Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт належності його матері [PERSON] правовстановлюючих документів - свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області у червні місяці 1982 року на ім`я [PERSON] , реєстровий № 2-1359, та рішення Виконкому Ліпецької сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області № 22 від 16.02.1993 про надання дозволу [PERSON] на перебудову житлового будинку по [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та на 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після його матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначав, що після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина, яку він, незважаючи на наявність законних підстав для оформлення, не може оформити через відмови у видачі відповідних свідоцтв органами нотаріата та наявність відмінностей у прізвищах у правовстановлюючих документах його матері. При цьому, усі можливі з боку позивача досудові дії ним було зроблено та отримано відмову у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та на 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після його матері [PERSON] , померлої [INFO] , посилаючись на ідентичні до обставин первинної позовної заяви доводи та міркування. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Тирон Л.В. про підтримання первісних позовних вимог, визнання зустрічних вимог та слухання справи за її відсутності. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання первісних позовних вимог, підтримання заявлених ним зустрічних вимог та слухання справи за його відсутності. Представник відповідача - Ліпецької сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області. На час смерті вона була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. Позивач за первинним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є рідними синами померлої, входять до першого кола спадкоємців за законом. Інші спадкоємці першої черги за законом або спадкоємці за заповітом відсутні. Позивач за первинним позовом [PERSON] був зареєстрований разом із померлою за місцем відкриття спадщини, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Таким чином, позивачі за первинним та за зустрічним позовом мають право на спадщину після померлої та виконали встановлені законом вимоги для прийняття такої спадщини. Квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться у житловому кооперативі «Гагарінець» (до 2006 року - житлово-будівельному кооперативі «Гагарінець»), була на засадах розстрочки у кооперативі надана батьку позивача за первинною та позивача за зустрічною позовною заявою у 1967 році [PERSON] , куди він вселився із сім`єю (сторонами по справі та померлою дружиною [PERSON] , шлюб зареєстрований 18.08.1957 року). У 1980 році усі платежі за квартиру були сплачені. [PERSON] помер у 1984 році та відповідно до діючого на той час законодавства до складу спадщини після нього входило не право власності на квартиру, а пай, який померла [PERSON] прийняла та згодом у відповідності до нового законодавства стала власницею вказаною квартири. Позивачі за первинним та за зустрічним позовом спадщину після батька не приймали, а тому саме померла [PERSON] стала спадкоємцем на пай після смерті чоловіка, а згодом після зміни законодавства і відповідно власником спірної квартири. Те, що вона не оформила належним чином своє право власності не відміняє той факт, що таке право вона мала на день своєї смерті. Згідно зі ст. 1261 ч.1 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Спадкоємець, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON] , майно, яке набуло подружжя під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. На підставі норм Закону України «Про власність», який діяв з 1991 року до 01.01.2004 року, член будівельного, будівельно-житлового, дачного, гаражного або іншого кооперативу, який повністю вніс свій пай за квартиру, дачу, гараж або іншу споруду, надані йому у користування, набуває право власності на нього. Згідно з ч.3 ст. 384 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року та який діє дотепер, у випадку викупу квартири член житлового-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі довідки Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 12.06.1982 року. На випадок своє смерті вона зробила заповіт, яким належне їй майно заповіла [PERSON] . Після її смерті державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відав свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 2-1359 без вказівки дати на ім`я [PERSON] на житловий будинок площею 30,00 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво було зареєстровано в по господарський книзі виконавчого комітету Липецької сільської ради Харківського району №138 від 30.06.1982 року. Рішенням виконавчого комітету Липецької сільської ради Харківського району Харківської області №22 від 16.02.1993 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку за вищевказаною адресою, при цьому старий будинок використовувати під літню кухню. Вказане рішення було реалізовано на практиці та на вказаній земельній ділянці був побудований новий будинок літ. «А-1», при цьому з наданих до суду доказів встановити час його добудови не має можливості. В той же час будинок літ «Б-1», 1981 року побудови, не був переобладнаний або добудований, щодо нього відсутні самовільні добудови або прибудови, що підтверджується даними технічного паспорта, а тому він та інші господарські будівлі та споруди за вищевказаною адресою як об`єкт права власності існує та право власності на таке майно може бути реалізовано, зокрема шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом. При цьому позивачі за первинним та за зустрічним позовом не ставлять питання про визнання права власності у порядку спадкування на побудований будинок літ. «А-1», який є окремий об`єктом нерухомого майна та який не входить до предмету спору. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту належності померлій [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене 05.07.1982 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстровий номер 2-1359, видане на ім`я [PERSON] , та рішення виконавчого комітету Липецької сільської ради Харківського району Харківської області №22 від 16.02.1993 року про перебудову житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , то в цій частині суд приходить до думки, що вимоги про встановлення вказаного факту знайшли своє підтвердження, оскільки і у вищевказаному свідоцтві і в рішенні виконавчого комітету Липецької сільської ради адреса проживання [PERSON] зазначена: [ADDRESS] , тобто відповідає місцю проживання та за реєстрації померлої [PERSON] , а факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою підтверджує той факт, що прізвище « [PERSON] » є дівочим прізвищем « [PERSON] » відповідно до свідоцтва про шлюб від 08.08.1957 з [PERSON] , а видача на таке прізвище пов`язано із тим, що документи видавалися за паспортом померлої [PERSON] , яка до отримання паспорту громадянина України у формі книжечки користувалася паспортом СРСР, який після одруження з [PERSON] не змінила, хоча повинна була це зробити. Відповідно до ст. 315 ч.1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду з відповідним позовом за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги позивачів за первинною та за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження на підстави наданих суду доказів та підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved