Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Індустріальної районної Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що з [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з березня 2019 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська розірваний. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON] , який проживає разом з відповідачем. На утримання сина він щомісяця сплачує аліменти, однак відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, не надає можливості приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини. Наголошував, що неодноразово звертався в правоохоронні органи з приводу ненадання можливості спілкуватися з сином, але відповідач відмовляється вирішувати питання в позасудовому порядку. [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що поведінка позивача протягом останніх років не дозволяє їй, як матері, погоджуватись на побачення позивача із дитиною без її присутності. Під час спільного проживання з позивачем нею неодноразово викликалась поліція у зв`язку із агресивною поведінкою останнього щодо неї, в результаті чого у відношенні відповідача складався протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, виносився терміновий заборонний припис та проводились профілактичні бесіди поліцією. Крім того, позивача постійно притягують до адміністративної відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та злісну непокору законним вимогам співробітників поліції. Наголошувала, що вимога щодо встановлення побачень в день народження батьків позивача не підлягає задоволенню, оскільки зазначені особи не є учасниками справи. Звертала увагу суду, що 15.12.2020 року після спілкування сина з позивачем та його батьками вона виявила у дитини опік правої кисті та забій м`яких тканин надбрів`я справа. [PERSON] надав відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідач не підтверджує жодними доказами його агресивну поведінку по відношенню до неї. Окрім цього, звертав увагу суду, що справи про адміністративні правопорушення за ст. 185 КУпАП, ч. 2 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього було закрито за відсутністю складу правопорушення. Зазначав, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу спричинило дорожньо-транспортну пригоду. Посилання відповідача щодо ушкоджень сина під час перебування дитини з батьком не підтверджено будь-якими доказами. [PERSON] та його представник позов підтримали та просили задовольнити. [PERSON] зазначав, що [PERSON] перестала давати дитину після того, як почала зустрічатися з іншим чоловіком. Заперечував факт того, що син у грудні 2020 року під час спільного з ним спілкування отримав опік на руці. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник Органу опіки та піклування адміністрації Індустріальної районної Дніпровської міської ради надав заяву про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] , які повідомили суду, що є батьками позивача та після народження онука вони постійно приймали участь у його вихованні. Однак, в грудні 2020 року між ними та відповідачем стався конфлікт, після чого [PERSON] чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, не надає можливості приймати участь в спілкуванні та вихованні дитини. Заперечували факт того, що онук отримав опік руки під час спільного спілкування з ними. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] яка повідомила суду, що позивач турботливий батько та ніколи не було з його сторони насильства у сім`ї. В будинку позивача та його батьків у дитини є окрема кімната, іграшки. Батько завжди піклувався про сина та завжди робив спроби побачитися із дитиною, однак після грудня 2020 року мати дитини чинить перешкоди батьку в спілкуванні з сином. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2021 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 11.09.2019 року. Судом також встановлено, що стосовно питання спілкування позивача - [PERSON] з сином - [PERSON] , між сторонами виник конфлікт. Висновком адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-79 від 27.05.2021 року визначено порядок участі батька [PERSON] , [INFO] , у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з дитиною таким чином: чотири рази на місяць, в суботу з 09:00 до 13:00 в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини у присутності матері до три річного віку дитини, після досягнення трьох років без присутності матері з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; кожного вівторка та четверга з 16:00 до 19:00 в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, у присутності матері до три річного віку дитини, після досягнення трьох років без присутності матері з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; на день народження дитини з 14:00 до 18:00 години в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, без присутності матері з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; щорічний спільний відпочинок протягом 15 діб в зимовий та літній період в межах України (за домовленістю батьків) без присутності матері. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Отже, судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином, а тому позов є обґрунтований. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач, як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 3516 від 16.12.2020 року за даними медичної документації та при огляді [PERSON] , [INFO] , виявлене тілесні ушкодження у вигляді: синця на обличчі, що спричинене від дії тупого твердого предмету; опікової ділянки в області першого пальця правої кисті, що спричинено від дії високої температури, можливо в термін, на який вказує мати обстеженого. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Наданий відповідачем висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 3516 від 16.12.2020 року не є беззаперечним доказом того, що зазначені у висновку легкі тілесні ушкодження дитина отримала саме під час спілкування з батьком. Постанови суду, якими закрито провадження по справі про адміністративні правопорушення за ст. 185 КУпАП, ч. 2 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] за відсутністю складу правопорушення, не є обставиною, що унеможливлює спілкування та побачення батька з дитиною. Судом встановлено, що відносини між [PERSON] та [PERSON] емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються конфліктами, про що свідчать копія заяви [PERSON] від 23.10.2020 року, копія заяви [PERSON] від 27.07.2021 року, копія заяви [PERSON] від 04.08.2020 року, копія заяви [PERSON] від 19.08.2020 року до правоохоронних органів, а тому побачення позивача з сином доцільно визначити без присутності матері. На підставі встановлених обставин справи, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця реєстрації та проживання дитини, закладу дошкільної освіти, закладу де навчається дитина [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання [PERSON] забезпечити можливість спілкування з дитиною [PERSON] , [INFO] , за допомогою телефонного та Інтернет зв`язку необхідно задовольнити та спілкування батька з сином має бути визначене в такий спосіб: щовівторка та щочетверга з 16 години 00 хв. до 19 години 00 хв. з можливістю перебування за місцем проживання батька, без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; першої та третьої суботи щомісяця з 09 години 00 хв. до 13 години 00 хв. з можливістю перебування за місцем проживання батька, без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; кожної другої та четвертої суботи щомісяця з 20 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, або з можливістю виїзду за межі міста, без присутності матері [PERSON] з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; на день народження дитини з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з можливістю перебування за місцем проживання батька, без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; на день народження батька [PERSON] щорічно за бажанням дитини із батьком; щорічний спільний відпочинок протягом 15 діб в зимовий та літній період в межах України (за домовленістю батьків) без присутності матері. Вимоги в частині побачення із сином [PERSON] на день народження дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] та [PERSON] не є позивачами по справі. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку наявності спору щодо спілкування з онуком [PERSON] та [PERSON] мають право самостійно звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та визначенні способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Outcome: partial