Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської, про надання дозволу на виїзд їхнього спільного сина - [PERSON], [INFO], за кордон без згоди матері, мотивуючи позов тим, що мати добровільно не надає такого дозволу, а батько має можливість та бажання організувати для сина виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення. Зокрема, після уточнення позовних вимог, позивач просив надати йому або нотаріально завіреним особам, уповноваженим батьком за нотаріально посвідченою згодою дозвіл на виготовлення без згоди матері [PERSON], проїзного документа на дитину [PERSON] та надати дозвіл батьку, без згоди та супроводу другого з батьків (матері) оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини, за межі України до Турецької Республіки в серпні 2017 року на строк, який не перевищує три тижні. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без їх участі з позовними вимогами згодні. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмове пояснення на позовну заяву, згодна надати дозвіл на виготовлення документів для виїзду за кордон, але фактично знаходиться за межами держави України. Враховуючи наявність заяв від сторін про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні та зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зокрема, встановлено судом та не оспорюється сторонами, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження ( а.с.13). Від подружнього життя [INFO] народився син [PERSON] ( а.с.14) та донька [PERSON], [INFO], яка вже досягла повноліття. Сімейне життя з відповідачем не склалося, подружжя припинили сімейні стосунки та ведення спільного господарства та стали мешкати окремо. З січня 2016 року подружжя мешкає окремо, [PERSON] майже постійно знаходиться за кордоном в державі Ізраїлі, що підтверджується інформацією щодо перетинання нею державного кордону ( а.с.21). Між подружжям було укладено договір від 29.02.2016 року про проживання та виховання дітей, який було посвідчено нотаріально і згідно якого, після припинення сімейних відносин діти залишилися проживати разом з батьком, подружжя домовилося між собою щодо об'єму прав та обов'язків по вихованню та утриманню дітей та у випадках визначеним цим договором, своєчасно надати один одному оформлену у встановленому законом порядку згоду на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон з метою відпочинку або самостійний виїзд з дитиною з організованою групою дітей на відпочинок, тощо. З квітня 2016 року відповідач взагалі перестала спілкуватися з дітьми, тому позивач був змушений звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ( а.с.15-16). Позивач звертався до відповідача в 2016 році з проханням надати йому дозвіл на виїзд сина на відпочинок за кордон, але його вимоги були проігноровані. 19.12.2016 року він у письмовій формі звернувся до відповідача з проханням надати йому дозвіл на виїзд сина на відпочинок до Єгипту але вона безпідставно відмовила йому. Відповідач надала суду письмові пояснення з яких вбачається, що вона не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог та перебуває за межами України. Таким чином, суд робить висновок, що між батьками виник спір щодо надання дозволу виїзду за кордон дитини без згоди матері до конкретних країн. Так, відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з Правилами перетинання державного кордону України громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №-57, якщо дитина не досягла шістнадцятирічного віку, то право на виїзд за межі України вона має лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними та які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Єдиним способом вирішення питання виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. [PERSON] посилається на те, що поведінка [PERSON] ускладнює отримання у неї дозволу на кожну поїздку у скорочені строки, що може впливати на ціну путівок та строки їх дії. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки малолітня дитина [PERSON] потребує оздоровлення та розвитку світогляду, в тому числі і за кордоном у вказаних позивачем країні. При вирішенні питання про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, у зв'язку з відсутністю згоди другого з батьків та без його супроводу, суд повинен визначати відповідний часовий проміжок перебування дитини в цій державі. Інакше, це суперечитиме рівності батьківських прав щодо виховання дитини та може бути перешкодою одному з них у здійсненні цих прав. Крім того, позовна вимога щодо надання дозволу позивачу або особам, уповноваженим батьком за нотаріально посвідченою згодою, без згоди та супроводу другого з батьків задоволенню не підлягає, так як закон забороняє передавати права та обов'язки батьків щодо дитини за довіреностю третій особі В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial