Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №479205 від 14.04.2003 року йому належить 62/100 частин житлового будинку №90 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні. Згідно рішення виконкому Херсонської міської ради від 12.02.1995 року за №147 за землекористувачами по вул.Дніпропетровській, 90 у м.Херсоні зареєстровано земельну ділянку площею 755,50кв.м. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 08.04.2005 року визначено порядок користування земельною ділянкою будинку №90 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні, яким кожному із співвласників виділено по 320кв.м земельної ділянки для особистого користування та 79кв.м залишено у спільному користуванні, що в цілому становить 719кв.м земельної ділянки, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлової забудови. Частина земельної ділянки позивача розташована зі сторони лівої бокової межі будинку і примикає до виділених споруд. Відповідач, [PERSON] є співвласником 24/100 частин житлової будівлі №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.06.2007 року. Дана частина житлової будівлі розташована на сусідній з позивачем земельній ділянці. Норма земельної ділянки за адресою відповідача становить 897кв.м. 27.10.2014 року відповідач [PERSON], який є сином співвласника житлової будівлі №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні самовільно зайняв частину суміжної земельної ділянки, якою користується позивач, як співвласник будинку № 90 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні з 1984 року. Відповідачі безпідставно перешкоджають позивачу користуватися земельною ділянкою розміром 0,9х0,4м, яка розташована зі сторони лівої бокової межі будинку позивача [PERSON] і межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON] Виходячи із схем-планів земельної ділянки №90 за 1967, 1982, 1987 роки між частиною будинку 90 і межею сусіднього будинку №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні завжди існував прохід 0,9кв.м, який повністю перебував у користуванні позивача відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсоні від 08.04.2005 року. З 1992 року існувало фактичне використання земельної ділянки між будинками №90 та №92, яке було узгоджене між власниками цих будинків [PERSON] та [PERSON] та прийнятим рішенням про те, що територія від червоної лінії до внутрішніх кутів житлових будинків №90 та 92 є територією загального користування. Існуюча загорожа і хвіртка позивача та нова хвіртка [PERSON] встановлена в створі із внутрішніми кутами житлових будинків. Границя садиб проходить на відстані 90см від кута житлового будинку позивача і 100см від кута житлового будинку [PERSON] Відповідач [PERSON] є правонаступником частини будинку №92 після [PERSON], з якою був вирішений та узгоджений спір з приводу суміжного землекористування. Позивач [PERSON] просить відновити стан земельної ділянки землекористувача [PERSON]І за адресою: м.Херсон, вул.Дніпропетровська, 90 шляхом зобовязання [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняту ними земельну ділянку розміром 0,9х12,04, яка розташована між житловими будинками №90 та №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні та зобовязати [PERSON] та [PERSON] не порушувати право [PERSON] як суміжного землекористувача. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.06.2007 року належить 24/100 частин житлового будинку №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні. Раніше вказана частина належала [PERSON] Відповідачу [PERSON], належить 63/100 частин житлового будинку №90 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні. Житловий будинок №90 розташований на земельній ділянці площею 764,5кв.м, а житловий будинок №92 на земельній ділянці площею 897кв.м. Межа між цими земельними ділянками була прямолінійною у периферичній частині, ширина між належними сторонам будинків складала 1,0м. Позивач [PERSON] по зустрічному позову вважає, що відповідач [PERSON] у 1989-1990 роках самовільно захопив частину земельної ділянки, чим позбавляє позивача права користування земельною ділянкою. Позивач [PERSON] просить відновити стан земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Херсон, вул.Дніпропетровська, 92, користувачем якої є [PERSON], зобовязати [PERSON] звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки, що розташована між житловими будинками №90 та №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні площею та розміром, які будуть встановлені експертом. Зобовязати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні вказаною земельною ділянкою. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Зустрічний позов не визнала, вважає його безпідставним, просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] та сам відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали. Підтримали зустрічні позовні вимоги з підстав, вказаних в зустрічній позовній заяві. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] частково законними та частково обґрунтованими, а зустрічні вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.95 Земельного кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною першою ст.96 Земельного кодексу України, визначено, що землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною першою ст.60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.1984 року [PERSON] продала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку №90 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2003 року [PERSON] належить на праві власності 62/100 частин житлового будинку 90 по вул.Перекопській у м.Херсоні. Відповідно до витягу з реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 01.03.2004 року за [PERSON] зареєстровано 62/100 частин житлового будинку №90 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні. Відповідно до договору дарування від 24.10.1990 року [PERSON] подарувала [PERSON] 36/100 частин житлової будівлі №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.06.2007 року розподілено домоволодіння №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні та визначено до прядок користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON] У власність [PERSON] виділені конкретні приміщення, що складають 24/100 частин та в користування виділена земельна ділянка площею 297кв.м Вищевказане рішення суду зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Частиною третьою ст.61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2007 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 24.10.2007 року, яким зобовязано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку розміром 13,0кв.м, яка знаходиться в користуванні [PERSON] та розташована між будинками №90 та №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні та зобовязано [PERSON] на майбутнє не вчиняти будь-які дії щодо встановлення меж на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні [PERSON], та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Цим же рішенням встановлено, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги лист виконкому Херсонської міської ради №М-978 від 29.07.1992 року та за №408-оз від 01.09.1992 року з яких вбачається, що питання межі між землекористувачами буд.90 та буд.92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні досягнуто шляхом узгодження між власниками цих будинків - [PERSON] та [PERSON] і вона проходить на відстані 90см від кута будинку [PERSON] та 100см від кута будинку [PERSON] Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 25.03.2008 року вказане рішення залишено без змін. Відповідно до листа Херсонської міської ради від 28.11.2014 року за №М-7679, було розглянуте звернення [PERSON], щодо порушення його прав на встановлення огорожі по межі земельних ділянок в зоні садибної забудови та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до листа Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області за №1802 від 31.10.2014 року щодо конфлікту з сусідом [PERSON], [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, суд вважає встановленим, що земельна ділянка між житловими будинками №90 та №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні на відстані 90см від кута житлового будинку [PERSON] і 100см від кута житлового будинку [PERSON] є земельною ділянкою загального користування, між тим, власник будинку №92 [PERSON] безперешкодно користується цією ділянкою, позбавивши доступ на цю ділянку власника будинку №90 (судово-технічна експертиза а.с.110), чим порушила законні права [PERSON], як землекористувача, що дає суду підстави для задоволення його позовних вимог в частині відновлення цих прав. Заперечення представника відповідача [PERSON] проти позовних вимог в цій частині суд вважає безпідставними, у звязку з чим прийняти до уваги не може. Між тим, суд вважає не доведеними позовні вимоги заявлені до відповідача [PERSON], оскільки ні в позовній заяві позивачем [PERSON], ні його представником в судовому засіданні не доведено, що саме [PERSON] порушив та порушує права [PERSON] як землекористувача, більш того, [PERSON] не є власником чи співвласником будинку №92 та за вказаною адресою не зареєстрований. Частиною першою ст.15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст.16 ЦК України, такого способу захисту прав як зобовязання не порушувати прав не зазначено, тому позовні вимоги [PERSON] у частині зобовязання [PERSON] та [PERSON] не порушувати прав [PERSON], як суміжними землекористувачами, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо зустрічного позову [PERSON] суд виходить з наступного. Мотивуючи свої позовні вимоги в зустрічній позовній заяві [PERSON] і в судовому засіданні її представник [PERSON] посилаються на відновлення її порушених прав як суміжного землекористувача згідно висновків експертизи. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи за №37 від 16.06.2015 року (а.с.114-115) для розташування суміжної межі відповідно до планів відводу земельних ділянок, рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 29.06.2007 року по справі №2-4160/07, треба розібрати будівлі літ.«Б» та літ.«Д», які належать [PERSON]І на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.1984 року та побудовані у 1982 році. Суд враховує, що вказані будівлі були побудовані у законом встановленому порядку іншим власником, після чого перейшли у власність відповідача [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, після чого між [PERSON] та власником 36/100 частин житлового будинку №92 по вул.Дніпропетровській в м.Херсоні [PERSON] було досягнуто узгодження з приводу користування спірною земельною ділянкою, що встановлено рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2007 року та вважає, що [PERSON] не доведено самовільне зайняття [PERSON] земельної ділянки між житловими будинками №90 та №92 по вул.Дніпропетровській у м.Херсоні, а також те що він чинить перешкодив користуванні цією ділянкою, у звязку з чим підстав для задоволення зустрічних позовних вимог не находить.

Outcome: partial