Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], стверджуючи, що він 19.09.2012 року передав відповідачу [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 1200 доларів США. За умовами договору відповідач зобовязався повернути позику в строк до 19.09.2013 року зі сплатою 4% щомісячно, що складає 48 доларів США щомісячно. Крім того, відповідач зобовязався повернути борг по першій вимозі позивача за користування грішми у сумі 1200 доларів США відсотки, про що власноручно склав та передав розписку. Починаючи з кінця грудня 2013 року він постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. 15.02.2016 року він направив відповідачу письмову вимогу щодо повернення боргу. Проте, до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобовязання не виконав. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 81579,98 грн., а також судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 815,80 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не зявився. Викликався до суду через оголошення в газеті «Одеські вісті». Причин неявки суду не повідомив. Заперечень до позову не представив. Тому за згоди сторони позивача справу розглянуто у відсутність відповідача в порядку заочного провадження. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 5760 ЦПК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, шляхом складання відповідачем боргової розписки, копія якої долучено до справи. Згідно умов договору [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1200 доларів США зі сплатою 4% щомісячно на строк до 19.09.2013 року. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, борг вчасно не повернув. 23.02.2016 року позивач направив відповідачу письмову вимогу щодо повернення боргу. До цього часу відповідачем борг не повернуто. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1048 ч.1 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Оскільки відповідач, підписавши розписку, взяв на себе зобовязання щодо повернення боргу, яких не виконав, тому позовні вимоги є обґрунтованими. Отже загальний борг відповідача за умовами договору позики, з урахуванням заявлених позовних вимог становить 3120 доларів США, який складається: 1200 доларів США основна сума боргу; 1920 доларів США проценти за користування коштами у розмірі 4% щомісячно за період з 12.09.2012 року по 12.02.2016 року (40 місяців). Таким чином на день ухвалення рішення, з відповідача підлягає стягненню грошова сума у в гривні у розмірі 80842,32 грн. (3120 дол.СШАх25,91(офіційний курс НБУ щодо дол.США на 30.09.2016р.). В іншому слід відмовити. Враховуючи часткове задоволення вимог про стягнення коштів, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним письмово підтвердженні судові витрати повязані із сплатою судового збору в розмірі 808,42 грн. та витрати на оплату обяви в газеті у розмірі 150,00 грн..

Outcome: partial