Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 18 750 грн. незадоволених вимог кредитора по договору позики від 03.11.2008 року, укладеного між ним та [PERSON] на суму 100 000 грн. на придбання автомобіля [PERSON], д/н [NUMBER], як до спадкоємця, якому належить 3/8 частини вказаного автомобіля, оскільки в добровільному порядку остання відмовляється сплатити борг. В судовому засіданні в якості співвідповідачів по справі було притягнуто [PERSON], [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю із викладених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов до його довірителя не визнав повністю, з тих підстав, що [PERSON] не була стороною по договору позики від 03.1.2008 року і не несе ніяких зобов'язань по ньому. Відповідачка [PERSON], як особисто так і як представник неповнолітнього сина [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, щодо вимог до [PERSON], із викладених у ньому підстав. Також представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, щодо вимог до [PERSON], із викладених у ньому підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, по якому [PERSON] надав у позику [PERSON] 100 000 грн. на придбання автомобіля [PERSON], які [PERSON] зобов'язана була повернути до 03.11.2013 року. Факт укладання 03.11.2008 року договору позики [PERSON] та [PERSON] визнаються тому відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] з 30.12.2003 року по 20.04.2009 року проживала однією сім'єю без шлюбу з [PERSON], [INFO], що помер [INFO]. В період з 30.12.2003 року по 20.04.2009 року [PERSON] та [PERSON] разом знімали житло, вели спільне господарство, купували спільні речи, за спільні кошти придбали автомобіль [PERSON] 1.9 TDI SLX, номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], і в свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 14.11.2008 року на ім'я [PERSON], позивачка внесена, як особа, що має право на керування вказаним автомобілем. В подальшому 21.04.2009 року вони оформили свої відносини зареєструвавши шлюб. Під час спільного проживання 13.04.2007 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. Вказані обставини встановленні рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.03.2011 року по справі № 2о-58/11 по заяві [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07.10.2011 року по справі № 2-3617/11 за позовом [PERSON] до Житомирської міської ради про визнання права власності на майно, які вступили в законну силу. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи із положень ст.74 СК України, придбаний [PERSON] та [PERSON] автомобіль [PERSON] 1.9 TDI SLX, номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER] належав їм на праві спільної сумісної власності, отже частка [PERSON] складає 50 000 грн., оскільки за позичені кошти на придбання автомобіля він набув права власності на 1/2 його частину. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2013 року виданого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] належить 1/4 частина спадкового майна, [PERSON] належить 3/8 частини спадкового майна, [PERSON] належить 3/4 частини спадкового майна . Відповідно до п.2 ч.1 ст.511 ЦПК України, підставами зміни кредитора у зобов'язанні є правонаступництво. В силу ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленості між спадкоємцями та кредитором не встановлено. В грошовому еквіваленті, сума яку мали сплатити спадкоємці [PERSON] становить [PERSON] 12500 грн. (1/4 частина), [PERSON] 18750 грн. (3/8 частини), [PERSON] 18700 грн. (3/8 частини) від 50 000 грн. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на момент подання вказаного позову сплатили [PERSON] кошти в сумі 12500 грн. та відповідно 18750 грон., що підтверджується позивачем. На підставі вищевикладеного відповідач [PERSON] вступивши в спадщину після смерті свого батька-[PERSON], в розмірі 3/8 частини спадкового майна має сплатити позивачу 18750 грн. незадоволених вимог кредитора спадкодавця . Оскільки відповідачами [PERSON] та [PERSON] на час постановлення рішення виконані свої зобов'язання перед позивачем [PERSON] , то вимоги до них задоволенню не підлягають за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує також з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 229,40 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial