Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимоги на предмет спору - органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] проживав у громадянському шлюбі з громадянкою [PERSON] . Від даного шлюбу у нас народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2018 року з позивача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., які він справно сплачує. На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, стосунки між нами погіршилися, відповідачка не надає позивачу можливості бачитися з сином та приймати участь у його вихованні. Неодноразові його спроби зустрітися з сином та приймати участь у його вихованні закінчувалися скандалами, що негативно відображається на психічному здоров`ї дитини. Внаслідок своєї протиправної поведінки відповідачка перешкоджає позивачу, у здійсненні його обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, щодо піклування про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток покладені зокрема статтею 150 СК України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] та встановити наступний графік зустрічі з сином, а саме: перша та третя субота місяця з 10 год. суботи до 10 год. неділі, друга та четверта неділя місяця з 10 год. неділі до 10 год. понеділка, та щосереди з 10 год. до 18 год. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, просили винести рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкування із сином [PERSON] , [INFO] та встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: у першу і третю суботу місяця та другу і четверту неділю місяця з 09год. по 20 год. за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення даного позову. Окрім того, відповідачка пояснила, що вона жодним чином не чинить перешкоди у спілкуванні сина з позивачем і навіть сама привозила дитину на побачення з батьком, при цьому сам відповідач не прагнув виконувати батьківські обов`язки по вихованню свого сина. Однак, після того, як відповідачка уклала шлюб із іншим чоловіком, збоку позивача [PERSON] почалися прискіпливі дії по відношенню до [PERSON] Всі зустрічі із своїм сином позивач проводить в присутності своїх знайомих, бере дитину в чуже авто, що є великим стресом для дитини. Також відповідачка вказала на те, що вона не має наміру перешкоджати позивачу у спілкуванні із власним сином, однак в тому випадку, якщо це не суперечить інтересам дитини та не спричинює шкоди його здоров`ю. З огляду на вищевикладене, відповідачка та представник відповідачки просили відмовити в задоволенні даного позову. Представник третьої особи Гутич А.В. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення даного позову та підтримала визначений Висновком №789/03-31 від 12.11.2018 року порядок та спосіб участі позивача з вихованні дитини. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст.18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, за час якого народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження. В подальшому цивільний шлюбі між сторонами було припинено, після чого відповідач зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON] та змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 05.05.2018 року. З наявного в матеріалах справи рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2018 року вбачається, що з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Позивач в судовому засіданні вказував на те, що він справно сплачує визначені рішенням суду аліменти на утримання сина. Дана обставина відповідачем не заперечувалася та спростована не була. З наявного в матеріалах справи Розпорядження №131 від 05.04.2018 року про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо позивачу встановлено наступний спосіб участі у спілкуванні з малолітнім сином шляхом зустрічей з ним щосереди та щосуботи в період з 16год. по 18год. за попередньою домовленістю із матір`ю. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не зважаючи на це розпорядження і надалі чинить перешкоди позивачу у зустрічах з сином, що не знайшло свого спростування жодним належним доказом з боку відповідача та його представника. З пояснень позивача, а також з наданих сторонами письмових доказів, встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, у результаті яких у сторін виник спір з приводу визначення порядку спілкування та приймання участі у вихованні сина позивачем. Дані обставини в судовому засіданні жодною із стороною не заперечувалися та не спростовувалися. Позивач проживає окремо від сина, у зв`язку з чим не має вільної можливості приймати участь у спілкуванні та вихованні з ним, оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином [PERSON] . Згідно вимог ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Ужгородської районної державної адміністрації із заявою про надання висновку про способи участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за результатами розгляду якої було складено Висновок №789/03-31 від 12.11.2018 року про способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Так, з наявного в матеріалах справи даного Висновку №789/03-31 від 12.11.2018 року вбачається, що за результатами характеристик обох батьків, актів обстеження житлово - побутових умов проживання матері та батька, Ужгородською районною державною адміністрацією визначено наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: кожну другу суботу місяця з 10год. до неділі 17год. Спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні, права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З урахуванням встановлених судом обставин, а також виходячи з того, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками, а тому даний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При визначенні способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина, суд враховує вік дитини та його стан здоров`я, а тому вважає за доцільним встановити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , а саме шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: у першу і третю суботу місяця та другу і четверту неділю місяця з 09год. по 20 год. за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно вимог ч.1 ст.76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задовлення даного позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved