Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . В даному будинку крім нього, зареєстрована ще донька [PERSON] , [INFO] , яка за місцем реєстрації з березня місяця 2019 року не проживає, не користується даним житлом, не несе ніяких витрат по його утриманню, має інше постійне місце проживання. Просить суд визнати відповідачку по справі [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її без поважних причин більше одного року у будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленоюв судове засідання не з`явилися, клопотань та відзиву на позов не надала. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смірнов проти України ). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року, № 733/747/16-ц (а.с.6) про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до довідки, виданої Сезьківським старостинським округом Ічнянської міської ради Чернігівської області від 12 березня 2021 року №74 за вищевказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно акта обстеження від 15 березня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , дійсно зареєстрована відповідачка, але остання за даною адресою з березня місяця 2020 року відповідно не проживає, зі слів позивача його донька [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.8). Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. У відповідності до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 71 ЖК України вказує, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Як встановлено дослідженими судом доказами, відповідачка [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає в [ADDRESS] , не користується даним житлом, не несе ніяких витрат по утриманню даного будинку, має інше постійне місце проживання. Наявність реєстрації відповідачки у будинку, власником якого є позивач, порушує права останнього на вільне володіння та користування власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевказане та те, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності [PERSON] без поважних причин у вищевказаному житловому будинку більше одного року, суд приходить до висновку про наявність передбачених підстав для визнання [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved