Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, 3 000 000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтовує тим, що в 2000 році [PERSON] був обраний на посаду голови правління ВАТ «Кіровоградрибгосп», та протягом 2001-2002 років позивач, члени його родини та головний бухгалтер [PERSON], викупили у працівників ВАТ «Кіровоградрибгосп» частину акцій підприємства, всього вони володіли 51% акцій. 27.11.2007 року [PERSON], який володів 25% акцій, подав до УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області заяву про нібито скоєння позивачем незаконних дій пов'язаних із заволодінням акцій товариства. 18.03.2008 року заступником начальника СУ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] винесено постанову про порушення кримінальної справи №30-895 відносно посадових осіб ВАТ «Кіровоградрибгосп», за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1, ч.3 ст.358 КК України, у зв'язку із чим робота ВАТ «Кіровоградрибгосп» була паралізована. 17.11.2008 року слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України, яку об'єднано з кримінальною справою №30-895, а також затримано [PERSON] в порядку ст.115 КПК України. 09.12.2008 року відносно [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 09.03.2009 року слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, яку об'єднано з кримінальною справою №30-895. 05.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. знімається заборона з відчуження акцій та накладається на належні [PERSON] акції ВАТ «Кіровоградрибгосп». 20.10.2009 року слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. винесено постанову про залучення експерта для проведення оцінки цінних паперів та призначення експертизи по оціночній вартості акцій. 28.10.2009 року укладено договір на проведення незалежної оцінки ринкової вартості акцій, однак позивач вважає, що експерт дав завідомо неправдивий висновок. 09.03.2010 року постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. накладено арешт на все майно [PERSON] За час розслідування у позивача безкоштовно відібрали більшу частину акцій підприємства, звільнено з посади голови правління ВАТ «Кіровоградрибгосп». У зв'язку із переживаннями, пов'язаними з незаконними діями органу досудового розслідування і судів, погіршився стан здоров'я [PERSON] Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, призначивши покарання: за ч.4 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк п'ять років; за ч.2 ст.364 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) - у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки; за ч.2 ст.366 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) - у виді позбавлення волі строком два роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. [PERSON] на підставі п.5 ч.3 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено від призначеного за ч.2 ст.366 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) покарання у зв'язку із закінченням строків давності. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, визначено [PERSON] остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням обов'язків відповідно до ст.76 КК України. Вказаний вирок скасовано ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області, а справу направлено на новий розгляд. 05.12.2016 року слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області [PERSON] закрито кримінальне провадження №12016120000000028 від 15.03.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діянні складу злочину. У період перебування під слідством і судом позивач зазнав значних психо-емоційних страждань, оскільки його було незаконно затримано, а надалі незаконно обмежено в пересуванні, а також на належне йому майно було накладено арешт. Через незаконні дії, [PERSON] було позбавлено його власності, а саме акцій ВАТ «Кіровоградрибгосп» та звільнено з посади голови правління підприємства. На підставі викладеного [PERSON] не мав можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми правами, при цьому у [PERSON] значно погіршився стан здоров'я. Незважаючи на встановлення невинуватості [PERSON] не зможе повернути втрачене майно, роботу, посаду, соціальний статус та здоров'я, яке підірване внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та суду. Під слідством та судом [PERSON] перебував з 18.03.2008 року по 05.12.2016 року, тобто 106 місяців, а тому мінімальний розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 394 638 грн. (106х3723 грн.), однак з урахуванням тривалості страждань, значимості незворотних змін у житті та здоров'ї [PERSON], а саме перенесено два інсульти, внаслідок чого йому було надано ІІІ групу інвалідності, розмір моральної шкоди повинен складати 3 000 000 грн. Також позивач просить стягнути на його користь витрати пов'язані з професійною правничою допомогою, які складають 20 000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позові, надали пояснення по обставинам справи. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами. Пояснив, що при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн., позивачем значно завищено суму відшкодування шкоди, порівняно з розміром, що встановлений законодавством, а також не вказано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, оскільки мінімальна заробітна плата, якою обчислюється розмір моральної шкоди за незаконне перебування громадянина за кожен місяць під слідством чи судом, в сумі 3 723 грн. (станом на 01.01.2018 року) не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, а тому у даному випадку мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина застосовується у розмірі 1600 грн., що свідчить про необґрунтованість вказаної вимоги. Крім того, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між моральними стражданнями позивача та діями працівників правоохоронних органів. Щодо вимог про стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 грн. пояснив, що Державна казначейська служба України не є органом досудового розслідування і суду, з приводу дій та рішень якого звернувся позивач та не вчиняли, щодо позивача протиправних дій або бездіяльності, а тому покладання на Державну казначейську службу України витрат на професійну правничу допомогу суперечить ч.2 ст.176 ЦК України та ст.263 ЦПК України. Прокурор в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог у повному обсязі, а також зазначила, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 17.11.2008 року по 15.03.2016 року, тобто 88 місяців, оскільки з часу внесення відомостей до ЄРДР, з 15.03.2016 року, [PERSON] у статусі підозрюваного не перебував та відносно нього будь-який запобіжний захід не застосовувався. Позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 3 000 000 грн., оскільки мінімальна заробітна плата, якою обчислюється розмір моральної шкоди за незаконне перебування громадянина за кожен місяць під слідством чи судом, в сумі 3 723 грн. (станом на 01.01.2018 року) не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, а тому у даному випадку мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина застосовується у розмірі 1600 грн., що свідчить про необґрунтованість вказаної вимоги. Крім того, позивач не надав жодних доказів порушення життєвих зв'язків, не навів достатніх доводів та підстав, з яких він виходив, визначаючи заявлений до відшкодування розмір шкоди, та не довів причинний зв'язок між діями працівників прокуратури та погіршенням його морального становища. Необґрунтованим є також твердження позивача про погіршення стану здоров'я, набуття інвалідності у зв'язку з кримінальним переслідуванням, оскільки ним не надано належних і допустимих доказів на підтвердження причинного зв'язку між незаконними діями органів досудового розслідування та погіршенням стану здоров'я за час перебування під слідством та судом. Наданні позивачем копії медичних довідок та епікризів жодним чином не підтверджують погіршення здоров'я в період кримінального переслідування. Більш того, з наданої копії епікризу №384 вбачається, що станом на лютий 2005 року, тобто за 3,5 роки до початку кримінального переслідування, позивач вже мав діагноз гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню. Всі посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди, без надання належних доказів, є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги. Стосовно вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пояснила, що позивачем не надано ні договору про надання правничої допомоги, ні доказів щодо обсягу послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, відсутній розрахунок суми. Копія квитанції до прибуткового касового ордера від 22.01.2018 року про прийняття від [PERSON] 20 000 грн. не являється документальним підтвердження витрат на правову допомогу, саме в цій справі, оскільки не містить ні реквізитів договору, ні номеру цивільної справи. Представник третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ГУНП в Кіровоградській області, в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог у повному обсязі, а також пояснила, що кримінальна справа №30-895, порушена 18.03.2008 року не відносно [PERSON], а по факту, на підставі матеріалів дослідчої перевірки проведеної по заяві [PERSON], в яких містилися достатні дані, які вказували на наявність в діях посадових осіб ВАТ «Кіровоградрибгосп» складу злочину. Тому, час з якого позивач перебував під слідством, а саме - 18.03.2008 року, зазначено невірно, оскільки [PERSON] перебував під слідством і судом з часу порушення відносно нього кримінальної справи від 17.11.2008 року по 15.12.2016 року, до закриття провадження, тобто 96 місяців і 28 днів. Крім того, зазначені в позовній заяві рішення слідчого та суду, не встановлюють протиправність чи незаконність дій правоохоронних органів, однак вказане рішення є безумовною підставою для відшкодування шкоди. Позивач посилається на протиправні дії органу досудового розслідування, однак доказів, визнання протиправності дій чи бездіяльності слідчого чи оперативних працівників, не надає. Отже, позивач не оскаржував дії та бездіяльність органу досудового слідства. Також, [PERSON] не надає належних доказів, які б вказували на наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями органів досудового слідства та вини органу досудового розслідування в її заподіянні. Позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 3 000 000 грн., оскільки мінімальна заробітна плата, якою обчислюється розмір моральної шкоди за незаконне перебування громадянина за кожен місяць під слідством чи судом, в сумі 3 723 грн. (станом на 01.01.2018 року) не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, а тому у даному випадку мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина застосовується у розмірі 1600 грн., що свідчить про необґрунтованість вказаної вимоги. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник надала пояснення, що позивачем не надано договору про надання правничої допомоги та доказів щодо обсягу послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, відсутній розрахунок суми. Копія квитанції до прибуткового касового ордера від 22.01.2018 року про прийняття від [PERSON] 20 000 грн. не являється документальним підтвердження витрат на правову допомогу, а також відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вказаної вимоги. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.03.2008 року постановою заступника начальника СУ УМВС України в Кіровоградській області підполковника міліції Паіцики О.В., на підставі матеріалів дослідчої перевірки по заяві [PERSON], порушено кримінальну справу №30-895 за фактом заволодіння цінними паперами (акціями), відносно посадових осіб ВАТ «Кіровоградрибгосп», за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1, ч.3 ст.358 КК України. Відповідно до постанов слідчого в ОВС СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. від 09.06.2008 року накладено заборону на відчуження акцій та нерухомого майна ВАТ «Кіровоградрибгосп», що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №19132033 від 13.06.2008 року та витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №19133629 від 13.06.2008 року. 17.11.2008 року постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. на підставі заяви [PERSON], матеріалів дослідчої перевірки за вказаною заявою та матеріалів кримінальної справи №30-895, порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за фактом заволодіння чужим майном - цінними паперами (акціями) ВАТ «Кіровоградрибгосп», шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайство), вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, а також підроблення документа (договір купівлі продажу та передавальних розпоряджень), який надає право, з метою його використання як підроблювачем та і іншою особою, вчиненні повторно за попередньою змовою групою осіб, а також використання підробленого документа за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України. Вказану кримінальну справу об'єднано з кримінальною справою №30-895. Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину о 11.50 год. 17.11.2008 року слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О., відповідно до ст.106 (115) КПК України, затримано підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України, [PERSON], [INFO], та проведено особистий обшук затриманого або взятого під варту і огляду речей, які знаходяться при ньому відповідно до протоколу від 17.11.2018 року. Постановою слідчого в ОВС СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. від 18.11.2008 року, [PERSON], [INFO], притягнуто в якості обвинуваченого по кримінальній справі №30-895, пред'явивши йому обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України, про що йому оголошено. Постановою слідчого в ОВС СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. від 03.02.2009 року, яку санкціоновано заступником прокурора Кіровоградської області Іваніщевим О.В., відсторонено обвинуваченого [PERSON], [INFO], від посади голови правління ВАТ «Кіровоградрибгосп». 05.05.2009 року постановою слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. знято заборону на відчуження акцій ВАТ «Кіровоградрибгосп» накладену постановою від 09.06.2008 року. 05.05.2009 року постановами слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. накладено арешт на належні [PERSON] та [PERSON] акції ВАТ «Кіровоградрибгосп». Згідно повідомлення ЗАТ «Регіональний центр ведення реєстрів» №81/82 від 19.05.2009 року станом на 15.05.2009 року [PERSON] володів 235 623 акціями ВАТ «Кіровоградрибгосп». Постановами слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. від 03.03.2010 року накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON], а саме: вклади, цінності та інше майно, де б воно не знаходилося; автомобіль ВАЗ 21011, державний номерний знак [NUMBER]; нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Постановами слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева О.О. від 08.11.2010 року та 20.01.2011 року знято заборону відчуження з частини акцій ВАТ «Кіровоградрибгосп» зареєстрованих на [PERSON] в кількості 17497 штук та [PERSON] в кількості 6117 штук. Листами Обласного кардіологічного диспансеру №163 від 09.02.2009 року та №202 від 23.02.2009 року повідомлено, що [PERSON], [INFO], поступив в диспансер за терміновими показаннями 05.02.009 року по направленню Аджамської дільничної лікарні, хворого обстежено, проліковано і виписано 16.02.2009 року, що також підтверджується епікризом №544. Довідки Аджамської дільничної лікарні від 19.02.2009 року та 06.03.2009 року та епікриз свідчить, що хворий [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні дільничної лікарні з 17.02.2009 року по 06.03.2009 року, з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, хворий виписаний у відносно задовільному стані. 23.02.2009 року постановою слідчого в ОВС СВ УМВС України в Кіровоградській області Клімічева\~О.О., зупинено досудове слідство по кримінальній справі №30-895, у зв'язку із тяжким захворюванням обвинуваченого [PERSON] Довідки Аджамської дільничної лікарні від квітня 2010 року свідчить, що хворий [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні дільничної лікарні з 03.04.2010 року по 14.04.2010 року, хворий направлений до Кіровоградської ЦРЛ. Стан хворого середньої тяжкості. Листом Кіровоградської центральної районної лікарні №489 від 20.04.2010 року повідомлено, що [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 14.04.2010 року по 30.04.2010 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ. Кризовий перебіг. Вказане також підтверджується довідкою Кіровоградської ЦРЛ №2426 та епікризом №2391/595. Згідно епікризу №4131/1079 [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Кіровоградської ЦРЛ з 05.07.2010 року по 23.07.2010 року з діагнозом: позагоспітальна лівобічна нижньодольова пневмонія І ступеню; гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ст. І ризик 4 ХСН ІІ А ст. Ф.КЛ ІІ. ДЕ ІІ ст. змішаного генеза. 23.03.2010 року [PERSON], [INFO], поступив до Обласного кардіологічного диспансеру з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ, ступінь 3, ризик дуже високий, ДЕ-ІІ ступінь, змішаного генезу, залишкові явища ГПМК 2005 року церебрастенічний синдром. Відповідно до епікризів із історії хвороби №688, №96, №281, №453, №801 та б/н, [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в Аджамській дільничній лікарні: з 08.12.2010 року по 22.12.2010 року; з 23.12.2010 року по 05.01.2011 року; з 26.01.2012 року по 08.02.2012 року; з 26.03.2012 року по 09.04.2012 року; з 29.05.2012 року по 13.06.2012 року; з 20.10.2012 року по 03.11.2012 року; з 31.05.2014 року по 11.06.2014 року, з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, тяжкий перебіг, гіпертонічний криз. Епікриз №921/113 свідчить, що [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Кіровоградської ЦРЛ з 09.02.2015 року по 19.02.2015 року з діагнозом: ДЕ-ІІ на фоні гіпертонічної хвороби та атеросклерозу. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, призначивши покарання: за ч.4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк п'ять років; за ч.2 ст.364 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) - у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки; за ч.2 ст.366 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) - у виді позбавлення волі строком два роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. [PERSON] на підставі п.5 ч.3 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено від призначеного за ч.2 ст.366 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) покарання у зв'язку із закінченням строків давності. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, визначено [PERSON] остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням обов'язків відповідно до ст.76 КК України. Знято арешт накладений постановою слідчого в ОВС СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. від 05.05.2009 року на майно [PERSON], а саме на належні йому акції. Знято арешт накладений постановою слідчого в ОВС СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. від 09.03.2010 року на майно [PERSON], а саме на належний йому автомобіль ВАЗ 21011 державний номерний знак [NUMBER]. Знято арешт накладений постановою слідчого в ОВС СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. від 09.03.2010 року на майно [PERSON], а саме на належне йому нерухоме майно розташоване в [ADDRESS]. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2016 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених за ч.4 ст.190, ч.2 ст. 364, ч.2 ст.366 КК України, направлено прокурору Кіровоградської області для організації та проведення додаткового розслідування та слідчих дій. Скасовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд [PERSON] та [PERSON] 05.12.2016 року слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області [PERSON] закрито кримінальне провадження №12016120000000028 від 15.03.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень. Копію постанови направлено [PERSON] від 05.12.2017 року. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 2 зазначеного Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами) передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно вимог ст.3 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. У відповідності до ст.4 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як передбачено ст.12 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоконаність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1, 6, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно вимог п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Частинами 2 та 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3 723 гривні. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Пунктом 10-1 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути, як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.п.1 п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, зокрема рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Згідно п.п.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Аналізуючи матеріали справи та докази, якими їх підтверджено, суд вважає доведеними обставини того, що органами досудового розслідування, прокуратури та судом були вчинені наступні незаконні дії та прийняті процесуальні рішення: 17.11.2008 року порушено кримінальну справу №30-895 відносно [PERSON], за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України; 17.11.2008 року затримано [PERSON] за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України, та проведено особистий обшук; 18.11.2008 року [PERSON], притягнуто в якості обвинуваченого по кримінальній справі №30-895; 03.02.2009 року [PERSON], відсторонено від посади голови правління ВАТ «Кіровоградрибгосп»; 05.05.2009 року накладено арешт на належні [PERSON] акції ВАТ «Кіровоградрибгосп»; 03.03.2010 року накладено арешт на все майно [PERSON]; вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та призначено відповідне покарання. При визначенні періоду незаконного перебування позивача під слідством та судом враховується рішення Конституційного Суду України №9-рп/99 від 27.10.1999 року по справі №1-15/99, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Отже, початком перебігу такого строку слід вважати 18.11.2008 року, а саме з моменту пред'явлення [PERSON] обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України по кримінальній справі №30-895. Кінцем перебігу зазначеного строку слід вважати 05.12.2016 року (день винесення постанови слідчого про закриття кримінального провадження). Тому, загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом становить 96 місяці 17 днів. Суд вважає доведеними обставини того, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування, прокурори та суду, позивач впродовж тривалого проміжку часу (понад 96 місяців) зазнавав душевних страждань, пов'язаних з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім'ї, оскільки було порушено його право на свободу пересування та вибір місця проживання, право на володіння та розпорядження власним майном, яке перебувало під арештом, також позивача було усунуто від займаної посади. Розповсюдження органом досудового розслідування інформації відносно позивача про порушені кримінальні справи по установах та серед населення, принижувало честь та гідність [PERSON], а також його ділову репутацію, що створювало перешкоди в спілкуванні з оточуючими та формувало в останніх негативну думку про нього. Вказані обставини порушили звичайний ритм життя позивача, призвели до погіршення реалізації ним своїх звичок і бажань, внаслідок чого [PERSON] був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища. Крім того, [PERSON] маючи гіпертонічну хворобу ІІІ ступеню, середньої тяжкості, атеросклеротичний кардіосклероз, ще до порушення кримінальної справи відносно нього(епікриз Обласного кардіологічного диспансеру №384 період лікування з 02.02.2005 року по 16.02.2005 року), тільки погіршував стан свого здоров'я під час перебування під слідством та судом, внаслідок постійних переживань та нервового напруження, у зв'язку із чим з 01.04.2015 року по 29.02.2016 року [PERSON] являвся пенсіонером по інвалідності ІІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER]. Починаючи з 06.10.2016 року [PERSON] є пенсіонером за віком. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. З 01.01.2018 року установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 3 723 грн. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн., однак суд вважає, що такий розмір моральної шкоди позивачем значно завищений та об'єктивно нічим не підтверджений. Враховуючи вищевказані норми Закону, так як позивач перебував під слідством та судом повних 96 місяців, а тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 357 408 грн. (3 723 грн. х 96 місяців), які підлягають стягненню на користь позивача. Посилання представника відповідача, прокурора та представника третьої особи на пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року (із змінами, внесеними згідно із Законом №2415-VIII від 15.05.2018 року) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року, суд вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», чітко визначено порядок відшкодування даної шкоди виходячи саме з мінімальної заробітної плати. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини та докази, якими їх підтверджено, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником фактично не доведено допустимими та належними доказами у передбаченому законом порядку завдання моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн., а тому позов підлягають частковому задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн., і на підтвердження вказаних витрат до позову долучено квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 22.01.2018 року про прийняття від [PERSON] на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2018 року, суми розміром 20 000 грн., а також детальний опис (надання послуг) №89 від 05.06.2018 року, яким роз'яснено, що 2 000 грн. - за аналіз законодавства, збирання доказів і складання позовної заяви, а 18 000 грн. - за представництво в цивільній справі в Кіровоградському районному суді. Проаналізувавши об'єм матеріалів цивільної справи, кількість та тривалість судових засідань і вчинення інших процесуальних дій, а також зважаючи на відсутність в матеріалах справи договору про надання правничої допомоги саме в цій справі, і враховуючи прийняте судом рішення по суті позовних вимог, суд вважає, що на користь позивача необхідно стигнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., що є достатньою сумою, яка співмірна з наданою професійною правничою допомогою. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: partial