Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2003 року, проте шлюб не склався і 19 грудня 2016 року рішенням Корецького районного суду Рівненської області шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] та дочку - [PERSON], які проживають з ним та знаходяться на повному його утриманні. Вказує, що відповідач ухиляється від утримання дітей. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про їх виховання і взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, то позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн.на кожну дитину. Позивач в судовому засіданні позов підтримав і просив його задоволити повністю. Вважає, що дана сума не є завищенною в нинішніх умовах проживання. Відповідач в судовому засіданні вказала, що не згідна сплачувати аліменти, оскільки офіційно працює нещодавно та виплачує кредит і немає можливості сплачувати аліменти на дітей. Просила відмовити в позові повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 10 липня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, проте шлюб не склався і рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року його було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER] від 23.12.2003 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 12.06.2009 року). Стаття 180 Сімейного кодексу України регламентує порядок та обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дітей також мають бути однаковими. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, які мають суттєве значення. Зі ч.1 ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст.184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум, необхідний для нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, для дітей віком від 6 до 18 років з 01 травня 2017 року становить 1777 гривень. Судом встановлено, що відповідач 1979 року народження, є молодою, працездатною особою, інших дітей, утриманців немає. Суд не визнає належним доказам наведену відповідачем обставину про те, що вона нещодавно працює та сплачує кредит, а тому не в змозі сплачувати аліменти, оскільки дані обставини не звільняють від обов'язку утримувати дітей. Зважаючи на наведене, суд переконується в тому, що доводи відповідача про відсутність у неї роботи та неможливість сплачувати аліменти по цій причині не заслуговують на увагу та не є підставою для відмови у стягненні з неї аліментів на утримання дітей. Беручи до уваги вищенаведене та те, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та те, що діти проживають разом з батьком, потребують матеріального забезпечення та постійних коштів на проживання, а відповідач грошей на їх утримання не надає, вихованням не цікавиться, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі по 850 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved