Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в остаточній редакції якого просив суд стягнути з відповідача невиплачену йому заробітну плату у розмірі 28756,55грн.; компенсацію за втрату частини доходів у звязку з порушенням строку виплати заробітної плати у розмірі 4429,09грн. за період з листопада 2014р. по березень 2016р.; та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 3626,18грн. Свої позовні вимоги він обгрунтував тим, що він працював на ХДАВП з 11.03.1997р. по 23.03.2016р. старшим майстром котельних 1 групи та інженером-технологом 1 категорії. Звільнений за власним бажанням у звязку з невиплатою заробітної плати за ч.3 ст.38 КЗпП України, наказ №139к від 23.03.2016р. При звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, яка склала 28756,55грн. В обґрунтування своїх уточнених вимог [PERSON] надав розрахунок .компенсації за втрату частки доходів та середнього заробітку за час не проведення остаточного розрахунку. У судовому засіданні позивач свої позивні вимоги підтримав. Відповідач представник ХДАВП у судове засідання не зявився , про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином , клопотань щодо відкладення розгляду справи не заявляв. У зверненні до суду просив закрити провадження по справі на підставі того, що ухвалою господарського суду в Харківській області від 15.04.2015 року стосовно Харківського державного авіаційного виробничого підприємства порушено процедуру банкротства і за ч.7 ст.12 ГПК України справи у спорах про стягнення заробітної плати до боржника підвідомчі господарському суду. Враховуючи згоду позивача, суд вирішує спір в порядку заочного розгляду справи , на підставі ст.ст.224,225 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача по справі, вчинивши дослідження матеріалів справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлен, що [PERSON] працював на ХДАВП старшим майстром котельних 1 групи та інженером-технологом 1 категорії. Наказом №139к від 23.03.2016р. його було звільнено за власним бажанням з підстав передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з невиплатою заробітної плати . (а.с.3-4). Згідно розрахункового листа, заборгованість [PERSON] станом на березень 2016р. складає 28756,55грн. (а.с.6). Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сумі мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач не спростовує наявність заборгованості перед позивачем та її розмір. Також відповідач не заперечує того факту що на час звільнення позивача з підприємства остаточний розрахунок з ним не проведено. Відповідно до розрахунку позивача , час затримки розрахунку з 23.03.2016 року до 30.06.2016 року складає 3 міс. 6 днів. При обчислені суми середнього заробітку за час затримки позивачем прийнято середньомісячного заробітку 1108 грн. За розрахунком позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: (1108:22) х6 +1108 х3 =3626,18 грн. Суму компенсації втрату частки доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з липня 2014 року по березень 2016 року з урахуванням наведеним ним індексів інфляції складає 4429,09 грн. Суд погоджується з відповідними розрахунками . З приводу клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі у звязку з порушенням підсудності , то суд вважає відповідні доводи помилковими. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №13 від 24.99 р. належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Відповідно до правил гл. ХV КЗпП України (322-08) порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі, в районний (міський) суд. За таких обставин доводи позивача э обґрунтованими ы підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved