Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову посилається на те, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та в якому також прописаний відповідач [PERSON], його колишній зять. Вказує, що відповідач з 2016 року у вказаному житловому будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку позивача перешкоджає останньому реалізувати своє право в тому числі на оформлення субсидії. За вказаних обставин він змушений був звернутися до суду з питанням визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладенні в них. При цьому вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, без повідомлення причин, про час та місце судового засідання повідомлено належним чином, що вбачається з поштових повідомлень від 06.11.2018 року (а.с. 24, 26) та від 04.12.2018 року (а.с. 38). За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, повідомлень про причини неявки та відзиву на позов від відповідача також не надходило, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України враховуючи думку позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Під час розгляду справи Бобринецьким районним судом Кіровоградської області були здійсненні слідуючі процесуальні дії: 05.11.2018 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на ім»я [PERSON] (а.с. 45-51) та обліковою карткою суб'єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки, виданою виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.3-5). Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.08.2016 року розірвано шлюб між [PERSON], яка є донькою позивача, та відповідачем [PERSON] (а.с. 42-44). Згідно довідок, виданих виконкомом Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 29.10.2018 року № 762 та від 17.12.2018 року № 858 відповідач [PERSON], [INFO] є колишнім зятем позивача [PERSON] та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] але за вказаною адресою не проживає з квітня 2016 року. (а.с. 14, 41). Свідки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в судовому засіданні суду показали, що проживають відповідно по [ADDRESS] та [ADDRESS] по сусідству з позивачем. Вказали, що їм відомо, що відповідач колишній зять позивача та проживав в будинку позивача по [ADDRESS] але близько двох років останній вже не проживає за вказаною адресою. Таким чином, з пояснень свідків судом достовірно встановлено, що відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання: [ADDRESS] не проживає близько 2 років. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не належить до членів сім'ї позивача - власника будинку в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України. Оскільки власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] є позивач, відповідач не належить до членів сім'ї позивача, не є наймачем будинку та за адресою місця своєї реєстрації не проживає близько 2 років, та не набув самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved