Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, він є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. В даному будинку, крім нього, зареєстрований його син [PERSON], але останній протягом восьми років за вищевказаною адресою не проживає. Він неодноразово звертався до [PERSON] з проханням знятись із реєстрації за місцем проживання, так як його реєстрація створює перешкоди в отриманні соціальних пільг, а також не дає можливості розпорядитися його майном на власний розсуд. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково суду пояснив, що з колишньою дружиною ( матір»ю відповідача) спору щодо вищевказаного будинку у нього не має, оскільки після розірвання шлюбу він відшкодував їй половину вартості даного будинку, що підтверджується наявними у нього документами. Син є повнолітнім, на даний час одружився та проживає постійно в Білорусії з дружиною. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений в порядку ч.3 ст.76 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема , про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст.. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджати своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно договору купівлі - продажу будинку від 03 лютого 1992 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гришинської сільської ради народних депутатів Роменського району Сумської області, позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] (а. с. 4 - 5). Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] власником будинку - є [PERSON] ( а.с.6 - 7). Згідно довідки за вих. № 678 від 23.09.2016 року, виданої Гришинською сільською радою, [PERSON], 1987 року народження, зареєстрований в [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає понад вісім років. ( а.с.8). Відповідно до заяви матері відповідача [PERSON] - [PERSON], надісланої на адресу суду, її син постійно проживає в м.Мінськ, Білорусія. Посилання ж [PERSON] про бажання позивача позбавити її сина [PERSON] прав на частку домоволодіння по [ADDRESS] суд не бере до уваги, оскільки визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням не позбавляє її можливості в подальшому заявити про свої спадкові права. Таким чином, судом встановлено, про що свідчать всі зібрані по справі докази, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає більше одного року, а отже не несе будь-яких витрат з утримання будинку, та не приймає участь у спільному побуті; втратив інтерес до спірного житла, а тому є підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved