Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 195650 грн та понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2014 року відповідач отримав від позивача суму коштів у розмірі 196650 грн, дані кошти отримані від позивача як розрахунок за договором безвідсоткової позики укладеним ними в простій письмовій формі. Даний факт підтверджується заявою з нотаріально завіреним підписом відповідача. Проте, інформація наведена в заяві не відповідає дійсності, оскільки не існує та не існувало жодного договору безвідсоткової позики укладеного між сторонами, позивач не мав правових підстав отримувати кошти від відповідача, гроші відповідачу надані помилково, [PERSON] не звертався до [PERSON] з вимогою про повернення коштів відразу після їх передачі, оскільки боявся за життя та здоров`я своєї доньки, яка на той момент перебувала в процесі тяжкого розлучення з відповідачем. Оскільки договір позики між сторонами ніколи не укладався у відповідача відсутні правові підстави утримувати дані кошти, які є власністю позивача. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги пояснивши, що договір позики не укладався, гроші надані помилково, раніше позивач не звертався, оскільки були погрози з боку відповідача. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що розписка написана на вимогу боржника, що є підтвердженням виконання фінансових зобов`язань. Боргові зобов`язанні були на підставі ремонтних робіт. Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно нотаріально посвідченої заяви, реєстровий № 3775, [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] грошей в сумі 196650 грн як розрахунок за договором безвідсоткової позики укладеними ними в простій письмовій формі, згідно ст. 1047 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з частиною другою статті правила, закріплені в главі 83 ЦК, застосовуються незалежно від того, чи виникло безпідставне збагачення внаслідок поведінки набувача майна, самого потерпілого, третіх осіб або виникло мимоволі. Верховний Суд в постанові від 30.08.2018 року по справі №334/2517/16-ц зазначає, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Всупереч обов`язку доказування позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вищевказані грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Факт отримання відповідачем вказаних коштів, що підтверджується наявною у справі нотаріальною заявою, сам по собі не є належним і допустимим доказом тієї обставини, що відповідач зберігає у себе майно без достатньої правової підстави і зобов`язаний його повернути на користь позивача. Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано жодного доказу про отримання відповідачем грошових коштів безпідставно, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed