Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту належності житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON], визнання договору купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] дійсним та відкриття депозитного рахунку на ім'я [PERSON], вимоги якого до початку розгляду справи по суті в подальшому уточнив, та просив суд визнати договір купівлі-продажу дійсним, визнати право власності, стягнути витрати на ремонт та утримання житлового будинку, посилаючись на те, що 21 квітня 2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений усний договір купівлі-продажу та угода про завдаток, відповідно до яких [PERSON] зобов'язалася після оформлення правовстановлюючих документів на вищезазначений будинок продати його, але [INFO] [PERSON] померла. Позивач в 2006 році вселився в будинок та провів будівельні та ремонтні роботи. В зв'язку з тим, що законом визначений порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, чого не було зроблено позивачем та [PERSON], яка померла, позивач просив визнати договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку дійсним та визнати право власності на цей будинок, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем на ремонт та утримання житлового будинку, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував та звернувся до суду із позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, з 21.04.2006р. у вказаному будинку проживає [PERSON], який обґрунтовує свої майнові права угодою про завдаток, укладеною 21 квітня 2006 року між [PERSON] та померлою матір'ю позивача [PERSON] Відповідач відмовляється добровільно повернути належний позивачу будинок, встановив власні замки на вхідні двері та перешкоджає реалізації права власності, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 27.08.2015 р. цивільну справу № 1502/1363/2012 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та цивільну справу № 492/835/15-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння було об'єднано в одне провадження та присвоєно реєстраційний номер 1502/1363/2012. [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили суд їх задовольнити. Позов [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення. [PERSON]в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заявлені ним позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав, зазначених у ньому. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає що позов [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, стягнення витрат на ремонт та утримання житлового будинку задоволенню не підлягає, а позов [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, заснованим на законі та доведений доказами, дослідженими судом. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору, пов'язаного з вчиненням правочину, правом власності на нерухоме майно; що випливають із права власності пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією актового запису про смерть № 194 від 27.09.2005р., Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00010672893 від 23.06.2012р. (т. 1 а.с. 43, 109, 110). За життя [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 24.02.1995р. (т. 1 а.с. 9-11). Згідно довідки № 1223 від 31.07.2008р., виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області [PERSON] проживала разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] по день смерті останньої (т. 1 а.с. 12). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією актового запису про смерть № 279 від 23.12.2008р., Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00010672972 від 23.06.2012р. (т. 1 а.с. 111, 112). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 30.01.2015р. [PERSON], успадкував житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS], який належав [PERSON] померлій [INFO] (т. 2 а.с. 3). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 30.01.2015р. [PERSON] є власником вищезазначеного житлового будинку з господарськими спорудами (т. 2 а.с. 4). 21 квітня 2006 року між [PERSON], та [PERSON], яка померла, була укладена угода про завдаток, відповідно до якої кредитор та боржник уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 5-7, т. 1 а.с. 14-15). Згідно п. 1.4. угоди про завдаток кредитор зобов'язався після отримання завдатку в нотаріальному порядку оформити спадкове майно на своє ім'я, а потім продати його за 25500,00 грн. (екв. 5000,00 дол. США) боржнику. Відповідно до п. 2.1. угоди про завдаток предметом угоди є грошова сума в національній валюті - гривні або в еквівалентній сумі доларів США, в розмірі 4080,00 грн. або 800,00 дол. США. З акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 25.04.2006 р. вбачається, що для приведення вищезазначеного житлового будинку в житловий стан необхідний капітальний ремонт всіх приміщень (т. 1 а.с. 16-20). Згідно акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 18.04.2006р. виповнені основні види ремонтно-будівельних робіт та складені дефектні акти (т. 1 а.с. 21-28, 29, 30-36, 37-38, 39-40, 41, 42). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 64/12 від 25.05.2014р. вартість будівельних та ремонтних робіт, які були виконані в житловому будинку [ADDRESS] в період з 21 квітня 2006 року по 22 листопада 2013 року складає 171689,00 грн. (т. 1 а.с. 208-266). Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 16.06.2018 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В силу ч. 1 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30.01.2012р. у справі № 6-162 ц 12 про перегляд Верховним Судом України ухвали Суворовського районного суду м.Херсона від 18 березня 2009 року, ухвали апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2012 року, в якій зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі - продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Статтею 657 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що 21 квітня 2006 року між [PERSON], та [PERSON], яка померла, була укладена угода про завдаток, відповідно до якої кредитор та боржник уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 5-7, т. 2 а.с. 14-15). Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що договір купівлі - продажу спірного житлового будинку, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є правочином, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а момент вчинення такого правочину згідно зі ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, суд прийшов до висновку, що вказаний договір купівлі - продажу житлового будинку не є укладеним й не створює прав та обов'язків для його сторін. Оскільки вимога про визнання права власності на житловий будинок є похідною від набуття такого права на майно на підставі правочину, то не підлягає задоволенню і вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на ремонт та утримання житлового будинку, суд зазначає наступне. Разом з тим, суд вважає, що з врахуванням існуючих на час здійснення поліпшень майна домовленостей сторін, до вимог позивача в частині стягнення з власника будинку здійснених ним витрат, підлягає застосуванню ч. 4 ст. 390 ЦК України, оскільки на час набуття в управління та користування майна він був добросовісним набувачем, що передав завдаток, отримав ключі, зі згоди власника здійснив роботи та поніс витрати, розраховуючи на укладення договору купівлі-продажу. Ч. 4 ст. 390 ЦК України передбачено право добросовісного набувача (володільця) залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди, а якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, то добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених під час володіння витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Враховуючи, що позивачем були надані докази фактично понесених ним витрат на здійснення ремонтних робіт, проте не надані належні та допустимі докази суми, на яку збільшилася вартість майна в результаті цих витрат, що вимагає ч. 4 ст. 390 ЦК України, крім того, ремонт у будинку було здійснено [PERSON] без згоди власника майна, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду індикаційного позову. Предметом індикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (без титульний статус його володіння). Судом встановлено, що [PERSON], належить житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 30.01.2015р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 30.01.2015р. (т. 2 а.с. 3, 4). [PERSON] в судовому засіданні підтвердив своє право власності на вищевказаний житловий будинок, надавши суду копію свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 30.01.2015р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 30.01.2015р. (т. 2 а.с. 3, 4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], користується спірним майном не в інтересах суспільства, а в своїх інтересах, що підтверджується актом обстеження від 03.02.2016р. та відмовляється звільнити спірне майно, посилаючись на те, що він користується вказаним житловим будинком з господарськими спорудами на підставі угоди про завдаток від 21 квітня 2006 року, укладеної між ним та [PERSON], яка померла. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Судовий захист цивільних прав та інтересів шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України відповідно до якої кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Статтею 41 Конституції України кожному надано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, позивач [PERSON] має законне суб'єктивне право на витребування майна з чужого незаконного володіння. Суд звертає увагу, що позов про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння є речово-правовим позовом, який може бути пред'явлений лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що між [PERSON], та [PERSON], відсутні будь - які правовідносини, які виникли стосовно володіння, користування спірним житловим будинком з господарськими спорудами [ADDRESS] Вирішивши, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги [PERSON], та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що [PERSON] надано суду належні докази на підтвердження позовних вимог, тому зібрані у справі докази, та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову останнього про витребування майна з незаконного володіння [PERSON], а саме: житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. У зв'язку із задоволенням позовних вимог [PERSON], відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн., понесені [PERSON] при зверненні з позовом до суду (а.с. 1 т. 2). На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 220, 316, 317, 321, 328, 390, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 139, 141, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved