Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.04.2005 року позивач купив у відповідачів житловий будинок в м. Виноградів по вул. Певрянській, 7 Закарпатської області за 20 000 гривень. В зв'язку з тим, що 1/2 частина будинку належала [PERSON], матері відповідачів, яка померла 13.10.1990 р. і спадщина за нею по заповіту не була оформлена на відповідачку [PERSON] /[PERSON]/ договір купівлі-продажу сторонами було складено у простій письмовій формі з зобов'язанням, що договір купівлі-продажу офіційно буде зареєстровано після прийняття спадщини [PERSON] Крім того власниця 1/10 будинку [PERSON] /післяшлюбне прізвище [PERSON]/ померла 15.11.2013 р. і її частку в будинку фактично успадкував її син [PERSON]. Умови договору купівлі продажу будинку сторонами були виконані позивач передав відповідачам обумовлену суму продажу, вони йому передали свій будинок. Позивач зазначає, що після оплати коштів за будинок він ним володіє більше десяти років, розпоряджається ним, однак потребує його офіційного оформлення, так як його сім'я повинна бути зареєстрована до купленого ним будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.46,51). Відповідачі також в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності та визнання позову (а.с.47,48,49,50,52,53,54). Обстеживши матеріали справи, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання відповідачами позову прийнято судом. Житловий будинок № 7 по вул. Певрянській в м. Виноградів 1951 року побудови зареєстрований за [PERSON] 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане Виноградівською держнотконторою 03.07.1982 року за реєстром № 1728; по 1/10 частині за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською держнотконторою 23.07.1982 року за реєстром №1730; 1/10 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Виноградівською держнотконторою 16.07.1987 року за реєстром № 1649 (а.с.4,5-7, 30-32). Встановлено, що [PERSON] померла 13.10.1990 року (а.с.9). [PERSON], як спадкоємцю померлої [PERSON] 06.11.1991 року Виноградівським державним нотаріусом видано свідоцтво про право власності за заповітом на спадкове майно, яке складається з 6/10 частин житлового будинку № 7 по вул. Дзержинського (Певрянська) в м. Виноградів, зареєстрованого в реєстрі за № 2913 (а.с.33). Однак таке свідоцтво у Виноградівському міжміському бюро техінвентаризації не зареєстроване (а.с.4,33). [PERSON] померла 15.11.2013 року (а.с.28). Спадкоємцем до майна померлої першої черги є її син [PERSON], відповідач по справі (а.с.24,26). Останній свої спадкові права на частку у спірному будинку не оформив. В судовому засіданні встановлено, та визнано відповідачами по справі, що 19.04.2005 року між позивачем [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], укладено договір купівлі продажу житлового будинку в м. Виноградів по вул. Певрянській, 7, Закарпатської області за 20 000 гривень (а.с.8). Однак такий договір нотаріально не посвідчений, в органах БТІ не зареєстрований. Після передання покупцям коштів за житловий будинок відповідач почав відкрито володіти нерухомим майном. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Так, згідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. На підставі ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідачі не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved