Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.06.2014 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, а саме: земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,4000 га (кадастровий номер 0721888001:001:0039), розташована на території Хорлупівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Згідно заповіту посвідченого секретарем Хорлупівської сільської ради 07.02.1991 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно своєму синові [PERSON] Разом з тим, відповідач [PERSON], як донька спадкодавця і відповідно спадкоємець за законом першої черги, має право на обов'язкову частку у спадковому майні, оскільки на момент відкриття спадщини досягла пенсійного віку. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4000 га (кадастровий номер 0721888001:001:0039), розташована на території Хорлупівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги він підтримує та просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про визнання заявленого позову та проведення розгляду справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №155684, виданого виконавчим комітетом Хорлупівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області 14.06.2014 року, [PERSON] померла 14.06.2014 року /а.с. 5/. Як вбачається з довідки Хорлупівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 11.11.2014 року №750 та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.03.2015 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №047481 [PERSON] належить земельна частка (пай) для ведення особистого селянського господарства площею 0,4000 га (кадастровий номер 0721888001:001:0039), розташована на території Хорлупівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області /а.с. 7-8/. Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 1256/01-16 від 09.10.2015 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 41754844 від 09.10.2015 року, після смерті [PERSON], яка померла 14.06.2014 року, була заведена спадкова справа №310/2014, і з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся внук спадкодавця, [PERSON] також із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися діти спадкодавця, [PERSON] [PERSON] /а.с. 22-23/. Від імені [PERSON] 07.02.1991 року секретарем Хорлупівської сільської ради Ківерцівського району був посвідчений заповіт Р№1, відповідно до змісту якого все належне їй майно заповіла своєму сину, позивачу [PERSON] /а.с. 9/. Крім того, 30.04.2014 року [PERSON] залишила ще один заповіт, яким належне їй право на земельну ділянку, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №047481, виданого Управлінням Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області 13.07.2012 року, заповіла своєму внукові [PERSON] /а.с. 13-14/. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Оскільки спадкодавець [PERSON] заповітом від 30.04.2014 року лише частково змінила заповіт від 07.02.1991 року (в частині земельної ділянки), тому в іншій частині заповіт від 07.02.1991 року є дійсним. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Враховуючи те, що на момент відкриття спадщини, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] досягли пенсійного віку, тому на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку, що становить половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.05.2015 року за [PERSON] та [PERSON] вже визнано по 1/4 частині спірної земельної ділянки, і відповідно інших 2/4 частини підлягають спадкуванню, зокрема 1/4 підлягає спадкуванню за заповітом внуком спадкодавця [PERSON] та 1/4 підлягає спадкуванню за законом дітьми спадкодавця [PERSON] та [PERSON] /а.с. 13-14/. Згідно поданої відповідачем [PERSON] до суду заяви, остання не заперечила щодо визнання за позивачем 1/4 частини спірної земельної ділянки. Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори від 26.02.2015 року № 162/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно на імя померлої [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відтак, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на майно, що залишилося після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 328, 392, 1222, 1233, 1241, 1254, 1261, 1266, 1268, ЦК України,

Outcome: approved