Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 11057,12 гривень. В позовній заяві вказує, що 05 березня 2009 року в м. Рівне на вул. Поповича сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої він, став інвалідом 2 групи під час виконання службових обов'язків. Між ним та [PERSON], було укладено усний договір (домовленість), згідно якого відповідач визнав та зобов'язався відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду в сумі 100800,00 (сто тисяч вісімсот гривень 00 копійок) гривень. Частину коштів по даному договору у сумі 42000 гривень відповідач передав позивачу відразу, як підтвердження взятих на себе зобов'язань. Решту коштів в сумі 58800,00 гривень відповідач зобов'язувався виплатити [PERSON] в строк до 14 березня 2012 року. В підтвердження зобов'язань [PERSON], щодо повернення позивачу решти коштів по досягнутій між ними домовленості (договору) відповідач надав [PERSON] нотаріально засвідчену розписку (заяву) від 14 березня 2009 року. Рішенням Рівненського міського суду від 24.10.2013 р. залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11.12.2013 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014 р. по справі № 569/11852/13-ц (6-3081 ск 14) було повністю задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 58800,00 гривень, в задоволені зустрічного позову [PERSON] про стягнення грошових коштів було відмовлено в повному обсязі. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 27.01.2014 року відповідачем частково виконано свої зобов'язання по виплаті вищезазначених коштів на виконання рішення суду від 24.10.2013 р., а саме сплачено 3000,00 гривень згідно квитанції № 89 від 27.01.14 pоку. Разом з тим, зобов'язання за розпискою (заявою) від 14.03.2009 року та рішення Рівненського міського суду від 24.10.2013 р. по справі № 569/11852/13-ц повністю було виконано відповідачем за участі відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції лише 18.06.2014 року, що підтверджує банківська квитанція № 77710102 від 18.06.14 року. 20.05.2014 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про сплату боргу, який складається з індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми бору по відкритому відносно останнього виконавчому провадженню ВП № 41372988. Вважає, що з урахуванням вище зазначеного [PERSON], має сплатити йому заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, тобто з 14 березня 2012 року по 18 червня 2014 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за весь період прострочення: 7104,06 гривні - сума індексу інфляції з простроченої суми; 3953,06 гривні - сума 3% річних з простроченої суми, всього: 11057,12 гривень. Представник [PERSON] позов заперечив повністю та пояснив, що відносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON] не є договірними, оскільки [PERSON] сплатив для [PERSON] 58800,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була нанесена ним під час ДТП. Тому, застосування ст. 625 ЦК України для даних правовідносин є неправомірним. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що Рішенням Рівненського міського суду від 24.10.2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11.12.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014 року було повністю задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 58800,00 гривень. Рішенням суду встановлено, що «між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про передачу коштів в рахунок компенсації матеріальної та моральної шкоди отриманої під час дорожньо-транспортної пригоди, який [PERSON] виконаний частково в сумі 42000 гривень. Даний договір не суперечить чинному законодавству та є чинним. Оскільки в судовому засіданні встановлено невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними і такими, що підлягають до задоволення.». Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд вважає доведеним факт існування між [PERSON] та [PERSON] договірних відносин. 27.01.2014 року відповідачем частково виконано свої зобов'язання по виплаті вищезазначених коштів на виконання рішення суду від 24.10.2013 р., а саме сплачено 3000,00 гривень згідно квитанції № 89 від 27.01.14 pоку. Остаточне виконання зобов'язань за договором від 14.03.2009 року та рішенням Рівненського міського суду від 24.10.2013 р. по справі № 569/11852/13-ц [PERSON] було проведено лише 18.06.2014 року, що підтверджує банківська квитанція № 77710102 від 18.06.14 року. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що [PERSON] прострочив взяті на себе зобов'язання за договором від 14.03.2009 року. 20.05.2014 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про сплату боргу, який складається з індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми бору по відкритому відносно останнього виконавчому провадженню ВП № 41372988, яка була проігнорована. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наявність між сторонами договірних відносин та наявність прострочення взятих на себе зобов'язань зі сторони [PERSON], суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, тобто з 14 березня 2012 року по 18 червня 2014 року. Представлений позивачем розрахунок, суд вважає обґрунтованим і таким, що базується на вимогах чинного законодавства, тому даний доказ є належним і допустимим, який підтверджує суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 7104,06 гривні - суми індексу інфляції з простроченої суми; 3953,06 гривні - суми 3% річних з простроченої суми, всього: 11057,12 гривень, є обґрунтованими та доведеними. Заперечення представника відповідача про існування між [PERSON] та [PERSON] позадоговірних відносин по сплаті моральної шкоди нанесеної [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає недоведеними і такими, що спростовуються матеріалами справи. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривні. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає їх недоведеними, оскільки згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Враховуючи те, позивач заяви про визнання його представника особою, яка надає правову допомогу не подавав, судом відповідна ухвала не приймалась, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved