Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт в якому заповіла 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] [PERSON] , а 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, однак нотаріус однак нотаріус не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на спадкове майно оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно по заповіту, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала, щоб на все спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] було визнано право власності за позивачем. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 4). Як вбачається із заповіту від 03 червня 2013 року зареєстрованого в Реєстрі за № 1279 посвідченого приватним нотаріусом Смілянського нотаріального округу Таран Г.В. [PERSON] склала заповіт в якому заповіла [PERSON] 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , а 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с.34). З довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 4128 від 12 серпня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована та проживала [PERSON] (а.с. 28). Згідно довідки виконавчого комітету № 7 від 05 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована та проживала [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29). Як вбачається з довідки КП ЧООБТІ № 1514-о від 04 листопада 2019 року станом на 01 січня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідчене державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори від 04 лютого 1997 року № 287 та договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори від 12 червня 1982 року № 1241 (а.с. 16). Із договору дарування від 12 червня 1982 року посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі № 1242 вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] 13/25 частин будинку з належною частиною надвірних споруд в [ADDRESS] (а.с. 31-33). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 129814 виданого 14 березня 2007 року Смілянською міською радою Черкаської області вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 20-21). Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7112701602019 від 19 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею ділянку площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] кадастровий номер 7110500000:02:001:0348 (а.с. 12). З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 2792/02-14 від 17 грудня 2019 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено с. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із ч.1 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. З матеріалів справи вбачається набуття права власності на будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] . Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається належність на праві власності земельної ділянки площею 0,0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] кадастровий номер 7110500000:02:001:0348 [PERSON] . Однак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті [INFO] [PERSON] , відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved