Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], вимоги якого в ході судового розгляду були уточнені, та в якому позивач просить суд зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні його власністю, а саме 1/100 частиною нежитлової будівлі, яка розташована в м. Арциз Одеської області у провулку Лікарняному, 4, та знести збудований простінок у фойє вищевказаної нежитлової будівлі, який перешкоджає доступу до належної йому 1/100 частки, а також стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. В поданому до суду позові позивач посилається на те, що є співвласником 1/100 частки зазначеної нежитлової будівлі. [PERSON], без відповідного дозволу, збудував в приміщенні нежитлової будівлі, простінок, який повністю перегородив прохід до належної позивачу частки приміщення, у звязку з чим позивач позбавлений можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Незаконні дії відповідача спричиняють йому душевний біль та страждання, порушують звичайний уклад його життя, що зумовило звернення з позовом до суду. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнає та подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить суд зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні його власністю та знести самочинно збудований простінок, відновивши первозданний стан будівлі, а також стягнути з [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. та судові витрати.В поданому до суду зустрічному позові позивач посилається на те, що йому, як директору МП «Промінь» належить 9/100 часток нежитлової будівлі, розташованої в м. Арцизі Одеської області, провулок Лікарняний, 4. Іншими співвласниками зазначеної будівлі є [PERSON] та голова КВФ «Восход» [PERSON], якій належить 12/100 часток зазначеної будівлі. При цьому вестибюль та коридор першого поверху знаходяться у сумісній власності всіх співвласників без визначення часток кожного з них. [PERSON], без отримання відповідного дозволу, самочинно демонтував комбіновану деревяну зі склом перегородку, яка відділяла 1/100 частку нежитлової будівлі, та замість неї побудував камяну стінку, пересунувши її впритул до вхідної двері до іншого приміщення, що перешкоджає повністю відчинити двері, що ведуть до приміщення, яке належить позивачу за зустрічним позовом, чим чинить йому перешкоди у користуванні своєю власністю. Незаконні дії відповідача за зустрічним позовом [PERSON] спричиняють йому душевний біль та страждання, що зумовило звернення із зустрічним позовом до суду. У судовому засіданні суду першої інстанції позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заявлений позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі, зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнали, вважаючи його безпідставним, просили відмовити в задоволені позову, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позов [PERSON] не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, зустрічний позов [PERSON] підтримала повністю та просила суд задовольнити його у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з захистом права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що як вбачається з копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Арцизьким БТІ від 28.11.2006р., співвласниками вищевказаної нежитлової будівлі, є: Комерційно-виробнича фірма «Восход» - 12/100 часток; Виробничо-комерційна фірма «Грація» - 63/100 часток; [PERSON] 1/100 часток; Виробничо-комерційна фірма «Грація» - 2/100 часток; МП «Промінь» - 9/100 часток; ПП «Універсал-Сервіс» - 13/100 часток (а.с. 7). Відповідно до договору дарування, посвідченого 25.12.2014р. приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1085, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/100 частка нежитлової будівлі, розташованої в м. Арцизі Одеської області, провулок Лікарняний, 4, яку він придбав у [PERSON] (а.с. 4 6). З приводу незаконного будівництва простінку [PERSON], [PERSON] звертався із заявами до правоохоронних органів та Арцизької міської ради Одеської області (а.с. 8 9, 11). Відповідно до повідомлення Арцизької районної державної адміністрації Одеської області від 10.11.2015р., нежитловий двоповерховий будинок побуту, розміщений по провулку Лікарняний, 4 в м. Арцизі, належить кільком власникам, а саме: [PERSON] 1/100 частина, ПКФ «Грація» - 65/100 частин, МП «Універсал-сервіс» - 14/100 частин, МП «Схід» - 12/100 частин, МП «Промінь» - 8/100 частин. Під час обстеження виявлено, що в фойє першого поверху виконано будівництво нової перегородки, яка блокує вхід в нежитлове приміщення майстерні годинників, яка являє собою 1/100 частин будівлі і належить [PERSON] Документально достовірної інформації про забудовника цієї перегородки немає. Зі слів працівників будинку побуту, перегородка була побудована МП «Промінь». Жодному із власників частин цього будинку відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства та розвитку інфраструктури райдержадміністрації будівельні паспорти і містобудівні умови та обмеження не надавалися (а.с. 10). Як видно з копії акту від 17.12.2015 р., в результаті обстеження нежитлового будинку № 4 у пров. Лікарняному м. Арциз, проведеного комісією у складі депутатів міської ради, члена виконавчого комітету та головного спеціаліста відділу регіонального розвитку інфраструктури Арцизької РДА, створеною рішенням виконавчого комітету Арцизької міськради № 155 від 25.11.2015 року, виявлено наступне: в фойє першого поверху виконано будівництво перегородки, яка блокує вхід в приміщення майстерні годинників, яка належить [PERSON] (а.с. 11, 12). Як вбачається з копії технічного паспорту та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 596092 від 23.12.2003 року, виданого Арцизькою міською радою, 9/100 частка нежитлової будівлі, розташованої в м. Арцизі, пров. Лікарняний, 4 належить на праві колективної власності МП «Промінь» на підставі рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради від 02.12.2003 р. № 408 (а.с. 33, 35 - 42). З приводу захисту своїх прав, [PERSON] звертався із заявами до [PERSON], Арцизької міської ради та відділу архітектури Арцизької райдержадміністрації (а.с. 45 47). Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Разом із тим згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Чинне законодавство гарантує непорушність права власності. Так, згідно з вимогами чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд встановив, що позивачу за первісним позовом [PERSON] належить 1/100 частка, МП «Промінь належать 9/100 часток нежитлової будівлі, розташованої в м. Арциз Одеської області, провулок Лікарняний, буд. 4. Судом також було встановлено, що вестибюль та коридор першого поверху знаходяться у сумісній власності всіх співвласників без визначення часток кожного з них, але [PERSON] збудував простінок, який перешкоджає доступу [PERSON] до належної йому частини нерухомого майна. Такі обставини доказуванню не підлягають, оскільки були визнані сторонами у справі. Про зазначене також заявив у судовому засіданні і сам [PERSON], який пояснив суду, що збудував цей простінок навмисно, щоб створити перешкоду [PERSON] для доступу до його частини будівлі, де той будував камяний простінок замість деревяного. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] у фойє вказаної нежитлової будівлі збудований простінок, який перешкоджає доступу до 1/100 часток будівлі, що належать [PERSON] Отже [PERSON] всупереч вимогам ч. 5 ст. 319 ЦК України використовує право спільної власності на вестибюль (фойє) на шкоду правам, свободам позивача за первісним позовом [PERSON], хоча зобов'язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права позивача. Тому суд приходить до висновку, що права позивача за первісним позовом [PERSON] підлягають захисту шляхом зобовязання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні 1/100 часткою нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Одеська область, м. Арциз, провулок Лікарняний, 4 та знесення простінку, збудованого у фойє вказаної нежитлової будівлі, який перешкоджає доступу до 1/100 частки, що належить [PERSON] П. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з позовами про відшкодування шкоди», зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина зазначеної особи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи факт заподіяння позивачу за первісним позовом моральної шкоди, протиправність дій відповідача, причинний звязок між такими діями та їх наслідками, а також вину відповідача в завданні моральної шкоди, суд вважає за необхідне в рахунок її відшкодування стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, час, що минув з моменту виникнення моральної шкоди, а також керується принципами розумності і справедливості, і вважає, що з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1\~000,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він пережив внаслідок порушення його прав щодо вільного користування та розпорядження належною йому власністю та в порушенні звичайного способу життя позивача, тому первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55). Отже, право на позов має особа, права, свободи або інтереси порушені. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що особисто [PERSON] позивач за зустрічним позовом, як фізична особа, не є співвласником спірної нежитлової будівлі. Отже, з огляду на досліджені судом докази, [PERSON] не має право на звернення з позовом до суду про зобовязання не чинити перешкод у користуванні власністю, яке особисто йому не належить, оскільки, як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, 9/100 часток нежитлової будівлі, розташованої в м. Арцизі Одеської області, провулок Лікарняний, буд. 4 належить юридичній особі МП «Промінь», а тому право на звернення з таким позовом до суду, належить співвласнику будівлі юридичній особі МП «Промінь». Оскільки [PERSON] є неналежним позивачем по справі, і не довів суду порушення свого права, суд відмовляє йому в задоволенні зустрічного позову прозобовязання не чинити перешкод у користуванні власністю, знесення самочинно збудованого простінку. Вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог прозобовязання не чинити перешкод у користуванні власністю, знесення самочинно збудованого простінку, тому, оскільки суд відмовляє у задоволенні цих вимог, вимоги щодо стягнення моральної шкоди внаслідок заподіяння шкоди є такими, що не підлягають задоволенню. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], та у задоволені його позову слід відмовити. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 376, 386, 391 ЦК України

Outcome: partial