Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року було присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 серпня 2016 року. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 березня 2020 року припинено стягнення аліментів, так як з вересня 2018 року [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, а дитина, [PERSON] , проживає разом із позивачем, [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] , [INFO] на користь позивача - [PERSON] , [INFO] суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 55 273 грн. 34 коп. та судові витрати по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до частин 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те, що у даній справі розглядається спір про стягнення заборгованості, який підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не подано. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Леонов Олександр Євгенович в судове засідання не з`явились, у заяві на ім`я суду адвокат Леонов О.Є. просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримуються. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`являлась, судом неодноразово вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. За наведених обставин суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, виходячи з наступного. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року було присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Лейпціг Німеччина, жителя смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки і жительки смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 серпня 2016 року. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 березня 2020 року припинено стягнення аліментів за рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року. Підставою задоволення позовних вимог послужив той факт, що з вересня 2018 року відповідач, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, її місце знаходження невідоме. Дитина проживає з ним, знаходиться на його утриманні. З вересня 2018 року по березень 2020 року включно з позивача, [PERSON] було стягнуто: 34 884 гривень 02 копійки з заробітної плати, що підтверджується довідкою виданою командиром війкової частини А 3838 [PERSON] , гр. [PERSON] про те, що в період з вересня 2018 року включно по березень 2020 року з його заробітної плати утримано та перераховано на картковий рахунок громадянки [PERSON] аліменти в розмірі 25 %, згідно рапорту № 10254 від 08.09.2016, та 20 389 гривень 32 копійки з пенсії, що підтверджується довідкою виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про те, що [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , отримує аліменти із пенсії пенсіонера [PERSON] , який перебуває на обліку в Головному УПФУ в Чернігівській області. Сума аліментів за період з 01 вересня 2018 року по 29 лютого 2020 року складає двадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять грн. 32 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Вищенаведені норми права, зокрема, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Водночас, ст. 1215 ЦК України, встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 р., ухваленій у справі № 6-91цс14. У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-151 ЦС 13, від 22 січня 2014 р., згідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених п.1 ч.1 вказаної статті, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела таку виплату, та факту недобросовісності набувача коштів. Як встановлено судом в ході розгляду даної цивільної справи, грошові кошти, набуті відповідачем у період з вересня 2018 року по березень 2020 року є аліментами, що утримані із заробітної плати та пенсії позивача на підставі рішення суду. Належних, достатніх та допустимих доказів того, що, утримання вказаних аліментів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та факту недобросовісності набувача коштів матеріали справи не містять, так як позивачем не надані. Надані суду постанова Чернігівського апеляційного суду від 20 березня 2020 року та лист-відповідь Деснянської селищної ради щодо неможливості здійснення інспекційного відвідування з метою встановлення цільового витрачання коштів не містять тих фактів, про які вказано вище. Встановивши те, що грошові кошти, набуті відповідачем у розмірі 55 273 грн. 34 коп., є аліментами, виплата яких здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та з урахуванням факту недоведеності недобросовісності з боку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed