Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, стверджуючи, що йому на підставі договору дарування від 27 квітня 2009 року належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час у вказаному житловому будинку зареєстрована відповідач, яка ніколи не проживала за даною адресою, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в утримані будинку. Для вчинення певних правочинів щодо будинку та забезпечення власних потреб позивачу необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що значно обмежує його законні права, та це стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, незважаючи на те, що про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, при цьому до суду не надійшло повідомлення про причини їх неявки (а.с. 33, 35). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 27 квітня 2009 року, [PERSON] належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). В житловому будинку зареєстрована з 24 жовтня 2011 року відповідач [PERSON] згідно довідки про реєстрацію місця проживання №8656 від 24 жовтня 2013 року Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області (а.с. 18), але ніколи не проживала та не проживає у ньому, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в утримані будинку, що підтверджується актом обстежень житлового будинку від 10 жовтня 2013 року та довідкою №4644 від 17 жовтня 2013 року виконавчого комітету Великодалинської сільської ради Біляївського району одеської області (а.с. 16). Таким чином суд прийшов до висновку, про те, що відповідач не будучи власником житлового приміщення, ні членом сім'ї позивача, не уклавши договір найму житлового приміщення, залишається зареєстрованою за попереднім місцем свого проживання без законних підстав. Встановлено, що відповідач, не будучи власниками спірного житла, перешкоджає позивачу по справі, користуватися належним йому будинком. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Не проживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved