Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою [PERSON] його прав користування квартирою [ADDRESS], а тому просить встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши йому житлову кімнату площею 11,8 кв.м., а [PERSON] житлову кімнату площею 16,9 кв.м., коридор, кухню, вбиральню і ванну кімнату залишити в загальному користуванні та зобов'язати КПЖ і КГ Вишгородської міської ради укласти з ним окремий договір найму вказаної кімнати. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому порушує питання про визнання недійсними рішення Соснівської районної ради м. Черкаси № 388 від 19.07.2000 року; спільного рішення Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення та Територіального комітету профспілки № 25 від 13.08.2001 року в частині виділення двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON], як члену сім'ї [PERSON]; рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 159 від 29.03.2002 року в частині включення до ордеру [PERSON], як члена сім'ї [PERSON] для заселення двокімнатної квартири [ADDRESS], площею 28,73 кв.м. та ордеру № 111 від 10.10.2002 року на заселення згаданої квартири в частині включення до нього [PERSON], як члена сім'ї [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що вказані рішення прийнято у зв'язку з реєстрацією недійсного шлюбу (актовий запис про який анульовано), коли відповідач приховав факт перебування в іншому шлюбі та від займаного житла у Вінницькій області не відмовився. В суді представник позивача первісний позов підтримав з викладених у ньому підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідачка та її представник,заперечуючи проти первісного позову, наполягали на задоволенні зустрічного позову з наведених вище підстав. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 07 жовтня 1999 року сторони уклали шлюб. Одночасно з 10 грудня 1978 року по 01 жовтня 2011 року [PERSON] знаходився в іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія №1), інвалідом ІІ групи. Згідно довідки №230 від 28 липня 1991 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради №217 від 19 червня 1991 року прийнята на квартирний облік. На підставі заяви [PERSON] від 10 липня 2000 року та свідоцтва про одруження сторін виконком Соснівської районної ради 19 липня 2000 року прийняв рішення №388 та включив до складу сім'ї [PERSON] (яка перебувала на квартирному обліку в окремому списку чорнобильців категорії 2, складом сім'ї одна особа з 19 лютого 1992 року) її чоловіка [PERSON] 13 серпня 2001 року рішенням № 25 Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення та Територіального комітету профспілки згідно ст. 1, 37, 47, 48 ЖК України, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно з контрольним списком працівників підприємств зони відчуження [PERSON], як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (2 категорія), виділено двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї дві особи (вона і чоловік). Вказане рішення затверджено рішенням виконкому Вишгородської міської ради від 29 березня 2012 року №159. 10 жовтня 2002 року [PERSON] видано ордер №111 на заселення цієї квартири, площею 28,70 кв.м. на сім'ю з двох осіб. До складу сім'ї включено її чоловіка. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2012 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним з підстав його фіктивності, який останній уклав без наміру створення сім'ї, перебуваючи одночасно в іншому зареєстрованому шлюбі. 08 січня 2014 року на підставі вказаного рішення Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Черкаси актовий запис №1460 про шлюб [PERSON] та [PERSON] укладений 07 жовтня 1999 року анульовано. Згідно ч. 1 ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2012 року шлюб 07 жовтня 1999 року між сторонами укладений без наміру створення сім'ї, який укладений між особами, які спільно проживали періодично, не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків подружжя. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 49 КпШС України визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов'язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. До відносин щодо майна, нажитого за час недійсного шлюбу, застосовуються правила Цивільного кодексу. Недійсність шлюбу - це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладання шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов'язуються із дійсним шлюбом. Шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його укладання, а відтак анулюються усі права і обов'язки, які виникли з моменту його реєстрації. Визнання шлюбу недійсним не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Відтак за змістом Закону, вказаний шлюб є недійсним у цілому з моменту його укладання і таким, що не породжує ніяких правових наслідків. Отже, [PERSON] не можна вважати членом сім'ї [PERSON], який згідно ст. 104 ЖК України позбавлений права вимагати укладання з ним окремого договору найму, а тому первісний позов задоволений бути не може. Що стосується зустрічного позову, то суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 58 ЖК України єдиною підставою вселення в житлове приміщення є ордер виданий у встановленому Законом порядку й стосовно осіб, що в ньому визначені. Згідно п. 47 Правил обліку громадян, що потребуютьполіпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР [PERSON] мала право позачергового одержання житлового приміщення, а [PERSON] при поселенні до нього, набув це право разом з нею лише як член її сім'ї (чоловік) (п. 11, 15 Правил та ст. 64 ЖК України). Разом з тим згідно ч. 1 ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Ордер - це правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, компетентним приймати рішення про надання житлової площі, та є підставою для вселення громадян у надане житлове приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду або фонду житлово-будівельного кооперативу. В надане житлове приміщення вселяються члени сім'ї, які включені в ордер. Підставою виникнення в члена сім'ї наймача, включеного до ордера, права користування житловим приміщенням є сам факт включення до ордеру, а не вселення в приміщення. Згідно п.п. 64 та 66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). У надане жиле приміщення переселяються члени сім'ї, які включені в ордер і дали письмове зобов'язання про переселення в це приміщення. При цьому відповідно до норм як КпШС України так і СК України перебування особи в двох зареєстрованих шлюбах є незаконним. При включенні до ордеру як члена сім'ї наймача [PERSON] надав про себе недостовірні відомості, а саме - паспорт без відміток про реєстрацію шлюбу з [PERSON] (10 грудня 1978 року) та місце проживання в [ADDRESS], від якого останній не відмовився та письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення не надав. Крім того, [PERSON] зберіг за собою право користування житловим приміщенням в [ADDRESS], що підтверджуються: · довідкою Ямпільської міжрайонної державної податкової інспекції про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номера виданої 14 червня 1999 року; · посвідченням водія виданим 14 жовтня 2002 року МРЕВ ДАІ УМВС України у Вінницькій області м. Ямпіль, із зазначенням місця проживання [PERSON] у Вінницькій області; · випискою епікриз, згідно якої [PERSON] з 20 по 27 липня 2010 року знаходився на лікуванні у афтольмологічному відділенні Вінницького обласного клінічного госпіталю для інвалідів війни та проживає за адресою [ADDRESS]. Відтак, включення [PERSON] за заявою наймача до ордера при поліпшенні житлових умов осіб, який не давав згоди на звільнення житлового приміщення, знаходився у іншому зареєстрованому шлюбі, є поданням відомостей, що не відповідають дійсності про потребу в поліпшенні житлових умов згідно ст. 59 ЖК України, а тому тягне за собою визнання такого ордеру недійсним з наслідками, передбаченими ч. 1 ст. 117 ЖК України. Крім того, слід визнати недійсними рішення, які прийнято у зв'язку із реєстрацією недійсного шлюбу та, які стали підставою для видачі ордеру на заселення квартири [ADDRESS], в частині включення до нього [PERSON], як члена сім'ї [PERSON], яка з 19 червня 1991 року перебуває на квартирному обліку. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЖК України вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Відповідно до роз'яснень даних в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення поширюється трирічний строк позовної давності. Цей строк починає спливати з дня в видачі ордера. Визнавши причини пропуску цього строку поважними, суд задовольняє обґрунтовані вимоги. Оскільки про порушення своїх житлових прав [PERSON] дізналася лише після набрання законної сили рішенням про визнання шлюбу недійсним 29 квітня 2013 року, суд вважає необхідним поновити їй строк позовної давності на звернення до суду для захисту своїх прав. Відтак, судом виявлено порушене право [PERSON], яке підлягає захистові, а пред'явлений зустрічний позов задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved