Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Великобурлуцька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, Лозівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька. На обґрунтування позову, з врахування уточнених позовних вимог, позивач зазначив, що з 01 вересня 2015 року по 30 грудня 2018 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . В період їхнього спільного проживання [PERSON] народила доньку [PERSON] , [INFO] , проте без відома позивача при реєстрації народження дитини батько дитини був записаний зі слів матері. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини. Він працював у м. Києві, а відповідач [PERSON] мешкала в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зловживала алкогольними напоями, при цьому діти інколи залишались без їжі. Стверджує, що він є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина знаходиться у будинку малятка в м. Харків у зв`язку з тим, що працівниками органу опіки та піклування Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області було відібрано доньку [PERSON] на підставі того, що мати дитини [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, залишає доньку без нагляду та без їжі. Вказує, що він звертався до [PERSON] з проханням встановити батьківство шляхом звернення з відповідної заявою до Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, але мати дитини такої згоди не надала. Органами опіки та піклування виконавчого комітету Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області йому також було відмовлено щодо надання згоди на відвідування доньки, оскільки в графі батько в свідоцтві про народження дитини записано прізвище « [PERSON] », що не співпадає з його паспортними даними. За викладених обставин позивач звернувся до суду та просить позовні вимоги задовольнити, визнати його батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни до свідоцтва про народження дитини. Відповідно до п.1 ч.4\~ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Таким чином, справа має бути розглянута в порядку загального позовного провадження, з обов`язковим проведенням підготовчого провадження, відповідно до ст.ст.189,\~196 ЦПК України, тому суд проводить підготовче засідання. 26 вересня 2019 року ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити та провести розгляд справи в заочному порядку. Також, зазначив, що оскільки він є біологічним батьком дитини, він має намір ростити та доглядати свою дитину. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Великобурлуцької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування [PERSON] . зазначила, що дитина [PERSON] має статус дитини позбавленої батьківського піклування, який було дитині присвоєно розпорядженням Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 19 грудня 2019 року № 211. Розпорядженням Великобурлуцької райдержадміністрації від 23 грудня 2017 року за № 217 було вирішено дитину [PERSON] влаштувати на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі сім`ї [PERSON] та [PERSON] . В позові просила відмовити у зв`язку з недоведеністю батьківства, оскільки не має достовірно встановлених фактів того, що позивач є батьком дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання шість разів не з`явилася з невідомих суду причин, у встановлений судом строк належним чином була повідомлена про розгляд справи, на її адресу були направлені судові повістки(а.с.65,92,112,124,144) та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.118-119, 140-141). На адресу суду відзиву на позовну заяву [PERSON] не надала, клопотань та заяв від [PERSON] не надходило. Представник служби Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, судову повістку отримано 27.12.2019 р. (а.с.142). Від начальника Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів Заварзи С. надійшла заява від 31 грудня 2019 року № 3975/15.9-04-01 в якій зазначено, що вирішення даного питання відділ залишає на погляд суду та просять розглядати справу без участі представника третьої особи (а.с.150). Суд вважає можливим розглянути вказану справу за відсутністю відповідача та третьої особи. Згідно ч.3\~ст.131\~ЦПК\~України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 січня 2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Статтею 122 Сімейного кодексу України\~визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Так, за змістом\~ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 135\~СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з частинами другою та четвертою статті 128\~СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у м. Лозова Харківської області, про що складено актовий запис № 87 віл 10.03.2017 р. Матір`ю дитини зазначена [PERSON] , відомості про батька внесені відповідно до ч.1\~ст.135\~СК України (за вказівкою матері), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.09). З розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 19 грудня 2019 року № 211 вбачається, що дитині [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Визначено формою влаштування дитини тимчасово комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 2» (а.с.146). Розпорядженням Великобурлуцької райдержадміністрації від 23 грудня 2017 року за № 217 було вирішено дитину [PERSON] влаштувати на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.147). Відповідно до ч.1,2\~ст.83 ЦПК України\~сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви. В якості доказів позивачем надано письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в своїх письмових пояснень вказали, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю з 2015 року по 2018 рік. Від фактичних шлюбних відносин [INFO] у них народилась донька [PERSON] (а.с.14,18,22,40). Відповідно до акта про фактичне проживання однією сім`єю від 10 травня 2019 року за вих. № 68, виданого депутатом Лозівської міської ради VІІ скликання [PERSON] . [PERSON] , останній перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] в період з 01 вересня 2015 року по [INFO] . Від спільного проживання [PERSON] народила доньку [PERSON] , в свідоцтві про народження якої, батьком зазначено [PERSON] (а.с.48). Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.2\~ст.77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відтак, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, хоча судом неодноразово було роз`яснено позивачеві про необхідність проведення таких експертиз, у зв`язку з чим розгляд справи відкладався та вказаній особі надавався строк для можливості підготувати відповідне клопотання. Однак, позивач [PERSON] власноруч написав заяву, що йому роз`яснено судом право заявляти клопотання про проведення експертизи для встановлення батьківства, в і в даній заяві позивач власноручно зазначив, що на проведенні такої експертизи не наполягає (а.с.79). Також суд зазначає, що посилання позивача на пояснення свідків, які в судовому засіданні не були допитані, оскільки позивач не ставив питання їх виклику та допиту, хоча судом було роз`яснено [PERSON] таке право та на акт, складений депутатом Лозівської міської ради Стусенко Д.С. 10.05.2019 року, як на підтвердження його вимог, не є беззаперечними доказами. Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що саме він є батьком [PERSON] , [INFO] . За правилами\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство позивача щодо малолітнього [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено. Позивачем не\~подано жодних\~доказів в\~обґрунтування заявлених\~вимог,\~що можуть\~беззаперечно свідчити\~про його\~батьківство відносно\~малолітнього [PERSON] ,\~відсутній висновок\~судової\~\~експертизи,\~свідки в\~судовому засіданні\~не допитувалися,\~матір дитини,\~яка могла\~підтвердити батьківство\~позивача,\~в судові\~засідання не\~з`явилася.\~При таких\~обставинах,\~у задоволенні\~позовної заяви\~ [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства слід відмовити. Оскільки не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання батьківства, тому відсутні і правові підстави для задоволення позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини, що є похідною. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, необхідно залишити за ним.

Outcome: dismissed