Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні ? частки квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.01.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, визнано за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Власником іншої ? частки даної квартири є він, однак відповідач не впускає його до квартири, не відчиняє дверей, на телефонні дзвінки не відповідає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснив, що 15.10.2014 року розлучився з відповідачем та протягом 5 років, а саме з 2011 року проживає в квартирі своє знайомої [PERSON], оскільки відповідач не впускає його в спірну квартиру, ключів у нього немає, з приводу чого звертався в міліцію. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила, що в 2013 році позивач зібрав всі свої речі та переїхав проживати до іншої жінки. Кожний день позивач приходить в спірну квартиру та вчиняє сварки, застосовує фізичне насильство, вимагає в неї з донькою 35000 доларів США за свою частку в квартирі. Також зазначила, що позивач має ключ від квартири та ніхто йому не чинить перешкод в користуванні такою. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.01.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, визнано за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Даним рішенням суду встановлено, що спірна квартира належить на праві спільної власності сторонам, частки майна позивача та відповідача є рівними, хоча і реєстрація права власності на квартиру здійснена лише на відповідача на підставі реєстраційного посвідчення від 09.02.1998 року. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописки №202 від 22 грудня 2014 року, виданою ЖБК №205, основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], який разом з дружиною [PERSON], дочкою [PERSON] та онукою [PERSON] зареєстровані в даній квартирі. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON], даних в судовому засіданні, [PERSON] з квітня 2011 року проживає в її квартирі, оскільки в спірну квартиру його не впускає відповідача [PERSON], зазначила що приходила 3-4 рази в тиждень разом з позивачем в спірну квартиру, однак його не впустили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою сторін по справі, близько трьох років назад батько пішов з дому до іншої жінки, однак постійно приходить додому, скандалить, веде себе неадекватно, інколи приходить в стані алкогольного сп'яніння. Зазначили, що вони з мамою бояться його, однак впускають в квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач проживає в квартирі іншої жінки, однак часто приходить в спірну квартиру, скандалить, виганяє відповідача з дому, кричить. Зазначила, що відповідач впускає позивача в спірну квартиру та не чинить йому перешкод в користуванні такою. З листа №16/9-482 від 19.03.2015 року вбачається, що позивач звертався із заявою до начальника ГУМВСУ у Львівській області з приводу того, що відповідач неправомірно чинить перешкоди йому у користуванні спірною квартирою, однак йому рекомендовано звернутися до суду так як відносини, що склалися між ним та відповідачем носять цивільно-правовий характер. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, враховуючи неприязні відносини які існують між сторонами, суд приходить до висновку, що позивач має підстави передбачати можливість порушення свого права щодо користування спірною квартирою відповідачем, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України та

Outcome: approved