Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Кредитної спілки «Альянс Україна», в якій просив суд визнати борг за відповідачем в сумі 330747,00 грн. та змусити в судовому порядку виплатити кошти негайно. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач уклав з відповідачем депозитний договір про залучення внеску члена кредитної спілки №079-09 від 11.04.2009р. та №592-08 від 08.12.2008р. З 09.02.2010р. спілка припинила виплату коштів та відсотків по договорах, чим порушила умови договору, що змусило позивача звернутися до суду. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010р. стягнуто з відповідача на користь позивача 246072,00 грн. заборгованості, а 09.02.2011р. було відкрито виконавче провадження у Ленінському відділ ДВС. Однак, кредитна спілка за період з 09.02.2011р. по даний час спромоглася сплатити лише 65% від вказаної суми, а тому позивач вважає, що відповідач має сплатити позивачу не тільки тіло вкладу, а й проценти в розмірі 30%, які передбачені договором, а також інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та останньою заявою від 18.07.2017р., яка названа «Уточнення розрахунку», позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 250125,00 грн., з яких: - 120175,00 грн. 33% (3% відповідно до статті 625 ЦК + 30% відповідно до умов договору) нараховані за період з 15.03.2014р. по 13.03.2017р.; - 96618,00 грн. інфляційні втрати період з 15.03.2014р. по 13.03.2017р.; - 33142,00 грн. - 33% (3% відповідно до статті 625 ЦК + 30% відповідно до умов договору) нараховані за період з 13.03.2017р. по 21.07.2017р.; - 190,00 грн. інфляційні втрати період з 13.03.2017р. по 21.07.2017р. (а.с. 106) В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви від 18.07.2017р., яка названа «Уточнення розрахунку», та просив їх задовольнити. Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву (а.с. 36-38) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився та просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що: - позивачем зазначено неправильну суму боргу в розмірі 68963,00 грн. та відповідно не вірно обраховано інфляційні втрати, проценти та 3% річних; - позивачем безпідставно здійснюється нарахування процентів в розмірі 30% річних відповідно до умов договору, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010р. договори розірвано, а згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються; - розрахунок інфляційних втрат є безпідставним та необґрунтованим, а тому не може братися до уваги судом. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 грудня 2008 року Кредитною спілкою «Альянс Україна» та [PERSON] укладено договір №592-08д про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, на виконання умов якого позивачем внесено, а відповідачем прийнято на депозитний рахунок, на умовах строковості, зворотності та платності 50000,00 грн. (а.с. 10, 11) 11 квітня 2009 року Кредитною спілкою «Альянс Україна» та [PERSON] укладено договір №079-09д про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, на виконання умов якого позивачем внесено, а відповідачем прийнято на депозитний рахунок, на умовах строковості, зворотності та платності 272261,91 грн. (а.с. 8, 9) Оскільки, кредитна спілка «Альянс Україна» не виконувала свої зобовязання за договорами, щодо повернення коштів та сплати процентів, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та стягнення заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 03 грудня 2010 року у справі №2-7785/10 позов задоволено, розірвано договори №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р., укладені між Кредитною спілкою «Альянс України» та [PERSON] та стягнуто з КС «Альянс Україна» та користь [PERSON] 246072,59 грн. за договорами №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р. (а.с. 12-13) На виконання вищевказаного рішення суду, 24 січня 2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Ленінському, а в подальшому Центральному відділі ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 14) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2015р. встановлено, що здійснюючи заходи спрямовані на виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.01.2011р. КС «Альянс Україна» добровільно було сплачено позивачу 100650,00 грн. за період з 08.12.2010р. по 16.03.2011р. Крім того, Ленінським ДВС Вінницького міського управління юстиції в рахунок погашення боргу по виконавчому листу №2-7785-2010 було стягнуто з КС «Альянс Україна» та перераховано [PERSON] 68539,73 грн. Цією ж ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2015р. виконавчий лист №2-7785-2010 виданий Ленінським районним судом м. Вінниці від 24.01.2011р. про стягнення з КС «Альянс Україна» на користь [PERSON] вкладу заборгованості згідно договорів №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р. у сумі 246072,59 грн., а також витрат ІТЗ в сумі 120 грн., визнано таким що не підлягає виконанню на загальну суму 169189,73 грн. Крім того, суд ухвалив, що залишок боргу по виконавчому листу №2-7785-2010 станом на травень 2015 року складає 77002,86 грн., який підлягає стягненню з КС «Альянс Україна» на користь [PERSON]. (а.