Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником частини буд. [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, однак відповідач не є співвласником даного будинку, понад п'ять років не проживає у будинку, не сплачує жодних рахунків, у будинку його особистих речей немає. У зв'язку із тим, що місцезнаходження відповідача на разі не відоме, позивач не може вирішити спір у позасудовому порядку, у зв'язку із чим просить усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання осіб [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін про дату, час та місце слухання справи. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від представника позивача та позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначено, що вони не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзиву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статей 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що позивачу належить частина буд. [ADDRESS] на підставі договору дарування частини будинку від 02.12.2013 посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Хамулою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2985. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2013 № 13801296 (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, в спірному будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 12.07.2018 за вих. №01-17/02/4623 (а.с. 18). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України унормовано, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач не є власником та не проживає за спірною адресою понад п'яти років, тобто понад встановлений законом строк, не сплачує комунальні послуги, інтерес до спірного житла втратив. З огляду на викладене, враховуючи норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо скасування реєстрації відповідача, суд вважає, що позивачу слід відмовити, оскільки відповідач визнається таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а в силу вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації при винесенні рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, зобов'язаний за рішенням суду зняти особу з реєстраційного обліку.

Outcome: partial