Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на проживання за договором найму житла,зарахування орендної плати та відшкодування моральної шкоди, вимоги якого під час судового розгляду уточнив. [PERSON] у судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що у жовтні 2013 року між ним та [PERSON] у письмовій формі було укладено договір найму квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної, б. 61, кв. 17 та він з дружиною вселились до вказаного жилого приміщення. Незважаючи на час укладання договору, відповідач у вересні 2013 р. отримала від нього орендну плату 2500 грн. наперед за жовтень 2013 р., але надалі орендна плата бралась і за жовтень і за кожний поточний місяць. 22.04.2015 р. за ініціативою відповідача договір найму було переукладено. Строк дії нового договору був визначений до 22.04.2016 р., розмір орендної плати залишився незмінним 2500\~грн., але на умовах оплати за минулий місяць. Через вказані обставини утворилась переплата у розмірі 5000\~грн., яку позивач просив зарахувати на оплату оренди за червень-липень 2015 р. Після того, як відповідач без відома та присутності наймача декілька раз навідалась до квартири, він змінив серцевини замків на вхідних дверях з метою недопущення порушення його прав на недоторканість житла як наймача. Вважає, що підстави для розірвання договору на вимогу наймодавця відсутні, а його право на проживання у квартирі, встановлене договором, підлягає захисту. Також позивач зазначив, що відповідач порушенням його права на недоторканість житла та вимогами про виселення, завдала йому моральної шкоди, яка полягає в душевних хвилюваннях, погіршені стосунків з оточуючими і, як наслідок погіршення здоровя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 7000 грн. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право на проживання у квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної, б. 61, кв.\~17 на умовах та на строк дії договору; встановити факт переплати ним орендної плати за період з жовтня 2013 р. по травень 2015\~р. у розмірі 5000\~грн. та визнати право безоплатного проживання орендаря у червні, липні 2015\~р. У відшкодування завданої моральної шкоди стягнути з відповідача 7000\~грн. У задоволені зустрічних позовних вимог, позивач просить відмовити [PERSON] у повному обсязі. [PERSON] предявила до [PERSON] зустрічний позов, вимоги якого збільшила під час розгляду справи та просила розірвати укладений між сторонами договір найму житла, виселити [PERSON] з квартири та стягнути з останнього заборгованість зі сплати орендних платежів 7500 грн. [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти позову [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є власником житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної, б. 61, кв. 17. 19.09.2013\~р. [PERSON] та його дружина заселились до вказаної квартири. Але, договір оренди вказаного житла був підписаний сторонами у жовтні 2013 р. 22.04.2015 р. договір найму житла між нею та позивачем був переукладений. Через заміну [PERSON] у 2015\~р. замків на вхідних дверях до квартири, вона позбавлена можливості реалізувати своє право на перевірку порядку використання наймачем житла. З цього часу стосунки з позивачем погіршились, вона навіть зверталась до правоохоронних органів з приводу поведінки наймачів. Крім того, [PERSON] не сплачує орендні платежі, заборгованість за період з червня по серпень 2015\~р. складає 7500 грн. Вказані грубі порушення щодо переобладнання житла та невнесення орендної плати [PERSON] зазначає як підстави розірвання договору найму житла відповідно до вимог ст. 825 ЦК України. Також [PERSON] зазначила, що її родич [PERSON]- брат чоловіка, через хворобливий стан здоровя потребує спеціального стороннього догляду, саме тому виникла потреба у використанні спірного житлового приміщення для його проживання, що також є підставою розірвання договору найма житла відповідно до ч. 3 ст. 825 ЦК України. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] [PERSON] не визнав, мотивуючи тим, що заміна серцевин замків на вхідних дверях квартири не є переобладнанням, яке істотно змінило умови користування житлом у розумінні ч. 3 ст. 819 ЦК України. Крім того, несплата орендної плати понад два рази не може бути застосована як підстава розірвання договору найму, оскільки спірний договір не є короткостроковим та має місце прострочення кредитора через відмову [PERSON] отримати плати за житло. Застосування вимог ч.\~3 ст. 825 ЦК України є неможливим до спірних правовідносин, оскільки це суперечить п.\~7.2 договору оренди житла від 22.04.2015 р., а [PERSON] у розумінні ч.\~2 ст.\~64 ЖК УРСР не є членом сімї відповідача. Представник позивача у судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити та відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог, заявлених [PERSON] Відповідач за основним позовом та її представник під час розгляду справи позовні [PERSON] не визнали у повному обсязі та підтримали заявлені зустрічні позовні вимоги. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 29.03.2013\~р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №\~610, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у відповідному Державному реєстрі 29.03.2013 р. (а.с.\~80-83). Сторонами не заперечується, що у жовтні 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житла за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної, б. 61, кв. 17 строком до жовтня 2015 року (а.с.8-9). 22.04.2015 р. договір найму квартири за вказаною вище адресою було переукладено. Сторони домовились про передання [PERSON] зазначеної вище квартири для проживання на строк один рік з встановленням орендної плати у розмірі 2500 грн. (а.с. 5-7). Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог ч. 1. ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч. 3 ст.\~810 ЦК України). Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з нормою статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначені договори найму (оренди) житла укладені у письмовій формі, підписані кожною зі сторін особисто. Зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі положень статті 629 ЦК України є обовязковими для виконання сторонами. Під час розгляду справи встановлені заперечення сторін щодо часу фактичного вселення наймачів до квартири, що впливає на розмір заборгованості з орендної плати. Кожна зі сторін висловила взаємні претензії щодо невиконання умов договору іншою стороною. Зокрема, позивач стверджував, що він з дружиною вселився до спірної квартири у середині жовтня 2013 р., а у вересні сплатив [PERSON] авансом за жовтень 2013\~р. орендну плату у розмірі 2500 грн. У подальшому плата вносилась щомісячно, починаючи з жовтня 2013 р. [PERSON] наполягала на тому, що [PERSON] вселився до квартири 19.09.2015\~р. Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] було здійснено заміну серцевин на вхідних дверях до квартири. При цьому кожна зі сторін висловила взаємні претензії щодо порушення іншою стороною умов договору найму житла. Позивач зазначив про порушення з боку відповідача його права на недоторканість житла, оскільки [PERSON] неодноразово, самовільно, без погодження та навіть у відсутності наймачів приходила до квартири, відчиняла її своїми ключами, користувалась речами наймачів. Відповідач, заперечуючи проти вимог [PERSON], зазначила про порушення з його боку умов договору щодо її безперешкодного допуску до житла з метою перевірки його стану через заміну замків на вхідних дверях до квартири. Крім того, наймачі в порушення умов договору утримують у квартирі домашніх тварин, що може негативно вплинути на її стан та вселили до квартири доньку з дитиною без погодження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.\~1 ст. 60 ЦПК України). Враховуючи ступінь конфліктних відносин між [PERSON] та [PERSON], судом з метою перевірки їх доводів в обґрунтування позовних вимог та заперечень, були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на початку літа 2015\~ р. він як дільничний інспектор здійснював перевірку звернення [PERSON] з приводу обмеження права доступу до належного їй житла. Конфлікт між заявником та наймачем квартири виник через заміну останнім замків на вхідних дверях квартири та утримання наймачами домашніх тварин у квартирі. 20.06.2015 р. він спільно з заявником та її донькою здійснив вихід за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, б. 61, кв. 17. Вдома був [PERSON], який впустив їх до вказаної квартири. Під час цього візиту до квартири заходив ще сусід. В результаті візуального огляду було встановлено, що квартира знаходиться у належному стані, домашніх тварин в квартирі він не бачив. На пропозицію [PERSON] отримати орендну плату, [PERSON] відповіла відмовою, зазначила, що буде звертатись до суду. Свідок не памятає, чи пропонувала [PERSON] [PERSON] виселитись з квартири. Також свідку відомо, що в Орджонікідзевському РВ є провадження за зверненням [PERSON] щодо погроз на її адресу з боку наймачів житла. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він проживає за адресою: [INFO], б. 61, кв. 16. У середині жовтня 2013\~р. до квартири 17 по-сусідству з ним вселились [PERSON] та його дружина. Він памятає час вселення позивача до квартири, оскільки асоціює вказані події з днем народження своєї дружини та датою отримання пенсії. Власник цієї квартири [PERSON] представила вказаних жильців як своїх родичів та сказала, що не бере з них оплату. [PERSON] є порядною та добросусідською. Спочатку стосунки між наймачами та наймодавцем були нормальні, а у червні 2015 р. почались суперечки. [PERSON] дуже часто навідувалась до квартири, іноді навіть у відсутності наймачів. Свідок бачив, як одного разу, рік тому, [PERSON] відкривала двері до квартири своїми ключами. Крім того, коли відповідач два роки тому робила ремонт у підїзді, речі та будівельні матеріали вона залишала у квартирі наймачів. На теперішній час у квартирі проживають дві особи - позивач та його дружина. Донька кілька днів гостювала в них. Наймачі утримують житло у належному стані, запаху домашніх тварин або будь-яких пошкоджень від тварин у квартирі немає. Свідок був присутній під час візиту дільничного інспектора разом з [PERSON] та її донькою до квартири влітку 2015 р. [PERSON] у цей день пропонував відповідачу гроші як плату за житло, але вона відмовилась їх отримувати. Свідок [PERSON] під час розгляду справи пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO], б. 61, кв. 16. Два роки тому, восени 2013 року, місяць точно назвати вона не може, до квартири 17 за вказаною вище адресою як родичі власника [PERSON], так вона їх представила, вселились [PERSON] та його дружина. За весь час проживання у квартирі, родина [PERSON] не порушує умов співжиття, квартиру утримує в ідеальному стані. Дійсно в квартирі є кішка та собака, але на порядок це не впливає. [PERSON] своєчасно вносив оплату за житло, але останнім часом [PERSON] відмовлялась від отримання грошей. [PERSON] дуже часто навідувалась до квартири наймачів, навіть у їх відсутності. Свідок неодноразово бачила, як [PERSON] після того, які жильці йдуть з дому до роботи, приходила до квартири, відкривала двері своїми ключами. Це відбувалось навесні та влітку 2015 р. Також свідок пояснила, що вона навесні 2015 р. залила квартиру [PERSON], тому її свекров робила там ремонт. Під час ремонту свідок заходила до квартири та була присутня при тому, як відповідач брала речі наймачів. Так, у казанці для плову вона розводила водоемульсійну фарбу, користувалась їх полотенцями, вимовляючи при цьому опасання претензій з боку [PERSON]. Під час проведення ремонту у підїзді, будівельні матеріали та інше знаряддя [PERSON] зберігала у підвалі будинку. Допитана під час розгляду справи у якості свідка дружина позивача [PERSON] пояснила, що у жовтні 2013 року вони з чоловіком вселились до квартири за адресою: м.\~Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, б. 61, кв. 17, оскільки 05.10.2013 р. вони продали квартиру, в якій раніше проживали. Також у жовтні 2013 р. був складений письмовий договір найму між [PERSON] та [PERSON] Вказаний примірник договору містить виправлення, але вони узгоджені підписом відповідача. Квартиру для найму вони знайшли через оголошення у пресі, одразу подзвонили відповідачу, яка на той час перебувала за межами м. Запоріжжя. Коли [PERSON] повернулась, вони їй передали гроші у сумі 2500 грн. оплату наперед за жовтень 2013 р., але у жовтні 2013 р. [PERSON] знов отримала від них у якості оплати за житло 2500 грн. Домовленості між сторонами договору про внесення суми задатку 2500 грн. не було. У квітні 2015 р. договір найму був переукладений, оскільки наймодавець забажала ще й оплати комунальних послуг. Неодноразово з моменту вселення [PERSON] самовільно приходила до квартири, не погоджуючи вказані дії, та навіть у відсутності наймачів. Самовільні приходи відповідач могла вчиняти три рази на місяць. У цьому році вона разів 10 самовільно навідалась до них, встановлювала лічильники, робила ремонт на кухні та у спальній кімнаті. Вони з чоловіком були проти цих дій. Одного дня, навесні 2015 р. свідок, повернувшись додому з роботи, побачила, що [PERSON] з незнайомою їй жінкою провадять ремонтні роботи, розвела фарбу у казанці для плову, використовувала їх полотенця. Коли відповідач встановлювала лічильники у квартирі, залишила після себе сміття. Самовільно увійти до квартири [PERSON] намагалась навіть коли [PERSON] приймав медичні маніпуляційні процедури, медична сестра приходила до них додому. Вони з чоловіком не допускають порушень умов договору найму, своєчасно вносять плату, утримують квартиру у чистоті та порядку, проживають удвох, донька іноді гостює з онукою. Але, з червня 2015 р. [PERSON] почала відмовлятись від отримання орендної плати. [PERSON] донька відповідача, допитана у судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що її мати є власником квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, б.\~61, кв. 17. 19.09.2013 р. вона на прохання матері передала позивачу ключі від вказаної квартири. Коли саме позивач вселився до житла їй невідомо. З приводу умов оренди житла, вона з наймачами не спілкувалась, це здійснювала її мати. 04.06.2015 р. вона разом з матірю приходили до квартири та встановили, що замки на вхідних дверях замінені. Двері їм ніхто не відчинив, незважаючи на те, що у квартирі горіло світло. Мати вимагає виселення [PERSON], оскільки вони порушують умови договору оренди житла замінили замки на вхідних дверях, встановили камери відеоспостереження, утримують домашніх тварин, з їх вини відсирів кут у одній кімнаті, не вносять орендну плату. Також між сторонами погіршились стосунки. Крім того, у матері може виникнути необхідність використовувати житло у власних потребах, наприклад, вона розлучиться з батьком. Також їх родич [PERSON] потребує окремого житла через стан свого здоровя. Інші свідки, викликані судом за клопотанням відповідача [PERSON] та її представника, до суду не зявились з невідомих причин. [PERSON] та її представник не наполягали на необхідності повторного виклику вказаних свідків та їх допиту під час розгляду справи. Заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позовів з наступних підстав. Враховуючи пояснення свідків, суд встановив, що дійсно позивач та його дружина вселились до житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, б.\~61, кв.\~17 на правах наймача у жовтні 2015 р. Вказані доводи позивача підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який чітко зазначив час вселення [PERSON] до квартири, пославшись на відповідні асоціації вказаних подій з подіями у його житті. При цьому допитана у судовому засіданні у якості свідка донька [PERSON] [PERSON] не підтвердила доводів своєї матері щодо вселення позивачів до квартири у вересні 2013 року. [PERSON] зазначила, що 19.09.2015 р. вона передала Журавлям ключі від квартири, а коли вони вселились до неї, їй невідомо. З приводу умов оренди житла, вона з наймачами не спілкувалась, це здійснювала її мати. Також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт утримання наймачами квартири у належному жилому стані. Як [PERSON], так і [PERSON] зазначили про те, що у квартирі проживають дві особи [PERSON] та його дружина, їх донька тільки гостює у них. Утримання домашніх тварин у квартирі кота та собаки, не вплинуло на її стан, будь-які пошкодження через життєдіяльність тварин у квартирі відсутні. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що [PERSON] самовільно у відсутності [PERSON] входила до квартири, відкриваючі двері власним комплектом ключів. Так, свідок [PERSON] пояснила, що навесні та влітку 2015 р. вона особисто бачила, як [PERSON] після того, як [PERSON] йдуть з дому на роботу, приходила до квартири, відкривала двері своїми ключами. Також [PERSON] підтвердила факт використання відповідачем посуду та предметів особистої гігієни наймачів. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про вимушений характер дій [PERSON] щодо заміни серцевин замків на вхідних дверях до орендованої квартири з метою захисту його права як наймача квартири на недоторканість житла та особисте життя. З цього приводу суд зауважує, що право [PERSON] як власника житла на безперешкодний доступ до нього не є у даному випадку абсолютним, а повинно здійснюватись відповідно до положень договору найму (оренди) житла від 22.04.2015 р. за умов дотримання прав орендаря, зокрема, гарантованих статтями 30 та 32 Конституції України недоторканності житла, недопустимості втручання в особисте і сімейне життя. Тому, положення пунктів 7.1 та 8.1 укладеного сторонами договору про право орендодавця на перевірку стану та порядку використання квартири, слід розуміти як право орендодавця перевіряти стан квартири в узгоджений з орендарем час та в присутності останнього. При цьому заміну серцевин замків на вхідних дверях у межах строку оренди квартири суд не вважає переобладнанням, що потребує згоди з орендодавцем, оскільки така заміна жодним чином не змінює якість житла або умови користування ним. Суд також не приймає до уваги доводи [PERSON] щодо необхідності використання житла для проживання члена її сімї як підставу розірвання спірного договору найму. Вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Зокрема, [PERSON], як позивачем за зустрічним позовом, не доведено жодними належними доказами ані родинних відносин з [PERSON], ані стану його здоровя. З наданої [PERSON] копії епікризу, датованого 2006 роком, не вбачається необхідності стороннього догляду та окремого проживання вказаної особи. Згідно з п. 4.1 укладеного сторонами договору від 22.04.2015 р. строк оренди квартири складає один рік, а відповідно до п. 11.2 одностороннє розірвання договору не допускається, крім випадків, коли одна зі сторін порушує умови цього договору. За загальними правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимагаючи розірвання договору та виселення позивача за первісним позовом, [PERSON] також посилається на несвоєчасну оплату оренди житла. Згідно з ч.\~2 ст.\~825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2)\~руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Проте, вирішуючи справу, суд враховує, що відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами в договорі строк. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України). Під час розгляду справи встановлено та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що з червня 2015 р. [PERSON] позбавлений можливості виконати свої зобовязання щодо здійснення орендної плати через відмову [PERSON] отримати гроші. Позивач не ухилявся від виконання свого обовязку. У судовому засіданні 15.10.2015 р. відбулась передача [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 5000 грн. в рахунок внесення орендних платежів за серпень-вересень 2015 р. (а.с. 161). До цього, факт передачі грошей наймачем наймодавцю відбувався шляхом розписок про отримання [PERSON] грошових коштів, що є додатками до договорів найму (а.с. 7-9). [PERSON] не заперечувала факт отримання грошей від [PERSON] як плату за оренду житла за період з вересня 2013 р. по травень 2015 р. та підтвердила, що підписи про щомісячне отримання грошей у сумі 2500 грн. належать їй. За таких обставин, під час розгляду справи встановлено прострочення з боку [PERSON], тому підстави для розірвання договору відповідно до вимог п.\~1 ч.\~2 ст.\~825 ЦК України також відсутні. Отже, оскільки право [PERSON] на проживання в орендованій квартирі протягом строку дії договору оренди заперечується [PERSON], при тому, що підстав для дострокового розірвання договору оренди квартири під час розгляду справи не встановлено, первісні позовні вимоги про визнання права на проживання у [INFO] на умовах та на строк дії договору найму (оренди) житла від 22.04.2015 р. підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги про розірвання вказаного договору та виселення [PERSON] з квартири задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог щодо розрахунків між сторонами суд зазначає наступне. По справі встановлено, що сторони не фіксували у письмовій формі конкретної дати внесення орендної плати за квартиру та не надали суду відповідних доказів. Тому, вирішуючи спір в цій частині, суд враховує період фактичного користування [PERSON] орендованою квартирою та фактично сплачену ним [PERSON] орендну плату на час розгляду справи в межах заявлених позовних вимог. Зокрема, за період з жовтня 2013 р. до вересня 2015 р. включно [PERSON] користувався орендованою квартирою безперервно 24 місяця на умовах оплати у незмінній сумі 2500 грн. щомісячно. Позивачем за первісним позовом надані письмові докази про оплату оренди квартири за 19 місяців за договором від жовтня 2013 р. (а.с.\~9) та за 2 місяці у 2015 р. (а.с.\~7). Як зазначено вище, у судовому засіданні 15.10.2015 р. відбулась передача [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 5000 грн. в рахунок внесення орендних платежів за 2 місяці (а.с. 161). Отже, загалом за вказаний період з жовтня 2013 року до вересня 2015 р. включно [PERSON] здійснена оплата оренди квартири за 23 місяці. Таким чином, за період з жовтня 2013 року по вересень 2015 р. включно [PERSON] повинен сплатити [PERSON] суму орендної плати за один місяць, що за умовами укладеного договору складає 2500 грн., через що зустрічний позов підлягає задоволенню в цій частині. Відповідно, первісний позов про встановлення факту переплати [PERSON] за житло задоволенню не підлягає. Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.\~2 постанови від 31 березня 1995\~р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.\~49 Закону «Про інформацію», ст.\~44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у цьому випадку не передбачено законодавством України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги, що позивачем [PERSON] при звернені до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., стягненню з [PERSON] підлягає сума у розмірі 1/3 сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 81,20 грн. [PERSON] при звернені з зустрічною позовною заявою було сплачено судовий збір; 243,60 грн. з позовних вимог немайнового характеру та 243,60\~ грн. з позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати. Через часткове задоволення зустрічних позовних вимог, на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 1/3 сплаченого судового збору з позовних вимог майнового характеру у розмірі 81,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial