Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] встановлених рішенням Рівненського міського суду від 23.05.2011 року по цивільній справі № 2-1715/11 з 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на тверду грошову суму 1 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог вказує, що після стягнення з нього рішенням суду в 2011 році на користь відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, його матеріальний та сімейний стан змінився, він звільнився з роботи, одружився і від іншої жінки має двох малолітніх доньок, що є підставою відповідно до ст.ст.184, 192 СК України, для зміни розміру аліментів з 1/3 частини всіх видів доходу позивача щомісячно до 1000 грн. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просить їх задоволити. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити в їх задоволенні. Крім того, пояснила, що син сторін - [PERSON] є дитиною-інвалідом, який потребує постійного лікування і саме з цих підстав суд стягнув аліменти з [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу. Вважає, що матеріальний стан позивача з дня винесення судом рішення не погіршився, а покращився, що вбачається з розміру його заробітної плати станом на час винесення судом рішення - 1 500 грн. і розміру аліментів, які просить позивач стягнути згідно даного позову, позивач є працездатним, і відповідно його небажання офіційно працевлаштуватися не є підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року та вимоги ч. 2 статті 182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.05.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено на проживання з матір»ю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 10 грудня 2010 року і до досягнення повноліття дитиною (а.с. 6). На час винесення даного рішення суду, [PERSON] працював в органах внутрішніх справ України і мав заробітну плату в розмірі 1 500 грн. Наказом № 94 о/с від 03.05.2012 року [PERSON] звільнений зі служби. Постановою державного виконавця від 04.07.2011 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду від 07.06.2011 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (а.с. 8). 11.10.2013 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 9), від якого мають двох малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 11). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд бере до уваги, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не пов»язане з нерегулярним чи мінливим доходом платника аліментів. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На думку суду, позивачем не доведено наявність обставин, визначених ст. 192 СК України, які були би підставою для зміни встановленого судовим рішенням розміру аліментів. Відповідно до проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, в грудні 2017 року позивач одноразово сплатив борг по аліментам в сумі 11 000 грн., а в січні 2018 року 14 200 грн., що на думку суду свідчить про те, що матеріальний стан платника аліментів на даний час, порівняно з 2011 роком не погіршився, а покращився. Як вбачається з підстав та предмету даного позову, позивач просить суд не зменшити розмір аліментів в зв»язку зі зміною його сімейного та матеріального стану, а просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду з частки від його доходу на тверду грошову суму. Чинний СК України не містить норми, яка встановлювала би право платника аліментів звертатись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду. Натомість, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Також суд враховує, що відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я дитини. Ч. 2 ст. 141 СК України встановлює, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про здоров»я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З наявних в матеріалах справи довідках вбачається, що неповнолітній син -[PERSON], [INFO] є дитиною інвалідом та має діагноз ДЦП, потребує постійного лікування і проходження курсів нейрофізіологічної реабілітації, що потребує значних витрат, на його утримання стягуються аліменти в розмірі визначеному державним виконавцем відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України і зменшення цього розміру аліментів буде суперечити інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я дитини, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі ст.ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed