Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між ним та відповідачем було укладено шлюб 26.11.2010 р., зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. В шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO]. З часом відносини погіршились, почастішали суперечки, непорозуміння. З 18 травня 2016 р. сторони стали проживати окремо один від одного, не ведуть спільне господарство. За час окремого проживання відносини не налагодились і таких перспектив позивач не вбачає. Краще для обох сторін є розірвання шлюбу, при цьому інтереси дитини не постраждають, оскільки проживаючи окремо позивач продовжує підтримувати доньку. Зважаючи на викладене позивач просить розірвати шлюб з [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. В судовому засіданні 30.01.2018 р., зважаючи на положення ч. 4 ст. 274 ЦПК України, було вирішено питання про розгляд справи в загальному позовному провадженні та проведення підготовчого засідання. Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Позивач [PERSON] зазначив, що підтримує позов та просить задовольнити. Не заперечував щодо покладення на нього судових витрат. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо вирішення справи по суті та прийняття рішення, оскільки не заперечує щодо розірвання шлюбу і фактично визнає заявлені вимоги та бажає залишити прізвище отримане в шлюбі після його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання [PERSON] позовних вимог в повному обсязі. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26.11.2010 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1413, що підтверджується копією відповідного свідоцтва наявною в матеріалах справи. Від шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO], про що в Книзі народжень зроблено актовий запис № 855. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать пояснення сторін позивач та відповідач проживають окремо однин від одного, не ведуть спільного господарства з травня 2016 року. Також сторони не оспорювали ту обставину, що збереження шлюбу, який існує формально, не відповідає як їх інтересам так і інтересам дитини. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між ним та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні відповідач під час укладення шлюбу змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» та бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище отримане під час його укладання. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на нього. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved