Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на наступне. 14.08.2008 року між [PERSON] та ДП «ДПМК-71», від імені якого діяв [PERSON], був укладений договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, за умовами якого відповідач зобов'язався передати у власність позивача квартиру [ADDRESS], позивач, в свою чергу зобов'язався прийняти квартиру та сплатити відповідачу суму договору обумовлену в п.2.1. На той час відповідач був власником землі та основним забудовником. [PERSON] протягом трьох років частинами виплатив повністю обумовлену суму за квартиру. Квитанції про сплату видавались бухгалтером відповідача та скріплювались печаткою. Також, 30.12.2011 року начальник ДП ПМК-71 [PERSON] за своїм підписом видав позивачу довідку про те, що за період з 08.08.2008 року по 30.12.2011 року заборгованість по сплаті (квартири [ADDRESS]) за виконані роботи, пайових внесків, повністю відсутня. За пунктом 5 вказаного договору відповідач повинен був самостійно підготовити правовстановлюючі документи та видати їх, але пройшло вже 3 роки, однак формально позивач досі не являється власником квартири. Не маючи іншого вибору, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з проханням визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Позивач в судове засідання не з'явився, представив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позові вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явилась, у порядку заочного розгляду справи. Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2008 року між позивачем та Державним підприємством «ДПМК-71» в особі начальника [PERSON] був укладений договір № 14/08-07 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, а саме квартири площею 64,5 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Даним договором сторони повністю обумовили умови та строки виплати внесків позивачем та передачу квартири відповідачем. Також, пунктом 1.1. договору зазначено, що за своїм правовим змістом цей договір є договором куплі-продажу майнових прав відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.. 627 ЦК України: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з квитанціями, копії яких позивач надав до матеріалів справи, він почав виплачувати пайові внески ще в 2007 році, а 30.12.2011 року начальником ДП «ПМК-71» [PERSON] на ім'я позивача була видана довідка по відсутність заборгованості по сплаті пайових внесків за квартиру [ADDRESS]. Таким чином, основний взятий на себе обов'язок договором від 14.08.2008 року позивач виконав. З 2012 року позивач з сім'єю проживає в спірній квартирі, повною мірою здійснює правомочності володільця та користувача квартири. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого працівниками КП «Білгород-Дністровське БТІ» 15.07.2014 року, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 60,7 кв.м., житлова площа - 31,3 кв.м. В свою чергу, відповідач повною мірою не виконав взяті на себе обов'язки, а саме не оформив право власності на будинок з подальшою видачею свідоцтв про право власності на квартири. Тим самим, порушив майнові права позивача та умови договору. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи зазначені положення законодавства, суд вважає законними, обґрунтованими позовні вимоги позивача та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved