Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 лютого 2003 року уклав шлюб з відповідачем, що зареєстрований Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №05 від 15 лютого 2003 року. Від шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідно до п.4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи про розірвання шлюбу є малозначними справами (Закон № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 08.02.2020). Згідно з п. 1, ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (Закон № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 08.02.2020). Таким чином, з урахуванням змін до ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач, яка була повідомлена про день, час та місце проведення судового засідання своєчасно і належним чином, у судове засідання не з`явилась, надала відзив, в якому зазначила, що шлюбні відносини були припинені з ініціативи позивача, а не у зв`язку з намірами [PERSON] створити нову сім`ю. Просила відмовити позивачу у стягненні судових витрат, а також зобов`язати його укласти договір про сплату аліментів на дитину. З часом відповідач надала заяву, в якій просила не розглядати її вимогу про зобов`язання позивача укласти договір про сплату аліментів на дитину, позов в частині розірвання шлюбу визнала, просила вирішити питання про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету. Враховуючи, що в підготовче судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №05 від 15 лютого 2003 року. Від шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] , [INFO] . Під час державної реєстрації відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться. За змістом положень ч. 1 ст.24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, визнання позову відповідачем, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, а тому приходить до висновку про задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду, що складає 384 грн. 20 коп., а 384 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved