Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на наступні обставини. 02.10.2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики. Відповідно до договору позики [PERSON] прийняла у борг суму 10 000 (десять тисяч) доларів США, що на день подання позову еквівалентно 278 400 гривень. Відповідно до договору позики [PERSON] , зобов`язалася повернути борг в повному обсязі не пізніше 02.10.2020 року. 03.04.2021 року [PERSON] уклав з [PERSON] , договір відступлення права вимоги, згідно якого я (цесіонарій) набуваю право вимоги, належне [PERSON] , і стаю кредитором за договором позики від 02.10.2014 року, який було укладено мiж [PERSON] і [PERSON] 04.04.2021 року боржнику було відправлено повідомлення про укладення договору про відступлення права вимоги новому кредитору зобов`язання [PERSON] не виконала, борг не повернула. На зв`язок не виходить. Відповідно до п. 9.3 договору позики від 02.10.2014 року, у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на кори позичальника штраф у розмірі сто відсотків від суми, яка визначена в п. 1 Договору позики 02.10.2014 p. Розмір штрафу складає 278 400,00 * 100%=278 400,00 гривень. Просив стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), суму основного договором позики від 02.10.2014 рок у розмірі 278 400,00 гривень, а також штраф за невиконання грошових зобов`язань за договором позики від 02.10.2014 року у сумі 278 400,00 гривень, а усього 556 800,00 гривень В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи, не повідомив про причини своєї відсутності, відзиву на позов не надав. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що 02.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідачка отримала в позику 10000 доларів США з умовою повернення їх не пізніше 02.10.2020 року. Згідно п. 2 Договору позичальник засвідчила, що отримала кошти від позикодавця повністю ще до підписання договору. 03.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого [PERSON] став новим кредитором за Договором позики від 02.10.2014 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та отримав право вимоги до [PERSON] про повернення на його користь боргу, згідно Договору позики від 03.04.2021 року, про що письмовим листом повідомлено позичальника [PERSON] . Згідно п. 12 Договору про відступлення права вимоги від 09.12.2020, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачки основну заборгованість в сумі 278400,00 грн., що дорівнює 10000 дол. США на день подання позову. Відповідно до п. 1 договору позики сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається одноосібно позикодавцем на день платежу. У строк, визначений договором, а саме 02.10.2020 року відповідачка зобов`язання за договором позики не виконала. В зв`язку з чим, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 10000,00 доларів США. Крім того, пунктом 9.3 Договору позики від 02.10.2014 року передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором позичальник зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі 100% суми, визначеної в п. 1 Договору. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи вищевикладене, а також невиконання [PERSON] умов Договору позики, вимога про стягнення з неї 278400,00 грн. штрафу також підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу в розмірі 278400,00 грн. та штраф у розмірі 278400,00 грн., а всього 556800,00 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, також необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 5568,00 гривень. На підставі статей 526, 530, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved