Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований наступними обставинами. 02 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 403. У шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що сімейне життя на протязі останніх трьох років погіршилось, внаслідок чого кожен із сторін має різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Вказав, що між ним та відповідачем втрачено почуття любові та поваги один до одного, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Також зазначив, що за спільною згодою діти проживатимуть з відповідачем. Позивач у відкрите підготовче судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, подала до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, та просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити у її відсутність. Зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши позовну заяву та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок здійснення права на припинення шлюбу та регулюються Главою 11 Розділу ІІ СК України. Судом встановлено, що 02 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13 грудня 2019 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 403. Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, серії [NUMBER] , від 28 серпня 2008 року, актовий запис № 532, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, серії [NUMBER] , від 16 червня 2009 року, актовий запис № 504. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні відносити фактично припинені, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Тому суд, враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що за згодою сторін діти залишаться проживати з матір`ю. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу відповідачем було змінене дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач просить після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 768,40 гривень, які сплачено позивачем при зверненні до суду. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved