Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнив, та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою з врахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення в сумі 13946,20 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.01.2015 відповідач [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 2050,00 доларів США, які зобов'язався повернути позивачу в такій самій валюті не пізніше 13.02.2015. Проте, відповідач у визначений розпискам строк отриману суму не повернув, а сплатив лише частку боргу, посилаючись на важке фінансове становище. Станом на 03.02.2018 заборгованість за розпискою склала 550 доларів США. Однак, як вказує позивач, залишок заборгованості він так і не отримав. Крім того, [PERSON] просить відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що в загальному розмірі складає 600,88 доларів США або 16746,20 грн. У судовому засіданні 17.04.2018 позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 13946,20 грн, у зв'язку з частковим погашенням останнім заборгованості. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, а також визнано сторонами, що 03.01.2015 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 2050 доларів США, які зобов'язався повернути позивачу до 13.02.2015, що підтверджується розпискою, оригінал якої досліджено у судовому засіданні та копія якої містяться в матеріалах цивільної справи (а.с. 4). Проте, відповідач в зазначений у розпизці строк не повернув позивачеві борг у повному обсязі, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений розпискою, та на дату звернення [PERSON] до суду з позовною заявою, не повернув суму грошових коштів в розмірі 550 дол. США, у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач у судовому засіданні визнав, що не повернув відповідачеві на час звернення його до суду суму грошових коштів в розмірі 550 дол. США. Тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача частину неповернутої суми позики. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 13.02.2015. Прострочення виконання відповідачем його зобов'язання з повернення позивачу боргу складає період часу з лютого 2015 по лютий 2018 р., що складає 37 місяців. Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Про що також зазначено у правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14. Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 03 лютого 2018 року 1 долар США становить 27,8694 грн. Отже гривневий еквівалент заборгованості за борговою розпискою від 03.01.2015 на час звернення до суду з позовом складає : сума основного боргу - 15328,17 грн , три відсотки річних від простроченої поверненням суми позики станом на 03.02.2018 скаладає 1418,00 грн, що в загальній сумі становить 16746,20 грн та, що відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 3). У судовому засіданні встановлено, що під час знаходження даної справи в суді відповідач частково погасив вказану суму заборгованості, а саме у розмірі 2800,00 грн. Отже, залишок боргу на дату судового засідання - 17.04.2018, становить 13946,20 грн. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, враховуючи, що відповідач визнав уточнені 17.04.2018 вимоги позивача у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості в розмірі 13946,20 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн, інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved