Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про зміну місця проживання дитини. Свій позов позивач мотивував тим, що шлюб між ним та [PERSON] (тоді [PERSON]) розірвано за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.10. Місцем проживання їх спільного сина [PERSON] визначено місце проживання його матері, відповідачки по справі. З позивача стягнуто аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 02.09.10 і до досягнення ним повноліття. Через 2 роки після розлучення з відповідачкою, за їх спільним рішенням син [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до позивача, де перебував на його повному забезпеченні з осені 2012 року до травня 2015 року. Відповідачка час від часу навідувала його, але жодної часті в його утриманні не приймала. Вона ухилялася від виконання своїх обовязків щодо необхідності утримувати сина до досягнення ним повноліття. [PERSON]Ю в цей час аліменти на утримання сина їй, природньо, не платив. Проте, рішення суду про їх стягнення є чинним і слугувало підставою для нарахування заборгованості по їх сплаті за вказаний період. З огляду на наведене, позивач так само бажає, щоб відповідачка сплатила аліменти на утримання їх сина за той період, коли він проживав разом з ним і жодних витрат на його утримання відповідачка не несла. Постійного місця роботи вона не має. Характер її доходів є мінливим. Спільний син сторін є на сьогодні єдиною дитиною відповідачки. Позивач ж має іншу сімю, у якій виховує та утримує малолітню доньку. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 31000 грн. та звільнити його від сплати аліментів за рішенням суду від 27.09.10 за період з листопада 2012 року по травень 2015 року.. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Так як суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що люб міжНішкур Д.Ю та [PERSON] (тоді [PERSON]) розірвано за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.10. Місцем проживання спільного сина [PERSON] визначено місце проживання його матері, відповідачки по справі. З мепозивача стягнуто аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 02.09.10 і до досягнення ним повноліття. Факт розірвання шлюбу не змінив відношення позивача до обовязків батька щодо необхідності утримувати та виховувати сина, він приймає активну участь у його вихованні у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, пі клується про його здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечує можливість здобуття ним повної загальної середньої освіти, тощо. Через 2 роки після розлучення з відповідачкою, за їх спільним рішенням син [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до [PERSON]Ю, де перебував на його повному забезпеченні з осені 2012 року до травня 2015 року. Наведене підтверджується реєстрацією від 20.07.2015, у якій зазначено, що син був зареєстрований за місцем проживання позивача з 02.11.2012 до 22.05.2015 . Крім того, вказані обставини, як такі, що встановлені судовим рішенням від 27.10.15, яке набуло чинності, в силу вимог ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Так, у цей проміжок часу, а це більше двох з половиною років, син він відвідував навчальний заклад, позивач самостійно опікувався його вихованням, матеріальним, соціальним та медичним забезпеченням, тощо. Відповідачка час від часу навідувала його, але жодної часті в його утриманні не приймала. Вона ухилялася від виконання своїх обовязків щодо необхідності утримувати сина до досягнення ним повноліття. Позивач, в цей час аліменти на утримання сина їй, природньо, не платив. Проте, рішення суду про їх стягнення є чинним і слугувало підставою для нарахування заборгованості по їх сплаті за вказаний період. Після повернення сина на постійне проживання до матері позивач продовжує приймати участь в його матеріальному утриманні. З червня 2015 року позивач добровільно надавав відповідачці кошти на утримання сина у розмірі, що значно перевищує встановлений судовим рішенням від 27.09.10. розмір аліментів (300 грн.). А після задоволення поданого відповідачкою позову про збільшення розміру аліментів у розмірі 2000 грн., як це встановлено судом. Так, позивачка за той період, коли їх з позивачем син проживав в останнього , жодних витрат на його утримання не несла. Постійного місця роботи вона не має. Характер її доходів є мінливим. Також, син сторін син є на сьогодні єдиною дитиною відповідачки. позивач в свою чергу має іншу сімю, у якій виховує та утримує малолітню доньку. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі, доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). - відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. - відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. - відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 197 СК України, суд може повністю чи частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо ця заборгованість виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Ця норма встановлює, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. На підставі наведеного,

Outcome: approved