право на виділення своїх часток із спільного майна. У порядку, встановленому ст. 364 ЦК, з дотриманням вимог ст. 370 ЦК щодо рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, здійснюється і виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим у силу неподільності речі (автомобіль, музичний інструмент тощо) співвласник у такому випадку має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Причому компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Разом із тим зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що із змісту норми ст. 365 ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі N 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11). Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, у разі неможливості виділити або поділити майно в натурі, чи спільно користуватися ним, можливе присудження грошової компенсації за частку у спільній власності. Суд враховує, що сторони не мають можливості спільно користуватися квартирою та неможливо виділити в натурі частку майна кожного, у спірній квартирі проживає відповідач з двома неповнолітніми дітьми, суд вважає, що припинення права позивача на ? частину квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому відповідно до ст. 365 ЦПК України можливо припинити право власності позивача на його частку квартири, зобовязавши відповідача сплатити компенсацію за цю частку. Суд вважає відмовити в задоволенні вимог про стягнення невиконаних зобовязань за кредитним договором № KGZWGA01580406, так як сума заборгованості є незначною та крім того отримані в позику кошти витрачені на ремонт квартири. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення виконаних зобовязань за кредитним договором в силу їх виконання. Вимога стосовно поділу рухомого майна в судовому засіданні не досліджувалась та представник позивача наполягав залишити їїх без розгляду . Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України суд розподіляє витрати пропорційно задоволених вимог , а тому з відповідача підлягає стягненню половина вартості експертизи. На підставі викладеного та

Outcome: partial