Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя та просив суд визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/4 частини квартири під №51 у будинку за №77, корпус 1 по вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 автомобіля марки HYNDAI SONATA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згодом 02 серпня 2017 року уточнив позовні вимоги та просив в частині автомобіля стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, окрім того стягнути понесені судові витрати. Вимоги позову обґрунтував тим, що 23 листопада 2002 року [PERSON], позивач по справі, зареєстрував шлюб з відповідачкою, [PERSON] в Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON], якій народився 23 листопада 2001 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, а 09 жовтня 2008 року у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, позивач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу (актовий запис у Книзі розірвань шлюбів під №211). За час перебування у шлюбі, сторони набули спільне майно: трьох кімнатну квартиру під №51 у будинку за №77, корпус 1 по вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі та автомобіль марки HYNDAI SONATA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Як зазначив позивач, вказану квартиру сторони придбали уклавши спочатку 02 березня 2007 року додаткову угоду до договору №51/14 про співробітництво за інвестуванням будівельних житлових будинків від 06.12.2004р., відповідно до п. 8 та п. 9 якої, вони сплатили повну вартість квартири у розмірі 180 706 (сто вісімдесят тисячі сімсот шість) гривень, а 02 червня 2011 року отримали свідоцтво про право власності. 15 липня 2011 року подарували 1/2 спільної квартири сину [PERSON] [INFO] Оскільки відповідачка повідомила позивача про те, щоб [PERSON] повернув їй автомобіль, так як вона є власником за документами і має намір його продати, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси\~від 14 квітня 2018 року було відкрито провадження по справі. (а.с. 61). 16 липня 2018 року підготовче засідання закрито та призначено справу до слухання по суті позовних вимог. (а.с. 117). Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, з обґрунтувань викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності, надали при цьому заяву про застосування строків позовної давності. Зясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, вислухав відповідача та представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Суд встановив, що 23 листопада 2002 року [PERSON], позивач по справі, зареєстрував шлюб з відповідачкою, [PERSON] в Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. (а.с. 7). У шлюбі у сторін народився син, [PERSON], якій народився 23 листопада 2001 року. (а.с. 9). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, а 09 жовтня 2008 року у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, позивач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу (актовий запис у Книзі розірвань шлюбів під №211). (а.с. 8). За час перебування у шлюбі, сторони набули майно: трьох кімнатну квартиру під №51 у будинку за №77, корпус 1 по вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі та автомобіль марки HYNDAI SONATA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Право власності на зазначену квартиру 02.06.2011 року зареєстровано за [PERSON]. (а.с. 16). Зазначену квартиру сторони придбали уклавши спочатку 02 березня 2007 року додаткову угоду до договору №51/14 про співробітництво за інвестуванням будівельних житлових будинків від 06.12.2004р., відповідно до п. 8 та п. 9 якої, вони сплатили повну вартість квартири у розмірі 180 706 (сто вісімдесят тисячі сімсот шість) гривень, а 02 червня 2011 року отримали свідоцтво про право власності. (а.с. 10-16, 20). 15 липня 2011 року 1/2 частина вищезазначеної квартири була подарована [PERSON] [INFO] (а.с. 21,22). До суду з позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя [PERSON] звернувся 07 вересня 2018 року, що підтверджується штампом на першому аркуші позовної заяви. (а.с. 3). Оскільки рішенням суду від 08 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, на квартиру під №51 у будинку за №77, корпус 1 по вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі було визнано право власності за позивачкою 02 червня 2011 року, а згодом 04 серпня 2011 року 1/2 частину зазначеної квартири було подаровано [PERSON], автомобіль на частину котрого претендує позивач, був придбаний 23.08.2007 року та зареєстрований на відповідача, про що було відомо позивачу, суд вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк звернення до суду, в звязку з чим заява представника відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON], до [PERSON], а саме: визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] (раніше Дніпропетровська дорога) в м.Одесі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації ? вартості автомобіля марки «Хюндай-Соната», 2007 року випуску , кузов № [NUMBER] слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Відповідно до вимог ст.\~267\~ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таку заяву було подано преставником відповідача адвокатом [PERSON] Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що позивач не надав достатніх доказів про звернення до суду в межах строку позовної давності, та не надав доказів про наявність поважних причин пропуску такого строку. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності.

Outcome: dismissed