Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії та рішення КП «КВПВ» про нарахування плати за послуги з вивозу побутових відходів за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення відповідача про нарахування плати за послуги за даною адресою; зобов`язати відповідача не нараховувати оплату за надані послуги та списати суму заборгованості, а також зобов`язати відповідача надати позивачу копію наказу № 302/инф від 28.09.2016 та звіт про виконання судового рішення. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що в його власності з 2012 року перебуває однокімнатна квартира [ADDRESS] , в якій ніхто не зареєстрований та фактично не мешкає, при цьому КП «КВПВ» нараховує плату за вивіз побутових відходів. У 2013 році позивач звертався із відповідною заявою до відповідача щодо припинення нарахування за послуги, якими позивач не користується, внаслідок чого у період з січня 2013 року по січень 2016 року нарахування були припинені. Починаючи з січня 2016 року нарахування за послуги з вивозу побутових відходів відновились, позивач неодноразово звертався із заявами та надавав відповідні документи на підтвердження того, що за даною адресою жодна особа не зареєстрована та фактично не мешкає, оскільки в квартирі встановлені лічильники води та електричної енергії, покази яких свідчать про відсутність користування житловим приміщенням за його цільовим призначенням. У відповідь на звернення позивача було повідомлено про наявність наказу № 302/инф від 28.09.2016, за яким і здійснюється нарахування, на вимогу позивач про надання тексту наказу для ознайомлення, йому було відмовлено із посилання на обмеження доступу до інформації. Позивач вказує, що він не укладав із КП «КВПВ» договору, не погоджується із рішенням відповідача про нарахування плати за послугу, якою він не користується, що і є, на його думку, підставою для звернення до суду із даним позовом. Від відповідача КП «КВПВ» до суду подано відзив на позов, в якому зазначається, що рішенням Виконкому Харківської міської ради його визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові. Постановою Кабміну України були затверджені Правила надання послуг з вивезення побутових відходів з Типовим договором про надання послуг з вивезення побутових відходів. Підприємством було розроблено та укладено договір на надання послуг з вивезення побутових відходів шляхом опублікування в офіційному засобі масової інформації, що є підставою для надання послуг до житлового будинку [ADDRESS] , в якому розташована належна [PERSON] квартира № 33 . Нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів здійснюється по особовим рахункам, відкритим на власників/користувачів житлових приміщень в багатоквартирних житлових будинках міста Харкова. При цьому, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги та зобов`язаний вносити в установленому порядку плату за користування послугами. Статтею 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщення споживача або інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження цього факту. Позивачем [PERSON] подавались відповідні заяви та у період з 01.01.2012 до 01.12.2015 нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів не здійснювалось, у період з 01.12.2015 до 01.09.2016 та з 01.08.2017 до 01.08.2019 нарахування здійснювалось на 1 особу. У серпні 2019 року на підставі заяви [PERSON] підприємством було проведено перерахунок вартості послуг за період з 01.12.2015 по 01.08.2019 та припинено нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів до 01.08.2020. Відповідач вважає заявлені [PERSON] вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив КП «КВПВ», в якому позивач вказує, що відповідач фактично частково визнає позовні вимоги щодо списання попередніх та припинення подальших нарахувань, щодо інших позовних вимог жодної позиції не висловлено, оскільки вимогами також є визнання незаконними дій щодо нарахування комунальних послуг, скасування відповідного рішення та надання деталізованої інформації про умови та підстави надання комунальних послуг, не надано копію наказу КП «КВПВ» № 302/инф, яким регламентуються підстави та умови надання відповідних послуг із вивезення побутових відходів, що є грубим порушенням положень законодавства у справах про захист прав споживачів. Звернення щодо неправомірності нарахування вартості послуг та припинення подавались позивачем до КП «КВПВ» з липня 2017 року, однак лише після ініціювання судового процесу у серпні 2019 року заяву [PERSON] було розглянуто та проведено перерахунок вартості послуг. У своїх запереченнях на відповідь на відзив КП «КВПВ» вказує, що предметом позову мають бути матеріально-правові вимоги позивач до відповідача. Однак, [PERSON] ані в позовні заяві, ані у відповіді на відзив не наведено жодних фактичних підстав, які підтверджували порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів, а також юридичних підстав звернення до суду, які в сукупності надавали б позивачу право звернутися до суду з вимогами до відповідача. Разом із тим позивач наголошує на семи чітких позовних вимогах, які зводяться виключно до намагання позивача завдати шкоди діловій репутації відповідача. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності як спосіб захисту цивільних прав та інтересів може були лише і виключно органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, а такий спосіб захисту як витребування внутрішнього документа підприємства взагалі відсутній у переліку матеріально-правових заходів примусового характеру. Відсутність предмету спору тягне за собою закриття провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача КП «КВПВ» Мицай О.І. у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 16.10.2000 державним нотаріусом Сьомої ХДНК, право власності зареєстровано 20.10.2000. Позивачем надані довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, з яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2016, 31.12.2016, 01.01.2017, 31.12.2017, 01.01.2018, 31.12.2018, 01.01.2019 відсутня інформація про зареєстрованих осіб. Згідно розрахунку заборгованості, складеного КП «КВПВ», станом на 13.02.2019, по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з лютого 2017 року по січень 2019 року рахується заборгованість в розмірі 415,83 грн. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] звернувся до КП «КВПВ» із скаргою для вирішення питання про безпідставне нарахування за послуги з вивозу побутових відходів, яка отримана 17.07.2017. 18.07.2017 на адресу [PERSON] направлена відповідь на його скаргу, в якій останньому було роз`яснено про наявність Наказу № 302/інф від 28.09.2016, на підставі якого проводяться нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів за особовими рахунками з відсутніми зареєстрованими особами в розмірі 23.08 грн., зазначено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та /або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а саме запропоновано подати власноруч написану заяву та додати до неї документи: довідку з фактичного місця проживання, копії правовстановлюючих документів на квартиру, довідку про зареєстрованих у спірному приміщенні осіб та документ, що підтверджує відсутність мешканців за запитуваною для перерахунку адресою. Додатково вказувалось, що заявою [PERSON] від 09.01.2013 було зроблено перерахунок з послуги вивозу побутових відходів за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2017 [PERSON] подав до КП «КВПВ» власноруч написану заяву про перерахунок послуг з вивозу побутових відходів за адресою: [ADDRESS] , додатків до заяви не зазначено, однак заявником вказується, що раніше він усі документи подавав та ситуація з того часу не змінилась. З наявної в матеріалах справи відповіді КП «КВПВ» на адресу [PERSON] вбачається, що останній звертався зі скаргою 29.12.2018, а 22.01.2019 отримав відповідь, якою було роз`яснено, що за період з 01.01.2012 до 01.12.2015 на підставі відповідних заяв споживач не здійснювалось нарахування за послуги з вивезення побутових відходів. Максимальний період відключення нарахування плати становить один календарний рік, а тому з 01.12.2015 нарахування плати почало проводитись в розмірі 11,54 грн., тобто 1 одну особу, оскільки від власника не надійшло відповідної заяви та документів, які підтверджують відсутність в житловому приміщенні інших проживаючих осіб. З 01.09.2016 нарахування плати становило 23,08 грн. на місяць. В серпні 2017 року на підставі заяви [PERSON] було змінено нарахування вартості послуг із розрахунку на 1 особу до 01.08.2018. В січні 2019 на підставі заяви [PERSON] проведено перерахунок за період з 01.08.2018 до 01.01.2019 та змінено нарахування вартості послуг до 01.08.2019 із розрахунку на 1 особу до розміру 23,47 грн. Також [PERSON] 14.01.2019 звертався до КП «КВПВ» із вимогою про надання копії наказу № 302/інф від 28.09.2016, йому було надано відповідь, що даний наказ є документом внутрішнього користування та належить до службової інформації. Представником відповідача до суду було надано розрахунок заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з серпня 2019 року по серпень 2019 року, з якого вбачається, що нарахована заборгованість за послуги з вивозу побутових відходів в розмірі 718,21 грн. перерахована та на 01.09.2019 заборгованість відсутня. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено перелік житлово-комунальних послуг. Так, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Це положення кореспондується із ст. 15 ЗУ «Про відходи, а саме громадяни України, зобов`язані вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами. При цьому, ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Так, ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Матеріалами справи не підтверджено, що [PERSON] , починаючи з 01.12.2015, не подавав до КП «КВПВ» документальні підтвердження тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, ці документи надійшли до підприємства лише після звернення позивача до суду, що і стало підставою для перерахунку вартості послуг, а тому відсутні підстави вважати неправомірними дії та рішення КП «КВПВ». Питання щодо скасування у судовому порядку рішення відповідача про нарахування не може бути розглянуто, оскільки встановити його наявність не виявилось можливим. Щодо зобов`язання відповідача і в подальшому не нараховувати вартість послуг з вивозу побутових відходів, в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки ця вимога є передчасною. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його порушеного права чи законного інтересу з боку КП «КВПВ», заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed