Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. В своєму позові позивач зазначає, 03 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вулиці Тобілевича, 41, в селі Кам'януватка Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості позивач купив у відповідачів вказану нерухомість за 4000 (чотири тисячі) гривень, про що цього ж дня уклали договора. Зобов'язання по цим договорам [PERSON] було виконано в повному обсязі: він з продавцями розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а відповідачі віддали всі правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Влітку 2015 року позивач почав займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але йому відмовили і пояснили, що він не є власником будинку, так як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок, позивач дізнався, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Під час з'ясування обставин, за яких належним чином позивач зможе оформити документи на вказаний житловий будинок, виявилося, що будинок за документами належить [PERSON], який помер 06.10.1998 року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є синами останнього та спадкоємцями першої черги спадкування за законом, але, як з'ясувалось не оформили документи на будинок. Відповідачі не контактують із позивачем, не з'являютться до нотаріальної контори для оформлення спадщини так і договору купівлі-продажу, вважаючи, що всі обовязки за договорами ними виконанні ще в 2010 році. В даний час позивач фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, володіє, але в зв'язку з тим, що не може переоформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися вказаним нерухомим майном. Жодна особа, не заявила свої права на вказану нерухомість. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Позивач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідачі до початку судового засідання звернулися із письмовою заявою, в якій визнали позовні вимоги в повному обємі та просили справу слухати без їх участі. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вулиці Тобілевича, 41, в селі Кам'януватка Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості позивач купив у відповідачів вказану нерухомість за 4000 (чотири тисячі) гривень, про що цього ж дня уклали договора. Зобов'язання по цим договорам [PERSON] було виконано в повному обсязі: він з продавцями розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а відповідачі віддали всі правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Влітку 2015 року позивач почав займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але йому відмовили і пояснили, що він не є власником будинку, так як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок, позивач дізнався, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Під час з'ясування обставин, за яких належним чином позивач зможе оформити документи на вказаний житловий будинок, виявилося, що будинок за документами належить [PERSON], який помер 06.10.1998 року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є синами останнього та спадкоємцями першої черги спадкування за законом, але, як з'ясувалось не оформили документи на будинок. Відповідачі не контактують із позивачем, не з'являютться до нотаріальної контори для оформлення спадщини так і договору купівлі-продажу, вважаючи, що всі обовязки за договорами ними виконанні ще в 2010 році. В даний час позивач фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, володіє, але в зв'язку з тим, що не може переоформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися вказаним нерухомим майном. Жодна особа, не заявила свої права на вказану нерухомість. Згідно інформації Братської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON], померлого 06.10.1998 року заведена спадкова справа за №186/2000 р., спадкоємцями є [PERSON], який спадщину прийняв та 07.07.2000 року видано свідоцтво про право на спадщину. Після смерті [PERSON], померлої 30.06.2009 року спадкова справа не заводилася. Згідно інформації КП «Вознесенське МБТІ» станом на 03.09.2010 р. право власності на житловий будинок №41 по вул.. Тобілевича в с. Камянуватка Братського району Миколаївської області зареєстровано за [PERSON]. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved