Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом з вимогою про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], із ним, як батьком. Свої вимоги мотивує тим, що з 24.06.2005 року до 30.10.2009 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина - [PERSON], [INFO], який за рішенням суду залишився проживати із матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідачка почала перешкоджати йому бачитися із сином і він був позбавлений можливості спілкуватися та брати участь у його вихованні. Розпорядженням голови райдержадміністрації за № 551 від 30.09.2010 року йому було встановлено дні побачень із сином: перша і третя неділя місяця з 11год. до 18год., другу та четверту суботу місяця з 10год. до 17год., та зобов'язано [PERSON] надавати йому можливість безперешкодно зустрічатися із сином. [PERSON] не виконує рішення суду, налаштовує сина проти нього, погрожує вигнати його з дому, якщо він не перестане спілкуватися із ним, в присутності матері син поводить себе стримано, майже не розмовляє, в той час, коли у її відсутності він радіє, про все розповідає, поводить себе вільно. Під час його зустрічей із сином він нецензурно висловлювався та пояснив, що такі слова чув від бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON], з приводу чого він звертався до поліції, але в порушенні кримінальної справи було відмовлено. 18.01.2015 року [PERSON] у нетверезому стані заборонила йому бачитися із сином, лише після втручання поліції вона віддала сина. [PERSON] неодноразово залишала сина самого у нічний час, зокрема 10.04.2016 року, про що ним було повідомлено поліцію. [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що спричинило тяжкі наслідки: погіршення стану здоров`я дитини через несвоєчасне звернення за медичною допомогою, що потягло фізичне виснаження дитини, зміни функцій ЦНС, відставання у навчанні. 06.04.2013 року [PERSON] залишила хвору дитину вдома з діагнозом: ацетон омічне отруєння і він майже непритомного сина відвіз у лікарню. У липні 2015 року, коли син проживав із ним, за 2 тижні він набрав 1,5кг ваги, влітку 2015 року він возив сина у санаторій «Хаджабей» в м. Одеса у зв'язку із захворюванням очей (міопія слабкого ступеня). Отже, [PERSON] не лише не піклується про сина, але й приховує факт захворювання та перешкоджає в його лікуванні. Він проживає у кращих, ніж відповідачка, умовах, приймає активну участь у вихованні сина, цікавиться та піклується про його здоров`я (в тому числі режимом харчування та сну), життям та розвитком, приймає участь у шкільних заходах, у грудні 2015 року записав сина у юнацьку спортивну школу, також він має постійне місце роботи та отримує достатній заробіток, графік його роботи дозволить більше часу проводити із сином, він позитивно характеризується і по місцю роботи і по місцю проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався. Оскільки [PERSON] не лише ухиляється від виконання батьківських обов'язків, але й створює перешкоди в його піклуванні, забезпеченні належного медичного обслуговування, харчування, навчання, духовного розвитку дитини, просив визначити місце проживання сина біля нього. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, пояснивши також, що відповідачка негативно впливає на дитину та на здоров`я дитини, не створює умов для морального, духовного, фізичного та розумового розвитку, не забезпечує належне харчування, тому зріст сина не відповідає його вазі, син погано вчиться, не забезпечує дозвілля, залишає дитину саму, так як працює цілодобово, дитина матері не потрібна. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені вимоги, вказуючи також, що відповідачка неналежно виконує батьківські обов'язки щодо розвитку та виховання дитини, негативно налаштовує дитину проти батька. Відповідач [PERSON], допитана як свідок, показала, що після розірвання шлюбу із відповідачем син проживає із нею, він добре навчається, у нього є друзі. Вона працює з ранку до вечора, але вдома є бабуся та дідусь. Вона перевіряє та допомагає синові з уроками. Від батька у дитини негативні емоції, він нав'язує синові свої бажання, примусово годує по п'ять разів на день тим, що дитина їсти не бажає. Обласний ендокринолог зазначив, що дитина відповідає нормам, є відставання у вазі, але це не хвороба. У сина є вади зору, але син двічі лікувався, вживає їжу та робить відповідні вправи для покращення зору. Для проживання дитини є всі належні умови. Син запитував її «як тато може викликати поліцію до сина?» Вона не перешкоджає бачитися та спілкуватися батькові із сином, син сам не бажає спілкуватися, навіть не бажає розмовляти із батьком по телефону. Після побачень із батьком дитина збуджена, знервована та агресивна. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову тим, що вся мотивація та всі надані позивачем докази стосуються спору щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Мати дитини позитивно характеризується, працює, побутові умови належні, її батьки допомагають. Відношення дитини до батька - це результат негативної поведінки самого батька, який нав'язує дитині свої думки та бажання. Представник третьої особи - Комісії з прав захисту дитини Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області в судове засідання жодного разу не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, а також будучи попередженим про неприпустимість зловживання процесуальними правами. Представник залученої до участі у справі ухвалою суду від 24.11.2017 року третьої особи - Органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області у судове засідання жодного разу не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, а також будучи попередженим про неприпустимість зловживання процесуальними правами. Ухвалою суду від 13.12.2017 року у задоволенні заяви позивача про залишення позову без розгляду було відмовлено. Позивач [PERSON] в подальшому в судові засідання (13.03.2018р., 11.04.2018р., 19.04.2018р.) не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що позивач виловив свою позицію щодо підтримання заявлених вимог, із заявою про залишення позову без розгляду під час розгляду справи по суті, судом вирішувались заявлені позивачем клопотання: про виклик свідків, про призначення експертиз, у справі проведено судово-медичну експертизу, позивачем також під час розгляду справи заявлявся відвід судді, тому, враховуючи таку засаду (принцип) цивільного судочинства, як неприпустимість зловживання процесуальними правами, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та їх представників. Ухвалою суду від 08.02.2017 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], третьої особи - Органу опіки та піклування Заставнівської райдержадміністрації про визначення іншого способу участі батька у вихованні малолітньої дитини - відмовлено. Ухвалою суду від 20.02.2017 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], третьої особи - Органу опіки та піклування Заставнівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини біля матері - відмовлено. Ухвалою суду від 03.05.2017 року призначено судово-медичну експертизу. Ухвалою суду від 05.02.2018 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення психолого-педагогічної експертизи - відмовлено. Ухвалою суду від 05.02.2018 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення повторної судово-медичної експертизи - відмовлено. Ухвалою суду від 19.04.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової психолого-психіатричної експертизи - відмовлено. Заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.06.2005 року до 30.10.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина - [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.8, 9). Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 30.10.2009 року малолітнього [PERSON], [INFO], залишено на утриманні та вихованні матері [PERSON] (т.1 а.с.8). Розпорядженням голови Заставнівської райдержадміністрації за № 551 від 30.09.2010 року [PERSON] встановлено дні побачень із сином: перша і третя неділя місяця з 11год. до 18год., другу та четверту суботу місяця з 10год. до 17год., та зобов'язано [PERSON] надавати йому можливість безперешкодно зустрічатися із сином (т.1 а.с.12). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.03.2012 року у справі № 2-674/2009р. задоволено позов [PERSON], встановлено йому дні побачень із неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], в період першої, третьої неділі місяця із 11:00год. до 18:00год та другої та четвертої суботи місяця з 10год. до 17год., дозволивши батьку забирати дитину за місцем свого проживання та зобов'язавши матір передавати дитину (т.1 а.с.13-14). Постановою державного виконавця від 07.08.2015 року відкрито виконавче провадження № 48368745 за виконавчим листом № 2-674/2009р. від 21.03.2012 року щодо виконання вказаного рішення суду (т.1 а.с.25). Позивач [PERSON] має задовільні умови проживання, працює та позитивно характеризується за місцем роботи, позитивно характеризується за місцем проживання, (т.1 а.с.10, 16, 17, 18). Вказані характеризуючи дані на особу позивача надані у 2015 році. Позивач [PERSON] на обліку у лікарі-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався (т.1 а.с.19, 20, 22). Згідно довідки № 333/0121 від 06.06.2013 року [PERSON], 2006р.н., підлягає диспансерному спостереженню у зв'язку із діагнозами невролога та гастроентеролога (т.1 а.с.27). У вересні 2014 року [PERSON], [INFO]., пройшов комплексне медичне обстеження та було рекомендовано медико-психологічне консультування дитини та батьків з метою вирішення конфліктної ситуації в сім`ї (т.1 а.с.28). Згідно висновку від 08.06.2015 року про стан здоров`я [PERSON], [INFO]., має такі захворювання як цереброастенічний синдром та міопію легкого ступеня (т.1 а.с.29). [PERSON] з 15.06.2015 року по 02.07.2015 року знаходився на лікуванні з діагнозом: міопія слабкого ступеня (т.1 а.с.30). Згідно інформації, наданої Управлінням освіти Чернівецької міської ради 08.05.2015 року, за зверненням батьків [PERSON] та [PERSON], в присутності їх сина [PERSON], 2006р.н., психологом було надано рекомендації: при прийнятті сімейних рішень враховувати думку та емоційний стан хлопчика; мінімізувати участь дитини в конфліктах між дорослими (т.1 а.с.33). Постановою дільничного інспектора Заставнівського РВ УМВС від 01.11.2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] про вчинення [PERSON] погроз синові [PERSON], 2006р.н., та налаштування його проти батька [PERSON] (т.1 а.с.39). Позивач [PERSON] неодноразово звертався із заявами, скаргами та зверненнями (т.1 а.с.36, 37, 38, 40. 41, 42, 53, 54, 56, 57, 60, 61, 62, 63, 64, 80, 81, 82, 83-85, 86, 89, 96-97, 106, 107-108, 112-113, 114-115, 116, 117; т.2 а.с.4, 6-7, 15, 16-17, 19, 20, 21, 22, 23-24, 25, 26, 151; т.3 а.с.4, 7, 8, 54, 55, 56). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини за № 5/1 від 13.05.2014 року було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] виконувати рішення Заставнівського районного суду від 05.03.2012 року, діючи виключно в інтересах дитини (т.1 а.с.55). Рішенням виконкому Задубрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за № 5/17 від 26.05.2015 року рекомендовано [PERSON] та [PERSON] звернутися до суду для вирішення питання щодо спілкування та виховання дитини (т.1 а.с.58-59). Постановою державного виконавця від 07.10.2016 року відкрито виконавче провадження № 52514685 за виконавчим листом № 2-766 від 21.03.2012 року щодо встановлення [PERSON] днів побачень з дитиною (т.1 а.с.88). Розпорядженням голови Заставнівської райдержадміністрації за № 180р від 26.06.2016 року [PERSON] встановлено дні побачень та спільного відпочинку із сином: протягом місяця на літніх канікулах (липень-серпень за вибором); протягом половини строку на осінніх, зимових, весняних канікулах; кожної п'ятої неділі місяця з 10.00год. до 18.00год. (т.1 а.с.91). [PERSON], 2006р.н., згідно витягу з історії хвороби № 1565/463, знаходився на лікуванні з 06.04.2013 року по 10.04.2013 року з діагнозом: цереброастенічний синдром (т.1 а.с.92-95). Згідно консультативного заключення від 16.01.2013 року у [PERSON], 2006р.н., встановлено діагноз: ерозія рогівки лівого ока (внаслідок травми гілкою) (т.1 а.с.98), у травні 2013 року - діагноз: спазм акомодації (т.1 а.с.99-100), він знаходиться на «Д»-обліку у окуліста (т.1 а.с.101). Згідно довідки психолога від 21.1-0.2011 року [PERSON] позитивно ставиться як до батька так і до матері (т.1 а.с.102). Відповідно до інформації, наданої Управлінням освіти Чернівецької міської ради 05.11.2012 року, надані рекомендації батькам з метою профілактики негативних наслідків переживання емоційних складнощів та для підтримки гармонійного, повноцінного розвитку дитини і зменшення негативного впливу складної сімейної ситуації (т.1 а.с.103-105). Державним виконавцем 20.09.2013 року попереджено про відповідальність за невиконання судового рішення за виконавчим листом 2-766 від 21.03.2012 року (т.1 а.с.109). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації за № 01-39/21-2344 від 16.11.2016 року змінювати місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO]., є недоцільним (т.1 а.с.136, 166). Відповідачка [PERSON] працює, умови проживання задовільні, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, до кримінальної відповідальності не притягалась (т.1 а.с.191, 192, 193, 194, 195, 199; т.2 а.с.54, 55, 56, 57, 58, 59, 60). [PERSON] сумлінно навчається у школі, охайно одягнутий, завжди виконує домашні завдання (т.1 а.с.196, т.2 а.с.53). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.11.2016 року дитина [PERSON] проживає в нормальних побутових умовах, забезпечений всім необхідним для навчання та проживання (т.1 а.с.192). Як вбачається з виробничої характеристики від 21.12.2016 року, [PERSON] періодично звертається із необґрунтованими та безпідставними скаргами до різних інстанцій (т.1 а.с.200, т.2 а.с.50, 51, 52). Згідно довідки (без дати, штампу та печатки) [PERSON] з грудня 2015 року по грудень 2016 року відвідував ДЮСШ. У футбольну команду його привів та записав батько (т.2 а.с.5). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини за № 1 від 19.10.2011 року зобов'язано [PERSON] обстежити стан здоров`я малолітнього [PERSON] та не перешкоджати батькові [PERSON] брати участь в обстеженні сина (т.2 а.с.5). Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2014 року [PERSON] визнано винною за ст.125 ч.1 КК України (спричинення легкого тілесного ушкодження [PERSON].), звільнено від покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в Україні» (т.2 а.с.12-14). Згідно інформації про результати індивідуального психодіагностичного обстеження [PERSON], наданої 13.10.2015 року інститутом післядипломної педагогічної освіти Чернівецької області, мати не вчиняє над малолітнім сином психологічного насильства, [PERSON] поряд із нею відчуває захист та спокій, її прихильність та підтримку, його психічне здоров`я та емоційний розвиток у нормі. Для покращення самопочуття дитини, усунення негативних наслідків переживання емоційних складнощів, створення адекватного психологічного розвитку рекомендовано: батькам припинити ображати один одного в присутності дитини (т.2 а.с.44-45). Актами державного виконавця від 16.10.2016р., 12.11.2016р., 22.10.2016р. року встановлено, що [PERSON] відмовляється йти на побачення з батьком [PERSON] (т.2 а.с.46, 47, 48). В судовому засіданні оглянуті матеріали виконавчого провадження № 661/4 (номер за ЖДРВП 525114685), яке відкрито 04.10.2016 року на підставі виконавчого листа № 2-766/11 від 21.03.2012 року про встановлення [PERSON] днів побачень із сином [PERSON], [INFO]., та завершено 20.02.2017 року на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (т.2 а.с.113-149). Згідно Висновку експерта № 114 у неповнолітнього [PERSON] наявні захворювання та функціонально-патологічні стани: короткозорість (міопія) обох очей слабкого ступеня (вперше зафіксовано 16.01.2013р.), дифузний нетоксичний зоб ІА ступеня (перше діагностовано 31.07.2015р.), недостатність харчування помірна, сімейно-конституційного типу, функціональна астенія. На момент проведення експертизи стан дитини задовільний, антропометричні дані та загальний фізичний розвиток (з урахуванням конституційного типу) відповідають віку. Виявлені захворювання (в т.ч. захворювання очей) мають органічний (сімейно-конституційний, генетичний) генез, з огляду на що виникнення та перебіг зазначених захворювань не можуть перебувати у безпосередньому причинному зв`язку з якістю виконання своїх обов`язків батьками (одним з батьків) (т.2 а.с.208-212). Відповідно до Висновку психолога від 20.11.2017 року внаслідок тривалого конфлікту між татом та мамою хлопець вимушений знаходити рівновагу, стаючи переважно на сторону матері. Апелювання до своїх почуттів батька до сина може сприйматися хлопцем як непряме обвинувачення і викликає опір діям батька (т.3 а.с.1-2). Згідно Акту державного виконавця від 05.11.2017 року [PERSON] відсутня по місцю проживання, рішення суду про встановлення днів побачень батька з дитиною не виконано (т.3 а.с.57). До Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2017 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, щодо видачі експертами Чернівецького обласного бюро судово-медичних експертиз завідомо неправдивого висновку (т.3 а.с.58, 59). Ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.08.2017 року задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову слідчого від 28.04.2017 року про закриття кримінального провадження № 12017260090000056 від 03.03.2017 року за правовою кваліфікацією по ч.1 ст.184 КК України (т.3 а.с.60). 05.01.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді від 02.01.2018 року внесено відомості за заявою [PERSON] про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (т.3 а.с.61, 62, 69). 04.01.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді від 27.12.2017 року внесено відомості за заявою [PERSON] про вчинення начальником відділу Заставнівського РВ ДВС кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України (т.3 а.с.63, 64, 68). 29.12.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді від 26.12.2017 року внесено відомості за заявою [PERSON] про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України (т.3 а.с.65, 66, 67). Згідно показань свідка [PERSON] були випадки, коли дитина сама відмовлялась бачитися із батьком. На його думку, негативний вплив матері на дитину відсутній. Батько провокує дитину, що син відштовхнув його, при дитині ображає матір. Негативний відзив батька про матір і є причиною небажання дитини спілкуватися із батьком. Психолог зауважив, що саме батькові слід змінити ставлення до дитини і батько не має принижувати матір перед дитиною. У матері належні умови проживання, дитина всім забезпечена, охайна. Зміна місця проживання негативно може вплинути на дитину. Батько по 20-30 разів телефонує синові та дратує його. Батько заставляє сина підтягуватися, він плакав та скаржився, що не може. Як показав свідок [PERSON], позивач добросовісний працівник, часто бачив його із сином, він привозив сина на льодовий майданчик, на спортивні змагання, він турбується про сина, возив його у санаторій, купляв спортивний інвентар. Вдома позивач також влаштував спортивні знаряддя. Зростання ваги залежить від багатьох факторів: особливості організму, харчування. Якщо дитина проживатиме із батьком, то не пропаде. Свідок [PERSON] показала, що нею, як державним виконавцем, 12.11.2016 року виносилась постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення матір`ю, постанову було скасовано. Неодноразово складалися Акти про відмову саме дитини йти до батька. Мати виконує рішення суду, але дитина не бажає спілкуватися із батьком. Дитина плаче та виявляє небажання йти до батька. В її присутності випадків тиску матері на дитину не було. Як показав свідок [PERSON], він як директор школи, вбачає сумлінне виконання матір`ю своїх обов'язків, вона дбає про дитину. Через судові тяжби дитина не сприймає батька. Після спілкування із батьком дитина стає агресивною. Батько в будь-який час може прийти на уроки, а дитина цього не бажає. Відколи батько не приходить до школи, хлопчик краще вчиться. Питання у бажанні дитини спілкуватися із батьком. Необхідно врахувати думку та інтереси дитини, який приймає сторону матері, а батькові необхідні поради психолога. Згідно показань свідка [PERSON] позивач дбає про сина, возив його на футбол, якось влітку на канікулах приїжджав із сином до нього на пасіку, у батька із сином нормальні відносини та спілкування. У позивача наявні всі умови, є спортивний майданчик. Свідок [PERSON] показав, що позивач неодноразово викликав працівників поліції з приводу перешкод у побаченні з дитиною, звертався до поліції і з приводу того, що син не бажає розмовляти із ним по телефону. Було встановлено, що мати не перешкоджає батькові у спілкуванні, сама дитина інколи не бажала йти із батьком на побачення. Матір не чинить тиску на дитину. Дитина не бажає, щоби батько з`ясовував стосунки із матір`ю, позивач ображав відповідачку і це обурювало дитину, він ставав агресивним і по цій причині виганяв батька з подвір`я та кричав, що не хоче із ним спілкуватися. У матері належні умови проживання, дитина всім забезпечена, охайна. Як показав експерт [PERSON], він є головою експертної комісії, для проведення експертизи необов'язковий огляд дитини, була наявна медична документація, стосовно дефекту зору можуть бути дві причини: набута і вроджена, залежить від стану кришталика, зовнішній чинник ніяким чином не впливає; стосовно дифузного зобу, може бути як спадкове, як вплив зовнішніх чинників та через недостатність харчування. У дитини недостатність харчування «помірна» і ніяких порушень немає. Ріст і вага залежить і від конституційного фактору, зважаючи на структуру батька дитини. «Міопію» виявлено у дитини вперше 29.11.2016 року у відповідності з діагнозом окуліста. Експерт [PERSON] показав, що стан дитини задовільний, загальний розвиток відповідає віку, «недостатність харчування» - це медичний діагноз, а не юридичний, у підлітковому віці такий діагноз у 2 дітей із 3. Стан здоров`я дитини не залежить від кількості разів харчування, у розвитку існують функціональні та фізіологічні особливості. Згідно показань експерта [PERSON] причини захворювання встановлені як «генетичний генез», тобто не набутий, а вроджений, і залежить від структури дитини. Зоб - це звичайне явище для нашого регіону. Міопія - це фокусація ока, яка не залежить від догляду за дитиною, вона має вроджений характер. Принципових розбіжностей у раніше встановлених діагнозах лікарів та у діагнозах залучених при проведенні експертизи спеціалістів немає. При спілкуванні з [PERSON] в судовому засіданні він розповів, що стосунки між мамою і татом недобрі, з татом він не спілкується і проводити з ним час не хоче, оскільки тато його нервує, хоче жити із мамою, вона допомагає йому та доглядає його. Згідно зі ст.161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом цієї статті у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, батько чи мати не позбавлені можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини. При цьому суд, розглядаючи позов, перевіряє як фактичні обставини справи, так і у випадку, передбаченому ст.171 СК, заслуховує думку дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р. (принцип 6), на яку посилається суд першої інстанції, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначені у ст.161 СК випадки, наявність яких встановлена у судовому засіданні, на думку колегії суддів, є тими винятковими обставинами, коли дитина не може проживати з матір'ю. В даному випадку йдеться не про розлучення дитини з матір'ю, оскільки, як уже зазначалось, неповнолітня О. з 2005 року проживає з батьком окремо від матері, а про зміну місця її постійного проживання. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання ст. 8 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland) від 08.01.2009 р., заява №41615/07; «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine) від 16.07.2015 р., заява №10383/09). У постанові від 12.07.2017 року при розгляді справи № 6-564цс17 Верховний Суд України зазначив наступне. Згідно ст.31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.1,2 ст.161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши в сукупності всі здобуті під час розгляду справи докази, судом не встановлено таких виняткових обставин, які б надавали підстави для розлучення матері з дитиною та для зміни місця її проживання, тому, з урахуванням думки дитини, звичних для неї умов проживання та навчання, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, ст.31 ЦК України, ст.ст. 160, 171 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed