Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку № 23 по вул.. Швейцарській в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, який складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 127,5 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», комори літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Є», вбиральні літ. «Ж», лазні літ. «З», альтанки літ. «І», споруди №№ 1-3. Позовна заява мотивована тим, що 01.02.2017 року помер дядько позивача [PERSON], який за життя склав заповіт та все належне йому майно заповів [PERSON]. Однак через відсутність правовстановлюючих документів на ? частку будинку № 23 по вул.. Швейцарській в с. Шабо, яка належала померлому проте реєстрацію належним чином він не проводив, позивач не може нотаріальних шляхом оформити спадкові права, про що 07 вересня 2017 року державний нотаріус виніс постанову. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного ухвалення рішення. Представник Шабівської сільської ради у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався, причини неявки суду не відомі. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2017 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 481316, актовий запис № 11 складений виконавчим комітетом Шабівської сільської ради. 22 грудня 2016 року [PERSON] склав Заповіт, посвідчений юрисконсультом Шабівської сільської ради [PERSON], згідно з яким все належне йому на день смерті майно та всі права заповів [PERSON] позивачу. Згідно з копіями матеріалів спадкової справи, що була витребувана судом від Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори, 22.03.2017 року позивач подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини померлого [PERSON]. У відповідності до положень ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки у встановлений термін звернувся до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 07 вересня 2017 року державний нотаріус [PERSON] виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно ? частка житлового будинку № 23 по вул.. Швейцарська в с.Шабо, що не дає можливості віднести майно до спадкової маси померлого. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Для встановлення дійсних обставин справи та її правильного вирішення, суд приймається до уваги наступне. Згідно з довідкою виконкому Шабівської сільської ради, за записами в погосподарській книзі за 2017 рік, особовий рахунок № 01-2606-1, частина житлового будинку № 23, розташованого по вул.. Швейцарській в селі Шабо, належить [PERSON], який помер 01.02.2017 року. Відповідно до статті 5 ЦК України, підлягають застосуванню нормативні правові акти чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі змісту п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 (далі Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5) про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року, підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 та була чинною на час закінчення будівництва у 1981 роках зазначеного житлового будинку та інших будівель і споруд, було передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) житлових будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). З технічного паспорту на спірний будинок, житловий будинок було збудовано в селі Шабо ще за часів колишнього Союзу РСР, а саме 1990 р. Таким чином, відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, оформлення житлових будинків, в тому числі їх частин, здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на імя забудовника (особовий рахунок № 01-2606-1). Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист його спадкових прав.

Outcome: approved