Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - Змінити розмір аліментів, призначених за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 жовтня 2013 року у цивільній справі № 209/4039/13-ц, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх розмір з однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу) до однієї шостої частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сила і до повноліття дитини; - Змінити розмір аліментів, призначених за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 листопада 2019 року у справі № 209/3294/19, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх розмір з однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу) до однієї шостої частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сила і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідачка [PERSON] з 30 квітня 2010 року по 22 жовтня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі та мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 жовтня 2013 року, справа № 209/4039/13-ц, з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З відповідачкою [PERSON] він перебував у цивільному шлюбі з 2014 року до 2019 року і вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення фактичних шлюбних відносин малолітній син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю. Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 листопада 2019 року, справа № 209/3294/19, з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2019 року до досягнення повноліття дитини. Таким чином, на утримання двох дітей з нього стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), замість 1/3 частини заробітку (доходу). На теперішній час вирішення питання про зменшення розміру аліментів є для нього життєво необхідним та важливим. Після стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] на корить [PERSON] змінився його сімейний та матеріальний стан, бо в нього народилася друга дитина - син [PERSON] , який знаходиться на його утриманні. Крім того, у 2015 році він припинив підприємницьку діяльність, втратив основне джерело прибутку по незалежним від нього причинам. Він не має офіційного місця роботи, періодично виїжджає на заробітки за межі України, намагаючись сплачувати аліменти для запобігання виникнення заборгованості, але сплата аліментів у розмірі, визначеному судом на двох дітей, позбавляє його можливості існування, придбання продуктів харчування та предметів побуту, найнеобхідніших речей для життєдіяльності, оплати комунальних послуг. При зверненні до суду зі заявою про видачу судового наказу [PERSON] не повідомила суд про те, що він сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] від попереднього шлюбу, що призвело до видачі судового наказу про стягнення аліментів в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу). Зменшення розміру аліментів на утримання дочки та сина не суперечить нормам матеріального права і є справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 21 лютого 2020 року через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 24). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 21 лютого 2020 року через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення рішення без її участі (а.с. 22-23). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кущ Л.О. також через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та участі відповідачки [PERSON] , проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 4 ст. 206, ч. 3. ст. 211, ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності позивача, відповідачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] та її представника - адвоката Кущ Л.О. У вступному слові представник позивача - [PERSON] стисло виклала зміст та підстави позовних вимог [PERSON] щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що вона є матір`ю позивача. Їй невідомо, чи мешкають разом позивач та відповідачка [PERSON] та чи працює [PERSON] . Він їздив на заробітки за межі України. Вона не знає, чи перебуває в теперішній час [PERSON] в Україні. Позовну заяву підписувала вона, а не син. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, а також з урахуванням визнання позову відповідачкою [PERSON] , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року по [INFO] та мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року про розірвання шлюбу між сторонами у справі (а.с.12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровській області від 09 жовтня 2013 року, що ухвалено у справі № 209/4039/13-ц, провадження № 2/209/1370/13, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 серпня 2013 року (а.с. 11). У позовній заяві [PERSON] стверджує, що з 2014 року по 2019 рік він підтримував фактичні шлюбні відносини з відповідачкою [PERSON] , і [INFO] в них народився син [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] . Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, справа № 209/3294/19, провадження № 2-н/209/263/19, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2019 року до досягнення повноліття дитини (а.с. 10). Позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання обох своїх дітей, посилаючись на те, що він повинний сплачувати на утримання двох дітей 1/3, а не 1/2 частину своїх доходів, він не має офіційного місця роботи, періодично виїжджає на заробітки за межі України, а сплата аліментів на утримання двох дітей у визначеному судом розмірі позбавляє його можливості існування, придбання продуктів харчування, предметів побуту, необхідних для життєдіяльності речей, оплати комунальних послуг. Крім того, позивач вважає, що підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини його доходів, що стягуються з нього на утримання дочки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , є зміна його матеріального та сімейного стану, оскільки після стягнення аліментів на утримання дочки, в нього народився син [PERSON] , на утримання якого з нього стягуються аліменти, а також він не має офіційного місця роботи, втратив основне джерело прибутку, припинивши у 2015 році підприємницьку діяльність, заробляє гроші, виїжджаючи на заробітки за кордон, а сплата аліментів у визначеному судом розмірі позбавляє його можливості існування. Проте, позивач в поданій позовній заяві не вказав та не довів наданими суду доказами того, що він не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання дочки [PERSON] у визначеному судовим рішенням розмірі, що погіршився стан його здоров`я, матеріальний стан. Наданий позивачем судовий наказ, виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 06 листопада 2019 року, лише підтверджує те, що з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі однієї чверті його доходів. При цьому, позивач не надав суду докази, що підтверджують сплату ним аліментів на утримання сина [PERSON] , а також докази щодо розмір своїх доходів. Крім цього, у позові позивач вказує, що з 2019 року фактичні шлюбні відносини між ним та [PERSON] припинені, а син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що після ухвалення 09.10.2013 року рішення про стягнення адіментів на утримання дочки [PERSON] , змінився сімейний стан позивава, оскільки у нього та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних ним у позові обставин щодо непроживання ним однією сім`єю з [PERSON] та їх сином [PERSON] . Не надано позивачем також доказів щодо погіршення його матеріального стану, або інших обставин, які об`єктивно не дозволяють йому виплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі однієї четвертої частини своїх доходів. На відміну від колишнього КпШС України, нині діючим Сіменеий Кодекс України не передбачено стягнення аліментів на двох дітей в розміри 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позову до [PERSON] щодо зменшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] , лише на підставі зміни його сімейного стану та необхідності утримувати сина [PERSON] . Що стосується позовних вимог, заявлених позивачем до [PERSON] , то в цій частині позов підлягає задоволенню. Як було зазначене вище, позивач, на підставі судового наказу, виданого 06 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу [PERSON] не повідомила суд про те, що з нього стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] від попереднього шлюбу, що призвело до стягнення з нього аліментів в розмірі однієї чверті його заробітку (доходів), без врахування судом наявності в нього іншої дитини. Згідно ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на її користь на утримання сина [PERSON] , з однієї чверті до однієї шостої частини заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Суд вважає, що визнання відповідачкою [PERSON] заявлених до неї позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Outcome: partial