Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка також діє і в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предсмет спору - служба у справах дітей Ізюмської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просив стягнути з відповідачки [PERSON] сплачену ним суму судового збору. В обґрунтування свого позову зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинк [ADDRESS]. Разом з позивачем в будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] З січня 2017 року і до теперішнього часу за місцем реєстрації відповідач з дітьми не проживають та їх особистих речей в будинку не має. Фактичним місцем перебування відповідачів у справі є: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] просив його позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Представник служби у справах дітей Ізюмської районної державної адміністрації позовну заяву з додатками отримав, клопотань або заперечень не надав. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS].(згідно договору купівлі- продажу житлового будинку від 26.07.2005 року.(а.с.6) Відповідно до акту сільського голови Задніпровської Л.С. про не проживання особи за місцем реєстрації від 22 листопада 2018 року гром. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] з 15 січня 2017 року не проживають.(а.с.3) Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що малолітні відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності їх у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання гром. [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право на користування житлом у житловому будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved