Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, уточнивши їх в наступному, в якій зазначив, що 04.04.2008 між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (далі Банк), укладено договір кредиту № 819/3/-28/8-083 (далі Договір) за яким позивач на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання отримав кошти в сумі 10000 доларів США під 13% річних строком до 03.04.2023. 28.10.2008 між сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору (далі Додаткова угода), якою з 20.10.2008 процентна ставка збільшена до 15% річних. Враховуючи, що кредитні кошти надавались на поточні потреби, Договір є договором споживчого кредиту, отже має відповідати вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), що відповідачем не дотримано під час укладення як Договору, так і додаткової угоди до нього, так як їх умови в частині надання кредиту у іноземній валюті, збільшення відсоткової ставки в супереч ч. 5 ст. 11, ч. 3 ст. 18 Закону є несправедливими, такими, що не відповідають принципу добросовісності, призводять до дисбалансу прав і обовязків споживача. Крім того, умови Договору не містять повних умов кредитування, а саме інформації про форми кредитування, сукупну вартість кредиту, вартість послуг на його оформлення, страхування, варіанти повернення, обсяги платежів, графіку погашення тощо. Позивач, посилаючись на положення Закону, ЦК України щодо визнання правочинів недійсними, підстави зміни та розірвання договорів просить визнати недійсними п. 1.1 Договору в частині збільшення процентної ставки, підпункти 3.3.15, 3.3.16, п. 3.4., п.п. 4.2.-4.5. Договору. В суді представник позивача просив поновити строки звернення до суду, наполіг на задоволенні позову, пославшись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача проти позову заперечував, пославшись на безпідставність позовних вимог, так як всі умови Договору та Додаткової угоди погоджені з позивачем. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, зазначивши, що додаткова угода підписана сторонами ще в 2008 році, отже трирічний строк для звернення до суду пропущений позивачем. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: 04.04.2008 між сторонами укладено Договір за яким позивач отримав кредитні кошти в сумі 10000 доларів США під 13% річних строком до 03.04.2023 (а.с. 5-10). Підпунктами 2.6.1.-2.6.3. п. 2.6. Договору передбачена можливість зміни процентної ставки за Договором на певних умовах та порядку (а.с. 7). На підставі перелічених пунктів Договору 28.10.2008 сторонами підписана Додаткова угода, якою внесено зміни до п. 1.1. Договору та збільшено процентну ставку до 15% (а.с. 11). Таким чином, зміст Договору і Додаткової угоди узгоджені з позивачем в 2008 році. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і відповідач просить застосувати до виниклих правовідносин норми закону про позовну давність. Враховуючи дату укладення Договору та Додаткової угоди, якими є 04.04.2008 та 28.10.2008 відповідно, позивач з метою захисту своїх прав мав би звернутись до суду з позовом не пізніше 28.10.2011, проте відповідний позов поданий лише 29.11.2016, тобто з пропуском передбаченого законом строку більш ніж на пять років. Підстав для поновлення позовної давності суд не вбачає, так як позивач не привів жодної поважної причини пропущення позовної давності та не обґрунтував відповідне клопотання. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З погляду на вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність залишити позов без задоволення через пропущення позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed