Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним договір оренди землі б/н, укладений 22 жовтня 2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібороб-С» (далі – Товариство) про передачу в оренду земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 3,4778 га, цільове призначення – ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 квітня 1997 року; скасувати рішення про державну реєстрацію договору оренди землі за номером запису про інше речове право: 8229536, індексний номер: 18310393 від 24 грудня 2014 року, укладеного між ним, [PERSON] та Товариством, який зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Ніколішиною А.В.; зобов`язати Товариство повернути для нього вище вказану земельну ділянку, а також стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. В обґрунтування вимог вказував, що він є власником зазначеної вище земельної ділянки та в серпні 2017 року від працівників Полонського відділення податкової інспекції дізнався про те, що ним отримано доходи від Товариства за передачу в оренду даної землі на підставі договору оренди від 22 жовтня 2014 року, котрий зареєстровано в реєстрацій службі 24 грудня 2014 року. Цей договір та його реєстрацію вважає недійсними, оскільки ніякого договору оренди він особисто не підписував та орендної плати не отримував. При цьому зазначив, що 29 червня 2012 року ним було надано нотаріально посвідчену довіреність строком на два роки на ім`я [PERSON] на представництво його інтересів у взаємовідносинах з усіма без винятку установами, органами та організаціями щодо питань, які стосуються реєстрації державного акта на право власності на зазначену вище земельну ділянку. Але, зі слів [PERSON], він від його імені ніяких договорів оренди землі не укладав, відтак вважає правочин, у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, недійсним, тому змушений звернутися з цього приводу до суду. При цьому, [PERSON] заявлено наступні клопотання: про витребування з відділу державної реєстрації Полонської райдержадміністрації оспорюваного договору оренди землі, акту приймання-передачі земельної ділянки, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також усіх документів на підставі котрих прийнято рішення про державну реєстрацію договору оренди – яке задоволено ухвалою суду від 15 травня 2018 року та зазначені матеріали надані до справи 18 червня 2018 року, 18 липня 2018 року; про виклик і допит свідків [PERSON] та [PERSON], котре позивачем знято з розгляду; про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яке згідно ухвали суду від 22 листопада 2018 року задоволено, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинено, а після надходження висновку експерта 12 квітня 2019 року – поновлено. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали із зазначених вище підстав. Представник відповідача ТОВ «Хлібороб-С» адвокат Керечанин Є.В. проти вимог позову заперечив та пояснив, що договір оренди землі, який укладений між позивачем та Товариством, є реальним, в ньому визначені всі істотні умови договору (об’єкт оренди, строк дії договору, оренда плата та порядок її здійснення і перегляду), відповідач систематично вносить орендну плату, договір підписаний його сторонами та відповідає установленій законодавством формі, тому підстав вважати його недійсним немає. При цьому, просив суд відмовити у задоволені позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, так як договір укладено 22 жовтня 2014 року, зареєстровано його 14 грудня 2014 року, а позов подано 25 квітня 2018 року, тобто після спливу трьох років, хоча [PERSON] міг знати про можливі порушення ще з 2014 року, так як інформація про договір оренди є публічною. Відповідач [PERSON] при розгляді справи позов визнав, пояснив, що він, маючи від позивача, котрий є його батьком, довіреність на вчинення дій щодо отримання кадастрового номера на земельну ділянку, належну останньому, на пропозицію керівника Товариства Рибінського С.В. передати земельну ділянку в оренду строком на три роки, підписав надані ним примірники незаповнених договорів, без дати та строку дії договору, отримавши одноразово орендну плату в розмірі 4000 грн. за 2014-2015 роки. Однак, чому в договорі оренди строк дії значиться десять років йому невідомо. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог відділу державної реєстрації Полонської райдержадміністрації Поліщук Л.А., Книш Л.А., Нікончук О.О. при вирішення позову поклалися на розсуду суду. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що для [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 17 квітня 1997 року, виданого на підставі розпорядження Полонської райдержадміністрації від 17 квітня 1997 року № 672-р, належить земельна ділянка сільськогосподарського використання розміром 3,47 гектара, яка розташована на території (бувшої) Бражинецької сільської ради Полонського району Хмельницької області, кадастровий номер [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1(а.с.11). Державна реєстрація земельної ділянки вчинена 29 вересня 2014 року відділом Держземагенства у Полонському районі, про що свідчать дані витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-6801474182014 від 29 вересня 2014 року (а.с.12-14). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 27894332, право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 09 жовтня 2014 року (а.с.15). 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Хлібороб-С» в с. Бражинці було укладено договір оренди землі б/н, згідно якого останній передав для Товариства в оренду вищевказану земельну ділянку строком на десять років (а.с.68-69). Державним реєстратором реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Ніколішиною А.В. здійснено державну реєстрацію даного договору, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18310393 від 24 грудня 2014 року (а.с.16-17). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За положеннями частин 1, 3 статті 203 названого Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Cудом встановлено та підтверджено висновком експерта за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів від 09 квітня 2019 року за № 6046/6047/18-26, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець [PERSON]» вказаного вище договору оренди землі, виконано не [PERSON], а іншою особою. При цьому, як вбачається зі змісту довіреності, наданої 29 червня 2012 року [PERSON] для [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., зареєстрованої в реєстрі № 2704, та пояснень відповідача [PERSON], даними ним під час судового розгляду справи, останній, не маючи відповідних повноважень на укладення договору оренди землі, належної його батькові (позивачу по справі), без відома і згоди [PERSON] підписав від його імені спірний договір. Приймаючи до уваги, що підпис у договорі оренди землі виконаний не [PERSON], а тому даний правочин не відповідає вимогам ст.203 ЦК України та, відповідно до вимог ст.215 цього Кодексу, повинен бути визнаний недійсним. Вирішуючи питання щодо законності рішення про державну реєстрацію вказаного договору, суд виходить із такого. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об’єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Оскільки судом встановлено підстави для визнання договору оренди землі недійсним, а тому рішення про його державну реєстрацію також підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню для її власника. Відтак, за положеннями абз.1 ч.2 ст.26 названого Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника Товариства Керечанина Є.В. про пропуск позивачем строку позовної давності із наступних підстав. Відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, згідно вимог частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, суперечать нормам статті 261 ЦК України, так як, виходячи з результатів експертизи, спірний договір, укладений від імені позивача, був підписаний не ним, а іншою особою. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з Товариства та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню, сплачений [PERSON] судовий збір в розмірі 2114 грн. 40 грн. та 3432 грн. витрат за проведення експертизи, що підтверджено документально, порівну з кожного відповідача по 2773 грн. 20 коп.

Outcome: approved