Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, уточненою в ході судового розгляду, до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказує що з відповідачем по справі з 26 грудня 1987 року знаходились у шлюбі. Шлюб розірвано 10 жовтня 2006 року, хоча після цього сторони проживали разом, підтримували подружні стосунки, мали спільній бюджет до 23 січня 2013 року. 27 квітня 1998 року, в період шлюбу, ними було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано на відповідача [PERSON] Просить визнати за ним право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з : житлового будинку під літ «А-1», загальною площею 79,6 кв.м., у тому числі житловою площею 35.6 кв.м., надвірних будівель - гараж під літ «Б», літня кухня під літ. «Г», сараї під літ. «В», «Д», льох під літ.»Ж», уборна під літ «Е», колодязь під літ.»К», паркан №1 як майна набутого подружжям під час шлюбу. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що, оскільки, сторони у справі мали фактичні шлюбні відносини до 23 січня 2013 року, а саме мали спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки, позивач до теперішнього часу проживає у спірному будинку, вважають, що позивач при зверненні до суду не порушив строків позовної давності. Відповідач в судовому засіданні позов не| визнала в повному обсязі, пояснила, що позивач при зверненні до суду порушив строки позовної давності та просила суд застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Крім того пояснила, що дійсно спірний будинок було придбано сторонами в період шлюбу, сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні, оскільки обоє є інвалідами дитинства, мають генетичне захворювання синдром Беквитта-Відельмана. [PERSON], перебуває на обліку психіатра з 2010 року, потребує постійного спостереження психіатра, невропатолога, продовження ноотропної терапії, розвиваючої психокорекції. [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного розладу, потребує постійного стороннього догляду. Діти за станом здоров'я потребують постійного і особливого догляду, особливого режиму харчування, проведення профілактичних оглядів та лікування, постійного медичного нагляду. Лікування, проведення медичних процедур та дослідження потребує значних коштів. Аліменти, які сплачує позивач не є достатніми для лікування, забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей. Сторони мешкали в зазначеному будинку до 23 січня 2013 року, але через протиправні дії позивача у відношенні до неї та їх дітей вона вимушена була залишити свій будинок Просить збільшити її частку у спільному майні подружжя з ? до ? частини житлового будинку з урахуванням того, що з нею проживає непрацездатний повнолітній син [PERSON], інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу та неповнолітній син [PERSON] інвалід дитинства. Вислухавши пояснення позивача та його представника - адвоката [PERSON], відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Матеріалами справи| встановлено|, що| сторони| знаходились в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1987 року(а.с. 5). Шлюб розірвано 10 жовтня 2006 року, що підтверджено в судовому засідання свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.6) Згідно договору купівлі-продажу від 27 квітня 1998 року [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS](а.с. 7), отже спірний будинок був набутий сторонами за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що спільно проживали в спірному будинку, підтримували подружні стосунки до 23 січня 2013 року. Відповідач [PERSON] просить відступити від засади рівності часток подружжя При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.49, 90) діти проживають з матір'ю, що не заперечується сторонами у справі. [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного розладу, перебуває на обліку психіатра з дитинства з діагнозом : синдром Беквитта-Відельмана, помірна розумова відсталість з емоційно-вольовими порушеннями, психопатоподібний тип олігофренічного дефекту, с соціальною дезадаптацією. Потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Приймає підтримуюче лікування. (а.с.52,53,54,98,99-106) [PERSON] є інвалідом дитинства до 2021 року з діагнозом: синдром Беквитта-Відельмана, легка розумова відсталість гіперкінетичним синдромом, перебуває на обліку у психіатра з 2010 року. Потребує спостереження психіатра, невропатолога, продовження ноотропної терапії, розвиваючої психокорекції (а.с.50). Враховуючи вищевикладене діти сторін за станом здоров'я потребують постійного і особливого догляду, оскільки є інвалідами дитинства. Діти потребують особливого режиму харчування, проведення профілактичних оглядів та лікування, постійного медичного нагляду. Частиною третьою ст. 70 Сімейного кодексу передбачено , що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З відповідачем [PERSON] проживають непрацездатний повнолітній син, інвалід ІІ групи з дитинства [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] - інвалід з дитинства. [PERSON] отримує соціальну пенсію інваліда з дитинства ІІ групи в розмірі 979 грн. (а.с.89) [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства в розмірі 949 грн. на [PERSON] (а.с.79) Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по цивільній справі № 623/3653/13-ц від 08 листопада 2013 року було стягнено з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної плати щомісячно, починаючи з 26 вересня 2013 року, і до його повноліття , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.(а.с.63) Відповідно до ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №719-УІІ встановлені такі розміри прожиткового мінімуму на 2014 рік на одну особу (у розрахунку на місяць) : діти від 6 до 18 років з 1 січня - 1286 гривень. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Виходячи із змісту ст.141 Сіейного кодексу України, за якою мати і батько мають однакові права та обов'язки щодо дитини, можливо вважати, що кожен із батьків зобов'язаний витрачати на утримання дитини не менше ніж 643 грн. на місяць (50% від прожиткового мінімуму). Позивач [PERSON] за рішенням суду сплатив на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] з 26 вересня 2013 року по день розгляду справи у суді в розмірі 3715,50 грн., що становить на місяць менше ніж 619,25 грн. ( 3715,50 : 6 = 619,25), що менще 50% прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років. (а.с.81-83) Крім того, внаслідок генетичного захворювання [PERSON] має потреби в додаткових витратах, пов'язаних з лікуванням, харчуванням, особливим доглядом та навчанням. Ці витрати несе відповідач у справі [PERSON] З цього можно зробити висновок, враховуючи особливі потреби неповнолітнього [PERSON], що вказаного розміру аліментів явно недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Такі ж потреби в додаткових витратах має в повнолітній син [PERSON], а саме у постійному нагляді та догляді, лікуванні, харчуванні, що також забезпечується відповідачем у справі [PERSON] , оскільки позивач у справі не надав до суду жодних доказів в підтвердження того, що він приймає участь в утриманні повнолітнього непрацездатного сина. Таким чином, суд приходить до висновку про збільшення частки майна дружини до 2/3 частин, оскільки з нею, проживає та знаходиться на її утриманні непрацездатний повнолітній син інвалід ІІ групи з дитинства [PERSON] та неповнолітній син інвалід дитинства [PERSON], оскільки розмір аліментів, які він одержує, недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. |За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується застосування до вказаних правовідносин строків позовної давності, то суд вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності, оскільки сторони в судовому засіданні визнали, що проживали у спірному будинку, підтримуючі сімейні стосунки до 23 січня 2013 року, а позивач у справі проживає у будинку і до теперішнього часу. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial