Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (ВАТ КБ «Надра»), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 04 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №4223, про звернення стягнення на заставне майно, квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , - таким, що не підлягає виконанню (а.с.15-18). Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що заявлена вимога не підпадає під той вид заборгованості, про який йдеться в «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172; матеріали нотаріальної справи не містять документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед кредитором. Позивач вважає, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис в порушення вимог ст.ст.13-1, 87 ЗУ «Про нотаріат», а саме при вчинені виконавчого напису нотаріус не отримувала від відповідача та позивача первинних документів щодо видачі кредиту. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків та він не може бути доказом безспірності грошової вимоги. Позивач надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі (а.с.57). Відповідач приватний нотаріус Бондар І.М. надала до суду відзив на позовну заяву (а.с.45-46), в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, обґрунтовуючи свої доводи тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усі вимоги законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії. У задоволенні позову просить відмовити. Представник ВАТ КБ «Надра» в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи (а.с.54), про причини неявки не сповістив, відзив на позов не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ОД13/04/2007/840-К/29, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 198000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49%, з кінцевим строком повернення до 13 квітня 2037 року (а.с.19-22). З метою забезпечення вимог по вказаному кредитному договору, 20 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є квартира, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.25-28). Виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, реєстраційний №4223 від 04 липня 2013 року звернуто стягнення на заставне майно - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності (а.с.29). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст.87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за №282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пп.1.1, 1.2 п.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пп.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). В оспорюваному виконавчому написі нотаріус вказує, що виконавчий напис вчиняється на підставі п.1 зазначеного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Слід зазначити, що представником відповідача ВАТ КБ «Надра» не надано суду жодних доказів того, що він звертався до [PERSON] із заявою про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ВАТ КБ «Надра», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Також не надано суду і самого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Згідно оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 323091,15 доларів США, яка складається із суми: 196931,38 доларів США - основний борг, 126159,77 доларів США - сума заборгованості по відсоткам, 146139,76 грн. - сума заборгованості по пені, 158261,40 грн. - штрафи. Однак, у виконавчому написі нотаріуса не вказано яким документом він керувався при винесенні напису, розрахунок суми заборгованості не наведено, що також не може бути доказом безспірності грошових вимог. Також, не надано і суду доказів на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 04 липня 2013 року, за реєстровим №4223. Отже, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved