Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду\~з даним позовом та просить визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЛ 981049 на право приватної власності на земельну ділянку, яка знаходиться в м.Калуші по вул.Малицькій, 20 площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий номер 261040000:10:004:0066), виданий [PERSON] міською радою [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що являється власником 5/6 частин домоволодіння №89 по вул.О.Пчілки в м.Калуші, Івано-Франківської області. Право власності він набув на підставі договорів дарування, які були укладені із спадкоємцями [PERSON], який помер 11.03.1983 року, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Власником 1/6 частини даного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] являється [PERSON], громадянин США. Позивач зазначив, що фактично він користується всім будинком, однак оформити право власності на вказану частку не має можливості. В користуванні попередніх власників для обслуговування належного їм домоволодіння знаходилася земельна ділянка площею 1613,80 кв.м. у відповідності до генплану за 1960 рік. [PERSON] вважає, що так як він набув право власності на 5/6 частин домоволодіння, до нього також перейшло право користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні попередніх землекористувачів. Так як межі його земельної ділянки порушуються [PERSON], [PERSON] звернувся до [PERSON] міської ради з приводу погодження меж земельної ділянки. Однак йому було повідомлено, що рішенням міської ради від 30.03.2011 року № 332 затверджено технічну документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Мальцька, 20 у м.Калуші. Разом з тим у приватизовану площу земельної ділянки [PERSON] ввійшла частина земельної ділянки, якою він користувався. [PERSON] зазначає, що межі земельної ділянки, визначені в державному акті на право власності на земельну ділянку, наданої відповідачу, не відповідають фактичному користуванню, що підтверджується кадастровим планом спірної земельної ділянки. Крім того, вищезазначений державний акт, на думку позивача, є незаконним, оскільки виготовлений з явними порушеннями, зокрема з ним, як суміжним користувачем, не погоджувалися межі земельної ділянки згідно ст.198 України. Також, як на підставу до задоволення позову позивач посилається на норми ст. 90 ЗК УРСР, 120 ЗК чинного ЗК України, а саме: на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити. Представник [PERSON] міської ради в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] вказала, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову Зазначає, що твердження позивача про те, що [PERSON] мав у користуванні земельну ділянку площею 1613,80 га, яка після смерті останнього перейшла у його власність, не заслуговує на увагу виходячи з того, що відповідно до ст.20, 21, 22 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року, що діяла на момент користування вказаною земельною ділянкою [PERSON], право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Також Позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, який би вказував на те, що [PERSON] був належним землекористувачем, а генплан не являється правовстановлюючим документом. Також [PERSON] не надано доказів того, що він є належним землекористувачем. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували законність використання спірної земельної ділянки померлим [PERSON], а також його спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] Окрім того, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено неправомірність дій [PERSON] міської ради під час оформлення документів на земельну ділянку, належним чином не доведено порушення своїх прав і охоронюваних законом інтересів. Вважає, що державний акт, що виготовлений на підставі рішення [PERSON] міської ради №332 від 30.06.2011 року є таким, що не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема розміщенням оголошення в газеті «Галичина». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Івано-Франківської області в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 5/6 частин будинковолодіння, що знаходиться за адресою вул. О.Пчілки, 89, м. Калуш, з яких 2/6 частки належать йому на підставі договору дарування частини домоволодіння від 10.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3800 (а.с. 20), право власності зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 15.09.2008 року, реєстраційний номер 24264317 (а.с. 23); 1/2 частка домоволодіння належать йому на підставі договору дарування частини домоволодіння від 15.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1514 (а.с. 19), право власності зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 30.05.2009 року, реєстраційний номер 24264317 (а.с. 24). 1/6 частка даного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.1984 року після смерті [PERSON] належить [PERSON] (а.с. 16). Крім [PERSON] спадкоємцями [PERSON] були також [PERSON] та [PERSON], які в подальшому і відчужили свої частки [PERSON] Власником 1/2 частки домоволодіння по вул. О.Пчілки, 89в м. Калуші був [PERSON] Після його смерті право власності на дане спадкове майно на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2008 року набула [PERSON] (а.с. 13), та в подальшому також відчужила його позивачу. Згідно копії генерального плану, затвердженого 20.08.1960 року, для обслуговування домоволодіння по вул. Л.Українки, 89 (тепер вул. О.Пчілки, 89) в м. Калуші, власниками якого значилися [PERSON] та [PERSON], була відведена земельна ділянка площею 1613,80 кв.м. (а.с. 41). Після набуття права власності на 5/6 часток домоволодіння та з метою впорядкування земельних відносин [PERSON] звернувся до [PERSON] міської ради для з приводу погодження меж земельної ділянки та прийняття рішення відповідної узгоджувальною земельною комісією, проте отримав відповідь від 07.04. 2016 р. за №Л-901 про те, що земельним відділом [PERSON] міської ради підготовлено проект рішення «Про затвердження протоколу №2 від 18.03.2016 року узгоджувальної земельної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування», і що копію зазначеного рішення він зможе отримати після розгляду даного питання на сесії [PERSON] міської ради (а.с. 31). Повідомленням №Л-630 від 06.05.2016 року [PERSON] міської рада довела до відома позивача, що 26.04.2016 року на сесії [PERSON] міської ради прийнято рішення № 285 «Про затвердження протоколів узгоджувальної земельної комісії» (а.с. 33). Рішення [PERSON] міської ради №332 від 30.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON]Б.» відповідачу надано у власність безоплатно земельну ділянку площею 0,0842 га, за адресою вул. Малицька,20, м. Калуш для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9). Як вбачається з витягу з протоколу №2 засідання узгоджувальної земельної комісії від 18.03.2016 року, відповідно до рішення міської ради від 30.03.2011 року №332 затверджено технічну документацію та надано земельну ділянку у власність гр. [PERSON] на вул. Малицька, 20, загальною площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка (а.с. 11). На підставі даного рішення [PERSON] міською радою 30.03.2012 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ 981049 (а.с.27). В судовому засідання встановлено, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] межують. Згідно будинкової книги позивач разом із сімєю зареєстрований та проживає в даному будинковолодінні (а.с.28, 29). Згідно копії генерального плану, затвердженого 20.08.1960 року, для обслуговування домоволодіння по вул. Л.Українки, 89 (тепер вул. О.Пчілки, 89) в м. Калуші, власниками якого значилися [PERSON] та [PERSON], була відведена земельна ділянка площею 1613,80 кв.м., (а.с.41). В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували законність вилучення спірної земельної ділянки. Згідно копії кадастрового плану земельної ділянки (а.с.7, 77) з позивачем, як суміжним користувачем, не погоджувалися межі земельної ділянки. З копії Акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі (а.с. 83) вбачається, що погодження меж із позивачем не відбувалося. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дана норма права практично дублюється нормою ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України. Згідно із ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За визначенням ст. 120 чинного ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщеній на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією\~та законами України. Таким чином судом встановлено, що у приватизовану площу земельної ділянки [PERSON] ввійшла частина земельної ділянки, якою користується позивач [PERSON], що порушує права та інтереси останнього, а державний акт, виданий із порушенням норм законодавства України, а тому є недійсним. Крім того, суд вважає, що позивачем з поважних причин пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки про існування оспорюваного державного акту та відповідно про порушення своїх прав він дізнався в 2016 році після розгляду його заяви [PERSON] міською радою, а тому процесуальний строк звернення до суду підлягає поновленню. На підставі ст.ст.83, 120, 152, 155, 158, 198 ЗК України та

Outcome: approved