Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 квітня 2018 року злочинними діями [PERSON] йому було нанесено легкі тілесні ушкодження. За обставинами злочину було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, внаслідок якого [PERSON] вироком Валківського районного суду Харківської області від 19 червня 2018 року було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин. На думку позивача, злочинними діями [PERSON] йому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Наслідком дій відповідача стало те, що позивач отримав легкі тілесні ушкодження, окрім того внаслідок травми він потерпав від сильного душевного болю, переживав душевні страждання з приводу каліцтва та порушення сталих життєвих зв'язків. Внаслідок злочину, вчиненого [PERSON] позивачу були завдані тілесні ушкодження, в результаті яких він отримав травму голову, яку він і досі лікує у лікарнях. Як зазначає позивач моральна шкода полягає в тому, що злочинними діями [PERSON] позивач переживав емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи та обурення. Крім того позивач також зазначає, що на даний час він не може виходити на прямі сонячні промені, оскільки після отриманих травм у нього постійно паморочиться голова, що супроводжується нестерпним головним болем. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 8000, 00 гривень . Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 27), Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив (а.с. 57). У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Приписами ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04 квітня 2018 року приблизно о 10-00 год. [PERSON], перебуваючи у дворі домоволодіння за адресою: Харківська область, Коломацькйи район, с. Пащенівка, вул. Скотаря, 63 на грунті раптово неприязних стосунків, під час сварки з [PERSON] наніс останньому легкі тілесні ушкодження. Вироком Валківського районного суду Харківської області №625/311/18 від 19 червня 2018 року, який набрав законної сили 20 липня 2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 100 годин (а.с. 37). Відповідно до ч 4\~ст. 82 ЦПК України\~- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, те, що [PERSON] було завдано тілесні ушкодження [PERSON] не підлягають доказуванню у розумінні ч.4\~ст. 82 ЦПК України. Згідно із ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача суми завданої майнової шкоди, суд приходить до висновку, про задоволення даної вимоги, оскільки витрати документально підтверджені, а саме: товарними чеками на покупку медикаментів у період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року (а.с. 19-26). При вирішенні питання моральної шкоди суд виходить з наступного. Ст. 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси. Відповідно до частини першої\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року\~\~ № 4, на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей\~174,\~451 ЦК України\~покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення\~статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов'язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов'язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»). Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб'єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об'єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. З огляду на викладене, суд вважає, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, що потягло за собою додаткові зусилля для їх відновлення. Так, позивачу [PERSON] було завдано тілесні ушкодження, а саме синці на голові, забої мяких тканин облич, та грудної клітини, які по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. В результаті отриманих тілесних ушкоджень позивач перебував на лікуванні у Валківській центральній районній лікарні з 06 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року, після чого перебував на стаціонарному лікування у КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у неврологічному відділенні у період з 14 серпня 2018 року по 27 серпня 2018 року (а.с. 8,18). Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що у звязку з отриманими травмами позивач після отримання тілесних ушкоджень постійно проходить обстеження у лікарів, робив компютерну томографію та мрт-дослідження головного мозку (а.с. 9-17). Враховуючи обставини справи, завдані [PERSON] фізичні страждання, що позивач \~зазнав моральних страждань, що полягають у душевних стражданнях, пережитих у зв'язку із самим фактом побиття та втратою почуття захищеності, хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, тому на підставі\~ст.1167 ЦК України\~така шкода має бути відшкодована. Втім, заявлений розмір такого відшкодування, зважаючи на обставини справи, підлягає до часткового задоволення. З урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи, виходячи з принципів розумності та справедливості (ч.3\~ст.23 ЦК України), суд вважає розумним і справедливим зменшити розмір морального відшкодування шкоди до 4000,00 гривень. Згідно\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до розяснення Пленуму Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти\~втрати немайнового характеру\~внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд розцінює як вимогу немайнового характеру. Як вбачається\~з ч.\~3\~ст.\~6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п. п. 1, 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; за подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; Згідно\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у порядку\~ст. 141 ЦПК України\~суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 1409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. + 704 грн. 80 коп.). З урахуванням викладеного,

Outcome: partial