Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення компенсації вартості частки майна. Мотивуючи свої вимоги тим, що ними як подружжям в період шлюбу за спільні кошти було набуто рухоме майно - автомобіль «Пежо», 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], відтак воно належить їм на праві спільної сумісної власності й має бути поділено шляхом стягнення з відповідачки на його користь 120 000 грн. 00 коп. в якості грошової компенсації ? частки вартості автомобіля (його ринкової вартості). В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 14 грудня 2015 року (а.с.65), позовні вимоги підтримав в редакції уточнених вимог від 13 квітня 2016 року (а.с.70-71) з тих же підстав та просив їх задовольнити: стягнути з відповідача на його користь позивача 120 000 грн. 00 коп. - грошової компенсації ? частки ринкової вартості вказаного автомобіля. В судовому засіданні відповідачка та її представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2015 року (а.с.58-62), позовні вимоги не визнала уцілому, просила відмовити у їх задоволенні з підстав незгоди із визначеною позивачем оцінкою вартості автомобіля, вважаючи її завищеною, проте від проведення судової авто-товарознавчої експертизи відмовилась. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2001 року (а.с.7), який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року, розірвано (а.с.8); від шлюбу мають малонолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.8). У період шлюбу сторонами набуто майно - автомобіль «Пежо», 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], на підставі договору № 1102СІ-Ф-110238 від 14 лютого 2011 року (а.с.75 76-80, 81-88), й зареєстрований на ім»я [PERSON] 19 лютого 2011 року в ВРЕВ-6 УДАІ м. Києва з правом керуванням [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві вказаний автомобіль знято з реєстраційного обліку 29 жовтня 2015 року й зареєстровано на ім»я [PERSON] (а.с.73, 74). Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу, тому є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Оскільки судом встановлено, що відповідачем автомобіль «Пежо», 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який є спільним сумісним майном сторін, проданий 29 жовтня 2015року, тому частка його вартості має бути стягнута на користь позивача згідно вартості його придбання - 156 804 грн. 00 коп. на підставі договору № 1102СІ-Ф-110238 від 14 лютого 2011 року (а.с.75 76-80, 81-88). Так, згідно вказаного Договору вартість придбаного [PERSON] автомобіля «Пежо», 2010 року випуску, становить 156 804 грн. 00 коп., відповідно, ? частки його вартості складає 78 402 грн. 00 коп., яка згідно ст. 71 СК України має бути стягнута з відповідача на користь позивача, як його гаратована частка в праві спільного сумісного майна подружжя. При цьому позивач вважає за необхідне застосувати ринкову вартість автомобіля вказаної марки та класу в сумі 240 000 грн. 00 коп., й стягнути на його користь 120 000 грн. 00 коп. В ході розгляду справи відповідач не погодився з визначеною позивачем ринковою оцінкою вартості автомобіля, проте від проведення судової авто-товарознавчої експертизи відмовився. Позивач також заперечив від проведення вказаної експертизи. За таких підстав суд приймає за основу оцінку автомобіля на час його придбання згідно договору № 1102СІ-Ф-110238 від 14 лютого 2011 року (а.с.75, 76-80). Суд не може приняти оцінку вартості автомобіля за його ринковою ціною згідно позиції позивача, оскільки ринкова вартість є узагальнюючим поняттям й не може враховувати індивідуальність ознак вказаного майна (коефіцієнт физичного зносу тощо) й вартість станом на час розгляду справи. Й зважаючи на те, що сторони відмовились від проведення судової авто-товарознавчої експертизи, суд застосовує оцінку вартості автомобіля станом на день його придбання згідно вказаного договору. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що шлюбного договору у сторін немає. Правових підстав для застосування частин 2, 3 статті 70 СК України немає, оскільки істотні обставини, які впливають на відступ від засад рівності поділу часток майна подружжя, відсутні. Сторони в судовому засіданні не довели, що спірне майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Суд вважає, сторони придбали його за спільні кошти як подружжя. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов»язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи. Обов»язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов»язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. За таких правових підстав та встановлених правовідносин, суд вважає, що вимоги є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, судовий збір згідно частки задоволених вимог в сумі 784 грн. 02 коп. (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 68-71 СК України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»,

Outcome: partial