Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 серпня 2016 року [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) доларів США строком до 29 серпня 2016 року, що підтверджується розпискою. В розписці зазначається, що [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 3500 (три тисячі п'ятсот) доларів США та зобов'язався їх повернути 29 серпня 2016 року. Після закінчення строку на повернення коштів відповідачем не вчинено жодних дій спрямованих на повернення боргу. Неодноразові звернення позивача до відповідача вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості не принесли жодного результату. Позикодавець очікував повернення коштів ще рік понад термін встановлений домовленістю, однак більше чекати не може, оскільки кошти йому потрібні самому. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору позики, є грошовим зобов'язанням. Прострочення заборгованості виникло з 30 серпня 2016 року по 12 вересня 2017 року, тому борг прострочено на 378 днів. Заборгованість за процентами річних буде розрахована наступним чином: 3% (річних) / 365 (дів) х 378 (кількість прострочених днів) х 91030,45 грн. (суму заборгованості за курсом). Тому, заборгованість за договором позики наразі становить 93858,63 грн., з яких: основна сума боргу - 91030,45 гривень, 3% річних 2828,18 гривень. Наведене змусило позивача звернутись до суду з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позовну заяву задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. 19.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 3500 доларів США на строк до 29.08.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики, 19.08.2016 року [PERSON] було видано розписку, з якої вбачається, що він взяв у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 3500 доларів США та зобовязався повернути їх у повному обсязі до 29.08.2016 року (а.с.4). На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти не повернув, в даний час добровільно повертати гроші не бажає. Встановленим фактам відповідають зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконав своє зобовязання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. « Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення суду. За викладених обставин, стягненню підлягає сума 3500 доларів США, що еквівалентна з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 12.09.2017 року (1долар США /26,0087 грн.) що становить 91030,45 гривень. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні. Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті заборгованості за договором позики, що становить 93858,63 грн., з яких: основна сума боргу - 91030,45 гривень, 3% річних 2828,18 гривень. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Крім того в силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 938,60 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved