Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги обгрунтував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Крім нього у належному йому будинку зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] зареєстрована в будинку, але з листопада 2016 року в ньому не проживає. В добровільному порядку відповідачка знятись з реєстрації не бажає. Вона сама визначили собі інше місце проживання і спірним житловим будинком не користуються більше року без поважних причин. Небажання її в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, зокрема він не має можливості оформити субсидію та інші соціальні виплати. Позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому житловим будинком. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що відповідачка є колишньою дружиною його сина, яка покинула трьох своїх малолітніх дітей і виїхала в невідомому напрямку, з листопада 2016 року вона в будинку не проживання, життям дітей не інтересується. Просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, заяв та клопотань від неї не надходило. Відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 21.12.2000 року (а.с.6). В житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1966 р.н., [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1988 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] ,1990 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., та [PERSON] , 1989р.н., що підтверджується довідками Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської облвасті ( а.с.10-13). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що вони є сусідами [PERSON] , який проживає в будинку [ADDRESS] . [PERSON] на протязі тривалого часу, приблизно більше трьох років у вищевказаному будинку не проживає, життям своїх малолітніх дітей вона не інтересується, де вона перебуває їм не відомо . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 19.11.2019 року, [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 28.10.2019 року шлюб між [PERSON] ,1988 р.н., та [PERSON] , 1989 р.н., розірвано (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не є власником домоволодіння [ADDRESS] , не проживає в ньому з листопада 2016 року та витрат з утримання будинку не несе. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи, що відповідачка без поважних причин не проживає за місцем реєстрації більше одного року, не є власником будинку [ADDRESS] , то вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved