Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку №50 площею 851 кв.м., що складається з двох частин 623 кв.м. (42,6 х 11,0 х 46,2 х 15,0) та 228 кв.м. (20.1 х 8,0 х 18,0 х 12,0), яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «СХІД-ХІМІК». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22.03.1998 між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. На виконання договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, [PERSON] передав [PERSON] земельну ділянку, якою позивач володіє та користується з 1998 року по час звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав свої вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, цивільну справу просив розглянути без його участі. Представник третьої особи позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, цивільну справу просив розглянути без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне: 22.03.1998 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №50 площею 851 кв.м., яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «СХІД-ХІМІК» (станом на 22.03.1998 Садівниче товариство «Хімік»), що підтверджується актом Садівничого товариства «Хімік» від 22.03.1998. Спірна земельна ділянка належала [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на землю І-ЗП №009921 виданого Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 25.09.1997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю №1428. Відповідно до ст.4 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції станом на 1998) цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків. Згідно зі ст.41 Цивільного кодексу Української РСР угодами визнаються дії громадян організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). За визначенням ст.44 Цивільного кодексу Української РСР повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Відповідно до ст. 44 Цивільного кодексу Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно зі ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Оскільки, земельна ділянка №50 площею 851 кв.м., яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «СХІД-ХІМІК», 22.03.1998 передана [PERSON] [PERSON], на підставі чого позивача прийнято в члени садівничого товариства, суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку, а отже позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved