Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Цюрупинському районі Херсонської області про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та визнання дійсним Акту №1 про нещасний випадок на виробництві. У позовній заяві зазначено, що 03.02.2014 року він звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Цюрупинському районі Херсонської області (відділення ВД ФССНВ в Цюрупинському районі) із заявою про призначення страхових виплат у зв'язку з травмою, отриманою внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався з ним 03.11.1978 року під час виконання трудових обов'язків на посаді водія Брилівської автобази тресту «Херсонводбуд». Відповідно до Акту №1 форми Н-1 від 26.12.1978 р. він, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки КРАЗ-256, номерний знак 97-67, по маршруту Херсон - смт. Білозерка, з метою уникнення наїзду на водія мотоцикла з коляскою, який рухався попереду нього і перекинувся, він звернув автомобіль на обочину у дерева і при цьому був травмований. За результатами отриманої травми за висновком ВТЕК від 07.08.1980 року йому було встановлено діагноз « Посттравматичний лівосторонній плексит з порушенням функцій верхніх кінцівок від трудового каліцтва, із втратою 40 % загальної працездатності та із втратою 50% втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК від 23.02.2014 року йому при повторному освідуванні йому встановлено 25% ступеню втрати професійної працездатності. Листом відповідача від 17.02.2014 року № 02-32-3-113/259 у призначенні виплат йому було відмовлено з тих підстав, що надана ним копія Акту №1 форми Н-1 не відповідає вимогам Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого Постановою Президії ВЦСПС від 20.05.1966 року, а саме: не вказано робочий стаж по професії; в п. 14 Акту «..не вказані частини тіла, які травмовано під час нещасного випадку»; в п. 15 Акту не вказані особи, які винні в настанні нещасного випадку, у п. 16 Акту не вказані терміни виконання заходів по усуненню причин нещасного випадку; підпункти «а» і «б» пункту 17 не заповнені, також відсутні підписи начальника дільниці та бухгалтера. У зв'язку з цим вказаний акт відповідач не бажає вважати дійсним і таким, що дає право на страхові виплати. Позасудовим порядком він не зміг внести виправлення чи відповідні доповнення до Акту, оскільки підприємство, з яким він перебував у трудових відносинах і де він одержав травму, припинила своє уснування більше 10 років тому. Просить встановити факт нещасного випадку на виробництві, визнати вказаний випадок страховим та визнати дійсним Акт №1 форми Н-1 від 26.12.1978 року про нещасний випадок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача - відділення ВД ФССНВ в Цюрупинському районі Буриченко Н.В. позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечила проти їх задоволення, про що надала заяву. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем у судовому засіданні позову у повному обсязі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст. 456 ЦК України в ред.1963 р., ст.1195 ЦК України ( з урахуванням ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України ) фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я фізичній особі, зобов*язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч.2 ст. 13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до положень ч.1 ст.14 вказаного Закону нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Відповідно до положень п.п. «в» п.1 ч.1 ст.21 цього Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, з позивачем дійсно відповідно до Акту за №1 форми Н-1 від 26.12.1978 році 03.11.1978 року стався нещасний випадок на виробництві, в результаті чого останній отримав трудове каліцтво, а визнання відповідачем заявлених вимог не суперечить положенням закону і інтересам третіх осіб, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved