Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Герцаївської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Позов мотивовано тим, що він перебуває в трудових відносинах з Чернівецькою обласною клінічною лікарнею, де і продовжує працювати в даний час на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення (0,75 ставки), а з 21.06.2013 року відповідно до наказу №31-пр по Герцаївській ЦРЛ від 21.06.2013 року позивача було прийнято на роботу в даний заклад на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення (0,25 ставки) за сумісництвом. Згідно наказу №2-зв. від 06.01.2016 року його було звільнено з посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Герцаївської ЦРЛ у зв'язку з прийняттям на роботу постійного працівника. Вважає звільнення незаконним, таким, що проведено з порушенням норм трудового законодавства: в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України про звільнення його не було попереджено за два місяці, відсутня згода профспілкової організації на його звільнення, а також у звязку з тим, що за основним місцем роботи він отримує не повний оклад (0,75 ставки), а тому його робота на 0,25 ставки лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Герцаївської ЦРЛ не є сумісництвом. У звязку з наведеним, просить визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Герцаївської ЦРЛ №2-зв. від 06.01.2016 року та поновити його на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Герцаївської ЦРЛ на 0,25 ставки з 06.01.2016 року. У судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на обставин, викладені в позовній заяві, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач працював на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Герцаївської ЦРЛ за сумісництвом, що підтверджується його заявою про прийняття на роботу в Герцаївську ЦРЛ та відповідним наказом. Звільнення позивача з роботи було проведено відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки останній працював за сумісництвом, а на роботу було прийнято іншого працівника, який не є сумісником. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та зясувавши дійсні обставини справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач з 01.09.2001 року перебуває в трудових відносинах з Чернівецькою обласною клінічною лікарнею і на даний час відповідно до наказу по Чернівецькій обласній клінічній лікарні від 22.12.2014 року №195-к рахується працюючим на 0,75 ставки на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення даного закладу. Відповідно до наказу по Герцаївській ЦРЛ від 21.06.2013 року №31-пр призначений на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення в Герцаївській ЦРЛ на 0,25 ставки з 21.06.2013 року за сумісництвом. Дані факти підтверджуються копіями записів трудової книжки та наказу №31-пр від 21.06.2013 року. Згідно наказу №2-зв від 06.01.2016 року позивача звільнено з посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Герцаївській ЦРЛ в зв'язку із прийняттям на роботу постійного працівника, на підставі п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом. Робота за сумісництвом регламентується Постановою КМУ від 03.04.1993 р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», а також виданим відповідно до цієї постанови «Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», яке затверджене спільним наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством фінансів України від 28.06.1993 року №43, зареєстровано в в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за №76 (далі по тексту Положення) Відповідно до п.8 Положення, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Відповідно до п.1 Положення, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Не є сумісництвом робота, яка визначена Переліком робіт, що додається до цього Положення. Відповідно до п.11 цього Переліку, інша робота, яка виконується в тому разі, коли на основній роботі працівник працює неповний робочий день і відповідно до цього отримує неповний оклад (ставку), якщо оплата його праці по основній та іншій роботі не перевищує повного окладу (ставки) за основним місцем роботи, не є сумісництвом. З аналізу зазначеного пункту можна дійти висновку про те, що робота позивача в Герцаївській ЦРЛ на 0,25 ставки не є сумісництвом, оскільки на основній роботі у Чернівецькій обласній клінічній лікарні позивач працює на 0,75 ставки лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення. Тобто, у Герцаївській ЦРЛ та Чернівецькій обласній клінічній лікарні оплата по основній та іншій роботі не перевищує повного окладу за основним місцем роботи у Чернівецькій обласній клінічній лікарні. Відповідно до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача суперечить чинному законодавству, позов є обґрунтованим, а тому наказ про звільнення слід визнати незаконним та скасувати, а позивача поновити на роботі. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною третьою ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин судовий збір по даній справі підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.7, 43-1, 231-233, 235 КЗпП України,

Outcome: approved