Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн., витрати на юридичні послуги в розмірі 1000,00 грн.та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. Пояснив свою заяву тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто на його користь з [PERSON] суму боргу в розмірі 63486 грн. 50 коп., 1850 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, 634 грн. 87 коп. витрати на сплату судового збору, 720,00 грн. витрати повязані з публікацією оголошення про виклик відповідача. Відповідач [PERSON] рішення суду виконувати не збирається, скривається від позивача та працівників державної виконавчої служби, в судові засідання не зявлявся. З травня місяця 2011 року позивач намагався повернути свої кошти , звертався в різні інстанції, правоохоронні органи, що вимагала від нього певних і тривалих психологічних зусиль і моральних страждань. 17 червня 2013 року позивач написав заяву до міського УМВС України в Дніпропетровській області про вчинення злочину [PERSON], 01.07.2013 р було відкрите кримінальне провадження за ст. 190 ч.1 КК України, 25.12.2013 року СВ Саксаганського РВ м. Кривого Рогу кримінальне провадження було закрите. [PERSON] оскаржив дії слідчого, 30.04.2014 р. отримав відповідь ГУ УМВС України в Дніпропетровській області про закриття провадження по скарзі. 12.03.2014 р. отримав відповідь прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу щодо розслідування кримінального провадження за ст. 190 ч.1 КК України та 07.04.2014 р. відповідь Генеральної прокуратури України на його звернення щодо неналежного досудового розслідування. Неправомірними діями відповідача [PERSON] була заподіяна моральна шкода , яку він оцінює в розмірі 40000 грн. Оскільки тривалий час знаходиться на грані нервового зриву, відчуває моральні страждання, порушення психологічної рівноваги. Введення відповідачем його в оману призвело до неможливості використовувати автомобіль для спілкування з рідними та для господарчих справ. Всі ці дії порушили його життєвий уклад, погіршилося його здоровя . У звязку із чим він вимушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не зявився, його представник [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити. Проти заочного рішення не заперечував.. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася через періодичне видання газети « Вісті Придніпровя » . На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 26 вересня 2016 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми боргу та відшкодування моральної шкоди, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 63486 грн. 50 коп., 1850 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування витрата на правову допомогу , 634 грн. 87 коп. витрат на сплату судового збору, 720 грн. 00 коп. витрат повязаних з публікацією оголошення про виклик відповідача до суду.( а.с.8-11). Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] рішення суду виконувати не збирається, скривається від позивача та працівників державної виконавчої служби, в судові засідання не зявлявся. З травня місяця 2011 року позивач намагався повернути свої кошти , звертався в різні інстанції, правоохоронні органи, що вимагала від нього певних і тривалих психологічних зусиль і моральних страждань. 17 червня 2013 року позивач написав заяву до міського УМВС України в Дніпропетровській області про вчинення злочину [PERSON], 01.07.2013 р було відкрите кримінальне провадження за ст. 190 ч.1 КК України, 25.12.2013 року СВ Саксаганського РВ м. Кривого Рогу кримінальне провадження було закрите. [PERSON] оскаржив дії слідчого, 30.04.2014 р. отримав відповідь ГУ УМВС України в Дніпропетровській області про закриття провадження по скарзі. 12.03.2014 р. отримав відповідь прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу щодо розслідування кримінального провадження за ст. 190 ч.1 КК України та 07.04.2014 р. відповідь Генеральної прокуратури України на його звернення щодо неналежного досудового розслідування. Неправомірними діями відповідача [PERSON] була заподіяна моральна шкода , яку він оцінює в розмірі 40000 грн. Оскільки тривалий час знаходиться на грані нервового зриву, відчуває моральні страждання, порушення психологічної рівноваги. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Водночас у позовній заяві позивач не зазначав у чому полягає завдана йому моральна шкода, а лише виходив з можливості відшкодування такої шкоди. Також якими саме діями відповідача заподіяно моральну шкоду, крім того не зазначені докази, що підтверджують кожну з цих обставин. Посилання на відкриття кримінального провадження суд не може прийняти, як доказ винної поведінки відповідача, оскільки позивачем не надано належних доказів (вироку тощо), щодо обставин завдання йому шкоди винною поведінкою відповідача. Позивач не посилався на докази наявності моральної шкоди (душевних страждань, яких позивач зазнав у звязку з несвоєчасним поверненням коштів). Щодо посилань на тривале виконавче провадження то вказаний факт не підтверджено належними доказами. До того ж, виконання рішень судів є функцією держави, а не відповідача. Щодо численних звернень до суду та повернення позовних заяв позивачу, то [PERSON] вказані ухвали суду не оскаржував, а отже вказані заяви є неподаними та повернуті. Доказів завдання саме відповідачем моральної шкоди з цього приводу судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди. Також при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності крім наявності такої шкоди, обов'язковому з'ясуванню підлягають: протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні,\~а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди в контексті загальних підстав цивільно-правової відповідальності На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed