Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: с. Темнівка Харківського району Харківської області, вул. Харківська, буд. 46, а саме: на житловий будинок літ. А-1, цегляний, житловою площею 47,0 кв.м., загальною площею 73,4 кв.м. та надвірні будівлі: сараї літер «Г», «Д», «З», гараж літер «В», літню кухню літер «Б», льох літер «Е», теплицю літер «Ж», вбиральню літер «К», літній діш літер «И», зливну яму літер «Л», огорожа №1-3, колонки - №4-5. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 23 серпня 1997 року по 04 листопада 2008 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі вони придбали житловий будинок, розташований за адресою: с. Темнівка Харківського району Харківської області, вул. Харківська, буд. 46, вартість якого складала 200200,00 грн. Житловий будинок оформлено на відповідача по справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що після придбання зазначеного житлового будинку подружжя продовжувало ведення спільного господарства, здійснювало оздоблювальні та ремонтні роботи оселі, підтримувало житло в належному стані на протязі двох років, до того часу поки шлюб між ними не було розірвано. Крім того представник позивача зазначає, що посилання представника відповідача про те, що житловий будинок придбаний за рахунок коштів відповідача у розмірі 124230,00 грн., отриманих нею від продажу 13 жовтня 2006 року однокімнатної квартири є безпідставними, так як нею не було надано підтверджень, що ці кошти були використані саме на придбання спірного майна. Також представник позивача зазначає, що укладання договору №МL-701/249/2006 від 14 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТР Банк» та [PERSON] не є свідченням того, що у подружжя була відсутня необхідна кількість коштів на придбання спірного будинку та зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка, відповідно до якої станом на липень 2015 року заборгованість за вищезазначеним кредитним договором складає 2118,00 доларів США, що свідчить про те, що більша частина кредиту погашена. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, з наступних підстав. 14 листопада 2006 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: с. Темнівка Харківського району Харківської області, вул. Харківська, буд. 46. Відповідно до п. 4 зазначеного договору, продаж будинку проводився за 200200,00 грн., які продавці отримали в рівних частках кожний від покупця ще до підписання договору. 14 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТР Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №МL-701/249/2006, згідно з яким з урахуванням додаткових угод до нього, відповідачу по справі надано кредит у розмірі 25000 доларів США на придбання нерухомого майна. В цей же день укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала банку в іпотеку для забезпечення виконання кредитних зобовязань спірний житловий будинок. Представник відповідача зазначає, що сторони у шлюбі набули не тільки майнові права на житловий будинок, але й кредитні зобовязання та незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільного нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за договором, укладеним в інтересах сімї. Однак після того, як в грудні 2006 року позивач пішов із сімї до іншої жінки та шлюбні відносини сторін припинилися, відповідач самостійно сплачує тіло та проценти за кредитом. Крім того представник відповідача зазначає, що 13 жовтня 2006 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири 8-А, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Іванівська, будинок 12, відповідного до якого [PERSON]В продала належну їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру, а [PERSON] придбала зазначену квартиру за 124230,00 грн. Отримані кошти за продаж квартири відповідач сплатила за спірний будинок, а решту коштів, яких не вистачало для повного розрахунку, отримано нею в кредит. Також представник відповідача посилається на те, що спірним будинком фактично користується [PERSON], вона слідкує за технічним станом будинку та надвірними будівлями, проводить ремонти, сплачує комунальні послуги, разом з нею в зазначеному будинку проживає її донька зі своєю родиною. З грудня 2006 року позивач в спірному будинку не проживає, має іншу сімю та інше житло, ніякої участі у сплаті коштів на утримання будинку, сплати кредиту, процентів за користування кредитом не приймає. З моменту офіційного розірвання шлюбу, тобто з 04 листопада 2008 року до 15 червня 2015 року відповідачем сплачено суму кредиту та відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 27277,75 доларів США. Дата остаточного повернення кредиту 14 листопада 2016 року. Враховуючи вищевикладене, просить в позові відмовити. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що 23 серпня 1997 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Люботинському міському відділ реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №106 /а.с. 6/. 04 листопада 2008 року шлюб між сторонами розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №082061, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області 4 листопада 2008 року) /а.с. 7/. Під час шлюбу [PERSON] 14 листопада 2006 року придбала житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: Харківська область та район, с. Темнівка, вул. Харківська, буд. 46 за 200200,00 грн., які продавці отримали в рівних частках кожний від неї ще до підписання договору /а.с. 8/. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що спірний житловий будинок на праві приватної власності зареєстрований в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 14 листопада 2006 року р/№6378 /а.с. 10/. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частино 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно розяснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-79цс13, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У позові [PERSON] зазначив, що спірний житловий будинок придбаний сторонами за спільні кошти подружжя, проте взагалі не зазначив джерело надходження цих коштів та не надав жодних доказів на підтвердження того, що 200200,00 грн., за які придбано спірний житловий будинок є спільними коштами подружжя. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилалася на те, що відповідачу [PERSON] на праві власності належала однокімнатна квартира №8-а, що розташована за адресою: м. Харків, вулиця Іванівська, буд. 12, житловою площею 12,7 кв.м., загальною площею 32,5 кв.м., яка була продана нею 13 жовтня 2006 року за 124230,00 грн., гроші за яку через місяць були витрачені на купівлю спірного житлового будинку, на підтвердження своїх заперечень представник відповідача надала письмовий договір /а.с. 82/. Отже на момент придбання спірного житлового будинку [PERSON] мала 124230,00 грн. від продажу майна, яке було її особистою приватною власністю. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що на придбання спірного житлового будинку відповідачем були витрачені 124230,00 грн., які вона отримала від продажу належної їй на праві власності квартири та є особистими коштами [PERSON] Що стосується решти грошей витрачених на придбання спірної квартири, а саме 75970,00 грн., то відповідач посилається на те, що вони були нею отриманні, шляхом укладання кредитного договору №МL-701/249/2006, укладеного 14 листопада 2006 року між нею та Закритим акціонерним товариством «ОТР Банк», відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 25000,00 доларів США, які вона витратила на придбання спірного житлового будинку, на підтвердження чого вона надає договір іпотеки №РМL-701/249/2006 від 14 листопада 2006 року. Укладання кредитного договору та договору іпотеки позивачем не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обовязки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. В звязку з тим, що [PERSON] не доведено факт надходження грошей з інших джерел, окрім тих на які посилається відповідач, та не додано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, то суд вважає доведеним той факт, що спірний житловий будинок куплений за гроші, частина з яких отримана від продажу квартири відповідача, а інша частина отримана нею в кредит. За таких обставин суд вважає, що зазначений кредитний договір створив обовязки щодо його повернення і для [PERSON], так як його було укладено [PERSON] в інтересах сімї та гроші отримані за цим договором використанні на задоволення потреб сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Таким чином, у результаті придбання подружжям житлового будинку в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Представником відповідача до суду надано довідку Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» від 09 липня 2015 року, відповідно до якої встановлено, що станом на 09 липня 2015 року [PERSON] має заборгованість по кредитному договору №МL-701/249/2006 від 14 листопада 2006 року в сумі 2143,94 доларів США /а.с. 113/, що не заперечувалось представником позивача, окрім того представник позивача зазначив, що станом на липень 2015 року заборгованість за кредитом зменшилася до 10% від загальної суми кредиту, що свідчить про те, що на час розгляду справи більша частина кредиту вже погашена. Також представником відповідача надано довідку Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» від 10 липня 2015 року, відповідно до якої встановлено, що погашення кредиту в період з 14 листопада 2006 року по 17 липня 2009 року відбувалося тільки з поточного рахунку [PERSON] №26202101720768, в період з 18 липня 2009 року по 08 липня 2015 року відбувалося тільки з поточного рахунку [PERSON] №26200101720768 /а.с. 114/, що не спростовано позивачем. Представником позивача не надано доказів, що [PERSON] сплачував кредит, також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що зобовязання щодо повернення банку непогашеної частини отриманого кредиту поділене між подружжям, що має суттєве значення для правильного вирішення питання про поділ майна. Суд вважає, що позивач самоусунувся від виконання кредитних зобовязань та бажає придбане за кредитні кошти майно поділити, а обовязок з повернення кредиту залишити виконувати [PERSON], яка уклала кредитний договір в інтересах сімї, що є неприпустимим, оскільки порушує принцип рівності часток дружини та чоловіка у спірному майні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок придбаний виключно за гроші відповідача, оскільки житловий будинок був придбаний нею за 200200,00 грн., з яких 124230,00 грн. вона отримала від продажу своєї однокімнатної квартири, а іншу частину грошей отримала в кредит, який сплачувала особисто, що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» від 10 липня 2015 року та відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» від 09 липня 2015 року має зобовязання погашення кредиту по кредитному договору строком до 14 листопада 2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed