Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, третя особа [PERSON] про скасування розрахунку заборгованості за виконавчим листом. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що судовим виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області при складанні розрахунку заборгованості від 07.04.2016 року була порушена норма сімейного кодексу та не відповідає чинному законодавству. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення та пояснила, що позивача [PERSON], як боржника викликали до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області для ознайомлення з заборгованістю по сплаті аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання доньки та подальшого виконання рішення суду, але позивач не зявлявся. В судовому засіданні представник третьої особи надала до суду заперечення проти позову, вимоги, які викладені позивачем є надуманими, необґрунтованими, про існування заборгованості йому було відомо, скасування розрахунку заборгованості суперечить закону та законним інтересам сторін. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази, заперечення, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. На підставі рішення Білгород-Дністровського міського суду від 01 березня 2002 року по справі №АЕ-15 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки Світлани, [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На підставі виконавчого листа, виданого 14 березня 2002 року Білгород-Дністровським міським судом по справі №АЕ-15 відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів. Відповідно до останнього розрахунку заборгованості від 23.02.2015 року заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів станом на 28.02.2015 рік становить 25828 гр. 08 коп.. Згідно ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-ХІV від 21.04.1999 року (із змінами та доповненнями), розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до останнього розрахунку заборгованості від 23.02.2015 року заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів станом на 28.02.2015 рік становить 25828 гр. 08 коп.. В матеріалах виконавчого провадження відсутні буль-які дані щодо місця роботи, місця розміру отриманих доходів [PERSON] в період з 01.03.2015 року по 31.03.2016 року заборгованість визначається відповідно до вимог ч.3 ст.74 Закону Україну «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 СК України виходячи з середньомісячної заробітної плати по м.Білгород-Дністровському. В матеріалах виконавчого провадження є дані щодо сплати боржником аліментів за вищевказаний період часу на загальну суму 2600 грн.. На підставі вищевказаного 17 квітня 2016 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області складено розрахунок заборгованості, згідно якого встановлена заборгованість [PERSON] по аліментах по виконавчому листу, виданого 14 березня 2002 року Білгород-Дністровським міським судом на виконання рішення по справі №АЕ-15 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки Світлани, [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно станом на 31.03.2016 рік становить 32056 грн. 83 коп.. Згідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», прожитковїїй мінімум на дитину - 2016 рік в Україні для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2016 по 30 квітня - 1455 грн., з 01 травня по 30 листопада 1531 грн., з грудня - 1689 грн.. 30% від 1455 грн. - 436,5 грн. 30% від 1531 грн. -459,30 грн. 30% від 1689 грн. - 506,7 грн. Частиною 3, 4 статті 195 СК України визначено, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно п.7.13.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Отже, державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості у повній відповідності із чинним законодавством України, а тому є законним. Однак, [PERSON] стверджує, що він взагалі повинен сплачувати 0,5 % від неоподаткованого мінімуму доходів громадян, вказане твердження є грубим порушенням чинних норм матеріального права. У відповідності до п.5 Розділу XX Перехідних положень Податкового Кодексу України, розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян складає - 17 гривень. Згідно Конвенції про права дитини, інтереси дитини є охоронюваними законом кожної із держав-учасниць та в жодному разі не можуть рушувати її права. [PERSON], як боржника викликали до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області для ознайомлення з заборгованістю по сплаті аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання доньки та подальшого виконання рішення суду, що підтверджується вимогами державного виконавця. Однак, [PERSON] ніколи не бажав виконувати рішення суду в повному обсязі та завжди сплачував лише 200 гривень на утримання неповнолітньої доньки, що навіть відповідає вимогам ст.182 Сімейного кодексу України. Вимоги позивача не обґрунтовані на нормах Закону України «Про виконавче провадження» чи інших законодавчих актів та позов не підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed