Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими спорудами адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик, вул. Лісна, 2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2016 року помер [PERSON]. Спадкоємцями за законом після його смерті є позивач та [PERSON] В Богодухівській Держнотконторі було заведено спадкову справу № 267/2016 після померлого [PERSON] Згідно з договором про поділ спадщини від 23 серпня 2016 року у спадщину до позивача переходить спадкове майно, яке не оформлено і складається з житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик, вул. Лісна, 2, право власності на який посвідчено записом в по господарській книзі. Державним нотаріусом було запропоновано надати правовстановлюючі документи на спадкове майно. Але при перевірці документів для оформлення спадкового майна виявилося, що спадкодавцем за життя не було виготовлено належного правовстановлюючого документу, як того вимагає діюче законодавство. Державним нотаріусом надано відповідь, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно неможливо видати і рекомендовано питання визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарчими спорудами, вирішити в судовому порядку. При таких обставинах порушуються право на спадщину і не можливо юридично переоформити та зареєструвати позивачу спадкове майно на своє імя, хоча він фактично вступив в управління та володіння цим майном, прийняв та оформив інше спадкове майно. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд слухання справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить ухвалити рішення про їх задоволення. Представник відповідача до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 15 січня 2016 року Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області серії I-ВЛ № 532854, [PERSON] помер 14 січня 2016 року у віці 66 років у с. Кручик Богодухівського району Харківської області. Відповідно до копії спадкової справи, Богодухівською нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №267/2016 після померлого 14 січня 2016 року [PERSON]. В спадковій справі міститься заява [PERSON], доньки спадкодавця, та спадкоємиці за законом після його смерті, про відмову від спадщини, а також є заява [PERSON] про прийняття спадщини, сина спадкодавця, який є спадкоємцем за законом після його смерті. Відповідно до довідки №540, виданої 20.09.2016 року Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, згідно запису погосподарської книги [PERSON] належить житловий будинок за адресою вул. Лісна, 2 с. Кручик Богодухівського району Харківської області. Житловий будинок побудовано в 1930 році. Належність [PERSON] житлового будинку за адресою вул. Лісна, 2 с. Кручик Богодухівського району Харківської області також підтверджується копією сторінок 150-153 з погосподарської книги №7 обєктів погосподарського обліку населених пунктів Павлівської селищної ради. Відповідно до свідоцтва про народження серії IV-ВЛ №371577, [PERSON] народилась 19 жовтня 1987 року в с. Федорівка Великобурлуцького району Харківської області і його батьком вказаний [PERSON]. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [INFO], що підтверджується його паспортом. Згідно договору про поділ майна, укладеного та посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] 23.08.2016 року, [PERSON] та [PERSON] склали догові про поділ спадкового майна, належного їм відповідно до ст. 1261 ЦК України в рамках спадкової справи №267/2016, відкритої Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області після смерті їхнього батька [PERSON], померлого 14 січня 2016 року, що на час смерті проживав в [INFO]. Спадщину вони прийняли, оскільки [PERSON] надав відповідну заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] був зареєстрований та мешкав за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті. Після укладення цього договору у спадщину [PERSON] переходить 1/3 частина у праві власності на житловий будинок за №35 по вул. Макаренка (колишня Свердлова) в смт. Шарівка Богодухівського району Харківської області, а [PERSON] у спадщину переходить житловий будинок №2 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: село Кручик Богодухівського району Харківської області, вулиця Лісна. Цей договір є підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказане майно. Згідно відповіді завідуючої Богодухівської Державної нотаріальної контори [PERSON] від 23.09.2016 року, наданої [PERSON], що в звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на будинок за адресою вул. Лісна, 2 с. Кручик Богодухівського району Харківської області, та в звязку зі смертю власника вказаного нерухомого майна, на яке не була проведена первинна реєстрація права власності, питання належності цього майна попередньому власнику та визнання наступного власника повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.ст. 12161218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Згідно вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Обєктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. У період чинності зазначеної\~Інструкції\~державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджувалося записами в по господарських книгах, і наданий час може бути підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору , а право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Отже, оскільки при житті спадкодавця ним не було виготовлено належного правовстановлюючого документу на житловий будинок, а його належність спадкодавцю ніким не заперечується та підтверджується записами в погосподарській книзі, та не можливо отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, право позивача може бути визнано в судовому порядку. В звязку з викладеними обставинами, а також фактичним визнанням позову відповідачем, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який належав спадкодавцю. Судові витрати позивач залишила за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved