Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2019 року. Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 29.09.1964 року. З 2010 року мати позивача хворіла, внаслідок хвороби не розуміла значення своїх дій, потребувала допомоги та стороннього догляду. Відповідно до акту № 851 від 15.11.2012 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної експертами КУ «Обласної психіатричної лікарні» встановлено, що [PERSON] , 1940 р.н. виявляла ознаки судинної деменції, внаслідок чого не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2012 року у справі № 0818/4964/2012 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли 1.1., реєстровий номер 396. Спадкова справа № у реєстрі 65342730 (№ у нотаріуса 2/2020) після смерті [PERSON] заведена Третьою Запорізькою державною нотаріальної конторою, свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалось. Після смерті матері позивач звернувся у встановленому законом порядку до нотаріальної контори, але оформити прийняту ним спадщину не зміг, оскільки з`ясувалось, що існує заповіт, складений спадкодавцем, [PERSON] , у 2014 році на користь [PERSON] , відповідача у справі. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Аббасовою Г.І. 13.06.2014 року за р.н. 501. З огляду на недієздатність матері позивача, встановлену рішенням Орджонікідзевського районного суду від 25.12.2012 року, враховуючи, що [PERSON] не усвідомлювала за станом здоров`я значення своїх дій та не могла керувати ними, заповіт від 13.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Аббасовою Г.І. за р.н. 501 є недійсним. Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори № 1101 / 02-31 від 14.08.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку із наявністю заповіту, відсутністю підстав для закликання позивача до спадкування як спадкоємця за законом першої черги, відсутністю у позивача права на обов`язкову частку у спадщині. В зв`язку із необхідністю подальшого управління спадковим майном, враховуючи неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно у нотаріальній конторі, можливість визнання недійсним заповіту складеного на користь відповідача лише у судовому порядку, позивач вимушений звернутись до суду з цією позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Посилаючись на зазначене позивач провив суд відновити порушене право позивача шляхом визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , посвідченого 13.06.2014 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Аббасовою Г.1. за р.н. 501 та визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті, [INFO] , матері, [PERSON] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що за станом здоров`я [PERSON] на день складання заповіту розуміла значення своїх дій та висловила волевиявлення щодо розпорядження майном після своєї смерті на користь відповідача. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2019 року (а.с. 62). Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 29.09.1964 року (а.с. 67). Відповідно до акту № 851 від 15.11.2012 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної експертами КУ «Обласної психіатричної лікарні» встановлено, що [PERSON] , 1940 р.н. виявляла ознаки судинної деменції, внаслідок чого не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2012 року у справі № 0818/4964/2012 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною (а.с. 21-22). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли 1.1., реєстровий номер 396 (а.с. 23-24). Спадкова справа № у реєстрі 65342730 (№ у нотаріуса 2/2020) після смерті [PERSON] заведена Третьою Запорізькою державною нотаріальної конторою, свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалось (а.с. 58-93). Після смерті матері позивач звернувся у встановленому законом порядку до нотаріальної контори, але оформити прийняту ним спадщину не зміг, оскільки з`ясувалось, що існує заповіт, складений спадкодавцем, [PERSON] , у 2014 році на користь [PERSON] , відповідача у справі. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Аббасовою Г.І. 13.06.2014 року за р.н. 501 (а.с. 65). Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори № 1101 / 02-31 від 14.08.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку із наявністю заповіту, відсутністю підстав для закликання позивача до спадкування як спадкоємця за законом першої черги, відсутністю у позивача права на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 92). Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першоїп`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 12331235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За вимогами ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Разом із тим, в даному випадку між сторонами існує спір з приводу недійсності заповіту, оскільки позивач заперечує його дійсність на підставах, встановлених ЦК України, відповідач, в свою чергу, стверджує про наявність правових підстав для складання заповіту [PERSON] , а тому такий заповіт в силу ч. 3 ст. 215 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. В межах даної справи суд встановив, що спірний заповіт складений особою, яка не мала на це права, виходячи з наступного. Так, відповідно до статті 1234 ЦКУ право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Як встановлено під час судового розгляду відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2012 року у справі № 0818/4964/2012 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною. Допитані під час судового розгляду справи свідки пояснили, що [PERSON] була визнана судом недієздатною, у 2014 році потребувала постійного стороннього догляду, а всі витрати на її утримання ніс її син [PERSON] . Згідно статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд виходить із презумпції психічного здоров`я спадкодавця, суть якого полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України. В даному випадку суд встановив, що на час складання заповіту [PERSON] на підставі рішення суду була визнана недієздатною, отже в силу вимог закону є особою, яка не мала права складати заповіт. Посилання відповідача у судовому засіданні на наявність у спадкодавця волевиявлення на складання заповіту на його користь суд відхиляє, оскільки вони спростовуються судовим рішенням про визнання [PERSON] недієздатною, яке є чинним. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а тому він підлягає визнанню недійсним. Також, з матеріалів спадкової справи встановлено, що у передбачений законом строк [PERSON] 14.01.2020 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] (а.с. 60). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] нотаріусом відмовлено, про що свідчить наявна в матеріалах спадкової справи постанова нотаріуса (а.с. 92). Враховуючи, наведене, суд вважає, що наявні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту, зокрема про визнання за ним права власності на спадкове майно за законом у судовому порядку. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені (а.с. 1).

Outcome: approved