Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь 50 000,00 грн. боргу за договором позики, 1 407,52 грн. процентів за користування грошовими коштами, 1 250,00 грн. інфляційних втрат та 1 352,19 грн. 3% річних, всього 54 009,71 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 21 грудня 2018 року він позичив відповідачці [PERSON] 50 000,00 грн., про що остання написала йому розписку, згідно з якою зобов`язалася повернути вказану суму до 08.03.2019 року. Незважаючи на те, що від вказаної дати пройшов вже тривалий час, відповідачка кошти не повернула та ухиляється від виконання свого зобов`язання. Загальна сума боргу відповідачки складається з суми позичених коштів 50 000,00 грн., 1 407,52 грн. процентів за користування коштами, 1 250,00 грн. інфляційних втрат та 1 352,19 грн. 3% річних, а всього 54 009,71 грн. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання свого зобов`язання, то він змушений звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, зіславшись на вищевикладені обставини та просив їх задоволити. Відповідачка відзиву на позов не подавала, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи була належно повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їй рекомендованого відправлення. За таких обставин суд 25.02.2019 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засiданнi докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 цього ж Кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 1048 даного кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 12.04.2017 року в справі № 487цс17, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року між сторонами по справі було укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 50 000,00 грн., які вона зобов`язувалась повернути до 08.03.2019 року, що підтверджується написаною нею розпискою від 21.12.2018 року (а.с. 20). Позивач виконав умови договору позики та передав відповідачці вказану в договорі суму, а остання своє зобов`язання виконала тільки частково та повернула йому 6 000,00 грн., що підтверджується фотокопіями квитанцій про поповнення карткового рахунку (а.с. 7,8). Згідно виконаного позивачем в позовній заяві розрахунку процентів за користування грошовими коштами за період з 09.03.2019 року по 31.01.2020 року їх розмір становить 7 407,52 грн., розмір інфляційних втрат за цей же період складає 1 250,00 грн., а розмір 3-відсотків річних за користування позиченими коштами - 1 352,19 грн. (а.с. 4). Суд приймає до уваги даний розрахунок, оскільки він виконаний у відповідності до вимог Цивільного кодексу України та враховує норми ст. 534 даного кодексу. За таких обставин, враховуючи, що позивач 21.12.2018 року надав відповідачці за договором позики грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., які остання зобов`язувалася повернути до 08.03.2019 року, однак по даний час свого зобов`язання в повному обсязі не виконала, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити та стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] грошові кошти за вищевказаною борговою розпискою, а саме: 50 000,00 грн. основного боргу, 1 407,52 грн. процентів за користування грошовими коштами, 1 250,00 грн. інфляційних втрат та 1 352,19 грн. 3% річних, всього 54 009,71 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судові витрати по справі у разі задоволення позову поклдадаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 526,534,536,625,1046,1048,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved