Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України та прокуратури Сколівського району Львівської області про відшкодування витрат на правову допомогу. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вироком Сколівського районного суду Львівської області від 22.03.2011 року, який набрав законної сили, його було визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, а обраний стосовно нього запобіжний захід скасовано. Вважає, що за таких обставин, відповідно до вимог чинного законодавства, він має право на відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги у кримінальній та цивільній справах в розмірі 15000 гривень. 15.04.2014 року представник [PERSON] - адвокат [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, зокрема просив стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у користь [PERSON] кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі в розмірі 12000 гривень. Одночасно було подано акт виконаних робіт від 10.03.2014 року, в якому наведений детальний розрахунок суми, витраченої [PERSON] на правову допомогу, виходячи із реальної погодинної участі його захисника у кримінальному провадженні. У судовому засіданні позивач та його представник надали додаткові пояснення до акту виконаних робіт, уточненні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Прокурор прокуратури Сколівського району Львівської області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на відсутність обґрунтованого розрахунку зазначених у акті виконаних робіт сум, відтак у задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю. Представник відповідача Державної казначейської служби України подав до суду заперечення, в якому зазначив, що наведені в акті виконаних робіт дані містять лише розбивку на години за виконання окремих видів послуг, без жодних підтверджуючих документів, що саме такі послуги і протягом такого періоду часу надавались позивачу в якості юридичних послуг під час розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] Також зазначив, що угодою, укладеною між позивачем та адвокатом не передбачено відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з виконанням такої угоди. Окрім цього, вказав, що кримінальна справа розглядалась у 2009 році, однак, акт виконаних робіт датовано 10.03.2014 року, що, на його думку, викликає сумніви щодо достовірності даних, викладених у даному акті. Відносно оплати праці адвоката вважає, що така повинна обчислюватися відповідно до ст. 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та Порядку оплати праці адвокатів з надання громадянам правової допомоги в кримінальних провадженнях за рахунок держави, затвердженого постановою КМУ № 821 від 14.05.1999 року в розмірі 2,5 відсотка мінімальної заробітної плати, визначеної законом на час надання послуг адвокатом. У судовому засіданні представник відповідача Державної казначейської служби України проти позовних вимог заперечив з вищенаведених підстав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення прокурора, позивача та його представника, представника відповідача Державної казначейської служби України, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 22.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.07.2011 року, у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, а обраний стосовно нього запобіжний захід скасовано. Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» громадянину підлягають поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Згідно п. 10 Положення про застосування даного Закону до сум, сплачених у зв`язку з наданням правової допомоги відносяться суми, сплачені за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрати адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Рішенням Конституційного суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009 року визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат, а ч. 1 ст. 88 цього Кодексу передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документальної підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, захисником позивача був адвокат [PERSON], котрий надавав [PERSON] юридичну допомогу на досудовому слідстві, а також впродовж судового розгляду вказаної кримінальної справи, в тому числі в судах апеляційної та касаційної інстанцій на підставі угод від 30.07.2009 року та 13.02.2012 року, що підтверджується оригіналами даних угод, згідно яких розмір гонорару адвоката [PERSON] становить 12 000 гривень, про що свідчать квитанції до прибуткового касового ордеру. Окрім гонорару, угодами про надання юридичної допомоги у кримінальному процесі, зокрема п. 1 передбачена оплата фактичних видатків, пов`язаних з виконанням доручення, що спростовує твердження представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що угодою, укладеною між позивачем та адвокатом не передбачено відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з виконанням такої угоди. Суд не бере до уваги заперечення прокурора Сколівського району та представника відповідача Державної казначейської служби України відносно зазначеної у акті виконаних робіт суми 400 гривень за поїздки до суду касаційної інстанції у м. Київ, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, така відноситься до статті фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди про надання юридичної допомоги. Судом також не беруться до уваги посилання представника відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні на те, що кримінальна справа розглядалась у 2009 році, однак, акт виконаних робіт надано 10.03.2014 року, оскільки такий акт підписується сторонами після надання послуг, тобто це документ, який підтверджує завершення правовідносин між сторонами, а тому до закінчення розгляду справи в суді акт наданих послуг не може бути підписаний і наданий для огляду суду. Крім того складання акту виконаних робіт (або надання послуг) не є обов`язковим за наявності документального підтвердження судових витрат. Про те, що витрати на правову допомогу є документально підтвердженими зазначено також і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року, якою справу повернуто на новий розгляд до суду І інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу. Таким чином, матеріалами справи підтверджується оплата позивачем 12 000 гривень за надання йому юридичної допомоги у кримінальній справі. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що наведені в акті виконаних робіт дані містять лише розбивку на години за виконання окремих видів послуг, без жодних підтверджуючих документів, що саме такі послуги і протягом такого періоду часу надавались позивачу в якості юридичних послуг під час розгляду кримінальної справи відносно [PERSON], оскільки такі спростовуються додатковими пояснення до акту виконаних робіт, наданими у судовому засіданні представником позивача, та матеріалами кримінальної справи у чотирьох томах про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, яка була долучена до матеріалів даної цивільної справи за клопотанням прокурора прокуратури Сколівського району. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, поясненнями у судовому засіданні позивача і його представника та не спростовано прокурором прокуратури Сколівського району, а також і самим представником відповідача Державної казначейської служби України те, що адвокат [PERSON], як суб`єкт надання правової допомоги був обраний позивачем [PERSON] самостійно, за власною волею, тобто не був призначений позивачеві за рахунок держави, а тому суд не бере до уваги твердження представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що оплата праці адвоката повинна обчислюватися відповідно до ст. 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та Порядку оплати праці адвокатів з надання громадянам правової допомоги в кримінальних провадженнях за рахунок держав, затвердженого постановою КМУ № 821 від 14.05.1999 року в розмірі 2,5 відсотка мінімальної заробітної плати, визначеної законом на час надання послуг адвокатом, оскільки вказані норми регулюють порядок оплати праці адвоката за надання правової допомоги в кримінальних провадженнях, які здійснювали захист за призначенням слідчого, прокурора, слідчого судді (суду), а також, якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу. Ураховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що сума витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, в розмірі 12 000 гривень є розумною, визначеною з урахуванням витраченого адвокатом часу на виконання доручення та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює оплату праці адвоката, який здійснює захист не за призначенням слідчого, прокурора чи слідчого судді (суду), а обирається особою самостійно, на власний розсуд, відтак підлягає стягненню, оскільки позивач [PERSON] самостійно обрав суб`єкта надання йому правової допомоги.

Outcome: approved