Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що у 2001р. між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 7/10 частин домобудівлі [ADDRESS] в м. Гола Пристань Херсонської області. Даний договір був посвідчений 22 січня 2001 року у Голопристанському відділенні Товарної біржі «Ва-Банк», що підтверджується договором за №2-1636, він зареєстрований 05 лютого 2001 року в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №1310, при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що даний правовстановлюючий документ не є дійсним, так як повинен бути нотаріально посвідчений, тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - 7/10 частин домобудівлі з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила визнати договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.01.2001 р. дійсним та визнати за нею право власності, з підстав, викладених у тексті позовної заяви, Відповідач у судове засідання не з'явився, про час слухання справи було повідомлено належним чином (шляхом публікації оголошення про виклик до суду у друкованому засобі масової інформації), причини неявки суду не відомі. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2001 року сторони уклали договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості - 7/10 частин домобудівлі з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення даного договору, угода, зареєстрована на біржі, не підлягала нотаріальному посвідченню і вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, позивач набула права власності на частину домоволодіння, однак не посвідчила угоду в порядку, передбаченому ст. 657 ЦК України. Оскільки при укладені договору сторонами були повністю виконані умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідач жодних претензій до позивача не пред'являв, дану угоду слід визнати дійсною. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, конкретні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved