Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з квартири № 91 в будинку № 47 на вул. Довга в м. Івано-Франківськ, та виключення квартири № 91 в будинку № 47 на вул. Довга в м. Івано-Франківськ з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову та просив крім квартири зняти арешт із земельної ділянки № 720 в садовому товаристві «Бистриця-Надвірнянська», виключивши цю земельну ділянку із Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 41). Позов обґрунтовано тим, що в даний час, у звязку із застосуванням Закону України «Про амністію» від 2003 року, відпала необхідність арешту майна, накладеного 15.05.2003 року слідчим СУ УМВС в Івано-Франківській області у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 т. 286 КК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачам копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд, тобто реалізації права на справедливий суд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2003 року [PERSON] засуджено за вчинення злочину за ч. 2 т. 286 КК України, та вирішено цивільний позов стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON], [PERSON] кошти (а.с. 7-8). Постановою від 15.05.2003 року ст. слідчого СУ УМВС в Івано-Франківській області про накладення арешту на майно законного представника неповнолітнього [PERSON] та протоколом від 15.05.2003 року описано та арештовано квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 9, 10). 25 січня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 184932, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 18). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 19). Виходячи з наведеного, суд вважає, що за обставинами справи та поданими стороною позивача доказами [PERSON] вправі скористатись своїм правом на звернення до суду із позовними вимогами про звільнення майна з-під арешту та довів, що на вказану квартиру ним може бути отримано право власності, а перешкодою здійснити таке право є арешт майна накладений постановою від 15.05.2003 року ст. слідчого СУ УМВС в Івано-Франківській області про накладення арешту на квартиру законного представника неповнолітнього [PERSON] та протоколом від 15.05.2003 року, а тому позов в частині, повязаній з квартирою, підлягає до задоволення. За таких обставин,

Outcome: partial