с. 88, 89) Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В подальшому, на виконання рішення суду Ленінським та Центральним ВДВС стягнуто з відповідача на користь позивача 11816,33 грн., а саме: 07.09.2015р. 2442,68 грн. 25.01.2016р. 4137,04 грн. 25.05.2016р. 1982,87 грн. 04.11.2016р. 1545,51 грн. 13.03.2017р. 1708,23 грн. Таким чином, з урахуванням проведених оплат розмір заборгованості відповідача перед позивачем по виконавчому листу №2-7785-2010 становить 65186,53 грн. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В судовому засіданні встановлено, кредитна спілка «Альянс України» не виконувала свої зобовязання за договорами, щодо повернення коштів та сплати процентів [PERSON] у звязку з чим, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 03 грудня 2010 року у справі №2-7785/10 договори №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р. розірвано, та стягнуто з КС «Альянс України» та користь [PERSON] 246072,59 грн. за договорами №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р. При цьому, судом встановлено, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці на даний час в повному обсязі також не виконано, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи судом становить 65186,53 грн. Відповідно до частини статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З позовної заяви, з урахуванням заяви від 18.07.2017р., яка названа «Уточнення розрахунку», вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати, у звязку з невиконання кредитною спілкою своїх зобовязань, та 3% річних за період з 15 березня 2014 року по 21 липня 2017 року. Перевіряючи проведені позивачем розрахунки судом встановлено наступне. Як зазначено вище, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2015р. встановлено, що залишок боргу по виконавчому листу №2-7785-2010 станом на травень 2015 року складає 77002,86 грн. При цьому, як вбачається з пояснень представника відповідача, викладених у запереченнях щодо позовних вимог, стосовно яких не заперечував позивач, у період з березня 2014 року (період з якого позивач здійснює нарахування відповідно до ст. 625 ЦК) до травня 2015 року (судом зафіксована сума боргу) відповідачем здійснювалися наступні платежі для погашення заборгованості: 23 червня 2014 року 5381,08 грн.; 03 листопада 2014 року 2774,12 грн.; 26 лютого 2015 року 1948,03 грн. В подальшому, на виконання рішення суду Ленінським та Центральним ВДВС стягнуто з відповідача на користь позивача 11816,33 грн., а саме: 07.09.2015р. 2442,68 грн. 25.01.2016р. 4137,04 грн. 25.05.2016р. 1982,87 грн. 04.11.2016р. 1545,51 грн. 13.03.2017р. 1708,23 грн. Проведення зазначених платежів також підтверджується розрахунками коштів стягнених з боржника, які затверджені начальником Ленінського ВДВС Вінницького міського управління юстиції. (а.с. 22-42) Отже, враховуючи розмір заборгованості зафіксованої ухвалою суду від 01.07.2015р., а також беручи до уваги вищевказані частково проведені розрахунки, судом встановлено, що станом 15 березня 2014 року (період з якого позивач здійснює нарахування відповідно до ст. 625 ЦК) борг відповідача перед позивачем становив 87106,09 грн. (77002,86 + 5381,08 + 2774,12 + 1948,03) В подальшому, розмір заборгованості зменшувався з урахуваннях проведених платежів та становив станом на: 23 червня 2014 року 81725,01 грн. (87106,09-5381,08); 03 листопада 2014 року 78950,89 грн. (81725,01-2774,12); 26 лютого 2015 року 77002,86 грн. (78950,89-1948,03); 07 вересня 2015 року 74560,18 грн. (77002,86-2442,68); 25 січня 2016 року 70423,14 грн. (74560,18-4137,04); 25 травня 2016 року 68440,27 грн. (70423,14-1982,87); 04 листопада 2016 року 66894,76 грн. (68440,27-1545,51); 13 березня 2017 року 65186,53 грн. (66894,76-1708,23). Отже, за період з 15 березня 2014 року по 22 червня 2014 року (99 днів) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 87106,09 грн. та становить: інфляційні втрати 9303,10 грн., 3% річних 709,00 грн. За період з 23 червня 2014 року по 02 листопада 2014 року (132 дні) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 81725,01 грн. та становить: інфляційні втрати 6295,92 грн., 3% річних 887,00 грн. За період з 03 листопада 2014 року по 25 лютого 2015 року (114 днів) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 78950,89 грн. та становить: інфляційні втрати 11010,23 грн., 3% річних 740,00 грн. За період з 26 лютого 2015 року по 06 вересня 2015 року (192 дні) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 77002,86 грн. та становить: інфляційні втрати 26204,36 грн., 3% річних 1215,00 грн. За період з 07 вересня 2015 року по 24 січня 2016 року (139 дні) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 74560,18 грн. та становить: інфляційні втрати 3462,43 грн., 3% річних 852,00 грн. За період з 25 січня 2016 року по 24 травня 2016 року (120 днів) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 70423,14 грн. та становить: інфляційні втрати 3559,12 грн., 3% річних 695,00 грн. За період з 25 травня 2016 року по 03 листопада 2016 року (162 дні) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 68440,27 грн. та становить: інфляційні втрати 2824,98 грн., 3% річних 911,00 грн. За період з 04 листопада 2016 року по 12 березня 2017 року (128 дні) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 66894,76 грн. та становить: інфляційні втрати 4530,37 грн., 3% річних 704,00 грн. За період з 13 березня 2017 року по 20 липня 2017 року (129 днів) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватися на суму 65186,53 грн. та становить: інфляційні втрати 3726,25 грн., 3% річних 691,00 грн. Таким чином, за період з 15 березня 2014 року по 20 липня 2017 року загальна сума інфляційних втрат становить 70916,76 грн., 3% річних 7404,00 грн., а тому позовні вимоги, в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Решта позовних вимог, в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, обраховані помилково та відповідно задоволенню не підлягають. В той же час, слід зазначити, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобовязань 21 липня 2017 року день розгляду справи судом, є також помилковим, оскільки до завершення цього дня відповідач був не позбавлений можливості здійснювати часткове погашення заборгованості. Що стосується стягнення з відповідача процентів за внеском в розмірі 30% річних відповідно до умов договору №592-08д від 08.12.2008р. та №079-09д від 11.04.2009р., то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають враховуючи наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за внеском в розмірі 30% річних позивач зазначав, що оскільки кредитна спілка продовжує користуватися коштами позивача, вона зобовязана сплачувати проценти за користування коштами у розмірі встановленому договором. Однак, такі посилання позивача суд вважає помилковими, з огляду на таке. Пунктом 2.3 договору №592-08д від 08.12.2008р. та №079-09д від 11.04.2009р., укладених позивачем та відповідачем, було передбачено, що процентна ставка за внеском складає 30 процентів річних. Термін дії договору №592-08д від 08.12.2008р. закінчувався 08.12.2011р., договору №079-09д від 11.04.2009р. 11.04.2011р. Проте, як зазначено та встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 03 грудня 2010 року у справі №2-7785/10 договори №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р. розірвано, та стягнуто з КС «Альянс України» на користь [PERSON] 246072,59 грн. заборгованості за вказаними договорами. Відповідно до частини другої та третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, з моменту набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 03 грудня 2010 року у справі №2-7785/10 - 14 грудня 2010 року, зобовязання сторін, що випливають з договорів №592-08д від 08.12.2008р. та №079-09д від 11.04.2009р. припинилися, в тому числі і зобовязання відповідача виплачувати позивачу відсотки за користування коштами відповідно до умов договору. При цьому, як уже зазначалося, за змістом частини першої та другої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими статті 212 ЦПК України з врахуванням положень статей 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Пленум Верховного суду України у пункті 3 постанови від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив судам, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак за загальним правилом не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, винятком є випадки лише прямо передбачені законом. У даній справі позивач [PERSON] самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, звернувшись до суду з даним позовом та наполягав саме на позовних вимогах щодо стягнення з відповідачів процентів за внеском в розмірі 30% річних відповідно до умов договорів. Інших позовних вимог та підстав позову позивачем не заявлялося. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за внеском в розмірі 30% річних відповідно до умов договорів, з підстав заявлених у позовній заяві, задоволенню не підлягають. Посилання позивача на правову позицію Верховного суду України у справі №6-157цс16 (постанова від 25.05.2016р.) суд вважає безпідставним, враховуючи наступне. При розгляді справи №6-157цс16 Верховним судом України висловело правову позицію відповідно до якої: «Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу». При цьому, Верховним судом України зазначено, що суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено. Однак, предметом розгляду у справі №127/5484/17 є правовідносини сторін, які виникли з договору про залучення внесків члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а не правовідносини сторін кредитного договору. Крім того, судом встановлено, що договори №079-09д від 11.04.2009р. та №592-08д від 08.12.2008р., до закінчення терміну їх дії було розірвано, згідно з рішення суду. Таким чином, у справах, за наслідками розгляду яких Верховним судом України висловлювалась правова позиція, та у даній цивільній справі наявні різні фактичні обставини, встановлені судами при розгляді справ, що не свідчить про недотримання судом вимог частини другої статті 360-7 ЦПК України. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення 78320,76 грн., з яких інфляційні втрати - 70916,76 грн., 3% річних 7404,00 грн. Суд також звертає увагу на те, що вимога позивача, викладена в заяві від 04.07.2017р., щодо позачергового повернення позивачу заборгованості, задоволенню не підлягає, оскільки заходи примусового виконання судового рішення здійснюються органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями в порядку та у спосіб встановлений Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача задоволено часткового, з відповідача на користь позивача слід стягнути 783,21 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial