Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним правочин усний договір купівлі-продажу фотокамери марки Canon EOS 7D body, укладений в усній формі між ним та ФОП [PERSON], застосувавши наслідки недійсності правочину і стягнувши з відповідача на його користь вартість товару в розмірі 9542,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Також позивач просить стягнути з ФОП [PERSON] інфляційні збитки в розмірі 17126,29 грн. та 3% річних в розмірі 853,29 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у лютому 2013 року через інтернет-магазин Plaza він придбав дзеркальну фотокамеру марки Canon EOS 7D body, яка була реалізована ФОП [PERSON] за адресою: м. Харків, вул.. Космічна,22. Після оплати вартості в розмірі 9542,00 грн., що підтверджується накладною, товар був переданий покупцю разом із гарантійним талоном інтернет-магазину, в якому було зазначено, що гарантійні зобовязання покладаються на сервіс-центри фірм виробників. В процесі експлуатації даної фотокамери у період гарантійного терміну її обслуговування виникали проблеми, що проявлялися браком матриці, яка виражалась у спотворенні кольору через неправильність роботи пікселів. 10.02.2015 [PERSON] був вимушений звернутися до авторизованого сервісного центру фірми Canon «Веском-сервіс», розташований за адресою: м. Харків, вул.. Карла Маркса,13/15, де йому було повідомлено про те, що його фотокамера не може бути прийнята до обслуговування, оскільки не заповнено гарантійний талон (не зазначені дата продажу та найменування виробу, його серійний номер, не проставлена печатка, відсутній підпис представника торгової організації, у заголовку талона не вказана група товару продукції, відсутнє тиснення на логотипі, відсутні написи на пяти мовах, у тому числі і державною мовою). Позивачем також встановлено, що його фотокамера не призначена для продажу на території України, не має сертифіката відповідності стандартам, установленим в Україні, а тому не підлягає безкоштовному гарантійному ремонту. [PERSON] вказує, що відповідач ФОП [PERSON] веде нечесну підприємницьку практику, яка виражається у наданні йому недостовірної інформації про якість товару, видачі йому навмисно недійсного гарантійного талону з метою отримання прибутку шляхом введення покупця в оману, що вплинуло на його рішення у виборі товару саме цього продавця. Письмові звернення [PERSON] до ФОП [PERSON] із вимогою про повернення грошових коштів були проігноровані. Враховуючи положення ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» про те, що підставою для визнання договору недійсним є його укладення на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики, позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача вартість товару та нараховані на цю суму інфляційні витрати у звязку із знеціненням грошових коштів та 3% річних. Водночас позивач зазначає, що у звязку із недобросовісною підприємницькою практикою з боку ФОП [PERSON] він зазнав значної моральної шкоди, що полягала у душевних хвилюваннях, погіршенні стосунків із близькими, бо дзеркальна камера є засобом звязку з родичами та друзями, фотознімок залишає згадку про минулу подію на довгі роки, а тому йому постійно докоряли і робили винним, що не зафіксував безліч щасливих хвилин святкових сімейних вечорів. Він придбав цю фотокамеру за досить високу вартість, повірив у наявність сертифікації, розраховував на якість та сервісне обслуговування, однак його було введено в оману шляхом умисних дій відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково зазначав, що інтернет-магазин Plaza є лише сайтом, на якому розміщується інформація про товари, не має жодного юридичного статусу, а тому видача заповненого гарантійного талону він імені цього магазину є нічим іншим, як введення в оману покупця шляхом нечесної підприємницької діяльності. ФОП [PERSON] порушила його права як споживача, маючи намір отримати грошові кошти від реалізації фотокамери, яка не підлягає реалізації на території України та не виконуючи вимоги чинного законодавства України. Представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі. Пояснював, що дійсно 12.02.2013 ФОП [PERSON] здійснила продаж дзеркальної фотокамери Canon EOS 7D body, вартість якої складає 9524,00 грн. в інтернет-магазині за адресою: м. Харків вул.. Космічна,22, [PERSON] ФОП [PERSON] не є виробником чи постачальником товару, а є лише посередником у торгівлі даного товару між постачальником та покупцем та бере на себе зобовязання у вигляді гарантії від інтернет-магазину по ремонту техніки та іншого товару, продаж якого здійснюється. ФОП [PERSON] було видано гарантійний талон № PN000004488 від 12.02.2013, який є зобовязанням гарантії у разі поломки, безкоштовний ремонт якої здійснює інтернет-магазин, але [PERSON] не звернувся до інтернет-магазину, а вирішив звернутися безпосередньо до сервісного центру Canon, в якому йому було відмовлено у обслуговуванні, однак жодних доказів цього він не надав. Дзеркальну фотокамеру марки Canon EOS 7D body ФОП [PERSON] придбала на оптовій базі ТОВ «Стек-Компютер», яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Зелена,82, код ЄДРПОУ 30538300, відомостей про те, що ця фотокамера не підлягає продажу на території України, їй не було повідомлено, а гарантійний талон, виданий [PERSON]., повністю відповідає вимогам нормативного документу ГОСТ 2.601-95. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами у справі не оспорюється той факт, що 12.03.2013 [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] через інтернет-магазин Plaza дзеркальну фотокамеру марки Canon EOS 7D body ([NUMBER]), що підтверджується видатковою накладною № 4488 від 12.02.2013 на суму 9542,00 грн. Разом із товаром було надано гарантійний талон № PN000004488 від 12.02.2013, заповнений від імені інтернет-магазину електроніки Plaza із зазначенням найменування товару та його серійного номеру. Претензій до зовнішнього вигляду та комплектації товару [PERSON] на момент придбання товару не мав, з умовами гарантії був ознайомлений, що підтверджується його підписом у талоні. Власноручність підпису підтверджена позивачем [PERSON] в ході судового розгляду. Позивач зазначає, що тривалий час під час експлуатації фотокамери були наявні дефекти матриці, а тому він вирішив звернутися до авторизованого сервісного центру Canon «Веском-сервіс», розташований за адресою: м. Харків, вул.. Карла Маркса,13/15, де йому було відмовлено в гарантійному обслуговуванні, оскільки наданий ним гарантійний талон не заповнений у встановленому порядку, а також повідомлено, що саме ця фотокамера не підлягає реалізації на території України. При цьому, позивач не пояснив, з яких підстав він не звернувся безпосередньо до особи, яка реалізувала товар, тобто ФОП [PERSON], не скористався гарантійними послугами, що надаються інтернет-магазином Plaza, та не надав доказів на підтвердження підстав відмови сервісного центру Canon в обслуговуванні фотокамери, у тому числі і відмови у гарантійному її обслуговуванні. Також у суду відсутні будь-які доказі, що свідчать про наявність дефектів роботи товару. Позивач [PERSON] посилається на те, що ФОП [PERSON] вела нечесну підприємницьку практику відносно нього, що як наслідком тягне за собою визнання правочину недійсним, що в свою чергу зобовязує кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак позивач заявляє вимоги лише про стягнення вартості товару, не бажаючи повернути товар продавцю, та нараховує на цю суму інфляційні витрати та 3% річних, розцінюючи їх як грошове зобовязання, із чим суд погодитися не може. Суд також не може погодитися із тим, що ФОП [PERSON] вела відносно позивача нечесну підприємницьку практику. Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним, а правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однак [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо визнання правочину усного договору купівлі-продажу фотокамери недійсним з підстав використання відносно нього з боку ФОП [PERSON] нечесної підприємницької практики. У судовому засіданні представником відповідача ФОП [PERSON] було запропоновано передати фотокамеру для її обслуговування та ремонту, однак ця пропозиція позивачем була проігнорована. За таких обставин відсутні підстави вважати, що ФОП [PERSON] здійснила правочин з продажудзеркальної фотокамери Canon EOS 7D body з використанням нечесної підприємницької діяльності, а тому цей правочин є дійсним, отже відсутні підстави і для застосування наслідків недійсності правочину, стягнення інфляційних збитків та 3% річних та моральної шкоди. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed