Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] по визнання недійсним договору купівлі-продажу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 11.12.2014 року помер його рідний брат [PERSON] В установлений законом термін позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини. Враховуючи, що документи на спадкове майно у виді квартири за адресою: [ADDRESS] знаходились у відповідача, він повідомив її про необхідність їх вручення нотаріусу. Зі слів відповідача йому стало відомо, що брат продав їй вказану квартиру незадовго до смерті. Зазначив, що брат хворів, проте усвідомлював, що відбувається, тому за пів року до смерті відмовив відповідачці у продажу квартири. Він міг писати, читати, все розумів, оскільки позивач з ним спілкувався, тому вважав, що той не міг продати квартиру, так як цього не бажав. З огляду наведеного позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, вважаючи, що укладення його братом договору-купівлі продажу, належної йому квартири не відповідало його внутрішній волі і його волевиявлення не було вільним, просив визнати договір купівлі продажу від 25.11.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, незважаючи на розяснення судом щодо уточнення підстав для визнання договору недійсним, наполягав на задоволенні заявлених вимог з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні заявленого позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.11.2014 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 1007, [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] У звязку з поганим зором Продавця текст договору прочитано нотаріусом у голос та схвалено [PERSON] За дорученням [PERSON]Г та у його присутності та в присутності нотаріуса договір підписаний [PERSON] (а.с. 22). 11.12.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 197040 від 17.03.2015 року (а.с. 3). Відповідно до п. 1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядку), дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 5 глави 9 Порядку, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що 25.11.2014 року вона посвідчувала договір купівлі продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], це відбувалось в будинку № 90 по вул. Карла Лібкнехта в м. Скадовську, куди її запросили сторони договору й де на той час проживав продавець квартири. Вона встановила особу продавця [PERSON], він був у нормальному стані, задавала різні питання, на які він чітко відповідав, єдине сказав, що він хворіє і погано себе почуває, тому й попросив, щоб вона приїхала за місцем його проживання. Впевнившись, що [PERSON] розуміє значення своїх дій, вона запитала в нього, чому той продає квартиру, розяснила, що можна укласти договір дарування чи довічного утримання, скласти заповіт, тощо. Але той наполягав на укладенні договору купівлі продажу, так як він отримав за квартиру гроші. Того ж дня вона повернулася в нотаріальну контору роздрукувала договір купівлі-продажу квартири й приїхала за місцем проживання [PERSON] В будинку, крім [PERSON] та [PERSON] була [PERSON], [PERSON] сказав, що це його сестра і він їй довіряє. Вона пропонувала запросити когось із сусідів чи знайомих, але [PERSON] наполягав, щоб була присутня тільки [PERSON] В момент укладення договору [PERSON] повідомив, що погано бачить і сказав, щоб договір підписала [PERSON] Вона (нотаріус) зачитала вголос договір купівлі-продажу сторони підписалися, при цьому, за [PERSON] з вищенаведених причин, за його дорученням підписалася [PERSON] Жодних зауважень в сторін договору не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] двоюрідна сестра померлого [PERSON] пояснила, що останні роки свого життя [PERSON] проживав у своєї тітки [PERSON] в будинку № 90 по вул. Карла Лібкнехта в м. Скадовську. Він хворів, але був повністю в адекватному стані, сам пересувався, міг писати. Памятає, що близько за півроку до смерті він їздив до нотаріуса і цікавився про можливі варіанти розпорядження, належною йому квартирою. В день укладення договору купівлі-продажу вона була в будинку. Нотаріус запропонувала запросити когось із сусідів, але [PERSON] сказав навіщо когось звати, якщо є вона ([PERSON]М.) і він їй довіряє. Нотаріус прочитала вголос договір купівлі-продажу, запитала чи отримав він кошти, на що він сказав, що отримав і хоче щоб було укладено саме договір купівлі-продажу квартири. Також він сказав, що погано бачить де підписувати і сказав, щоб вона ([PERSON]М.) підписала за нього договір, знову ж таки нотаріус запропонувала запросити когось із сусідів і він сказав, що є [PERSON], тому нікого не потрібно запрошувати. В подальшому вона поставила підпис в договорі, жодних зауважень ні в кого не було. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Враховуючи наведені норми закону, фактично встановлені обставини справи, а також оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо та їх достатність в сукупності, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами того, що укладення [PERSON] оспорюваного договору купівлі-продажу, не відповідало його внутрішній волі і його волевиявлення не було вільним, у звязку з чим приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Посилання представника позивача на те, що в день укладення договору купівлі-продажу померлий [PERSON] особисто підписував заяву про державну реєстрацію прав та обтяжень (а.с. 66), що на його думку, ставить під сумнів неможливості підписання ним оспорюваного договору, є необґрунтованими та не доводять тих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог.

Outcome: dismissed