Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та про примусове зняття з реєстрації. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що згідно договору дарування від 27.02.1993 року йому належить домоволодіння № 55 по вул. Рубіжна, м. Старобільськ Луганської області. В даному домоволодінні зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та її син [PERSON], які з весни 2010 року не проживають фактично у вказаному домоволодінні. Відповідачі не роблять комунальних платежів за користування будинком, не допомагають в його утриманні. Прописка відповідачів перешкоджає йому користуватися субсидією, в добровільному порядку вони знятися з реєстрації не бажають. Просить суд зобовязати [PERSON], [PERSON] не перешкоджати йому користуватися будинком, визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобовязати Старобільський районний відділ УДМС України в Луганській області зняти їх з реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Представник відповідача [PERSON] районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області у судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобовязань між ними та позивачем немає та просив відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що представник відповідача [PERSON] районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області висловив свою думку щодо позову та надав суду письмові заперечення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності позивачу [PERSON] домоволодіння № 55, розташованого за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Рубіжна, підтверджується договором дарування від 27.02.1993 року. Те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вказаному в позові будинку підтверджується довідкою Старобільської міської ради від 19.08.2015 року та довідками УДМСУ у Луганській області від 08.09.2015 року. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають за вищевказаною адресою з весни 2010 року, тобто більше одного року. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд робить висновок, що відповідачі [PERSON], [PERSON] добровільно не проживають в домоволодінні, розташованому за адресою вул. Рубіжна, 55, м. Старобільськ Луганської області, оскільки вони з весни 2010 року в ньому не проживають, позовів про вселення чи інших позовів до власника житла про усунення перешкод у користуванні майном надано не було. Що стосується вимог позивача [PERSON] про зобовязання Старобільського РВ УДМС України в Луганській області зняти відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації у вищевказаному в позові будинку, суд вважає у цій частині позову відмовити у звязку з наступним. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, зобовязання відповідача [PERSON] районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області зняти відповідачів з реєстрації, на думку суду, є зайвим. Враховуючи вищевикладене, суд позов задовольняє частково та визнає відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування буд. № 55 по вул. Рубіжна, м. Старобільськ Луганської області. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386-388, 405 ЦК України,

Outcome: partial