Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17 червня 2011 року між ними було укладено шлюб, від якого дітей не мають; на даний час їх сімейні стосунки припинені, так як він після окупації Криму переїхав на підконтрольну Україні територію доглядати своїх батьків-пенсіонерів, а дружина залишилася там і має іншу сім`ю, в зв`язку з чим подальше спільне подружнє життя вважає неможливим і наполягає на розірванні шлюбу. Позивач в\~судовому засіданні\~заявлені вимоги\~підтримав і\~просив їх\~задовольнити з\~вищевказаних підстав;наполягає на розірванні шлюбу без надання часу для примирення, оскільки з серпня місяця 2015 року він з дружиною разом не проживають, вона вже має іншу сім`ю, що унеможливлює збереження шлюбу. Згоден на заочний розгляд справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України», ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджується відповідною публікацією від 27.11.2020р., але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 17 червня 2011 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим за актовим записом №288. Від даного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Сторони з серпня місяця 2015 року разом не проживають, ведуть окреме господарство, подружніх стосунків не підтримують, не спілкуються, спільних інтересів та неповнолітніх дітей не мають, примиритися не бажають, позивач наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідачка явку в судове засідання проігнорувала, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем за його заявою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved