Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 02 липня 1993 року Новоселівською сільською радою Сімферопольського району Автономної республіки Крим, посилаючись на наступне. Шлюб виявився невдалим, сім'я не склалася, оскільки немає взаєморозуміння, відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, подружні відносини не підтримують, спільне господарство та сімейний бюджет не ведуть з 1994 року. Кожен має інші особисті відносини. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Вважає, що за вищевказаних обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення. Спору про розподіл спільного майна не виникає, оскільки це питання врегульоване ними самостійно. Заходами досудового врегулювання спору вважає неодноразове звернення до відповідача з пропозицією розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя. Щодо підсудності вказує, що з позовом звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області, оскільки загальновідомим є факт тимчасової окупації Автомомної Республіки Крим, на території якого перебуває відповідач. Наразі, юрисдикція судів України на території Автономної Республіки Крим не діє, тому неможливо вирішити спір в рамках українського законодавства на території півострова. Також зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи, постійно хворіє, потребує лікування та має протипоказання щодо тривалого перебування на ногах. 14.03.2018 позовна заява з додатками надійшла до суду, цього ж дня відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Морозу О.І. З метою отримання відомостей про місце реєстрації відповідача було направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Херсонській області, на що була отримана відповідь, в якій вказано, що необхідно звернутися до відділу місця проживання відповідної територіальної громади, в с.Новоселівка, Сімферопольського району, Автономної республіки Крим. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Позивач [PERSON], як вбачається із матеріалів справи, є інвалідом 3 групи з протипоказаннями щодо важкої фізичної праці та тривалого перебування на ногах. Відповідно до вищевказаних норм ЦПК України, позовна заява віднесена до предметної, суб'єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції Близнюківського районного суду Харківської області. Крім того, пунктом 19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, передбачено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції». Згідно ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає на тимчасово окупованій території України. У ст.12-1 вказаного Закону зазначено, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням вищенаведеного, 05 квітня 2018 року, ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 08 год. 30 хв. 03 травня 2018 року. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, клопотань, заяв в тому числі і про відкладення судового засідання чи оголошення перерви тощо до суду не надійшло. Ухвалою суду від 03.05. 2018 підготовче судове засідання закрите. Справа призначена до судового розгляду по суті на 28 травня 2018 . У судове засідання, призначене на 28.05. 2018 та в наступні, позивач викликався судовими повістками про виклик, а відповідач шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ст. ст. 128 -130 ЦПК України. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на примирення не погоджується, заявив клопотання про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відзив на позов, зустрічний позов, заперечень проти позову, клопотань тощо в тому числі і про відкладення розгляду справи відповідачем до суду не надано. Зі згоди позивача, яка викладена у його письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є громадянином України, про що свідчить фотокопія його паспорту(а.с.4). Він є інвалідом ІІІ групи довічно по загальному захворюванню, про що свідчить фотокопія посвідчення серії [NUMBER], та фотокопія медичної довідки серії ХАР-06 №015530(а.с.6-7). Із оригінала свідоцтва про шлюб вбачається, що Виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим між [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], зареєстровано шлюб 02 липня 1993 року, актовий запис 04. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON](а.с.3). Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як передбачено ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, проживають окремо, разом господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сторони міцної сім'ї не створили, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати позивачем сплачені повністю, про стягнення їх на свою користь із відповідача клопотання не заявлене. За таких обставин сплачена позивачем сума судового збору із відповідача не стягується. А тому,

Outcome: approved