Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом і просив провести перерозподіл спадкового майна між спадкоємцями після смерті його діда гр. [PERSON], встановити факт належності гр. [PERSON] 1/3 частини майна у вигляді квартири [ADDRESS], після смерті спадкодавця [PERSON], визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового майна, після смерті спадкодавця [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину спадкового майна після смерті [PERSON]. На обґрунтування вказаних вимог у позові зазначено, що власником спірної квартири [ADDRESS] (нині - [ADDRESS]) був гр. [PERSON], який [INFO] року помер. На цей момент в даній квартирі проживали: бабуся позивача і дружина померлого - [PERSON], яка померла [INFO] року, померлий спадкодавець [PERSON] та їх онук - позивач у справі. Починаючи з весни 2001 року, позивач проживав разом з дідом і бабусею спільно однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, разом вели домашнє господарство, він доставляв продукти харчування, виконував іншу роботу. Таким чином вони всі разом проживали у даному помешканні до дня смерті бабусі та діда. Після смерті останнього, спадкоємцем 1/2 частини вказаної квартири став його син [PERSON], який є батьком позивача та [PERSON], який є дядьком позивач і також став спадкоємцем 1/2 частини спадкового майна. [INFO] р. помер батько позивача - [PERSON] і після його смерті, позивач прийняв у спадщину 1/ 2 частину квартири [ADDRESS]. В лютому 2012 року позивач звертався до Корольовського райсуду м. Житомира з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його діда [PERSON] і рішенням цього суду від 01.08.2014 року його позов було задоволено частково та встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті діда [PERSON], який помер [INFO] року. За таких обставин позивач вважає, що він є рівноправним спадкоємцем майна у вигляді квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті його діда [PERSON] і вимагає перерозподілу спадщини у відповідності до ст. 1280 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи допитаним в порядку виконання судового доручення по місцю проживання на території Республіки Татарстан повідомив, що позов не визнає, вимоги вважає безпідставними, також вказав, що свою частку у майні він подарував третій особі у справі, яка на даний час проживає у вищевказаній квартирі. Представник Житомирської міської ради подав до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити з підстав викладених у її письмових запереченнях, зокрема вважає, що посилання позивача спільність проживання до дня смерті з дідом, не дає правових підстав для включення його до спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. Суд, заслухавши пояснення представника позивача і третьої особи та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в ході розгляду справи, після смерті гр. [PERSON] [INFO] року відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] яка належала померлому на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.10.1992 року за реєстром № 11981. Вказану спадщину прийняли сини померлого [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/2 кожний, про що видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7,8). [INFO] року [PERSON] помирає, і спадкоємцем 1/2 частини спірної квартири стає його син [PERSON] - позивач у справі. 01.08.2014 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/1946/12-ц встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті діда [PERSON] [INFO] року в порядку ст. 1268 ЦК України. Позивач [PERSON] є онуком спадкодавця [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів і не оспорюється сторонами. Згідно ст.ст.1217,1223, ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (почергово). За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до керівних роз'яснень п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, судам при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. У відповідності до засад визначених у статті 1258 ЦК України, за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. При цьому, неприйняття спадщини спадкоємцем попередньої черги не позбавляє його права вимагати надання судом додаткового строку і в разі задоволення такого позову він, як спадкоємець попередньої черги матиме право на перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК). Відтак, спадкоємець наступної черги, який хоча і прийняв спадщину без порушень вимог закону та протягом встановлених строків, в силу ст. 1280 ЦК змушений буде віддати у натурі усю спадщину спадкоємцеві попередньої черги, а якщо остання не збереглася - сплатити за неї грошову компенсацію. Згідно ст.1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу - пропущення строку для прийняття), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. З огляду на вказану норму, можливість перерозподілу спадщини зумовлюється тими об'єктивними обставинами, які можуть зумовлювати пропуск строку для прийняття спадщини з поважних причин, коли особа відмовилась від спадщини під примусом тощо. На практиці можуть існувати випадки, коли один або декілька спадкоємців вважатимуться такими, що прийняли спадщину (ст. 1268 ЦК), але не братимуть участі у її розподілі і реальні частки їм не виділятимуться, тоді як інші спадкоємці отримають свідоцтва про право на спадщину. Стаття 68 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до п.212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Я встановлено судом, спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON] відбулось на користь спадкоємців першої черги - його синів [PERSON] та [PERSON], останній з яких є батьком позивача. Чинним законодавством не передбачено, що діти чоловіка або дружини спадкодавця мають право на спадкування за законом ні в другу, ні в третю, ні в п'яту чергу (статті 1262, 1263, 1265 ЦК України). У спадкодавця [PERSON] були спадкоємці першої черги, а саме сини, тому позивач [PERSON], який є онуком спадкодавця, не міг закликатися до спадкоємства з [INFO] року, ні за яких обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом комусь з померлих батьків. Єдина підстава у виниклих правовідносинах в даній справі, за якої [PERSON], як спадкоємець четвертої черги (ст.1264 ЦК) після смерті [PERSON], мав можливість із спадкоємцями першої черги на спадкування спірної квартири з [INFO] р., передбачена у ч. 2 ст. 1259 ЦК України, де його право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, які приймають спадщину закріплено за умов доведення факту опікування спадкодавцем протягом тривалого часу, матеріального забезпечування і надання йому іншої допомоги, яку останній мав би потребувати або через похилий вік, тяжку хворобу, каліцтво чи іншу причину, що зумовила безпорадний стан. Однак, з представленого позивачем вищевказаного рішення суду від 01.08.2014 року вбачається лише встановлення факту прийняття позивачем спадщини у зв'язку із постійним проживанням разом із спадкодавцем на час її відкриття, проте доказів опікування спадкодавцем тощо (ст.1259 ЦК) суду не представлено і такі обставини позивачем у даній справі та справі № 296/1946/12-ц не доводились. З огляду на викладене вбачається, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках спадкоємці другої черги і при наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Згідно приписів ЦК України, онуки входять до кола спадкоємців за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був спадкоємцем. Таким чином позивач не входив до числа спадкоємців за законом з часу відкриття спадщини [INFO] року, оскільки при живому батькові, не міг бути спадкоємцем після смерті діда. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не був спадкоємцем після смерті [PERSON] ані за законом, ані за заповітом, відтак його вимоги про перерозподіл спадщини і визнання за ним права власності в порядку спадкування є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed