Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3453,20 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дати звільнення 06.02.2014 по день звернення до суду в розмірі 20390,00 грн., а також моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначав, що він працював на ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» з 1992 року; 06.02.2014 звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату), до теперішнього часу не отримав остаточний розрахунок, залишок заборгованості підприємства складає 3453,20 грн. Позивач неодноразово звертався із заявами з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, однак відповіді не отримав. Позивач також просить виплатити йому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з дня звільнення - 06.02.2014 за десять місяців в розмірі 20390,00 грн., посилаючись на те, що підприємством порушені строки проведення остаточного розрахунку із ним. Також зазначає, що порушення його трудових прав з боку відповідача спричиняє величезні моральні страждання, він тривалий час вимушений звертатися із відповідними заявами до підприємства з приводу виплати йому заробітної плати, позивач розраховував на ці кошти, а у зв'язку із їх відсутністю мав позичати гроші у знайомих, що додавало душевних страждань, [PERSON] оцінює спричинену йому моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» - Жаворонкова Г.С. у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] був звільнений 06.02.2014, однак в цей день не працював, оскільки на підприємстві був простій. Із заявою про виплату йому остаточного розрахунку звернувся лише 07.08.2014 року. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнала в повному обсязі, в задоволенні інших вимог просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 06.02.1992 працював в ДП «Завод ім.. В.О. Малишева»; 06.02.2014 звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату). Згідно довідки, наданої ДП «Завод ім.. В.О. Малишева», підприємство має заборгованість перед [PERSON] з заробітної плати в розмірі 3453,20 грн., середньомісячна заробітна плата становить 2107,54 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Позивач [PERSON] не оспорює того факт, що в день звільнення, а саме 06 лютого 2014 року він не працював. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, якщо працівник в день звільнення не працював, то всі суми, що належать йому від підприємства, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач стверджує, що починаючи з березня 2014 року він постійно звертався до підприємства із вимогами про здійснення остаточного розрахунку та виплаті йому заробітної плати, при цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин не надав. Представником відповідача надано копію заяви [PERSON] щодо здійснення остаточного розрахунку, яка прийнята канцелярією ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» лише 07 серпня 2014 року. Заява [PERSON] аналогічного змісту прийнята канцелярією ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» 25.09.2014 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» саме 08.08.2014 мав здійснити остаточний розрахунок із [PERSON] та виплатити належні йому до виплати суми. В порушення положень ст.. 116 КЗпП України ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» свій обов'язок щодо проведення розрахунку із звільненим працівником не виконало. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, що встановлює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст.. 117 КЗпП України, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. У судовому засіданні представник ДП «Завод ім. В.О. Малишева» не надав суду належних обґрунтувань не проведення підприємством розрахунку із [PERSON] Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2014 по день ухвалення рішення - 10.02.2015 (6 місяців 3 дні) складає 12948,12 грн. За таких обставин суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволення в повному обсязі, вимоги щодо стягнення середнього заробітку час затримки розрахунку - частковому задоволенню. Вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів наявності моральних страждань, які спричинені внаслідок порушення з боку підприємства його законних прав як працівника. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial