Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання права власності на земельну ділянку під придбаним ним житловим будинком в с.Довговоля. В обгрунутвання позовних вимог вказував, що він придбав житловий будинок, який належав [PERSON] . Разом з тим, при приватизації земельної ділянки, на якій розташовано будинок, право власності на неї помилково було визнано за [PERSON] , хоча власником житлового будинку на той час був позивач. Оскільки [PERSON] в даний час померла, єдиним способом відновлення свого порушеного права вважає звернення до суду. Вказана заява надійшла до суду 27.08.2020 року, прийнята судом до розгляду 28.08.2020 року. 30.10.2020 року відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області - надав письмовий відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, в т.ч. з огляду на ту обставину, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту. 06.11.2020 року за клопотанням представника позивача судом замінено відповідача. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, клопотала про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача - Довговільської сільської ради - в підготовче судове засідання надав заяву, в якій визнав позовні вимоги [PERSON] , клопотав про розгляд справи у відсутності представника. Розгляд справи проведено у відсутності сторін та їх представників, в зв`язку з чим фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Судом встановлено наступне. 08 жовтня 2011 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування [PERSON] отримав в дар від [PERSON] та набув у власність житловий будинок з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок на час укладення договору дарування було розташовано на неприватизованій земельній ділянці площею 0,18 га, якій присвоєно кадастровий номер 5620883400:01:002:0141. Таким чином, на час укладення договору дарування житлового будинку, земельна ділянка, на якій було розташовано вказаний об`єкт нерухомості, була сформована у відповідності до ст.79-1 Земельного Кодексу України як об`єкт цивільних прав. Частиною 1 ст.120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Разом з тим, вказані норми земельного законодавства не були враховані під час приватизації земельної ділянки під належним [PERSON] житловим будинком, що призвело до порушення законних прав позивача. Так, рішенням Довговільської сільської ради №267 від 12.08.2011 року земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] , і на підставі цього рішення 17.04.2012 року було видано Державний акт серії ЯМ №708409. Таким чином, на час видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] не була користувачем земельної ділянки, і у зв`язку з переходом права власності на будівлю не мала права на її приватизацію. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з часу придбання житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] набув право на приватизацію земельної ділянки, на якій було розташовано житловий будинок, а з часу передачі земельної ділянки у приватну власність - набув право власності на цю земельну ділянку. При цьому суд приймає до уваги практику ЄСПЛ з аналогічних питань, яка є частиною вітчизняного законодавства. Так, пунктом 71 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial