Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначив, що 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] 65\~284, 75 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема на його думку нотаріус не перевірив факт про безспірність заборгованості, не вказав номер договору, на підставі якого вчинив напис, не перевірив чи відноситься така заборгованість до безспірних, тобто порушив вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». На підставі зазначеного [PERSON] просить суд визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у змісту позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, однак подав на адресу суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у заяві доводи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 10.08.2012 року між ПАТ КБ «Акцент банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якої банк надав позивачу кошти в порядку та на умовах, визначених договором. 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського Міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за № 2100 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 10.08.2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 17.05.2016 року грошових коштів у сумі 65\~284 грн. 75 коп. У відповідності до виконавчого напису стягнення здійснюється за період з 10.08.2012 року по 17.05.2016 рік. Постановою від 06 вересня 2016 року головним державним виконавцем Пивоваров Ю.Г. Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в З/о за виконавчим написом № 2100 від 22.06.2016 року відкрито виконавче провадження. Позивач вказує на те, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема без перевірки факту щодо безспірності заборгованості, не вказано номер договору, на підставі якого вчинено напис, не перевірено, чи відноситься така заборгованість до безспірних, тобто на його думку нотаріус порушив вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Вивчивши доводи позивача суд встановив наступне. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 \~\~ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зокрема така правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015\~року у справі № 6-158цс15. Цією ж нормою визначено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відтак, вивчивши подані сторонами письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем не надано жодних доказів того, що нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис без отримання необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, в такому чітко вказано по якому конкретно кредитному договору відбувається стягнення. Позивач зазначає, що нотаріусом вчинявся виконавчий напис без первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення і відповідно у нього були відсутні підстави вважати розмір заборгованості позивача безспірним. Однак з даним твердженням позивача суд не може погодитись, виходячи з наступного. Порядок вчинення виконавчих написів визначається положеннями ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5(тут і надалі Інструкція в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису), відповідно до яких, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості і для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, Законом України Про іпотеку, а також постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року. У зв'язку із цим посилання позивача на Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітністьпри обґрунтуванні того, що банком не подано нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості позичальника, з посиланням на необхідність подання й інших документів (первинних документів) є безпідставним, оскільки вказаний закон спірні правовідносини не регулює. Крім того позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не надав жодних доказів щодо спірності суми боргу, що стягується за оспорюваним виконавчим написом. Отже, заборгованість позивача перед банком підтверджена кредитним договором, який ним не оспорений та не визнаний недійсним. Виходячи з наведеного, суд, проаналізувавши зібрані по справі докази, виходячи із засад чинного законодавства і з обставин даної цивільної справи, приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис був винесений згідно чинного законодавства, його укладення не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, підстави для визнання його незаконним та таким, що не підлягає до виконання немає, зазначені позивачем доводи не отримали свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed