Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] і просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 36 704,00 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 03.10.2008 року по 29.04.2013 року працював у відповідача на посаді столяра відповідно до трудового договору. При його звільненні відповідачем не проведено розрахунок по заробітній платі за останні чотири місяці роботи та заборгованість перед позивачем становить 4 588,00 грн., що встановлено рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14.07.2015 року. Всупереч вимог законодавства розрахунок з позивачем до цього часу не проведено, тому відповідач зобовязаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з травня 2013 року по грудень 2015 року, що становить 36 704,00 грн.. Крім того, оскільки порушення відповідачем права позивача на отримання заробітної плати вимагали додаткових зусиль для організації ним свого життя та відновлення порушених прав і внаслідок тривалого непроведення остаточного розрахунку йому було завдано моральну шкоду, тому просить стягнути з відповідача 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У подальшому позовні вимоги уточнив у частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просить стягнути 38 998,00 грн. за період затримки з травня 2013 року по лютий 2016 року. Представник позивача згідно поданої заяви просить розглядати справу без участі позивача та представників позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.44). Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст.74 ЦПК України за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с.4) [PERSON] прийнято на роботу 03.10.2008 року до ФОП [PERSON] на посаду столяра за трудовим договором (а.с.5) та 29.04.2013 року його звільнено з займаної посади за угодою сторін. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14.07.2015 року у справі №296/8103/14ц з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з січня по квітень 2013 року в розмірі 4 588,00 грн. (а.с.6). Зазначеним судовим рішенням визначено середньомісячний розмір заробітної плати [PERSON] у січні-квітні 2013 року у розмірі 1147,00 грн.. Згідно постанови державного виконавця Корольовського відділу ДВС Житомирського МУЮ від 09.03.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №296/8103/14ц (а.с.42). Відповідно до чинного законодавства обовязок доказування відсутності вини у затримці розрахунку покладений на роботодавця. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано розрахунок середнього заробітку за час затримки, який не спростовано відповідачем, як не доведено ним і відсутність його вини у затримці розрахунку з позивачем. Таким чином, з урахуванням того, що період затримки розрахунку при звільненні становить 34 місяці (травень 2013 року лютий 2016 року), відповідач зобовязаний виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі: 34 місяці х 1147,00 грн. = 38 998,00 грн.. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Оскільки факт порушення законних прав позивача на своєчасну та регулярну оплату праці та виплату належних йому як звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, доведений, це призвело до моральних страждань позивача, тому що він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту своїх прав, тому є підстави для відшкодування моральної шкоди, розмір якої з урахуванням розміру заборгованості, періоду затримки розрахунку, характеру та ступеню моральних страждань позивача, який є інвалідом III групи з дитинства довічно (а.с.9), суд визначає у сумі 2 000 грн.. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Оскільки розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 4 600,00 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги №1/16-12/2015 від 16.12.2015 року з додатками (а.с.14, 31, 34), актами виконаних робіт (а.с.27, 32), квитанціями (а.с.28, 29, 33, 36), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 600,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial