Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до ПСК «ОГХ», посилаючись на те, що з 16 жовтня 2013 року по 13 березня 2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді виконуючого обов'язки директора, але підприємство нерегулярно виплачувало йому заробітну, внаслідок чого виникла заборгованість по ній в сумі 6000 грн. Крім того, при звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку, в зв'язку з чим, відповідач також має сплатити йому компенсацію за затримку в сумі 6250 грн. за період з 13 березня 2014 року по 28 травня 2014 року. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зменшивши суму стягнення по заборгованості з заробітної плати до 1851,85 грн., так як відповідач після звернення до суду частково погасив борг. Також наполягає на стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6250 грн. за період з 13 березня 2014 року по 28 травня 2014 року. Зазначає, що за час його роботи на посаді керівника відповідача заробітна плата працівникам виплачувалась нерегулярно через скрутне фінансове становище підприємства. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково і пояснили, що дійсно в ПСК «ОГХ» мається заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] за лютий місяць 2014 року в сумі 1851,85 грн., що виникла на їх думку з вини самого позивача, який у той час працював керівником підприємства і не виплатив заробітну плату. Після звільнення [PERSON] з роботи заборгованість по заробітній платі колективу підприємства повністю погашена і в даний час вона відсутня, проведені авансові платежі за травень 2014 року. [PERSON] не з'являється до них для вирішення питання про погашення заборгованості із заробітної плати та щодо нестачі компресора. Враховуючи складне матеріальне становище підприємства заперечують проти стягнення з ПСК «ОГХ» на користь [PERSON] компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен громадянин має право на своєчасне одержання винагороди за працю. За змістом положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що скрутність у фінансово-господарській діяльності або відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України; часткове погашення роботодавцем заборгованості по заробітній платі чи неспівмірність із сумою такої заборгованості також не може бути підставою для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Аналогічні висновки викладені і у правових позиціях Верховного Суду України, сформульованих у постановах за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які з огляду на приписи ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України (постанова від 03.07.2013р. у справі №6-64цс13, постанова від 03.07.2013р. у справі №6-60цс13, постанова від 27.03.2013р. у справі №6-15цс13 та ряд інших). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 16 жовтня 2013 року по 13 березня 2014 року включно працював на посаді виконуючого обов'язки директора Підприємства споживчої кооперації «Об'єднання громадського харчування», після чого був звільнений з роботи за власним бажанням, що підтверджується копіями його трудової книжки та відповідних розпоряджень правління Борзнянської райспоживспілки (№40-к від 15.10.2013р., №7-к від 13.03.2014р.). Згідно довідки ПСК «ОГХ» №29 від 23.05.2014р. підприємство заборгувало [PERSON] заробітну плату за лютий місяць 2014 року в сумі 1851,85 грн., яка на час розгляду справи в суді не погашена. Спору між сторонами про розмір належних [PERSON] при звільненні сум заробітної плати немає, а питання про нестачу компресора до таких не належить. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1851,85 грн. заборгованості з оплати праці (податки та обов'язкові платежі утримані), яка ніким не оспорюється. Згідно табеля обліку використання робочого часу за березень 2014 року [PERSON] в день звільнення 13 березня 2014 року працював, а тому всі належні йому від ПСК «ОГХ» сум повинні були виплачені цього ж дня, чого не було зроблено і на час розгляду справи в суді. Доводи представників відповідача про те, що [PERSON] не з'являється до них для виплати заборгованої заробітної плати, суд не може взяти до уваги оскільки ця обставина не підтверджується належними доказами й підприємство не позбавлене можливості провести такі виплати позивачу поштовим переказом через установу зв'язку чи внести на депозит нотаріуса. Крім того, суд вважає необґрунтованими твердження представників відповідача про неможливість виплати [PERSON] заборгованої за лютий місяць 2014 року заробітної плати в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства, оскілки згідно довідки ПСК «ОГХ» №31 від 29.05.2014р. підприємство заборгованості з оплати праці найманим працівникам не має за квітень 2014 року, в той час як [PERSON] не виплачена заробітна плата ще за лютий 2014 року; також суд керується відповідними правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду аналогічних спорів. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає, що відповідач повинен нести перед позивачем відповідальність, передбачену приписами ст.117 КЗпП України. При обрахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд у відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (із змінами та доповненнями), та згідно наданих ПСК «ОГХ» довідки про доходи від 23.05.2014р., табелів обліку використання робочого часу, бере два останніх повних календарних місяці роботи [PERSON], тобто, січень-лютий 2014 року. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 2550 грн. (січень 2014р) + 2550 грн. (лютий 2014р) : 41 робочий день за сумарних два місяці (21 робочий день у січні 2014р та 20 робочих днів у лютому 2014р) = 124,39 грн. Період затримки з виплатою належної [PERSON] заробітної плати становить (в межах заявлених позовних вимог з 13 березня 2014 року по 28 травня 2014 року): березень 2014 року - 13 робочих днів, квітень 2014 року - 21 робочий день, травень 2014 року - 17 робочих днів, а всього - 51 робочий день. Отже, загальний розмір середнього заробітку за час затримки належної [PERSON] заробітної плати складає 6343,89 грн. (124,39 грн. х 51 робочий день). Однак, оскільки зазначена сума перевищує заявлені [PERSON] вимоги (6250 грн.), то у відповідності до приписів ч.1 ст.11 ЦПК України суд вважає обмежитись розміром заявлених позивачем вимог, тобто 6250 грн. При цьому, з вказаної суми необхідно відрахувати податки та обов'язкові платежі. Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved