Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в розмірі 10200,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.06.2019 інспектором 1 роти 2 батальйону полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві, лейтенантом поліції Паламарчук Р.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375361 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2019 по справі №752/11853/19 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становило 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постановою Київського апеляційного суду від 28.10.2019, апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Як зазначає позивач, незаконними діями поліцейського, яка полягає у безпідставному складенні протоколу про адміністративне правопорушення, приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 10200,00 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 15.01.2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.01.2020 позовну заяву [PERSON] до Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб Інспектора патрульної поліції Паламарчук Руслана Віталійовича, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди, передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. Ухвалою судді від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до свого провадження та прийнято проводити її розгляд за правилами позовного (спрощеного) провадження. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Будь-яких процесуальних документів на адресу суду не надходило. Від третіх осіб будь-яких процесуальних документів до суду не надходило. Згідно з частиною 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05.06.2019 інспектором 1 роти 2 батальйону полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві, лейтенантом поліції Паламарчук Р.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375361 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2019 по справі №752/11853/19 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становило 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постановою Київського апеляційного суду від 28.10.2019, апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. З тексту постанови випливає, що під час апеляційного розгляду справи не отримані нові докази, які б підтверджували те, що [PERSON] керував транспортним засобом, оскільки в той час за кермом перебував його син. В той же час, інших доказів на підтвердження винуватості [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та які б спростовували доводи апеляційної скарги, матеріали справи не містять, тому справа про адміністративне правопорушення згідно п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно п. 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон № 266/94-ВР) визначено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України закріплено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.032.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. З досліджених доказів вбачається, що позивача безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі протоколу, складеного інспектором патрульної поліції у м. Києві, оскільки провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, [PERSON] набув право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача відносно того, що внаслідок неправомірних дій представника поліції щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, останньому було завдано моральну шкоду, оскільки позивач повинен був вживати заходи щодо відновлення своїх порушених прав. Разом з тим, виходячи з характеру правопорушення, вимог розумності та справедливості, суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає частковому задоволенню в сумі 1000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial