Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якмому просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11 грудня 2014 року, яку позивач оцінює у розмірі 62 680 грн., а також 10 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, крім цього, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. В подальшому сторона змінила позовні вимоги, збільшивши розмір матеріальної шкоди, яку просить стягнути з відповідача до 65740 грн., та зменшивши розмір відшкодування завданої моральної шкоди до 6 500 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача змінені позовні вимоги підтримали повністю. Представник позивача пояснив, що 11 грудня 2014 року відбудась ДТП за участю транспортних засобів, якими керували сторони по справі. Судовим рішенням винним у вказаній пригоді визнано [PERSON], який має відшкодувати шкоду,завдану майну позивача. Відповідач та представник відповідача заявлений [PERSON] позов не визнали повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно 11 грудня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, якими керували сторони по справі, однак, відповідач вважає, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини позивача, а тому він не має відшкодовувати шкоду, завдану майну останнього. Представник відповідача пояснив, що позов [PERSON] є безпідставним, оскільки розмір шкоди, завданої майну останнього не підтверджено належними та допустимими доказами. Так, представник відповідача зазначає, що єдиним доказом, який в даному випадку мав би підтвердити розмір завданої шкоди є висновок судової автотоварознавчої експертизи, яка проведена не була. Надані позивачем докази на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля сторона вважає недопустимими, оскільки ставить під сумнів їх достовірність, оскільки вони не оформлені, на думку сторони, належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до постанови Костопільського районного суду Рівненської області від 5 березня 2015 року, копія якої надана позивачем [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до вказаного судового рішення [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 11 грудня 2014 року о 05 годині 10 хвилин на 61 км.+ 450 м. автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів Рівненської області за участю автомобіля марки «Мерседес Бенц 208» р.н.з. ВК 8982 ВК, яким керував [PERSON] та автомобілем марки «Ауді 80» р.н.з. 3609 ІХ-1, під керуванням [PERSON] Вказані обставини зазначені також у постанові слідчого СВ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області про закриття кримінального провадження за даним фактом від 16 грудня 2014 року. Як постанова суду від 5 березня 2015 року, так і постанова слідчого від 16 грудня 2014 року [PERSON] не оскаржувались. За клопотанням відповідача судом був допитаний свідок [PERSON], який зазначив, що перебував в якості пасажира в автомобілі, яким керував [PERSON] Свідок пояснив, що за вказаних обставин був свідком дорожньо-транспортної події, яка відбулась між автомобілем, в якому він перебував та іншим легковим автомобілем, що рухався в зустрічному напрямку та перетнув суцільну осьову лінію. Суд вважає, що покази свідка не спростовують обставин, що зазначені в постанові суду від 5 березня 2015 року, якою винним у вчиненні ДТП, що мало місце 11 грудня 2014 року, визнано саме [PERSON], а тому саме [PERSON] є винним за завдану внаслідок вказаної пригоди шкоду. Таким чином, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо того, що винним у вчиненні ДТП є [PERSON], оскільки вказані пояснення спростовуються відповідними постановами, які на даний час є чинними. Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АТА 026170, долученої до позовної заяви, встановлено, що власником легкового автомобіля марки «AUDI 80» р.н.з.3609 ІХ-1 є [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Надана позивачем копія акту огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість від 14 січня 2015 року) доводить наявність механічних пошкоджень, виявлених під час огляду легкового автомобіля марки «AUDI 80» р.н.з.3609 ІХ-1, які були завдані під час дорожньо-транспортної пригоди та вказано детальний перелік таких пошкоджень. На підтвердження вказаних обставин позивачем надані фотознімки, зроблені під час вказаного огляду. 2 серпня 2016 року [PERSON] було укладено договір із [PERSON], предметом якого є проведення виконавцем, яким є [PERSON], за завданням замовника, яким є [PERSON], ремонту автомобіля марки «AUDI 80» р.н.з.3609 ІХ-1. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності правових підстав для укладення такого договору, а відтак і для прийняття судом наданих з цього приводу позивачем доказів, оскільки відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 10 липня 1992 року та витягу з інтернет-сайту Міністерства юстиції України щодо інформації про [PERSON] останній дійсно є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем із зареєстрованим основним видом діяльності : технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Згідно із актом здавання-приймання наданих послуг по ремонту автомобіля від 27 жовтня 2016 року [PERSON] відповідно до умов договору від 2 серпня 2016 року проведено ремонт належного позивачу на праві власності автомобіля, загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт, запасних частин, деталей та матеріалів за яким становить 65 740 грн., що додатково доводиться наданими суду копіями видаткової накладної №367 від 2 серпня 2016 року, товарного чеку від 9 серпня 2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27 жовтня 2016 року. Таким чином, наведеними вище доказами підтверджено факт заподіяння певної матеріальної шкоди майну [PERSON] внаслідок винних дій [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем на підтвердження факту заподіяння матеріальної шкоди, розміру такої шкоди надані певні докази. Суд приймає вказані докази як належні, всупереч позиції представника відповідача, оскільки відповідачем ці докази не спростовані. Крім цього, перелік ремонтних робіт, зазначених у акті здавання-приймання наданих послуг по ремонту автомобіля від 27 жовтня 2016 року відповідає реальним механічним пошкодженням, отриманим транспортним засобом позивача під час ДТП, зазначеним у акті огляду колісного транспортного засобу від 14 січня 2015 року. Судом враховано, що позивачем надано усі можливі докази на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог, в тому числі заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яку не було проведено з обєктивних причин, що доводиться повідомленням за підписом [PERSON] про неможливість проведення такої експертизи №3.3-105/17 від 23 жовтня 2017 року. Також, вказане повідомлення із наявними у ньому фотознімками доводить, що позивачем дійсно повністю за власний рахунок відновлено пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб. З огляду на наведене вище та досліджені судом докази, суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 65 740 грн. матеріальної шкоди обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. [PERSON] звертався із вимогою до АТ «УОСК» про здійснення страхового відшкодування, що доводиться відповідним повідомленням від 16 грудня 2014 року, яким було відмовлено у таких виплатах, оскільки страховий поліс № АІ/4152823 є нікчемним. Крім цього, відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування було і ПАТ «Київський страховий дім», що підтверджено наданими представником позивача копіями заяви від 9 березня 2016 року та повідомленням за підписом заступника голови правління ПрАТ «Київський страховий дім» про відмову у виплаті страхового відшкодування, в звязку із пропуском заявником терміну подання відповідної заяви. Таким чином, обовязок по відшкодуванню завданої шкоди покладається в даному випадку на відповідача, оскільки судом встановлено, що страхового відшкодування від інших осіб позивач не отримував. Крім цього, позивачем заявлено до відповідача позовну вимогу про відшкодування відповідачем завданої йому моральної шкоди, яку позивач оцінив у 6 500 грн. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. В обґрунтування заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено, що він зазнав певних душевних хвилювань, повязаних із пошкодженням його майна, в звязку з чим був змушений звертатись до правоохоронних органів, а пізніше, з огляду на поведінку відповідача, який заперечує свій обовязок по відшкодуванню завданої ним шкоди, і до судових органів, що призвело до певних незручностей та змінах у звичайному житті позивача. Враховуючи ті обставини, що суд дійшов висновку щодо наявності в діях відповідача вини у заподіянні майнової шкоди позивачу та враховуючи тривалість часу, який знадобився позивачу для поновлення своїх порушених прав вимога позивача про відшкодування відповідачем завданої йому моральної шкоди є обґрунтованою, однак, розмір такого відшкодування з урахуванням вимог розумності та справедливості слід зменшити. Також, позивач просить вирішити питання про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Надані позивачем докази, а саме : квитанція № 14434231 від 8 грудня 2015 року, доводить оплату позивачем 726 грн. 80 коп. судового збору за подання позову до суду Враховуючи ті обставини, що суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заявлених позивачем вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати, що мають бути стягнуті пропорційно до задоволених вимог. На підставі наведеного, ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України, ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved