Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, в якому зазначає, що він являється батьком [PERSON] , [INFO] . З 1994 року він є пенсіонером, не працює, отримує пенсію за віком в розмірі 2790,08 грн. на місяць, інших доходів не має, а тому його матеріальне становище є нужденним. Крім цього, позивач постійно хворіє та потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Пенсії не вистачає на життєві потреби та купівлю ліків. Розмір його доходів не дозволяє належним чином забезпечувати себе, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Дочка матеріальну допомогу йому не надає, хоча працездатна, працює, а тому відповідно має можливість надавати матеріальну допомогу. Позивач є хворою людиною, у зв`язку з чим змушений купувати багато ліків, проходити медичні обстеження. Проте дочка відмовляється в добровільному порядку виконувати свій обов`язок по утриманню батька на надавати йому допомогу, угоди про роозмір аліментів та порядок їх надання між ними не досягнуто. Просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видій заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і довічно. Відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 07.10.2019 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з тим, що пенсія позивача є вищою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні. Також позивач не спілкується з відповідачем, не володіє інформацією про її життєві проблеми, про стан її здоров`я тощо. Дочка позивача в даний час є непрацездатною особою (пенсіонеркою), має на утриманні також непрацездатну матір та хворого чоловіка, а тому в неї відсутній будь-який дохід з якого можна було б утримувати аліменти на користь позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовільнити. Пояснив, що він не визнає [PERSON] за дочку, він отримав травму від її чоловіка, а дочка працює, отримує пенсію і тому необхідно стягнути з неї аліменти на його утримання. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що на її утриманні перебуває мати та частково утримує дітей свого рідного брата. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задовленні. Пояснив, що у відповідача є ще й син [PERSON] , який його також не утримує, проте позивач не вимагає аліментів з нього. Дослідивши матеріали справ, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази в сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач перебуває на обліку у пенсійному фонді України та отримає пенсію за віком в розмірі 2790,08 грн. (а.с.6). Відповідач також перебуває на обліку в пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком в розмірі 2000,00 грн. В позивача є двоє повнолітніх дітей, що не заперечується сторонами, які на даний час є громадянями працездатного віку та мають можливість надавати матеріальну допомогу. Проте позивач просить стягнути аліменти лише з дочки [PERSON] , а в судовому засіданні пояснив, що синові він сам ще допомагає. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15. Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію, проте потребує значних витрат на лікування. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітня дочка. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII встановлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії за віком вбачається, що розмір пенсії [PERSON] є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією за віком у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Частина перша статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. Тому понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача в розмірі 4800,00 грн.

Outcome: approved