Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з названим позовом і прохає зобов»язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні криниці для водокористування в [ADDRESS], усунути перешкоди в доступу до криниці, демонтувавши конструкцію з металу та листа шиферу, якою перекрита хвіртка належного йому тину, яка веде до криниці. Стягнути з [PERSON] на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 691 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., встановити земельний сервітут та його право на безоплатне користування 6 кв.м. для доступу криниці з правом прокладання на 6 кв.м. електрокабелю та трубопроводу до електронасосу на присадибній земельній ділянці в [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати: 229 грн. 40 коп. судового збору, 500 грн. за надання юридичної допомоги по оформленню позовної заяви. В підтвердження своїх вимог він вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2000 року, посвідченого в Христинівській держнотконторі, реєстр за № 1006, він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, включаючи ? криниці в [ADDRESS]. На час купівлі житлового будинку власником сусіднього будинку по [ADDRESS] був гр. [PERSON], який також був власником ? криниці. Криниця була огороджена тином з створенням спільної зони 3 м. * 2 м. з доступом до неї через хвіртку з його садиби, та через хвіртку садиби [PERSON]. На цей час територіально криниця була розташована на земельній ділянці, власником якої була та є Верхняцька селищна рада, якою користувався, як присадибною земельною ділянкою [PERSON]. В 2007 році власником будинку по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу стала [PERSON]. До 07.10.2013 року порядок користування криницею зберігався. В січні 2008 року для зручності водокористування за погодженням з [PERSON] він біля криниці влаштував приямок та ввів електронасос в криницю. В 2010 року за його згодою [PERSON] використала зроблений ним приямок біля криниці для введення в криницю свого електронасоса. 07.10.2013 року [PERSON] самоправно демонтувала тин навкруг криниці, хвіртку з його тину. Місце хвіртки перекрила шляхом кріплення з допомогою електрозварювального апарата металевої рамки та кріплення листа шиферу. Більш того, демонтувала водопостачання з електронасоса, пересікши електрокабель та трубопровід, які вели до електронасоса, перекинувши це знаряддя через тин у його двір. Отже, з 07.10.2013 року [PERSON] перешкоджає йому у здійсненні права власності на ? криниці та на водокористування. Чинним законодавством передбачено, що [PERSON] має право відновити його право на користування криницею. Крім того, [PERSON] має відшкодувати спричинену шкоду. Нею пошкоджений електрокабель чотирьохжильний, довжиною 30 м., вартістю 12,50 грн. за 1 метр, на загальну суму 375 грн., трубопровід ПВХ довжиною 12 метрів, вартістю 5,50 грн. за 1 метр на суму 66 грн.. Нею пошкоджений тин, розмірами 3 м. * 2 м. з дерев»яних штахетів та металевих стовпів 5 шт., які вона демонтувала та привласнила, загальною вартістю 500 грн.. Йому належить ? тину та стовпців, отже його частка 250 грн.. Таким чином, [PERSON] нанесла йому матеріальну шкоду на суму 691 грн.. Крім того, такими діями [PERSON] нанесла йому моральну шкоду. Він та члени його сім»ї , в яку входять дружина [PERSON], дочка [PERSON], позбавлені з 07.10.2013 року водокористування. Він користується чужою криницею за 200 м. від його будинку, переносить відрами воду вручну. Він та дружина працюють, дочка неповнолітня школярка. Діями [PERSON] штучно та безпідставно створені перешкоди для нормального функціонування його кухні, ванної, засобів гігієни та санітарії. Він переживає та страждає. Розмір моральної шкоди визначає в 2000 грн.. Він звертався за вирішенням конфліктної ситуації у Верхняцьку селищну раду. Двічі комісія селищної ради виходила на місцевість та рекомендувала [PERSON] відкрити доступ до криниці, врегулювати спір в добровільному порядку. Така пропозиція їй робилась з роз»ясненням чинного законодавства, наслідків порушених його прав. Однак, [PERSON] ігнорує як законодавство так і місцеву владу, як його права так і права членів його сім»ї. Вбачає можливість врегулювання конфлікту та відновлення його права власності у спосіб відшкодування нанесеної йому шкоди, усунення перешкод у використанні криницею та встановлення земельного сервітуту. Присадибна земельна ділянка, якою користується [PERSON] 0,1262 га є власністю Верхняцької селищної ради, перебуває у користуванні [PERSON] Слід визначити для проходу та обслуговування криниці 6 кв.м. з присадибної земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], в смт. Верхнячка з правом прокладання трубопроводу на водопостачання та електрокабелю до електронасоса. Також зазначив, що історично та спочатку криниця була розташована на межі двох садиб, однак правопопередник [PERSON] виявив намір побудувати літню кухню, для якої не діставало місця. У цьому зв»язку, за згодою сусудів, межа була змінена, літня кухня збудована, а криниця опинилась географічно на території присадибної земельної ділянки нинішнього землекористувача [PERSON] Позивач та його представник позов підтримали повністю, просили суду позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Представник Верхняцької селищної ради позов визнала повністю та пояснила суду, що дана криниця є спільною частковою власністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наданні докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного: Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а ч.3 даної статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони по справі є сусідами по межі а саме позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], а відповідачі є власником та співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], дана криниця находиться на меж двох присадибних ділянок і належить обом співвласникам домоволодіння. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі протиправно демонтували насос із криниці та встановили огорожу, що перешкоджає позивачу у реалізації свого права співвласника, а тому позов у цій частині необхідно задовольнити. Щодо стягнення моральної шкоди то в цій частині позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Як вбачається із наданих в ході судового розгляду доказів, [PERSON] самовільно, без отримання відповідних дозволів демонтувала хвіртку та встановила огорожу, тим самим перекрила прохід до криниці, якою користується позивач, при цьому конфігурацію заїзду вона визначила самостійно, при цьому вона позбавила фактичного доступу позивача до криниці, яка перебуває в спільній частковій власності. У відповідності до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що своїми діями відповідачка спричинила [PERSON] моральну шкоди, яка полягає в тому, що останній та члени його сім»ї позбавлені можливості користуватися своєю власністю (1/2 частиною криниці), чим створено їм незручності. При цьому, на думку суду, із відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 500 грн моральної шкоди, що відповідає тяжкості душевних страждань позивача та є реальною для відшкодування. Окрім того, позивач просить стягнути у відшкодування матеріальної шкоди 691 грн., однак доказів того, що саме на цю суму завдано матеріальну суду не надає, а чеки подані позивачем про вартість матеріалів, є не належними та не допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу несуть сторони, позивачем ставиться питання про стягнення 500 гривень витрат за надання юридичної допомоги, однак договору про надання юридичної допомоги позивачем не надано, окрім того, квитанція про отримання коштів не містить номеру і не надано розрахунку витрат на за надану правову допомогу, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial