Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свій мотивує наступним. [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20.05.1993 року. У даній квартирі зареєстрований [PERSON] 1976 року народження. А також, в зазначеному будинку проживає дружина Позивача [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , з 2005 року не проживає в зазначеному будинку. Відповідач 14 років тому одружився і проживав з дружиною в двокімнатній квартирі, яку позивач та його дружина купили для сина з метою влаштування його сімейного життя. Відповідач трохи пожив з дружиною та дитиною та розвівся. Дану квартиру продано, а кошти були передані Відповідачу. Станом на поточний момент точне місце проживання відповідача невідомо. Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з 2005 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являється. Обов`язків наймача жилого приміщення, пов`язаних з утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг, відповідач не виконує. Позивач сам сплачує всі комунальні послуги, утримує будинок в належному стані, робить необхідні ремонти. Договору про збереження за відповідачем права користуванням житлом він не укладав. Будь які поважні причини щодо відсутності відповідача у його будинку відсутні. Тому позивач просив визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житлом в будинку [ADDRESS] . Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позов підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в точу числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду невідомі. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20.05.1993 року. У даній квартирі зареєстрований [PERSON] 1976 року народження. А також, в зазначеному будинку проживає дружина Позивача [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , з 2005 року не проживає в зазначеному будинку. Відповідач 14 років тому одружився і проживав з дружиною в двокімнатній квартирі, яку позивач та його дружина купили для сина з метою влаштування його сімейного життя. Відповідач трохи пожив з дружиною та дитиною та розвівся. Дану квартиру продано, а кошти були передані Відповідачу. Станом на поточний момент точне місце проживання відповідача невідомо. Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з 2005 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являється. Обов`язків наймача жилого приміщення, пов`язаних з утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг, відповідач не виконує. Позивач сам сплачує всі комунальні послуги, утримує будинок в належному стані, робить необхідні ремонти. Згідно із ч. 1ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1ст. 317 Цивільного кодексу Українивизначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно дост. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1ст. 321 Цивільного кодексу Українивстановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност. 379 Цивільного кодексу Українипередбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно дост. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно достатті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом частини 1статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог\~ст. 405 ЦК України\~дає суду підстави визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст.ст.\~3,\~11,\~15,\~16,\~316 - 319,\~321,\~379,\~391,\~405 Цивільного кодексу України,\~ст. 3 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved