Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 13 вересня 2018 року о 15 год. 37 хв. на перехресті вулиць Кн.Володимира-Міцкевича-Гагаріна в м. Рівне відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої його автомобілю Vauxyall Victor, д.н.з. [NUMBER] завдано матеріальної шкоди на суму 68 705 грн., а йому самому у зв`язку з цим завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 50 076 грн. Крім того, зазначає, що винним у настанні цієї дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, оскільки він рухаючись на автомобілі Renault Megane, д.н.з. [NUMBER] зі сторони вул. Гагаріна у напрямку вул. Міцкевича не надав переваги у русі його автомобілю, чим порушив вимоги п.п. 16.1 та 16.3 Правил дорожнього руху України і його дії перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Вказує на те, що вина [PERSON] у вчинені ДТП підтверджується поясненнями свідків, пояснення яких додані до позовної заяви, висновком № 4 судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди від 19 березня 2019 року, звітом №13-2018 експертно-грошової оцінки від 24 вересня 2018 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля VAUXHALL VIKTOR д.н.з. [NUMBER] складає 68 705 грн. 92 коп. Позивач та його представник адвокат Дупак В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити. Відповідач та його представник адвокат Захарчук О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просять відмовити у їх задоволенні. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи учасником ДТП не був притягнутий до адміністративноі відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП і його винність в судовому порядку не була встановлена. \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 13.09.2018 року, ділянку на перехресті вулиць Кн.Володимира-Міцкевича-Гагаріна в м. Рівне визнано такою, що не відповідає вимогам правил норм і стандартів у сфері забезпечнення безпеки дорожнього руху через несправність світлофорного регулювання на даному перехресті (одночасно на світлофорному об`єкті світиться зелене та червоне світло). \~ \~ \~ \~Крім того, після огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з участю [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з несправністю світлофора на вказаному перехресті на відповідальну посадову особу - т.в.о. директора Рівненської філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» Негодюка Миколу Даниловича було складено адміністративний протокол БР №191130 за ч. 4 ст. 140 КупАП. \~ \~ \~ \~Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2019 року по справі №161/17600/18 [PERSON] ставиться у провину порушення вимог п. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», п. 11 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів, правил користування та охорони», затвердженою постановою КМ України від 30.03.1994 року № 198, п. 1.5 ПДР України, п. 4.3.1. ДСТУ 3587-97 та п.7.29 ДСТУ 4092-2002. \~ \~ \~ \~ Згідно до п. 4.3.4.ДСТУ 3587-97 вимог до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів встановлено, що заміну джерела світла, що вийшло з ладу або не відповідає п. 4.3.3, слід здійснювати протягом доби з моменту виявлення несправності, а пошкодженої електромонтажної системи в корпусі світлофора або електиричного кабелю протягом 3-х діб, на що [PERSON] не мав можливості і діяв в межах своїх повноважень. \~ \~ \~ \~Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт несправності світлофора на перехресті вулиць Кн.Володимира-Міцкевича-Гагаріна на момент ДТП і що саме несправність світлофорного об`єкта призвела до ДТП. Що стосується висновку № 4 судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди від 19 березня 2019 року, то до нього слід відноситися критично, так як він проведений з порушенням норм матеріального та процесуального права. У вказаному висновку зазначено, що експерт попереджається про відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України, а сама експертиза проведена у справі про адміністративне правопорушення №161/238/19, що розглянута судом ще 16.01.2019 року, підпису експерта про те, що він попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України на договорі немає. Також, при дослідженні обставин дорожньо-транспортної пригоди експертом [PERSON] не врахований той факт, що на момент ДТП на перехресті вулиць Кн.Романа-Міцкевича-Гагаріна в м. Рівне не працював світлофорний об`єкт. А тому висновки експерта є неповними і необ`єктивними і не є доказом вини [PERSON] . А відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Із звіту № 13-2018 від 24 вересня 2018 року, поданого позивачем неможливо встановити дійсні обставини у цій справі, які є підставою вимог позивача, щодо розміру завданих йому матеріальних збитків. Позивач просить стягнути на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 68 705,92 грн., хоча оцінювач встановлює матеріальні збитки, заподіяні позивачу в сумі 35 422,61 грн., що не відповідає складеній на даний час судовій практиці, узагальненій у Постанові № 4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки». Заявлена для відшкодування моральна шкода взагалі не підтверджена жодним доказом. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспорнтного засобу марки RENAULT MEGANE д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», адреса 33001, м. Рівне, вул. Соборна, 181, телефон: 636163 (поліс № [NUMBER] від 20.07.2018 року). \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. \~ \~ \~ \~Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року, шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст.ст. 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому джерелом підвищеної небезпеки кожним із її володільців перед іншими із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від оставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 9 вказаного Закону страхова сума це грошова сума у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховими відшкодуванням). \~ \~ \~ \~Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванням на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»). \~ \~ \~ \~Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. \~ \~ \~ \~У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдача шкоди замість останнього. Такі висновки\~щодо правильного\~застосування норм\~права при\~стягненні матеріальної\~та моральної\~шкоди з\~особи,\~яка застрахувала\~свою відповідальність\~було викладено\~Великою Палатою\~Верховного Суду\~в постанові\~від 04\~липня 2018\~року у\~справі №\~775/18006/15-ц,\~відступивши від\~попередніх висновків,\~сформульованих Верховним\~Судом України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень зазначених норм матеріального права позивачу у цій справі необхідно було довести перед судом обставини, які є підставами його вимог. Такими обставинами, зі змісту позовної заяви, є: - факт дорожньо-транспортної пригоди; - винність відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди; - заподіяння у результаті дорожньо-транспортної пригоди механічних пошкоджень автомобілю марки Vauxyall Victor, д.н.з. [NUMBER] ; - розмір завданої позивачу матеріальної шкоди; - наявність моральної шкоди та її розмір, які повинен довести перед судом позивач шляхом подання належних, допустимих та достовірних доказів. Положеннями ч. 2 ст. 76 ЦПК України встановлений вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі, якими є: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів. У зв`язку з цим слід зазначити, що позивачем не надано до суду жодного доказу, передбаченого ч. 2 ст. 76 ЦПК України, який би підтверджував вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді з участю сторін у справі. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки вина відповідача у вчинені ним ДТП позивачем не доведена. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed