Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Одеської області, [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження, визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві посилається на те, що 25 листопада 2015 року в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, померла баба позивача [PERSON], після смерті якої залишилось майно, а саме: дві земельні ділянки загальною площею 6,6 га, які розташовані на території Захарівського району Одеської області. Заповіту покійна щодо свого майна не залишала. Позивач вказує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті баби, як спадкоємець за правом представлення, оскільки його батько [PERSON], який був сином спадкодавця, помер 06 грудня 2010 року, а тому він як син [PERSON] є спадкоємцем тієї частки, яка б належала батькові за життя за законом. Тому вважає, що він є спадкоємцем всього спадкового майна, оскільки на день смерті баби та батька був неповнолітнім, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. 02 червня 2017 року позивач звернувся до [PERSON] районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за правом представлення, після смерті [PERSON] Того ж дня постановою нотаріуса зазначеної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відомості про батька у свідоцтві про народження позивача записані за слів матері в порядку ст. 135 СК України, а саме в графі батько вказаний «Байда Володимир Павлович» замість «Рябов Володимир Павлович». У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, наполягали на її задоволенні. Крім цього, представник позивача пояснила, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» чітко вказано, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказала, оскільки позивачу було відмовлено нотаріусом своєю постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину, з урахуванням того, що ними були вичерпані всі способи для отримання свідоцтва, а тому вони й звернулися до суду за правилами позовного провадження з вимогами про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження та визнання права власності на спадкове майно. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Одеської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Щодо вимоги про встановлення факту батьківства, пояснила, що дійсно [PERSON] є батьком [PERSON] про цей факт всім відомо та заперечень відносно цього у неї немає. В свою чергу позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно не визнала та зазначила, що встановлення самого факту батьківства позивачу буде достатньо для його подальшого звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а тому для визнання права власності в судовому порядку підстав немає. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявилась, попередньо до суду надала письмову заяву, в якій вказала, що позовну вимогу про встановлення факту батьківська, яка стосується їх відділу визнає в повному обсязі, заперечень проти її задоволення немає. Подальший розгляд справи просила проводити за її відсутності (а.с. 122). Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, як було встановлено судом, 23 травня 1998 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД 376179, яке видане повторно 03 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, де у графі батьки зазначено: «батько» - [PERSON], «мати» - [PERSON] (а.с. 139). Запис про народження батька при реєстрації народження [PERSON] був зроблений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька (а.с. 42-43). Мати позивача [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. З копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 121800, виданого повторно 06 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Одеської області вбачається, що [PERSON] народився 01 березня 1961 року в с. Балашове Фрунзівського району Одеської області, а його матірю записана [PERSON] (а.с. 135). 06 грудня 2010 року в селі Гірківка Фрунзівського району Одеської області, помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 244070 від 16 грудня 2010 року (а.с. 136). 24 листопада 2015 року в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 436718 від 25 листопада 2015 року (а.с. 131). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді двох земельних ділянок загальною площею 6,6 га, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Захарівського району Одеської області (а.с. 49-50, 51-52, 59-60). 02 червня 2017 року позивач звернувся до [PERSON] районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 130). Постановою від 02 червня 2017 року нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори Одеської області позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з огляду на те, що відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] записані зі слів матері в порядку статті 135 СК України, а саме в графі батько вказаний «Байда Володимир Павлович», а тому родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем відсутні (а.с. 140). Факт батьківства [PERSON] підтверджується наступним. Відповідно до довідки Марянівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 340 від 04 травня 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], відповідно до погосподарської книги села Марянівська Марянівської сільської ради Захарівського району до дня своєї смерті (24 листопада 2015 р.) проживала разом з матірю позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 47). З довідки [PERSON] селищної ради Одеської області № 2417 від 05 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] провела поховання [PERSON], яка померла 24 листопада 2015 року (а.с. 48). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1983 року почала жити з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в селі Дементівка Фрунзівського району Одеської області. В подальшому, вона з [PERSON] переїхали в с. Марянівка Фрунзівського району Одеської області, де 23 травня 1998 року у них народився син [PERSON] [PERSON] визнав [PERSON] своїм сином, забрав його з пологового будинку, забезпечив всім необхідним. В 1999 році [PERSON] потрапив до місць позбавлення волі та після звільнення вона з ним разом більше не проживали, оскільки [PERSON] захворів туберкульозом та не хотів заразити сина хворобою. [PERSON] завжди підтримував з [PERSON] батьківські стосунки, ніколи від нього не відмовлявся та матеріально допомагав йому. 06 грудня 2010 року помер [PERSON] та вона за свої кошти здійснила його поховання. Після смерті [PERSON] забрала до себе на догляд його матір [PERSON], яка 25 листопада 2015 року померла та вона здійснила її поховання. Також свідок пояснила, що не реєструвала шлюб з [PERSON] та записала сина під прізвищем «Байда» з метою отримання державної допомоги по утриманню дитини як матір одиначка. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON]П проживали разом однією сімєю в с. Марянівка Одеської області. В 1998 році у них народився син [PERSON], якого [PERSON] за життя визнав, завжди підтримував з ним батьківські стосунки, допомагав йому. Крім того, вказала, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] та його матері [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги та доведеність факту батьківства померлого [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] та беручи до уваги відсутність у заявника іншої можливості встановити даний факт у звязку зі смертю [PERSON], вважає за необхідне задовольнити дану вимогу у повному обсязі та внести зміни до актового запису про народження позивача. Одночасно позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно, а саме земельні ділянки загальною площею 6,60 га, які розташовані на території [PERSON] (колишня назва [PERSON]) селищної ради Одеської області, масив 12, ділянка 1, масив 10, ділянка 1а, задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ч.ч. 1,2, 4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач на час відкриття спадщини був неповнолітнім, то він вважається таким, що спадщину прийняв. Як на підставу задоволення своїх вимог позивач та його представник посилаються на відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2017 року, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що в поданому свідоцтві про народження позивачем, його батько вказаний як «Байда Володимир Павлович», а у [PERSON] з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1. ст. 135 СК України, у звязку з чим родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем відсутні (а.с. 140). З урахуванням того, що ними були вичерпані всі способи для отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому вони звернулися до суду з позовом про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження та визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особою може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визнання судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку вимога сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є передчасною, оскільки встановлення факту батьківства (саме відсутність документально підтверджених родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як сина та батька, позбавляло його можливості прийняти спадщину за правом представлення після смерті баби [PERSON]О) дозволить позивачу звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами.

Outcome: partial