Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.03.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, який був посвідчений нотаріально, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 266000,00 гривень, які зобов`язувався повернути до 21.09.2014 року. Проте, у вказаний термін відповідач позику не повернув, від зустрічей з позивачем уникає, на неодноразові вимоги останнього виконати свої зобов`язання, передбаченими договором позики, не реагує. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 266000,00 гривень, інфляційні витрати - 44076,20 гривень, 3% річних - 3716,71 гривні та проценти за користування коштами в розмірі 18853,19 гривень У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відтак просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Представник відповідача подав до суду заперечення, в якому позовні вимоги визнав частково, зокрема 236683,00 гривень - основного боргу, 16775,30 гривень - за прострочення платежу, 3307,07 гривень - 3% річних та 37159,21 гривні - інфляційні витрати, а разом 293924,58 гривень, про що подав розрахунок вказаних сум. У судовому засіданні представник відповідача обставини, викладені у заперечені на позов підтримав, просив суд ухвалити рішення з урахуванням фактичних обставин справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини, а ст. 526 цього Кодексу регламентує, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України - за договором позики, одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 266000,00 гривень, які зобов`язувався повернути до 21.09.2014 року. Вказаний договір було нотаріально посвідчено, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія такого. 26.03.2014 року на виконання умов вказаного договору відповідачем було повернуто позивачу 29317 гривень, про що свідчить копія розписки про повернення зазначеної суми та про що не заперечив у судовому засіданні представник позивача, відтак судом було встановлено, що сума заборгованості за договором позики становить 236683,00 гривень, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленні договором. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи наведене і те, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики щодо повернення грошових коштів у визначений термін не виконав, суд прийшов до висновку, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, сплату процентів в розмірі облікової ставки Національного банку України, оскільки розмір таких не був визначений договором, 3 % річних та інфляційні витрати, а відповідач, як позичальник, зобов'язаний повернути позику - грошові кошти в розмірі 236683,00 гривень, 16775,30 гривень - за прострочення платежу, 3307,07 гривень - 3% річних та 37159,21 гривні - інфляційні витрати, а разом 293924,58 гривень. При цьому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтвердженні судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору.

Outcome: partial