Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про поділ майна подружжя. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 19 липня 1980 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу у сторін є спільні повнолітні діти (син) - [PERSON] [INFO], (син) [PERSON] [INFO] року. Фактичні шлюбно-сімейні відносини припиненні між сторонами протягом останнього року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві лише 05.04.2014 року. В період перебуванні у шлюбі з відповідачем до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, сторонами за спільні кошти за адресою по [ADDRESS] у м. Києві було набуто у власність житловий будинок загальною площею 143,4 кв.м., який складається по першому поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; по другому поверху житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. Згідно висновку про вартість житлового будинку в літері «Б» по [ADDRESS] у Солом'янському районі у м.Києві від 31.03.2014 року складає 565 021 грн. Шлюбний договір між сторонами не укладався, позивач вважає, що вище вказаний будинок є спільною сумісною власністю з відповідачем. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Іншого спільного майна подружжя немає. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд: - визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [ADDRESS], що складається з першого поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; другого поверху: житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. всього житловою площею 104, 0 к.м., загальною площею 143,4 кв.м; - визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [ADDRESS], що складається з першого поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; другого поверху: житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. всього житловою площею 104, 0 к.м., загальною площею 143,4 кв.м.; Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність в якій також вказано, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, свого представника до суду не направила, про день, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, на адресу суду надіслала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності зазначивши що позов вона визнає повністю. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зважаючи на подані сторонами заяви, приходить до висновку про можливість задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 19 липня 1980 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна у досудовому порядку. Позивач при зверненні до суду зазначав, що під час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність за спільні кошти житловий будинок по [ADDRESS] у м.Києві загальною площею 143,4 кв.м., який складається по першому поверху: тамбур 4,8 кв.м, хол 18,2 кв.м., кухня 11,4 кв.м., санвузол 5,0 кв.м, житлова 24,0 кв.м., житлова 11,8 кв.м; по другому поверху житлова 36,6 кв.м, житлова 15,4 кв.м, житлова 16,2 кв.м. на ім'я [PERSON] Відповідно до довідок виданих Архівним відділом Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 23.09.1997 року № 454, 23.10.2007 року № 925, 23.10.2007 року № 928, 24.01.2014 року № 06-04/84, 24.01.2014 року № 06-04/85, 24.01.2014 року № 06-04/86 за позивачем виділено 0,05 га землі відповідно до рішення Виконкому № 19 від 25.11.1976, Наказ № 366 по радгоспу. Відповідач не заперечувала проти запропонованого позивачем варіанту поділу майна подружжя, про що свідчить заява, в якій відповідач визнала позов. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що частки сторін в житловому будинку [ADDRESS] у місті Києва є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки будинок набутий в період шлюбу. Судом встановлено, що шлюбний договір сторонами не укладався, а тому житловий будинок є спільною сумісною власністю. Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, сторонами не було досягнуто. У відповідності вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно 23 до п. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. З огляду на наведене вище, зважаючи на заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3654 гривень судового збору.

Outcome: approved