Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, де зазначає, що 09 квітня 2005 року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина, до якої ввійшла належна йому земельна ділянка, розміром 4.16 га, розташована на території Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області та яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №013105. Вказує, що на день смерті батька разом з ним проживала матір позивача та відповідно дружина померлого [PERSON], яка в силу закону, фактично спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] прийняла. Однак як вказує позивач, його матір із відповідною заявою до нотаріуса не зверталася та свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка не отримувала. 17 лютого 2016 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої, як вказує позивач, ввійшла також земельна ділянка, розміром 4.16 га., розташована на території Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області та яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], але належним чином не оформила. Вказує, що протягом строку встановленого законом, він, після смерті матері, звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак у звязку з тим, що за померлою не було належним чином зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, а також відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважаючи своє право порушеним, з посиланням на ст..ст. 1258, 1269, 1270 ЦК України, просив суд встановити факт належності [PERSON], померлій 17 лютого 2016 року на праві приватної власності спадкового майна земельної ділянки, площею 4.16 га., яка розташована на території Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області та яка належала померлому 09.04.2005 року [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №013105, яку вона фактично прийняла після його смерті, як спадкоємиця першої черги за законом та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON], померлої 17.02.2016 року, як за спадкоємцем першої черги за законом. У судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача за довіреністю [PERSON] також будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області в судове засідання не зявився, подавши заяву розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін. Судом встановлено, що 27 грудня 2002 року [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №013105 набув право власності на земельну ділянку, розміром 4.16 га, яка розташована на території Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про смерть, серії 1-КГ №004299, [PERSON] помер 09 квітня 2005 року. Відповідно до ст.. 1220 ЦК України, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла належна померлому вказана земельна ділянка. З довідки Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області №2201 від 28.10.2016 року вбачається, що на момент смерті [PERSON]. разом з ним постійно проживала [PERSON]. З огляду на викладене в силу ст.. 1268 ЦК України, [PERSON] була таким спадкоємцем що спадщину після смерті [PERSON] прийняв. Однак як встановлено в судовому засіданні свідоцтво про право на спадщину не отримала та згідно копії свідоцтва про смерть, серії 1-КГ №214720 померла 17 лютого 2016 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом\~\~першої черги є [PERSON] позивач по справі.\~\~ Як встановлено судом, у встановлений законом строк, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті його матері. З розяснення завідувача Генічеської державної нотаріальної контори від 30.09.2016 року №1588/02-14 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно, що посвідчував би право спадкодавця [PERSON] на це майно. Вважаючи, що право позивача порушене, з метою відновлення свого права звернувся до суду з відповідними позовними вимогами, в яких сформувавши прохальну частину позовної заяви, фактично просив суд встановити факт прийняття спадщини, що відкрилася після смерті 09.04.2005 року [PERSON] [PERSON], померлою 17.02.2016 року та визнати за ним право власності в порядку спадкування на нерухоме майно після смерті [PERSON] Щодо вимоги позивача про встановлення факту належності [PERSON] спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON], то слід зазначити, що ЦК України 2003 року не містить поняття фактичного прийняття спадщини, та дане поняття було визначено у ЦК УРСР, зокрема ст.. 549. Вказані правовідносини врегульовано п.5 Прикінцевих та Перехідних положень [PERSON] кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, та який визначає, що Правила книги шостої [PERSON] кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом, на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], померлого 09.04.2005 року, діяв [PERSON] кодекс України в редакції 2003 року. [PERSON] кодексу УРСР від 18.07.1963 року, а саме ст. 549 цього Кодексу, не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Відповідно до ч.3 ст. 1268 [PERSON] кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї З огляду на викладене, якщо [PERSON] була такою особою, що прийняла спадщину та вступила в управління та володіння спадковим майном або його частиною шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявила відмову від спадщини, то питання про право на спадщину мало б вирішуватися в нотаріальному порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1\~ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ З позовної заяви вбачається, що позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON], яка померла 17 лютого 2016 року. Відповідно до ст..ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4\~ст. 25 ЦК України,\~здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 17 лютого 2016 року, в результаті чого втрачена її здатність мати цивільні права і обов'язки, зокрема і спадкові права після смерті її чоловіка, а тому вимога [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] є\~\~такою, що не відповідає вимогам закону та не може бути задоволена, оскільки сама по собі захищена положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК України.\~\~\~\~\~\~ З огляду на зазначене, в сукупності з п.5 Прикінцевих та Перехідних положень [PERSON] кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON], яка померла 17.02.2016 року, після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 09.04.2005 року, відсутні, так як правоздатність [PERSON]\~\~припинилась із її смертю Щодо вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON], померлої 17.02.2016 року, як за спадкоємцем першої черги за законом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК України,\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як встановлено судом, [PERSON] будучи особою яка на момент смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом з ним, то вона в силу ст.. 1268 ЦК України після відкриття спадщини внаслідок смерті остатнього була таким спадкоємцем, що спадщину прийняв. Позивач же будучи спадкоємцем за законом після смерті матері, та право якого порушене, а саме не визнається його право на спадщину після смерті матері, мав би звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, після смерті [PERSON], мотивувавши його тим, що остання в силу ст.. 1268 ЦК України набула права на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] та право на нерухоме майно ввійшло до спадкової маси, вказавши у своєму позові належне обґрунтування цих позовних вимог. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3ЦПК України). Відтак, на думку суду позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, не наведені обставини які б обґрунтовували його вимоги в частині визнання права власності, не обрано норму Закону яка має підлягати застосуванню судом при розгляді даної справи, не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed