Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, в якому позивач, посилаючись на ст. ст. 526, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 24.06.2020 в розмірі 45 000,00грн., інфляційні витрати в розмірі 3 337,73грн., та 3% річних в розмірі 712,96грн. Також, понесені судові витрати: по сплаті судового збору та комісії банку в розмірі 857,96 грн., по відправці поштової кореспонденції 180,90грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00грн. 15 лютого 2021 року ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження. Представник позивача Веріковська Т.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 червня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання боржнику грошових коштів в розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень (а.с. 6). Позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів від 24.06.2020, згідно якої [PERSON] зобов`язалася повернути кошти повністю до 05.10.2020. За користування грошовими коштами договором позики сплату процентів не передбачено. В порушення умов договору, відповідач грошові кошти не повернула. У відповідності до ст. ст. 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути на користь позивача кошти за договором позики від 24 червня 2020 року в сумі 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення. Оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до Методики розрахунку (Лист Верховного Суду України від 03.04.97 р №62-97) станом на 16.04.2021, підлягають задоволенню інфляційне збільшення 3337,73 грн. та 3% річних в розмірі 712,96 грн. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору та комісії банку в розмірі 857,96 грн., по відправці поштової кореспонденції 180,90грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00грн.

Outcome: approved