Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з [PERSON] 3500,00 гривень матеріальної шкоди та 6828,00 гривень моральної шкоди. При цьому позивач мотивує свої вимоги тим, що 19.05.2016 року між [PERSON] (орендатор), який діяв в інтересах та від імені позивача, та [PERSON] (орендодавець) було укладено Договір оренди житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS] (далі Договір) для проживання там [PERSON] в період з 20.05.2016 року до 20.07.2016 року. Орендна плата за Договором визначена в розмірі 7000,00 гривень щомісячно з оплатою залогової суми в розмірі 3500,00 гривень, яку орендодавець мала повернути орендаторові по закінченню строку оренди. Однак, наразі, відповідач відмовляється повернути залогову сумі в розмірі 3500,00 грн. посилаючись на відсутність коштів. Така ситуація призвела до нервового зриву та втрати свідомості позивача, що змусило його пройти медогляд, сплативши 1828,00 грн. та спричинило моральні страждання, які позивач оцінює в 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. При цьому вона послалась на те, що сам Договір укладався з [PERSON] а не з позивачем, а тому їй не зрозумілі претензії [PERSON] щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Крім того, залогова сума в розмірі 3500,00 грн. за згодою сторін мала використовуватися для оплати комунальних послуг та споживання електроенергії в період оренди квартири. До того ж, після закінчення оренди, квартира була повернута в користування відповідача в незадовільному стані та потребувала деякого ремонту, а тому підстав повертати залогову суму відповідач не вбачає. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] не обґрунтованим, не доведеним, а тому відмовляє у його задоволенні. При цьому суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2016 року між [PERSON] (орендатор) та [PERSON] (орендодавець) було укладено Договір оренди житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS] на період з 20.05.2016 року по 20.07.2016 року. Судом встановлено, що Договір оренди не містить жодних посилань на те, що він укладений в інтересах іншого орендатора чи посилань на те, що орендна плата чи залогова сума оплачені позивачем. Лише в п.13 (Додаткові умови) Договору прописано, що в квартирі «буде проживати одна особа [PERSON]. Дотримуватися порядку, чистоти». Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч.3 ст. 820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Суд знаходить, що [PERSON] не є стороною Договору оренди, а тому не набув права вимагати від [PERSON] повернення залогової суми в розмірі 3500,00 грн. та відшкодування будь-яких збитків, повязаних з відмовою відповідача повертати залогову суму орендаторові, яким позивач не являється. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed