Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 43000 грн., що підтверджується розпискою від 12.09.2013 р. Відповідно до розписки [PERSON] мав повернути борг в строк до 1 лютого 2014 p., проте відповідач не виконав умови та на момент звернення до суду борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до позичальника з метою досудового врегулювання спору та добровільного виконання ним своїх грошових зобов'язань, але [PERSON] відмовився повертати борг. [PERSON] посилається на те, що з моменту виникнення прострочення заборгованості (1.02.2014 р.) у сумі 43000 грн. сплинуло 235 днів, таким чином, 3% річних від суми заборгованості складає 830,55 грн. (43000х3:100х235:365) Позивач вказує, що за період прострочення індекс інфляції становив 1,127. 43 000х1,113 = 48461 грн., тобто інфляційне збільшення заборгованості складає 5461 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у сумі 43000 грн.; 3% річних у сумі 830,55 грн.; інфляційне збільшення заборгованості - 5461 грн., а всього 49291,55 грн. У судове засідання позивач не прибув, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив стягнути з відповідача борг у сумі 43000 грн., 3% річних від простроченої суми - 830, 55 грн., інфляційні втрати у сумі 5461 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що [PERSON] визнає позов у частині сумі боргу 43000 грн., у решті позовні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ст. 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 43 000 грн., що підтверджується розпискою від 12.09.2013 р. Відповідно до розписки [PERSON] мав повернути борг у строк до 1 лютого 2014 p., проте відповідач не виконав умови договору, не повернув позивачу позичені кошти. Суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 43 000 грн. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути 3% річних від простроченої суми, що складає 830,55 грн. (43000 грн.х3:100х235:365). Сума індексу інфляції за весь час прострочення з 01.02.2014 року по 23.09.2014 р. становить 6379,30 грн., яка розрахована наступним чином: - за період з 01 лютого 2014 року по 31 серпня 2014 року - 43000х ((1,006х1,022х1,033х1,038х1,01х1,004х1,008)-1)=5454,11 грн. - за період з 01 вересня 2014 року по 23 вересня 2014 року - 43000х(1,029-1):31х23= 925,19 грн. Проте, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), та межі заявлених вимог з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню інфляційні нарахування у сумі 5461 грн.

Outcome: approved