Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі. В позовній заяві вказує на те, що він був прийнятий на роботу машиністом екструдера, згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.08.2012 року, зареєстрованого в Рівненському міському центрі зайнятості за № 17001202134. Відповідно до п. 3 фізична особа зобов'язується оплатити працю Працівника у розмірі 105 % мінімальної заробітної плати на місяць. 29.05.2015 року його звільнено з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. 04.06.2015 р., трудовий договір між працівником і фізичною особою від 07 серпня 2012 року знято з реєстрації. При звільненні з роботи йому не було нараховані та виплачені сума компенсації за невикористану відпустку. У зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі починаючи з 07.08.2012 року по 29.05.2015 року включно. 16.06.2015 року, він звернувся письмово з листом - проханням до свого роботодавця [PERSON] про надання йому довідки про заборгованість по заробітній платі, згідно умов трудового договору № 17001202134 від 07.08.2012 року, та з вимогою по проведенню повного розрахунку. Вважає, що роботодавцем під час звільнення його з роботи були порушені вимоги Кодексу законів про працю України стосовно проведення розрахунку з працівником, який звільняється у день звільнення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період з 29.05.2015 року по день проведення повного розрахунку. Від позовних вимог про виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки відмовився, оскільки дані кошти йому вже виплачені. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що фізичною особою - підприємцем [PERSON] під час звільнення з роботи [PERSON] були дотримані всі вимоги чинного трудового законодавства. У день звільнення з ним було проведено розрахунок. Кошти необхідні для проведення розрахунку за невикористану відпустку були відсутні в касі підприємця, тому [PERSON] було у день звільнення повідомлено, що він зможе отримати кошти на наступний робочий день після звільнення. У звязку з чим вважає, вина фізичної особи - підприємця [PERSON] у несвоєчасній виплаті компенсації за невикористану відпустку відсутня, просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази надані сторонами та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.08.2012 року, зареєстрованому в Рівненському міському центрі зайнятості за № 17001202134, укладеному між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON], в період часу з 07.08.2012 року по 29.05.2015 року, працював машиністом екструдера. 29.05.2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. 04.06.2015 року, трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.08.2012 року, зареєстрований в Рівненському міському центрі зайнятості за № 17001202134, був знятий з реєстрації в Рівненському міському центрі зайнятості. Згідно ст. 116 КзПП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 29.05.2015 року, в день звільнення, [PERSON] було виплачено 1161,20 гривень заробітної плати, видано трудову книжку. Дані обставини визнані сторонами і тому, у відповідності до ст. 61 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають. Крім того, судом встановлено, що станом на 29.05.2015 року [PERSON] було нараховано, але не виплачено в день звільнення 756,46 гривень компенсації за невикористану відпустку, що і стало підставою для звернення з позовною заявою до суду. З дослідженого в судовому засіданні копії видаткового касового ордеру від 22.01.2016 року, 756,46 гривень компенсації за невикористану відпустку було виплачено [PERSON] 22.01.2016 року. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що 16.06.2015 року він, знаючи про борг по невиплаченій компенсації за невикористану відпустку звертався письмово до ФОП [PERSON] з вимогою провести з ним повний розрахунок та звертався в Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області із скаргою на неправомірні дії ФОП [PERSON] Суд оцінюючі дані докази приходить до переконання, що вони не можуть бути покладені в основу висновку, що невиплата [PERSON] в день звільнення 756,46 гривень компенсації за невикористану відпустку відбулась з вини ФОП [PERSON] З дослідженої в судовому засіданні відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області № 17-07/320 від 15.06.2015 року судом встановлено, що перевірка по зверненню [PERSON] фахівцями Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області не проводилась. З дослідженого в судовому засіданні опису вкладення до цінного листа, судом встановлено, що в даному описі не вказана точна адреса місця проживання [PERSON], що перешкоджає встановити, що [PERSON] дійсно направлялась заява для [PERSON] від 16.06.2015 року з проханням провести з ним повний розрахунок, оскільки представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив факт отримання ним будь-якої кореспонденції направленої [PERSON] на його адресу. Крім того, судом встановлено, що в день звільнення 29.05.2015 року, [PERSON] було проінформовано про нараховану компенсацію за невикористану відпустку та було повідомлено про можливість її отримання 01.06.2015 року, на наступний робочий день після його звільнення. З дослідженого в судовому засіданні акта від 29.05.2015 року судом встановлено, що комісія у складі: голови комісії - завідуюча складом [PERSON], членів комісії - головного бухгалтера [PERSON], директора з виробництва [PERSON], склали даний акт про те, що у їх присутності, головним бухгалтером [PERSON] [PERSON] було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у звязку зі звільненням. Власником [PERSON], також, повідомлено [PERSON] про те, що у звязку з відсутністю готівкових коштів, компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року, для чого йому необхідно з'явитись в бухгалтерію для їх отримання. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факти зафіксовані в акті від 29.05.2015 року та наполягли на тому, що у їх присутності [PERSON] було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у звязку зі звільненням та розяснено, що у звязку з відсутністю готівкових коштів, компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року. Відсутність коштів в касі підприємця свідок [PERSON], яка працює головним бухгалтером у ФОП [PERSON], пояснила тим, що оскільки рішення про звільнення [PERSON] було прийнято спонтанно, вона не встигла замовити готівку в необхідній кількості, крім того, в той день звільнялись ще і інші працівники. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено, що компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 гривень не виплачена в день звільнення по вині фізичної особи-підприємця [PERSON], оскільки 29.05.2015 року [PERSON] було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у звязку зі звільненням та розяснено, що компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року. Таким чином, суд вважає, що вина фізичної особи-підприємця [PERSON] у невиплаті компенсації за невикористану відпустку у день звільнення відсутня, а [PERSON] не доведено, що 01 червня 2015 року він не міг вільно отримати належні йому до виплати кошти, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за недоведеністю. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed