Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , що належить йому на праві власності, шляхом визнання відповідача, такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що на праві власності йому належить двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] з 12 лютого 1992 року , його колишня дружина [PERSON] , [INFO] , з 12.02. 1992 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] в належній позивачу квартирі не мешкає з 20 листопада 2013 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] значиться зареєстрованою в належній позивачу квартирі, йому доводиться оплачувати за відповідача всі комунальні послуги. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2019 року провадження по справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності від 14.07.1995 року, договору дарування від 17.05.1999 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу на праві власності. Згідно з відомостями, що надані Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області від 03.05.2019 вих.№671, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2013 року. Відповідно до акту депутата Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 07.05.2019, відповідач не проживає у спірній квартирі з 20.11.2013 року. Таким чином судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , тривалий час, а саме з 20.11.2013, покинула спірне житло добровільно, поважність причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідачів за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Цивільним кодексом України, а саме ст. 321 встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, оскільки відповідач не проживає у вищевказаному будинку з 20.11.2013 року, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, що ускладнює реалізацію прав позивача, крім того, в судове засідання [PERSON] не з`явилась і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачатаким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved