Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Укрсоцбанк» про визнання незаконними дій банку та зобов`язання виплатити залишок коштів по пенсійному рахунку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у відповідності до ч. 7 ст. 28 ЦПК України даний позов подається ним до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, як суду загальної юрисдикції за місцем знаходження філії AT «Укрсоцбанк» у місті Ужгороді, діями якої порушено його права та інтереси, що потребують захисту в судовому порядку» Зазначає, що в Ужгородській філії AT «Укрсоцбанк» було відкрито пенсійний картковий рахунок, на який УПФ України в місті Ужгороді щомісяця здійснювалося перерахування пенсії позивача [PERSON] , у зв`язку з чим йому [PERSON] було видано платіжну картку AT «Укрсоцбанк» «VISA» № [NUMBER] , строком дії до листопада 2019 року. Починаючи із жовтня 2018 року до сьогоднішнього дня він не може зняти кошти із своєї пенсійної картки, оскільки вона заблокована відповідачем AT «Укрсоцбанк». Позивач вказує, що спочатку відповідач мотивував заблокування картки тим, що постановою MB ДВС Ужгородського МРУЮ від 18 жовтня 2018 року накладено арешт на кошти боржника, хоча законодавством України заборонено накладати арешт на пенсійні рахунки. 26 червня 2019 року постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ незаконний арешт із пенсійного рахунку було знято, але відповідач картку не розблокував та продовжує відмовляти йому в отриманні залишку пенсійних коштів й закритті пенсійного рахунку. На його неодноразові звернення в письмовому вигляді про усунення порушення його прав у вигляді незаконного обмеження зняття коштів з пенсійної картки, відповідач мотивує свою відмову видати йому залишок коштів на пенсійному рахунку тим, що у нього є заборгованість по кредитній картці в сумі 10397,79 грн., про яку йому нічого до сьогоднішнього дня не було відомо й яку банк змушує його погасити за рахунок пенсійних коштів, тобто банк навмисно не повертає належні йому пенсійні кошти, примушуючи його погасити безпідставну заборгованість. Зазначеними незаконними діями відповідач грубо порушує свої зобов`язання по обслуговуванню пенсійної картки та його права й інтереси, захищені чинним законодавством України. Зауважує, що у порушення ст. 41 Конституції України, положень ст. ст. 526, 629, 1066, 1071, 1074 ЦК України, обмежуючи його в отриманні пенсійних коштів з його рахунку, відповідач своїми діями грубо порушує Конституцію України та інші законодавчі акти України. Вважає, що посилання у відповідях на його претензії на наявність кредитної заборгованості, що викликало заблокування його пенсійної картки є безпідставними та незаконними й спростовуються самим відповідачем. Також позивач зазначає, що банком у листі № 04.3-02/96-2028 від 15.04.2019 року щодо спірної кредитної заборгованості роз`яснено, що заборгованість за кредитною карткою виникла ще в 2012 році та повинна була погашатися за рахунок коштів, що надходили на зарплатну картку шляхом здійснення банком договірного списання суми заборгованості із зарплатного рахунку, а коли надходження припинилися, то подальше погашення такого кредиту повинно було здійснюватися виключно шляхом зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] , який використовувався для отримання заробітної плати і який не поповнювався протягом останніх шести років. Таким чином, відповідачем визнано, що погашення простроченої заборгованості може відбуватися тільки за рахунок коштів, що мають поступати на зарплатний рахунок, тобто жодними договірними зобов`язаннями не передбачено погашення простроченої заборгованості за рахунок коштів, що надходять на пенсійний рахунок, а відтак відмова у видачі йому залишку коштів з пенсійної картки із-за наявності кредитної заборгованості є не тільки безпідставною, незаконною, а й неприпустимою з точки зору вимог чинного законодавства. Крім того, відповідачем визнано, що заборгованість за кредитною карткою не погашалася вчасно протягом 2012 року, тобто ще в 2012 році банку достеменно стало відомо про порушення строків повернення кредитної заборгованості та виникло право вимоги по її примусовому стягненню, яким відповідач протягом трьох років позовної давності по невідомим причинам не скористався, а тепер намагаєтеся стягнути її з нього незаконним шляхом. Дані факти викладено ним тільки на підтвердження безпідставності обмеження його в користуванні пенсійною платіжною карткою, оскільки законність заборгованості за кредитною карткою не є предметом розгляду у даній справі. Наголошує на тому, що заходи досудового врегулювання спору ним було вжито неодноразово шляхом письмових звернень до банку про усунення порушення його прав та надання можливості отримання заблокованих пенсійних коштів, в тому числі банку було направлено відповідний претензійний лист від 26 червня 2019 року, але ним отримано лише формальні відписки про відступлення права вимоги щодо спірної кредитної заборгованості за договором товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста»» на підставі договору факторингу, що абсолютно не стосується питання повернення пенсійних коштів, а вирішення самого питання про безпідставно заблоковані пенсійні гроші повністю проігнороване. Позивач вказує, що оскільки наявність спірної кредитної заборгованості не є підставою для погашення її за рахунок пенсійних надходжень, а відтак банком незаконно обмежено його права щодо отримання пенсійних коштів, тобто грубо порушено норми закону, що регулюють правовідносини між банком та клієнтом по обслуговуванню пенсійних карткових рахунків й добровільно усунути порушення відповідач відмовляється, виникла необхідність звернення до суду з даним позовом, як єдиною можливістю захистити його порушені права й інтереси, що охороняються законом. Звертає увагу на те, що так як надати суду доказ щодо суми залишку на пенсійній картці для зобов`язання відповідача сплатити таку позивачеві у нього самостійно немає можливості, то в порядку ст. 84 ЦПК України вважає за необхідне заявити клопотання про витребування від АТ «Укрсоцбанк» виписки з пенсійного рахунку [PERSON] із зазначенням суми залишку. Ураховуючи викладене, позивач просить суд: визнати дії AT «Укрсоцбанк» щодо заблокування пенсійного рахунку [PERSON] незаконними; зобов`язати відповідача AT «Укрсоцбанк» виплатити [PERSON] залишок пенсійних коштів у встановленій судом сумі з картки AT «Укрсоцбанк» «VISA» № [NUMBER] , строком дії до листопада 2019 року; стягнути з AT «Укрсоцбанк» на його користь суму судового збору, сплаченого при поданні даного позову до суду. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2019 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Відповідачем АТ «Укрсоцбанк» не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України. Водночас, 04.11.2019 року від представника АТ «Альфа-Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України, копію якого та доданих до нього документів надіслано позивачу [PERSON] , що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти від 30.10.2019 року. У поданому відзиві представник АТ «Альфа-Банк» звертає увагу на те, що АТ «Альфа-Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код: 23494714) 15 жовтня 2019 року стало повним правонаступником усіх прав, обов`язків та майна АТ «Укрсоцбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код: 00039019), у тому числі набуло у порядку правонаступництва всіх прав за усіма переданими йому активами АТ «Укрсоцбанк», включаючи (але не обмежуючись) права за договорами забезпечення (у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями АТ «Укрсоцбанк» без необхідності внесення змін до відповідних договорів. АТ «Альфа-Банк» прийняло за передавальним актом від АТ «Укрсоцбанк» також майно та кошти, на які накладено обтяження (у тому числі публічні) та обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) із збереженням таких обтяжень та обмежень на розпорядження. Тобто, 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» набуло усіх прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (передавальний акт від 11.10.2019 року, рішення № 5/2019 від 15.10.2019 року, витяг з ЄДР відносно АТ «Альфа-Банк»). У відповідності до ч. 1 ст. 55 ЦПК України АТ «Альфа банк» просить суд залучити у даній справі правонаступника АТ «Укрсоцбанк» АТ «Альфа-Банк». Крім того, АТ «Альфа Банк» вважає, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню, позовні вимоги [PERSON] не підтверджуються доказами та є необґрунтованими. Клопотань від сторін позивача [PERSON] та представника відповідача АТ «Укрсоцбанк» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на звернення [PERSON] за вх. № 96/1355 від 02.04.2019 року АТ «Укрсоцбанк» листом від 15.04.2019 року № 04.3-02/96-2028 повідомило, що АТ «Укрсоцбанк» провело перевірку обставин, викладених у його зверненні, за результатами якої встановлено, що між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір, в рамках якого було відкрито карткові рахунки, а саме: № 26251297007725 для зарахування заробітної плати, № 26253297007886 з встановленим кредитним лімітом 9990,00 грн. АТ «Укрсоцбанк» акцентував увагу на тому, що [PERSON] був ознайомлений з Тарифами банку та зобов`язався їх виконувати, про що наявна відповідна відмітка та підпис. За картковим рахунком № [NUMBER] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 9990,00 грн., в якості забезпечення виступала заробітна плата, що надходила на картковий рахунок № [NUMBER] та може бути списана банком на підставі п. 3.9 договору про комплексне банківське обслуговування. Відповідно до умов встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками вся наявна заборгованість по картковому рахунку № [NUMBER] погашалася за рахунок виникнення несанкціонованого овердрафту по рахунку № [NUMBER] . Згідно з умовами, у разі, якщо клієнт не поповнює у встановлені п. п. 1.5, 1.7 терміни свій рахунок, на якому встановлено ліміт кредитування або не поповните зарплатний рахунок грошовими коштами в сумі, достатньої для забезпечення своєчасного погашення заборгованості за кредитом та недозволеним овердрафтом згідно з умовами п. 2.8, то в такому разі непогашена в строк заборгованість за кредитом та дозволеним овердрафтом погашається шляхом здійснення банком договірного списання суми заборгованості з рахунку, на який здійснюється зарахування заробітної плати, та в межах залишку коштів по такому рахунку або за рахунок кредиту/недозволеного овердрафту, який встановлено/виникає на зарплатному рахунку. Оскільки заборгованість [PERSON] не погашалася вчасно протягом 2012 року, згідно з умовами вся наявна заборгованість по рахунку № [NUMBER] була перенесена на недозволений овердрафт рахунку № [NUMBER] . Подальше погашення такого кредиту/недозволеного овердрафту повинно було здійснюється виключно шляхом зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] , який використовувався [PERSON] для отримання заробітної плати. Таким чином, по рахунку № [NUMBER] існувала прострочена сума, на яку продовжували нараховуватись відсотки (відповідно до діючих на той момент тарифів). Станом на 15.04.2019 року прострочена заборгованість з усіма нарахуваннями складає 10397,79 грн. Для уточнення актуальної суми заборгованості на момент оплати, рекомендовано [PERSON] звернутися до відділення АТ «Укрсоцбанк» або за телефонним номером контакт-центру. Додатково повідомлено про відступлення прав вимоги за договором товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Весті»» на підставі договору факторингу. У подальшому, позивач [PERSON] звернувся до АТ «Укрсоцбанк» з претензією від 26.06.2019 року, згідно з якою просив терміново протягом п`яти робочих днів з дня отримання даної претензії повернути йому в готівковому вигляді залишок коштів, що надійшли на пенсійну картку АТ «Укрсоцбанк» на його ім`я із закриттям пенсійної картки, не доводячи вирішення безспірного питання до розгляду в судовому поряд. Для вирішення питання наявності заборгованості та можливості її погашення надати йому всі вихідні матеріали на її обґрунтування для розгляду або звернутися в суд із відповідним позовом по її примусової стягненню. Листом від 04.07.2019 року № 1057-04.3-б/б АТ «Укрсоцбанк» у відповідь на звернення [PERSON] за вх. № 3842-04.3 від 03.07.2019 року до АТ «Укрсоцбанк» повідомило, що [PERSON] звернувся до АТ «Укрсоцбанк» із заявою про вирішення тих самих питань, що були викладені у минулій заяві, зареєстрованій за вх. № 96/1355 від 02.04.2019 року, на яку [PERSON] вже було надіслано вичерпну відповідь за вих. № 04.3-02/96-2028 від 15.04.2019 року. Повторно зазначено, що у відповідності до договору факторингу АТ «Укрсоцбанк» більше не є стороною укладеного договору, а новим кредитором [PERSON] виступає товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста». Таким чином, всі подальші питання рекомендовано [PERSON] вирішувати з представниками ТОВ «Фінансова компанія «Веста». Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що 15.10.2019 року АТ «Альфа-Банк» стало повним правонаступником усіх прав, обов`язків та майна АТ «Укрсоцбанк», у тому числі набуло у порядку правонаступництва всіх прав за усіма переданими йому активами АТ «Укрсоцбанк», включаючи (але не обмежуючись) права за договорами забезпечення (у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями АТ «Укрсоцбанк» без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Згідно з передавальним актом АТ «Альфа-Банк» прийняло від АТ «Укрсоцбанк» майно та кошти, на які накладено обтяження (у тому числі публічні) та обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) із збереженням таких обтяжень та обмежень на розпорядження. Таким чином, з 15.10.2019 року АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником та набуло усіх прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується наявними у матеріалах справи передавальним актом від 11.10.2019 року, рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо АТ «Альфа-Банк» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714). Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За правилами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Суд вважає, що зміст і характер спірних відносин засвідчують, що спір на даний час має місце між позивачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», як правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Оскільки саме позивачу належить право визначити, до якої особи пред`являти позов, зокрема й до неналежного відповідача, позивач у даній справі не просив залучити належного відповідача до участі у справі, вважає, що позов пред`явлено ним до належного відповідача АТ «Укрсоцбанк», а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, суд зауважує, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів до належного відповідача у порядку, встановленому ЦПК\~України.

Outcome: dismissed