Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є власником земельної ділянки площею 6,1232 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 4424082200:26:007:0026, розташованої на гериторії Круглівської сільської ради Сватівського району Луганської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛГ №090148, виданим 05.02.2001 року Рудівською сільською Радою народних депутатів Сватівського району Луганської області. 19 січня 2009 року між позивачем та Селянським (фермерським) господарством «Світанок» був укладений договір оренди землі, зареєстрований у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК за № 240822/040941700022, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.06.2009 року (далі за текстом «Договір») на підставі якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування вищевказану земельну ділянку строком на 10 років. За умовами п. 21 Договору, після припинення його дії, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. З інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач дізнався про те, що 23 квітня 2018 року державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Сватівського районного нотаріального округу проведено державну реєстрацію змін до договору оренди землі від 16.01.2018, якими строк дії договору оренди землі продовжено до 20 років, починаючи з дати реєстрації даних змін до договору. Зазначає, що, згоди на укладення таких змін до договору оренди відповідачу не надавав, текст змін не виготовляв, не підписував та не пропонував підписати відповідачу. Екземпляр додаткової угоди про внесення змін до договору, укладення якої позивачем оспорюються, не отримував. Окрім того, вважає, що правові підстави для внесення змін до договору в частині продовження строку його дії станом на 16.01.2018 року були відсутні, а також зазначає, що ніякого волевиявлення з його боку не було. Окрім цього, позивач зазначає, що за фактом підроблення документів до Єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за № 12018130550000719. При ознайомленні з матеріалами вказаного кримінального провадження він ознайомився зі змінами до договору оренди землі від 16 січня 2108 року, з якого вбачається, що місцем його укладення є с. Містки Сватівського району Луганської області. Проте, у зазначений період за станом свого здоров`я він об`єктивно не міг бути в с. Містки та підписувати вказаний документ. Просить визнати неукладеними Зміни до Договору оренди землі від 16 січня 2018 року між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством «Світанок та скасувати рішення державного реєстратора з про державну реєстрацію Змін до Договору оренди землі від 16 січня 2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Жидких О.В. наполягають на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у ньому. У судовому засіданні представники відповідача - адвокат Лісечко О.С. заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши свою позицію у поданому відзиві на позовну заяву, а також зазначив, що обставини, що стосуються ствердження позивача, що він не давав згоди на укладення змін до договору оренди, текст змін не виготовлював, не підписував та не пропонував підписати відповідачу екземпляр змін до договору оренди землі від 16.01.2018 року, а самі зміни до договору ніби то не отримував, спростовуються наявністю у змінах до договору оренди землі від 16.01.2018 особистого підпису позивача, що був виконаний ним власноручно. Належних та допустимих доказів того, що підпис на змінах до договору виконаний не [PERSON] , а іншою особою, позивачем суду не надано. Крім цього, самому позивачу достеменно відомо, що 25.05.2018р., тобто вже після укладення та реєстрації вищезазначених змін до договору оренди, він особисто отримав від СФГ «Світанок» орендну плату згідно видаткового касового ордеру № 30 від 25 травня 2018 року в сумі 23 486 грн. 00 коп. за договором 240822/040941700022 від 01.06.2009 року за період оренди: 2018-2023 роки. Таким чином, відповідач виконав перед позивачем свій обов`язок по договору зі сплати орендної плати до 2023 року включно, а сам позивач прийняв таке виконання. В вищезазначеному видатковому касовому ордері в графі «Одержав», особисто [PERSON] була прописом зазначена отримана сума 23 486 грн. та в графі «Підпис одержувача» [PERSON] виконано його особистий підпис. Зазначає, що дії позивача по отриманню орендної плати, свідчать про його обізнаність щодо існування змін до договору та наявність волевиявлення позивача на продовження договірних відносин оренди. Окрім цього, представники відповідача звернули увагу суд на те, що вимога позивача про визнання договору неукладеним сама по собі не є належним способом захисту прав і законних інтересів позивача. Також є неналежним способом захисту прав і законних інтересі позивача вимога про скасування рішення державного реєстратора. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є довіреною особою позивача [PERSON] , який надав їй відповідне доручення 16.01.2020 року, також вона є невісткою та веде всі справи [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] завжди хворіє та недобре себе почуває, радиться останній завжди з сином та з нею. 14.01.2018 року [PERSON] став себе погано почувати, тому наступного дня його відвезли до лікарні м. Сватове, де він і перебував. Таким чином, він не міг сам підписати оспорюваний договір без їх дозволу, оскільки планував передати свою землю їм, своїм дітям. Підтверджила, що [PERSON] отримав 23 000 грн і підписав касовий ордер, вона особисто була присутня та прописувала в касовому ордері суму прописом. Впевнена, що це борг за 2017 та 2018 роки. Про те, що це були гроші наперед - мови не було. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6.12 га., яка розташована на території Круглівської сільської ради Сватівського району Луганської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 090148 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-14). 19 січня 2009 року між позивачем та Селянським (фермерським) господарством «Світанок» був укладений договір оренди землі, зареєстрований у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК за № 240822/040941700022, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.06.2009 року (далі за текстом «Договір») на підставі якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування вищевказану земельну ділянку строком на 10 років (а.с.7-8,9). В матеріалах справи міститься копія Зміни до договору оренди землі, відповідно до якого 16.01.2018 року між [PERSON] та СФГ «Світанок» укладено відповідні зміни до договору оренди землі від 19.01.2009 року, зареєстрованого за № 240822/040941700022. Вказані Зміни зареєстровані приватним нотаріусом Матвієвським Д.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 26.04.2018 за № 25913974 (а.с.35-36). Також в матеріалах справи міститься видатковий касовий ордер від 25.05.2018 року про отримання [PERSON] орендної плати згідно договору 240822/040941700022 від 01.06.2009 за 2018-2023 роки в сумі 23486 гривень (а.с.37). Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Звертаючись до суду з вимогою про визнання неукладеними Зміни до Догвоору оренди, позивач посилався на те, що вказані зміни він не підписував, тобто його свідомого волевиявлення на укладання вказаних змін до договору оренди землі - не було. За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Так, ураховуючи предмет та підстави заявленого [PERSON] позову, твердження позивача про те, що підпис у відповідних змінах до договору виконано не ним, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у оспорюваному договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Обов`язок доказування невідповідності підпису [PERSON] на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема у спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи. Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису у змінах до договору оренди землі від 16.01.2018 року, позивачем та його представником не заявлялось. Пояснення свідка [PERSON] щодо того, що [PERSON] не міг підписати змін до договору, оскільки перебував в цей період на лікуванні в Сватівській ЦРЛ, не може бути належним доказом, оскільки факт відсутності волевиявлення [PERSON] має підтверджуватися саме висновком судової почеркознавчої експертизи. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що в ході розгляду справи позивачем не було доведено факт не укладання ним 16.01.2018 року Змін до договору оренди земельної ділянки з СФГ «Світанок». Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97). Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] до Селянського (фермерське) господарства «Світанок» про визнання неукладеними Змін до договору оренди землі від 16.01.2018 року та скасування рішення про його реєстрацію слід відмовити. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до Селянського (фермерське) господарства «Світанок» про визнання неукладеними Змін до договору оренди землі від 16.01.2018 року та скасування рішення про його реєстрацію, суд виходить із засад судового захисту цивільного права та інтересу, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed