Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено Договір, відповідно до якого ним було отримано позику, однак він вважає його недійсним, оскільки він не підписаний сторонами та між ними не узгоджені його істотні умови. Зазначає, що в порушення вимог ч.2,3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору відповідач не надав йому відомості, які потрібні клієнту для укладення кредитного договору і в такий спосіб був введений в оману при отриманні кредитних послуг, зокрема відповідач приховав інформацію про реальну річну ставку та загальну вартість кредиту. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб встановлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії Договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов Договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного Договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ІІК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 нього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 207 ПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Однак, прийняття пропозиції від Відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик Відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію. Даний договір не може вважатися таким, що укладений в письмовій формі, так як не відповідає положенням абзацу третього ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» і ним не підписаний. Даний договір не укладений в письмовій формі. Відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги»: Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як її власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції Відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між ним та Відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Зазначає, що частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 1 ст. 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, а не несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Такого ж висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/13. Зазначає, що відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Посилаючись на порушення своїх прав, як споживача фінансових послуг відповідача, позивач просив суд визнати Кредитний договір №0576-0804 від 22 грудня 2020 року, укладений між ним та ТОВ «УКР Кредит Фінанс», недійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з позовною заявою до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.9). В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - Васільєва Т.В., яка діє на підставі Довіреності № 22 від 15 січня 2021 року, до суду надала Відзив на позовну заяву в якій зазначила, що « Всі обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги є безпідставними, оскільки Кредитний договір був укладений сторонами відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання споживчих кредитів, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною. Крім того, Кредитний договір №0576-0804 від 22 грудня 2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача ( [INFO] надалі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створив свій особистий кабінет (п. 2.1.14. Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, який позивач для отримання кредиту повністю виконав, а саме: - позивач на сайті відповідача, здійснив заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказав всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); - заявка подавалася позивачем через його особистий кабінет (п. 4.10. Правил); - відповідач проінформував позивача (п. 4.17. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; - позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; - позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; - відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Відповідно до ст. 12 Закону України « Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, всі дії, які здійснив позивач, свідчать про його свідомий вибір щодо укладення Кредитного договору, оскільки без відповідних дій з боку позивача, укладення вказаного кредитного договору було б неможливе. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів не підлягають задоволенню з наступних підстав. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01 серпня 2013 року та Ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно Розпорядження №2401 від 08 червня 2017 року. Отже, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснює свою діяльність відповідно до діючого законодавства України, а щодо укладення електронних правочинів відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено Кредитний договір №0576-0804, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 10000,00 грн., строком дії на 21 день, зі сплатою процентів в розмірі 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування. Річна процентна ставка 730 % (а.с. 30). Кредитний договір №0576-0804 від 22 грудня 2020 року був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання споживчих кредитів, затверджених Наказом за підписом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №175-П від 03 листопада 2020 року, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору (а.с.31-38). Відповідно до п.4 Договору проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного Кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730% (а.с.30). Відповідно до п.7 Договору орієнтована загальна вартість кредиту складає 142% від суми кредиту або 14200,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 42% від суми кредиту або 4200,00 грн.. Відповідно до п.13 Договору цей кредитний договір та Правила надання споживчих кредитів разом складають єдиний договір (надалі-Договір) та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей Кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного договору та Правил надання коштів в кредит (які є невід`ємними частинами Договору) та текст яких розміщено на вебсайті Кредитодавця. Відповідно до п. 5.4 Правил надання споживчих кредитів, затверджених Наказом за підписом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №175-П від 03 листопада 2020 року, встановлено, що укладаючи договір, кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі, підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та кредитного договору). Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Так судом по перше встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та Ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Далі на офіційному сайті ТОВ ««Укр Кредит Фінанс» розміщено публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір та Правила, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень. В наданому суду Договорі №0576-0804 від 22 грудня 2020 року чітко визначено, що позичальник [PERSON] отримав від них грошові кошти в кредит на строк 21 день зі сплатою відсотків, визначена сукупна вартість кредиту 14200,00 грн. Суд вважає, що під час реалізації позивачем прав позичальника, як споживача фінансової послуги, на отримання кредиту не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивач мав можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у Кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням Кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень прав споживача в розумінні ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні Кредитного договору. Тому суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману при укладенні Кредитного договору, а відтак відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з вказаних підстав. Далі позивач стверджував, щодо порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію», а саме про відсутність електронного підпису на договорі. У статтях 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів, як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). При цьому вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створив свій особистий кабінет (п. 2.1.14. Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання споживчих кредитів, затверджених Наказом №157-П від 03 листопада 2020 року за підписом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс», які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивач на сайті відповідача, здійснив заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказав всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет (п. 4.10. Правил); відповідач проінформував позивача (п. 4.17. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту смс - повідомлення на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Таким чином, в момент коли [PERSON] заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні кредитного договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, враховуючи те, що позивач ініціював укладення такого договору, оформивши Заявку на сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс», підписавши Договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. У пункті 19 Кредитного договору «Реквізити Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] - [NUMBER] , паспортні дані та РНОКПП. Також суд вважає, що доводи позивача, стосовно неправильності нарахування процентів, пені, їх розміру відповідачем не є предметом даного спору і самостійною підставою визнання правочину недійсним. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку, що укладення Кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу наявності підстав для визнання Кредитного договору №0576-0804 від 22 грудня 2020 року недійсним, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивача [PERSON] , який мав доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб. Наведене вище узгоджується із правовими висновками, які виклав Верховний Суд у Постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19), у Постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203ск20) та у Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 (провадження №61-9071св20), які є обов`язковими для виконання, оскільки відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Суд вважає, що доводи позивача щодо не узгодження сторонами істотних умов Кредитного договору ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і спростовуються самим змістом Договору, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про захист прав споживачів та у задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до переконання, судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed