Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач [PERSON] 10 червня 2014 року взяв у нього в борг 24 955,00 гривень, які зобов'язався повернути до 30 грудня 2014 року. Зазначений факт був підтверджений власноручно написаною розпискою [PERSON], яка як борговий документ підтверджує укладення догору позики та прийняття відповідачем своїх зобов'язань. На даний час відповідач [PERSON] отримані в якості позики грошові кошти не повернув і від такого повернення ухиляється в зв'язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] в свою чергу звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, мотивувавши свій позов тим, що з квітня по червень 2014 року він працював водієм у приватного підприємця [PERSON] на автомобілі ДАФ д.н.з. [NUMBER] по перевезенню вантажів по території України. Однак трудові відносини здійснювались без належного оформлення з метою уникнення надмірного оподаткування. За усною вказівкою відповідача [PERSON] виконував перевезення вантажу по маршруту із ТОВ «Торговий дім «Левада» м. Одеса до м. Донецька з відповідним температурним режимом (-18 градусів), однак продукція була доставлена з температурним режимом ( 0 -4 градусів), про що був складений відповідний акт, згідно якого при перефасовці продукції витрати становили 26 955, 24 грн. [PERSON] вважав, що його вина в псуванні продукції беззаперечна, тому змусив його шляхом обману написати йому розписку від 10.06.2014 року про те, що він ніби то взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 24 955 гривень, за мінусом 2 000 гривень які він передав [PERSON] через [PERSON], хоч насправді він у [PERSON] грошей не брав. В зв'язку з цим просить суд договір позики між ним та [PERSON] визнати недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики в сумі 24 955 грн. підтримав, зустрічний позов [PERSON] про визнання договору позики недійсним не визнав та пояснив, що знає [PERSON] через його куму та односельчанку [PERSON], яка влітку 2014 року прийшла до нього з [PERSON] , щоб виручити останього, давши йому в борг грошей. В нього на той час при собі були гроші в сумі 25 955 грн. які він віддав в позику [PERSON], взявши з того розписку про повернення боргу до кінця року. На початку року неодноразово нагадував [PERSON] про повернення боргу, але той свого зобов'язання не виконував по причині відсутності грошей, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позовні вимоги про визнання договору позики недійсним не визнає, тому що останній в трудових відносинах з ним не перебував, бо він не був на час укладання договору позики приватним підприємцем і не міг укладати з іншими підприємствами договори на поставку продукції, тому претензій за невиконання зобов'язань на доставку продукції до нього від підприємств не могло бути. Дійсно він є власником автомобіля DAF державний номерний знак [NUMBER], який він придбав та зареєстрував 14 квітня 2015 року коли даний позов був у суді, але відповідач [PERSON] на даному автомобілі за його дорученням не займався перевезенням вантажів, тому свідчення [PERSON] є наклепами на нього. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 24 955 грн., у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики недійним просить відмовити. [PERSON] позову [PERSON] про стягнення боргу за договором позики не визнав, а свій позов про визнання договору позики укладеного між ним та [PERSON] недійсним підтримав і суду пояснив, що з квітня по червень 2014 року він працював водієм у приватного підприємця [PERSON] на автомобілі ДАФ державний номерний знак [NUMBER] по перевезенню вантажів по території України. Однак трудові відносини здійснювались без належного оформлення з метою уникнення надмірного оподаткування. За усною вказівкою відповідача [PERSON] виконував перевезення вантажу по маршруту із ТОВ «Торговий дім «Левада» м. Одеса до м. Донецька з відповідним температурним режимом (-18 градусів), однак продукція була доставлена з температурним режимом ( 0 -4 градусів), про що був складений відповідний акт, згідно якого при перефасовці продукції витрати становили 26 955, 24 грн. [PERSON] вважав, що його вина в псуванні продукції беззаперечна, тому змусив його шляхом обману написати йому розписку від 10.06.2014 року про те, що він ніби то взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 24 955 гривень, за мінусом 2 000 гривень які він передав [PERSON] через [PERSON], хоч насправді він у [PERSON] грошей не брав. Заслухавши сторони, свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач [PERSON] звернувся до суду вважаючи, що відповідач [PERSON] не виконує в добровільному порядку умови укладеного договору позики, як позичальник, чим порушує його інтереси і права, тому інтереси позивача підлягають до судового захисту. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому надана суду розписка відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] про отримання від останнього в борг грошових коштів в сумі 24 955 гривень є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як укладення договору так і його умови, а також засвідчує отримання [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON], така думка підтверджена правовим висновком Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс-13, тому до тверджень відповідача [PERSON], що він не отримував грошових коштів від позивача [PERSON] суд відноситься критично, як спробу уникнути взятого на себе зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Сторонами дотримані вимоги ст. 1047 ЦК України, даний договір позики укладений сторонами по справі в письмовій формі, така як його сума у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян і підтверджений розпискою відповідача [PERSON] Судом достовірно встановлено, що вказана боргова розписка відповідає вимогам Цивільного кодексу України, оскільки в ній вказано сторони, сума позики, валюта позики та строк погашення договору позики. Відповідач по первісному позову і позивач по зустрічному позову [PERSON] об'єктивних доказів про те, що з квітня по червень 2014 року він працював водієм у приватного підприємця [PERSON] на автомобілі ДАФ державний номерний знак [NUMBER] по перевезенню вантажів по території України. Однак трудові відносини здійснювались без належного оформлення з метою уникнення надмірного оподаткування. За усною вказівкою відповідача [PERSON] виконував перевезення вантажу по маршруту із ТОВ «Торговий дім «Левада» м. Одеса до м. Донецька з відповідним температурним режимом (-18 градусів), однак продукція була доставлена з порушенням температурного режиму, про що був складений відповідний акт, згідно якого при перефасовці продукції витрати становили 26 955, 24 грн.. [PERSON] вважав, що його вина в псуванні продукції беззаперечна, тому змусив його шляхом обману написати йому розписку від 10.06.2014 року про те, що він ніби то взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 24 955 гривень суду не надав, так як його заперечення в пред'явленому до нього позові та його позовні вимоги в зустрічній позовній заяві спростовуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що [PERSON] на час укладення договору позики не був фізичною особою-підприємцем, тому не міг виконувати зобов'язання по перевезення вантажів та користуватись послугами найманих працівників, а надана ним претензія не спростовує обставин на які посилається позивач по первісному позову [PERSON], автомобіль власником якого, на час укладання договору позики, на думку [PERSON] був [PERSON] придбаний 14.04.2015 року набагато пізніше після укладення сторонами договору позики. Таким чином правових наслідків недодержання сторонами при вчинені договору позики передбачених параграфом 2 ЦК України судом не встановлено. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З частини першої ст. 625 ЦК України випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Розписка надана відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] про отримання від останнього в борг грошових коштів в сумі 24 955 гривень є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як укладення договору так і його умови, а також засвідчує отримання [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON], тому до тверджень відповідача [PERSON], що він не отримував грошових коштів від позивача [PERSON] суд відноситься критично, як спробу уникнути виконання взятого на себе зобов'язання. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за догором позики на підставі боргової розписки підлягає до задоволення, а в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним необхідно відмовити. Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 249, 56 грн., від сплати якого при подачі позовної заяви був звільнений позивач. На підставі викладеного та

Outcome: approved