Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником ? частки будинку по вул. Киянка, 45/2 в м. Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. За цією ж адресою разом з позивачем зареєстрована його дочка [PERSON], яка з 2003 року там не проживає, особистих речей не залишилось, її теперішнє місце проживання позивачу невідоме. Реєстрація відповідача в даній квартирі позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права як власника, на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном.\~ Крім того, позивач сплачує комунальні послуги за відповідача, яка зареєстрована в його будинку, але там не проживає, що відображається на його матеріальному становищі. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання відповідача, такою що втратила право користування житлом та зобовязати УДМС України у Вінницькій області зняти її з реєстрації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, через оголошення на офіційному веб порталі судової влади. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280\~ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником ? частки житлового будинку по вул. Киянка, 47 (45) в м. Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1.02.2002 року. (а.с. 15). Згідно довідки квартального комітету «Зоряний» позивач зареєстрований та проживає [INFO], відповідач [PERSON] за зазначеною адресою зареєстрована, але з 2003 року не проживає. (а.с. 14). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що є сусідами позивача, відповідача [PERSON] знають, також пояснили, що відповідач з 2003 року не проживає в помешканні позивача, оскільки виїхала за кордон. Свідок [PERSON] яка є матірю позивача, суду пояснила, що дійсно відповідачка з 2003 року в помешканні позивача не проживає, зв'язок з ним не підтримує, її місце перебування її невідоме. Судом також взято до уваги письмові пояснення сусідів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які засвідчені головою квартального комітету «Зоряний», в яких зазначено, що відповідачка з 2003 року за адресою: вул. Киянка, 45/2, м. Вінниця не проживає. (а.с. 9, 10, 11, 12, 13)\~\~ Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст.\~405\~ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON] зареєстрована [INFO] (а.с. 22), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині. Щодо задоволення позову в частинні зняття з реєстрації відповідачки за зазначеною адресою, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити. Оскільки вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою є безпідставними та передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial