Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 60053,00 грн, три відсотки річних від простроченої суми 3753,31 грн, а також судові витрати у справі, а саме сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 січня 2017 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 2300,00 (дві тисячі триста) доларів США, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 2300,00 (дві тисячі триста) доларів США зі строком повного повернення боргу не пізніше 01 квітня 2017 року. Отримання грошових коштів в повному обсязі підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 04 січня 2017 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, грошові кошти до цього часу позивачу не повернув. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 04 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2300,00 (дві тисячі триста) доларів США, а відповідач прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався повернути вказану суму не пізніше 01 квітня 2017 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки\~від 04 січня 2017 року (а.с. 7). [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти [PERSON] Д. А. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України\~визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом положень\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. В розписці вказано, що позичальник [PERSON] зобов`язаний повернути позикодавцеві [PERSON] позику в строк до 01.04.2017, але грошові кошти до теперішнього часу [PERSON] не повернув. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку борговою розпискою, яка за змістом є договором позики, не встановлений інший розмір процентів, а тому для розрахунку суми процентів річних від простроченої суми потрібно застосовувати саме три проценти. Суд, дослідивши вказану розписку, вважає, що вона є документом, який підтверджує боргове зобов`язання, оскільки містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, яка міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між ними саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його правильним й обґрунтованим. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики від 04.01.2017 станом на 14.05.2019 року становить 63806,31 гривень, з яких 60053,00 гривень сума основного боргу, 3753,31 гривень три відсотки річних. Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення його позовних вимог. За таких обставин, згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, згідно\~ вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд розяснює відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в звязку з чим суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved