Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем укладено договір про наміри стосовно купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого сторони зобов'язалися в строк до 20 квітня 2011 укласти та належним чином оформити (в нотаріальному порядку) договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,09 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на якій відповідач мав збудувати житловий будинок. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав покладені на нього обов'язки, просить стягнути з нього завдаток в розмірі 61 640 доларів США, що еквівалентно 490 038 грн., додатково суму в розмірі сплаченого завдатку, та 3% річних згідно ст. 571 ЦК України, а всього 1 041 877 грн. 62 коп. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2011 року [PERSON] написав позивачці розписку про отримання від неї грошових коштів у сумі 2 000 доларів США, як завдаток за продаж земельної ділянки в [ADDRESS]. 21 березня 2011 року сторони підписали договір про наміри (далі договір) між замовником та виконавцем, відповідно до якого зобов'язалися в строк до 20 квітня 2011 укласти та належним чином оформити (в нотаріальному порядку) договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,09 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на якій відповідач мав збудувати житловий будинок. Вартість об'єкту складає 996 135 грн. Відповідно до вимог п. 2.3 договору на підтвердження наміру укласти договір купівлі - продажу земельної ділянки в строк і по ціні обговореній сторонами замовник в момент підписання договору передав, а виконавець отримав передоплату, яка входить в ціну об'єкта в розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 397 500 грн. 21 березня та 31 травня 2011 року відповідач отримав від позивачки додатково ще 890 та 8 750 доларів США. Згідно п. 5.1 договору будь-які зміни та доповнення до даного договору викладені в письмовій формі та підписані сторонами є його невід'ємною частиною. 29 грудня 2011 року відповідач розпискою пообіцяв до 07 січня 2012 року оформити документацію та до 16 січня 2012 року розпочати будівництво. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. За змістом вказаного договору він сили попереднього договору не набув. Доводи позову щодо досягнення домовленості про продаж позивачці земельної ділянки є безпідставними і на вимогах Закону не ґрунтуються, коли попередній договір в належній формі не укладено. Згідно п. 3.2 договору виконавець мав підготувати об'єкт до продажу, на умовах обговорених в даному договорі, і переоформити документи на право власності на землю і право власності на будинок у вказані строки на замовника. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, як і іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Попередній договір згідно ст. 635 ЦК України укладається у формі, встановленій для основного договору. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, недодержання чого є підставою його недійсності згідно ч. 3 ст. 203 і ст. 215 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Разом з тим всі істотні умови договору сторонами не погоджені. Предмет договору є недостатньо визначеним. На якій підставі відповідачеві належить земельна ділянка в договорі не обумовлено. Відтак грошові кошти відповідачеві передано в рахунок наміру в майбутньому укласти в належній формі договір купівлі-продажу нерухомого майна. Договір про наміри не створює для сторін обов'язків, які випливають з купівлі-продажу нерухомого майна. Сторони тільки висловили намір укласти договір в письмовому вигляді, а тому в них не виникає прав та обов'язків щодо нерухомого майна згідно вимог ст.ст. 11, 509 та 526 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потеплілому це майно. Відповідач отримав від позивачки грошові кошти у сумі 61 640 доларів США, що еквівалентно 490 038 грн., що убачається з договору та письмової розписки від 31 травня 2011 року. Таким чином встановлено, що вказані кошти отримано відповідачем без достатньої правової підстави, а тому вимога про їх повернення на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає задоволенню. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивачки, яке підлягає захистові шляхом стягнення грошових коштів з відповідача. Що стосується решти позовних вимог, то підстав для їх задоволення в суді не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості. Оскільки правовідносини сторін відповідно до вимог Закону не оформлені, їхні зобов'язання та права належним чином не визначені, а тому на відповідача не можна покласти цивільну відповідальність за невиконання договірних зобов'язань в розумінні вимог ст. ст. 610, 625, 571 ЦК України. По справі встановлено, що грошові кошти відповідач отримав без достатньої правової підстави, а жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що у сторін виникли договірні зобов'язання з приводу нерухомого майна суду не представлено. За таких обставин позов у цій частині задоволенню не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial