Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням останніх уточнень, просить стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на його користь 17\~520 гривень, в якості відшкодування матеріальної шкоди, яку йому, як власнику автомобіля [NUMBER], було завдано 19.06.2016 року працівником КП «Одесміськелектротранс» [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER], порушивши правила дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем позивача. В результаті ДТП [PERSON] було завдано шкоду на суму 24 385 гривень, з яких 15950 гривень вартість понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, 8 435 гривень витрати у звязку з необхідністю заміни правого заднього ліхтаря. З урахування того, що під час розгляду справи ПрАТ «СК «Галицька» було сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 6 865,00 гривень, сума майнової шкоди була зменшена до 17\~520 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові та враховуючи практику Верховного Суду України в аналогічних спорах. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що його цивільна відповідальність була застрахована у ПрАТ СК «Галицька», яка згідно договору і має відшкодовувати збитки завдані позивачу, розмір яких було встановлено звітом з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу № 132-07-16 від 16.07.2016 року, які і були повністю компенсовані. Вважав, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17\~520 гривень не підтверджені належними доказами. Третя особа: представник ПрАТ СК «Галицька» у судове засідання не зявився, повідомлявся, надав до суду письмові пояснення в яких просив справу слухати у їх відсутність, а також зазначили, що сума страхового відшкодування [PERSON] була вирахувана у відповідності до вимог чинного законодавства та сплачена у повному обсязі. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 19 червня 2016 року о 12 год. 25 хв. в м. Одесі по вул. Небесної Сотні, 2а сталося ДТП за участю транспортних засобів І-VAN А07А, р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та «LEXUS» GS 300 р/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП автомобіль [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та на нього накладено штраф у розмірі 340 гривень. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «LEXUS» GS 300 р/н [NUMBER], власником вказаного автомобіля є [PERSON] Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу І-VAN А07А, р/н [NUMBER], власником зазначеного транспортного засобу є [PERSON]. 01.03.2016 року між [PERSON] та КП «Одесміськелектротранс» був укладений договір найму транспортного засобу № У-У/2016/276, за яким КП «Одесміськелектротранс» орендував автобус D, марки І-VAN, модель А07А, 2006 року випуску, р/н [NUMBER], строком на два роки, а саме до 01.03.2018 року. Згідно довідки КП «Одесміськелектротранс» від 21.11.2016 року № 124 [PERSON] працює водієм автобуса категорії «Д» автотранспортної служби з 29.04.2016 року (наказ № 275 від 27.04.2016 р.) по теперішній час. Як вбачається зі шляхового листа від 19.06.2016 року, ДТП сталася під час виконання [PERSON] свої трудових обовязків, що також не заперечував представник відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи наведене, обовязок відшкодувати власнику автомобіля [NUMBER] майнову шкоду, завдану [PERSON], законом покладено на КП «Одесміськелектротранс». Згідно полісу № АЕ/9126471 від 17.06.2016 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу І-VAN А07А, р/н [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ПрАТ СК «Галицька». Незважаючи на це, потерпілий має право на відшкодування шкоди її заподіювачем, яке є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Аналогічна правова позиція була висловлена в постанові ВСУ від 20.01.2016 р. по справі № 6-2808цс15, яка в силу ч. 2 ст. 214 та ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при розгляді даної справи. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була спричинена матеріальна шкода на суму 24 385 гривень, з яких 15950 гривень вартість понесених ним витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, 8 435 гривень витрати, які він має понести у звязку з необхідністю заміни правого заднього ліхтаря. 15.09.2016 року ПрАТ СК «Галицька» перерахувала [PERSON] страхове відшкодування в сумі 6\~864,91 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 5198, у звязку з чим розмір вимог позивачем було зменшено на вказану суму. Доводи представника відповідача про те, що розмір збитків, встановлений звітом з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу № 132-07-16 від 16.07.2016 року, були повністю компенсовані ПрАТ СК «Галицька», яка згідно договору і має відшкодовувати завдані позивачу збитки, крім того вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17\~520 гривень не підтверджені належними доказами, судом не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються як наявними в матеріалах справи доказами так і нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. ПрАТ СК «Галицька» було сплачено [PERSON] суму, згідно звіту з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу № 132-07-16 від 16.07.2016 р., зменшену на суму франшизи, яка відповідно до Полісу № АЕ/9126471 від 17.06.2016 р. складає 1000 грн., і в будь-якому випадку підлягає сплаті відповідачем. Також суд зазначає, що відповідальність особи, яка спричинила шкоду майну потерпілого, в даному випадку транспортному засобу, і відповідальність страховика за своїм обсягом відрізняються одна від одної. Відповідальність страховика на підставі ст. 29 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується витратами, пов'язаними з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається зі звіту № 132-07-16 з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу, складеного 16.07.2016 року за заявою ПрАТ СК «Галицька», визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «LEXUS» GS 300, р/н [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, проводилося з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових та відповідно до Методики товарознавчої експертизи КТЗ, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України та Фондом Державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 24.11.2003 р. № 1074/8395. Межі відповідальності особи, яка завдала збитків (в даному випадку роботодавця) на підставі ст. 22, 1192 ЦК України обмежується, зокрема, відшкодуванням в повному обсязі витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. В позові позивач зазначав, що сума збитків, яку він просив стягнути з відповідача складається з витрат, які позивач вже зробив (витрати на проведення ремонту автомобіля в сумі 15 950 грн.) та витрат, які він мусить зробити (вартість заднього правого ліхтаря, що підлягає заміні в сумі 8435 грн.). Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру від 15.07.2016 року № 1 [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] за ремонт автомобіля [NUMBER] суму в розмірі 15\~950 гривень. Акт приймання виконаних робіт від 15.07.2016 року № 1 свідчить, що зазначена сума була сплачена [PERSON] за проведення робіт з відновлення належного йому автомобіля після ДТП, що сталося з вини працівника відповідача. При цьому до вартості проведених робіт, не було включено вартість ліхтаря заднього правого, який відповідно до звіту № 132-07-16 з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу, складеного 16.07.2016 року за заявою ПрАТ СК «Галицька» підлягав заміні. Виходячи зі змісту правовідносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] (підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, виконав за завданням фізичної особи роботу з ремонту автомобіля замовника, призначену для задоволення його особистих потреб, а замовник прийняв та оплатив виконану роботу), між зазначеними особами відповідно до ст. 865 ЦК України було укладено договір побутового підряду. Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Позивач не обмежений законом у виборі особи, яка здатна провести відновлювальний ремонт його автомобіля та у визначенні вартості робіт за домовленістю з таким підрядником, а отже документально підтверджені витрати позивача по ремонту автомобіля в сумі 15950 гривень є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача. Також є обґрунтованою зазначена позивачем вартість заднього правого ліхтаря, який підлягає заміні, в сумі 8435 гривень, оскільки ця вартість визначена експертом у звіті № 132-07-16 з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу, складеного 16.07.2016 року, і не оспорювалась сторонами. Як розяснено в абз. 3 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. В постанові від 02.12.2015 року по справі № 6-691цс15 Верховний Суд України, виходячи, зокрема, з положень п. 3 ч. 1 ст. 988, 1194 ЦК України, п. 22.1\~ст. 22 та ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов висновку, що юридична особа, працівник якої є винуватцем ДТП, має виплатити потерпілому різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнту фізичного зносу), що може підтверджуватися актом виконаних робіт, та страховим відшкодуванням, виплаченим страховою у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля\~з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку устраховика не виник обовязок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція на підставі ч. 2 ст. 214 та ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судом при розгляді цієї справи. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 826,81 грн.

Outcome: approved