Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та просить суд: - встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], яка померла 13.12.2008 року, були чоловіком та дружиною (шлюб зареєстровано 06.11.1960 року) і проживали разом на момент смерті [PERSON]; - встановити факт належності 15/100 частин домоволодіння № 4 по вул. Горького в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що складаються з: приміщень в житловому будинку літ. «В» 7-1 кухня, 7-2 житлова, 7-3 житлова, І - коридор, ІІ - коридор, ІІІ комора, ІV убиральня, житловою площею 21,6 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м. [PERSON], яка померла 13.12.2008 року; - визнати за [PERSON], [INFO], право власності у порядку спадкування на 15/100 частин домоволодіння № 4 по вул. Горького в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що складаються з: приміщень в житловому будинку літ. «В» 7-1 кухня, 7-2 житлова, 7-3 житлова, І - коридор, ІІ - коридор, ІІІ комора, ІV убиральня, житловою площею 21,6 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 06 листопада 1960 року він уклав шлюб з [PERSON] (після шлюбу - [PERSON]) [PERSON]. [PERSON] є донькою їхнього спільного сина [PERSON], який помер в 2006 році, тобто онукою. 13 грудня 2008 року померла дружина позивача - [PERSON], яка за життя заповіт не складала. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 795/Б від 20.06.1997 року померлій належало 15/100 частин домоволодіння № 4 по вул.. Горького в м. Білгород-Дністровському. Спадкоємцями [PERSON] є позивач у відповідності до ст..1261 ЦК України та відповідачка на підставі ст.. 1266 ЦК України. До дня смерті, тобто на момент відкриття спадщини, [PERSON] проживала разом з чоловіком позивачем, в будинку № 4 по вул.. Горького в м. Білгород-Дністровському, хоча позивач був зареєстрований за іншою адресою. Таким чином, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини. В той же час, відповідачка у встановлений шестимісячний термін не зверталася до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON], що свідчить про неприйняття неї спадщини. Позивач не звертався до нотаріусу з заявою про видачу йому Свідоцтва про прийняття спадщини за законом з наступних причин. По-перше, позивач не може підтвердити нотаріусу, що на момент смерті дружини вони проживали разом в одному будинку. По-друге, смерть сина в 2006 році, згодом смерть невістки та дружини в 2008 році призвело до тяжко морального потрясіння позивача, якому тяжко пережити смерть близьких в такому похилому віці. В третє, були допущені помилки в прізвищах подружжя під час видачі паспортів громадян України, а саме, прізвище позивача переведено на українську мову як «Крец», а дружини як «Крець». В той час подружжя не надало значенню цій помилці в паспортах. Відповідно в свідоцтві про смерть спадкодавиці її прізвище зазначено як «Крець». Ця граматична помилка не дає можливості встановити факт родинних відносин чоловіка та дружини, спадкоємця та спадкодавця. Ще одна помилка була допущена під час отримання їхнім сином [PERSON] паспорта громадянина України, а саме, його прізвище було зазначене як «Крєц». В четверте, за нормами чинного законодавства не є правовстановлюючим документом на спадкове майно Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.1997 р., згідно з яким спадкодавець ([PERSON]В.) придбала 15/100 частин домоволодіння № 4 по вул.. Горького в м. Білгород-Дністровському, оскільки він був укладений на Одеській товарній біржі, що на той момент дозволялось діючим законодавством. Враховуючи, що спірним також є правовий статус спадкового майна, а саме правовстановлюючі документи на нього, то позивач вважає за доцільним звернутися до суду з позовною заявою в якій обєднати вимоги як щодо родинних відносин та факту прийняття спадщини так і відносно права на спадкове майно. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщалася, надала до суду заяву згідно з якою позовні вимоги діда [PERSON], про прийняття спадщини після смерті бабусі, визнає та не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 164976, актовий запис № 813, складений відділом РАЦС по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. У відповідності з п.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з свідоцтвом про одруження серії І-УР № 849804 видане Білгород-Дністровським міським бюро ЗАЦС 06.11.1960 року, актовий запис №192, позивач 06.11.1960 року одружився з [PERSON]. Після шлюбу дружина змінила прізвище на «Крец». 06 серпня 1961 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 303266, актовий запис № 223. Згодом, 28.10.1985 року у [PERSON] народилась донька [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на «Козорез». Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 299244, актовий запис № 260 видане відділом ДРАЦС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, 01.04.2006 року помер [PERSON]. Таким чином, всі первинні документи сторін по справі та їх родичів були оформлені з дотриманням правильності написання прізвища «Крец». Однак, під час оформлення паспортів громадян України, відповідними органами були допущені помилки в прізвищах осіб, що призводить до неможливості встановлення їх родинних відносин між собою. Так, прізвище дружини позивача спадкодавиці, було переведено на українську мову як «Крець», а прізвище сина «Крєц», тому після їх смерті свідоцтва про смерть були видані з неправильним зазначенням прізвищ. За розясненням Пленуму Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Вказані помилки в прізвищах є однією з підстав через яких позивач не може нотаріально прийняти спадщину після смерті дружини, яка складається з 15/100 частин домоволодіння № 4 по вул. Горького в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що складаються з: приміщень в житловому будинку літ. «В» 7-1 кухня, 7-2 житлова, 7-3 житлова, І - коридор, ІІ - коридор, ІІІ комора, ІV убиральня, житловою площею 21,6 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м. За інформацією Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Ще однією обставиною, яка унеможливлює нотаріального оформлення спадкових прав це відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки вказане майна померла придбала на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 795/Б від 20.06.1997 року. У відповідності до ст.. 68 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус перевіряє склад спадкового майна. У відповідності до порядку вчинення нотаріальних дій видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Не подання документів, що необхідні для вчинення нотаріальної дії, у відповідності до ст.. 49 ЗУ «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений в червні 1997 року, тобто під час дії\~ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.\~\~ На момент укладення угоди купівлі-продажу сторони договору були членами біржі, що вказано в самому договорі. Зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Між покупцем та продавцем була досягнута згода за всіма істотними умовами договору. Свої зобов'язання покупець виконала повністю, коли передала гроші за частку придбаного будинку. Відповідно до п. 11 зазначеного Договору: цей договір у відповідності з вимогами, встановленими ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу», зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю, реєстраційний номер 795/Б від 20.06.1997 року. Договір подальшого нотаріального посвідчення не підлягає. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно з ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, - товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Водночас, необхідно зазначити, що, незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, діюче на той час законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. За положеннями ч.2 ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Вище було зазначено, що договором купівлі-продажу № 795/Б, укладеним на товарній біржі в 1997 році, сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, виконали ці умови, та по сьогоднішній день у сторін заперечень стосовно наслідків його укладення не виникло, що дає підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним. Згідно з листом КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 24.01.2012 року, за реєстровими книгами реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, [PERSON] значиться власником 15/10 частин домоволодіння № 4 по вул. Горького в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що складаються з: приміщень в житловому будинку літ. «В» 7-1 кухня, 7-2 житлова, 7-3 житлова, І - коридор, ІІ - коридор, ІІІ комора, ІV убиральня, житловою площею 21,6 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м. Таким чином, вищезазначені підстави не дають позивачу змоги на сьогоднішній день звернутися до державного нотаріусу з заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист його спадкових прав.

Outcome: approved