Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ним, [PERSON] 26 лютого 2018 року був укладений договір фінансового лізингу № 02188 (далі «Договір») з ТОВ «Сігма Автолізинг», в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 49 від 02.01.2018. Підставою для звернення до ТОВ «Сігма Автолізинг» було намагання придбати автомобіль «Киа-Спортейдж» 2015 р.в. без пробігу за 322000 грн. про продаж якого він дізнався з дощок оголошень мережі Інтернет за акцією. Почавши зв'язуватись з особою, яка подала зазначену об'яву вын зв'язався з представником ТОВ «Сігма Автолізинг», який запевнив його, що він у найкоротший термін отримає зазначений автомобіль за вказану вище вартість. Для цього треба прибути до них в офіс, розташований у м. Одеса, (вул. Троицька, 6) та виконати деякі формальності по оформленню договору. Приїхавши 26.02.2018 до зазначеної адреси у м. Одеса його зустріла представник ТОВ «Сігма Автолізинг» на ім'я [PERSON] (тел. [NUMBER]) та запевнила його в тому, що для отримання бажаного автомобіля він повинен внести авансовий платіж у сумі до 23 відсотків його вартості поки вона буде готувати сам договір. Вона всіляко запевняла, що автомобіль він отримає у найкоротший термін (від кількох годин до 3-х діб), якщо внесе яко-мога більший первинний внесок за нього, та отримає пільги по погашенню його вартості в подальшому. Представник ТОВ «Сігма Автолізинг»- [PERSON] (її документів не бачив) надала йому квитанцію на сплату на реквізити ТОВ «Сігма Автолізинг» на рахунок, відкритий в ПАТ «ЩДУСТРІАЛБАНК» (м. Київ) та пояснила, що йому необхідно сплатити авансовий платіж за Договором, котрий вона готуватиме, хоча його номер вже надала № 02188. Сплативши в банківському відділенні м. Одеса наявну у нього суму 100000 грн. (сто тисяч) гривень, як авансовий платіж за Договором фінансового лізингу № 02188 від 26.02.2018, а також комісію за здійснення банківського переказу у сумі 1000 грн. (тисяча) гривень, він повернувся до представника - [PERSON], яка надала йому на підпис договір № 02188, який складався з 15-ти аркушів дрібним шрифтом, нотаріально не засвідчений, який він фізично не зміг вивчити, але помітив, що у ст. 1 п.1.1 Договору зазначений автомобіль- предмет лізингу- «КІА SPORT AGE,Comfort, 1.6, MT,4X2», який згідно до ст. 8 п.8.2. Договору коштує 624375грн. (шістсот двадцять чотири тисячі триста сімдесят п'ять гривень). На його незадоволення цим фактом, [PERSON] надала пояснення, що у ТОВ «Сігма Автолізинг» є певні проблеми з постачанням техніки які не є новими (2015 р.в.), замовлений ним автомобіль знаходиться в іншому регіоні та при його транспортуванні можливі складнощі з боку контролюючих органів», а зазначена в Договорі інша сума вартості (нового) автомобілю, ніяких обставин виконання Договору не міняє, так як це їх фірмі необхідно лише для податкової звітності та інше та запевнила, що це є формальною процедурою. Так, як він вже здійснив велику оплату по замовленому за первинною ціною, а не «зазначеною в Договорі» автомобілю за договором № 02188, то йому нічого не залишилось як довіритися представнику- [PERSON]. У подальшому [PERSON] перестала відповідати на дзвінки, та при можливості спілкування пояснювала складності надання автомобілю надуманими відмовками (реєстрація в МРЕВ, проведення АТО, автомобілі виготовлення (збірки) РФ під забороною, проведення сертифікації, пошкодження автомобілю та інше). Про те, що йому не нададуть зазначений автомобіль за 322000 грн. (триста двадцять дві тисячі гривень), або аналог за ту ж суму він не мав гадки, а про категоричні вимоги договору про неповернення грошових коштів у разі розірвання договору взагалі роз'яснено не було, а досконало вивчити Договір позивач не мав можливості, так як вже сплатив кошти на підставі обіцянок [PERSON] До вказаного Договору повинен бути наданий Додаток № 1, в якому повинні бути зазначені усі його лізингові зобов'язання та періодичні платежі за автомобіль, вартістю 322000 грн. (триста двадцять дві тисячі гривень), але він не складався, йому не надавався і про його існування та находження йому не відомо. В подальшому, вже вдома детально вивчивши Договір (витративши лише на читання та розуміння викладеного понад 1, 5 години, при тому, що в офісі ТОВ «Сігма Автолізинг» йому надали не більш 5-7 хвилин до підписання), мережу Інтернет, відгуки щодо ТОВ «Сігма Автолізинг» та реєстраційні данні щодо компанії він дійшов висновку, що відносно нього здійснили прикриті Договором шахрайські дії. Тобто, сплативши грошові кошти - платіж за автомобіль, який був інший за ціною (вписані від руки завищена вартість автомобілю , яка була вигідна [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» та поглинала сплачені мною грошові кошти процентними ставками, зазначеними в Договорі) він вважає, що відносно нього здійснили прикриті Договором шахрайські дії. Просить суд визнати договір фінансового лізингу № 02188 від 26.02.2018 року., укладений між ТОВ «Сігма Автолізинг» та ним недійсним, стягнути з відповідача на його користь авансовий платіж за договором фінансового лізингу № 02188 від 26.02.2018 -100000 грн., інфляційні витрати у розмірі 57 грн., комісію за здійснення банківського переказу у сумі 1000 грн., а разом 101057 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав, жодних заяв, клопотань до суду не надходило. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч. 4 ЦПК України за відсутністю відповідача. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 26 лютого 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено Договір фінансового лізингу № 02188. Предметом Договору, відповідно до пункту 1.1, було зазначено автомобіль «КІА SPORTAGE,Comfort, 1.6, MT,4X2», (а.с.17-24). Позивач [PERSON] в день укладення договору, а саме, 26 лютого 2018 року сплатив на користь ТОВ «Сігма Автолізинг» авансовий платіж в розмірі 100000 гривень, а також суму комісії за здійснення банківського переказу у сумі 1000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції ПриватБанку № 0.0.974331810.1 (а.с.27). Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин 1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Оскільки предметом оскаржуваного Договору є автомобіль, то до відносин сторін застосуванню також підлягають положення ЦК України про найм (оренду) транспортного засобу. Частина 2 ст. 799 ЦК України зазначає, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічний висновок міститься в правовій позиції Верховного суду України, ухваленій за наслідками розгляду цивільної справи № 6-2766цс15 від 16.12.2015. Відповідно до зазначеної правової позиції виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В свою чергу частина 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Договір фінансового лізингу № 02188 від 26.02.2018, укладений між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» не був нотаріально посвідченим. Відповідно до пункту 3ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», діяльність з надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. В частині 1 та 2 ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Предметом лізингу відповідно до п. 1.1. Договору є автомобіль -«КІА SPORTAGE,Comfort, 1.6, MT,4X2». Вказані ознаки не є індивідуальними, а є виключно родовими. У випадку з автомобілем індивідуальними ознаками є номер кузова, рік випуску, колір і т.п. Із вказаних в Договорі ознак не вбачається який саме автомобіль має отримати Позивач - новий або вживаний, в якій комплектації, якого покоління і року випуску, тощо. Крім того, як зазначив позивач, він мав намір придбати автомобіль «Киа-Спортейдж» 2015 р.в., оскільки саме на цей автомобіль у нього й були кошти. Частини 1 та 2 ст. 184 ЦК України зазначають, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. З огляду на це, предмет Договору не визначено індивідуальними ознаками, що є порушенням норм ЦК Україниі є підставою для оспорювання правочину. Спірний Договір містить ряд несправедливих умов, що в силу положеньст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є підставою для його оспорювання. Так, зокрема, стаття 1 Договору передбачає відповідальність сторін за невиконання умов договору. В зазначеній статті і в Договорі в цілому відсутня будь-яка конкретна відповідальність Лізингодавця за невиконання своїх зобовязань, прострочення передачі предмета лізингу, несвоєчасне повернення коштів і т.п. Також несправедливою умовою Договору є пункт 3.2.6, який надає право Відповідачу в односторонньому порядку розірвати Договір у випадку порушення Позивачем будь-якого з зобовязань за Договором. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту оскаржуваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили предмета лізингу та його вартості, не погодили графіку сплати лізингових платежів. Отже, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача. Відповідно до частини 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. До таких висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-2766 цс 15 від 15 грудня 2015 року, № 6-330 цс 16 від 8 червня 2016 року та№6-1551 цс 16 від 19 жовтня 2016 року. За положеннями даної норми ні комісія за укладення Договору, ні адміністративний платіж не відносяться до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Договір не містить жодного обґрунтування співмірності розміру комісії (10% вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінністатті 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг»не вважається лізинговим платежем, а відповідні дії фактично полягали лише у виготовленні типової форми договору. Те саме стосується і комісії за передачу предмета лізингу (3% вартості предмета лізингу). Відповідно до частини 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частини 1 та 2 ст. 216 ЦК України зазначають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. За викладених обставин, оцінюючи надані сторонами письмові докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, враховуючи зазначені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про недодержання в момент вчинення правочину, а саме договору фінансового лізингу № 02188 від 26.02.2018 укладеного між [PERSON]та ТОВ «Сігма Автолізинг», сторонами вимог, які встановлені Цивільним кодексом України, а також Законом України «Про захист прав споживачів», у звязку із чим спірний договір слід визнати недійсним, а відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 1 ст.. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 1707,00 грн..

Outcome: approved