Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2009 року між [PERSON] і ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Відповідач, Банк) укладений договір № SAMDN01000705377661 (вклад «Депозит VIP») (далі - Депозитний договір, копія додається), під час укладення якого [PERSON] передав, а Банк прийняв грошові кошти (вклад) на строк вкладу. 15 жовтня 2017 року між [PERSON] , як Первісним кредитором, і [PERSON] (Позивач), як Новим кредитором, укладений договір відступлення права вимоги. З метою одержання вкладу і процентів за Депозитним договором Позивач, як Новий кредитор, звертався до Відповідача (Боржника) як усно, так і письмово із заявами від 23.10.2017 і від 28.11.2019 про сплату грошових коштів шляхом перерахування відповідних сум на його банківський рахунок, але Банк проігнорував вказані повідомлення, звернення та заяви. Невиконання Відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення вкладу та сплати процентів по вкладу і порушення прав [PERSON] , як кредитора у грошовому зобов`язанні та споживача фінансових послуг Відповідача змусили [PERSON] звернутися до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу. У даному позові [PERSON] заявляє до стягнення з Банку проценти по вкладу за період з 16.10.2017 до 04.09.2019, а також 3 % річних та інфляційні нарахування згідно з ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України за порушення строків повернення вкладу та сплати процентів. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. 17.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду відзив у якому вказувало на невірність розрахункового періоду та помилкового розміру відсотків, які застосовувалися при розрахунку. 22.09.2021 року до суду були надані пояснення позивача щодо контррозрахунків відповідача. У судове засідання з`явилися представники сторін, свої вимоги та заперечення підтримали в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 16 березня 2009 року між [PERSON] і ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір № SAMDN01000705377661, під час укладення якого [PERSON] передав, а Банк прийняв грошові кошти (вклад) на строк вкладу. Строк дії вказаного депозитного договору складав 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації, дострокового розірвання, а також з можливістю поповнення вкладу. 15 жовтня 2017 року між [PERSON] , як Первісним кредитором, і [PERSON] (Позивач), як Новим кредитором, укладений договір відступлення права вимоги. Відповідно до умов Договору відступлення права вимоги Первісний кредитор відступив Новому кредитору право вимагати від ПАТ КБ «Приватбанк» (Боржника) виконання грошових зобов`язань Боржника в загальному розмірі 4 061 920,23 грн., які виникли на підставі Депозитного договору і складаються із суми вкладу та суми процентів по вкладу, нарахованих по 15 жовтня 2017 року включно. 15 жовтня 2017 року [PERSON] і [PERSON] уклали угоду до Договору відступлення права вимоги (далі - Угода). Відповідно до умов вказаної Угоди Новий кредитор одержав право вимагати від ПАТ КБ «Приватбанк» (Боржника) виконання зобов`язань по сплаті суми процентів по вкладу за Депозитним договором за весь період після 15 жовтня 2017 року до дати фактичного повернення вкладу Боржником, суми інфляційних нарахувань, 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а також суми штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені тощо), компенсацій і відшкодувань згідно із законодавством України за весь час прострочення виконання Боржником зобов`язань за Депозитним договором. В той же день, 15 жовтня 2017 року, Первісний кредитор передав [PERSON] за Актом приймання-передачі документів документи, які підтверджують право вимоги до Боржника і підстави його виникнення, а саме: договір №SAMDN01000705377661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009, додаткову угоду від 16.03.2009 до договору № SAMDN01000705377661, квитанцію № 146977431 Tr.N CAGRAGR000000018769543 від 16.03.2009, виписку з депозитного рахунку від 03.09.2014 №19314808, розрахунок процентів та загальної суми заборгованості за вкладом і процентами станом на 15.10.2017. Відповідно до п. 1 ч. 1 cm. 512 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 cт. 516 ЦК України). Для заміни кредитора у зобов`язанні, що виникло на підставі Депозитного договору, отримання згоди Боржника не потребувалося, відтак відступлення права вимоги за вказаним договором відбулося без згоди Відповідача. У cт. 514 ЦК України закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом п. 1.2. і 3.2. Договору відступлення права вимоги та п. 4 Угоди сторони погодили, що Новий кредитор набуває всі без винятку права Первісного кредитора, що випливають з Депозитного договору, всі права кредитора щодо Боржника, передбачені чинним законодавством України, та одержує право звертатися в досудовому, позасудовому та судовому порядку з вимогою виконання Боржником відповідних зобов`язань. До Позивача, як Нового кредитора, перейшли права вкладника за Депозитним договором, право вимагати від Банку належного виконання всіх його зобов`язань за вказаним договором, право на одержання вкладу, нарахованих на нього процентів, а також відповідних компенсацій, відшкодувань і неустойки у разі порушення Банком зобов`язань. Первісний кредитор сповістив Боржника про відступлення права вимоги, направив йому повідомлення про відступлення права вимоги від 19.10.2017, повідомлення про необхідність сплати грошових коштів новому кредитору від 27.11.2019, примірник підписаного Договору відступлення права вимоги і підписаної Угоди (копії повідомлень, описів вкладення у цінні листи, фіскальних чеків та доказів вручення додаються). Первісний кредитор просив якнайшвидше сплатити вклад, проценти, 3 % річних, інфляційні нарахування і штрафні санкції на користь Нового кредитора. З метою одержання вкладу і процентів за Депозитним договором Позивач, як Новий кредитор, звертався до Відповідача (Боржника) письмово із заявами від 23.10.2017 і від 28.11.2019 про сплату грошових коштів шляхом перерахування відповідних сум на його банківський рахунок (копії заяв, описів вкладення у цінні листи, фіскальних чеків та доказів вручення містяться в матеріалах справи). Але Банк не надав відповіді на вказані повідомлення, звернення та заяви. Невиконання Відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення вкладу та сплати процентів по вкладу і порушення прав [PERSON] , як кредитора у грошовому зобов`язанні та споживача фінансових послуг, змусили [PERSON] восени 2017 року звернутися до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу, в якому він просив стягнути з Банку суму вкладу за Депозитним договором і процентів по вкладу, нарахованих по 15.10.2017 р. включно. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року у справі №758/14151/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, позов [PERSON] задоволений повністю. Суд вирішив стягнути з Банку на користь [PERSON] 2469253,43 грн. - депозитний вклад, 1592666,80 грн. - проценти за період з 17.03.2014 по 15.10.2017 за Депозитним договором, а всього стягнути 4061920,23 грн. У задоволенні зустрічного позову Банку про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги відмовлено повністю (копії судових рішень у справі №758/14151/17 містяться в матеріалах справи). Рішення суду у справі №758/14151/17 набрало законної сили 07 серпня 2019 року. Вклад та проценти, нараховані по 15.10.2017 р., були сплачені [PERSON] 04 вересня 2019 року внаслідок примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби (докази містяться в матеріалах справи). У даному позові [PERSON] заявляє до стягнення з Банку проценти по вкладу за період з 16.10.2017 до 04.09.2019, а також 3 % річних та інфляційні нарахування згідно з ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України за порушення строків повернення вкладу та сплати процентів. Вказані вимоги не були предметом розгляду у межах справи № 758/14151/17. Разом з тим, обставини, встановлені судовими рішеннями у вказаній справі, не підлягають доказуванню під час вирішення даного позову в силу ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, не підлягає доказуванню під час розгляду даного позову факт прострочення повернення Банком вкладу та його сума 2469253,43 грн., розмір процентної ставки по вкладу - 18 % та правомірність нарахування процентів саме за такою ставкою за весь фактичний час перебування вкладу у розпорядженні Банку, правильність розрахунку простроченої суми процентів по вкладу за період з 17.03.2014 по 15.10.2017, факт порушення Банком прав [PERSON] як споживача фінансових послуг Банку внаслідок невиплати вкладу та процентів по вкладу, а також той факт, що на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у справі №758/14151/17, які набрали законної сили. За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У п. 2 Депозитного договору передбачено, що нарахування процентів по вкладу розпочинається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів до Банку, і здійснюється за кожен календарний день виходячи з фактичної кількості днів у році по процентній ставці, вказаній в Таблиці 1. Згідно з Таблицею 1 Депозитного договору процентна ставка становить 18 % річних. Правомірність нарахування процентів по вкладу за ставкою 18 % річних за весь фактичний час перебування вкладу у розпорядженні Банку підтверджується судовими рішеннями у справі № 758/14151/17, про що зазначалося вище. Заявлені [PERSON] в межах справи № 758/14151/17 проценти за Депозитним договором були нараховані за період з 17.03.2014 по 15.10.2017, але вклад продовжував знаходитися у розпорядженні Банку і після 15.10.2017 та повернутий тільки 04.09.2019 р. За умовами підпункту 2.1. пункту 2 Угоди до Договору відступлення права вимоги Позивач має право на одержання від Банку суми процентів по вкладу за Депозитним договором за весь період після 15.10.2017 р. до дати фактичного повернення вкладу Банком. Отже, Позивач має право на одержання від Банку процентів по вкладу за період з 16.10.2019 р. до 04.09.2019 р. Відповідно до п. 2 Депозитного договору виплата суми нарахованих процентів здійснюється Банком у строки, визначені періодом нарахування процентів. Період нарахування процентів визначений у Таблиці 1 Депозитного договору і складає 1 місяць. Тобто проценти повинні були виплачуватися після закінчення кожного місяця їх нарахування. Крім того, відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 1061 ЦК України у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Але всупереч умовам Депозитного договору проценти за період з 16.10.2017 до 04.09.2019 не виплачувалися Банком після закінчення кожного місяця їх нарахування, а в порушення абз. 2 ч. 6 ст. 1061 ЦК України вказані проценти не були виплачені навіть під час повернення вкладу 04.09.2019 р. Сума цих процентів залишається у Банку і до сьогодні, не зважаючи на те, що Позивач звертався з проханням про їх виплату. Такою бездіяльністю Відповідач порушує права [PERSON] , як споживача фінансових послуг Банку, на належну якість таких послуг. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже споживачем є і та особа, яка хоч і не придбала (не замовила), але використовує продукцію (в тому числі отримує послугу) для особистих потреб. У пункті 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб, а згідно з п. 17 ст. 1 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг, до яких, зокрема, належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на належну якість продукції та обслуговування. В силу пункту 6 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо споживачу реалізовано продукцію неналежної якості. Банк порушив право [PERSON] на своєчасне одержання грошових кошти у вигляді процентів по вкладу за період з 16.10.2017 до 04.09.2019 та його право на належну якість послуг щодо розміщення банківського вкладу, тобто право споживача, який у даних правовідносинах з Банком є менш захищеною стороною. При цьому Позивача позбавлений можливості на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належними йому грошовими коштами у вигляді суми процентів по вкладу. Виходячи із суми вкладу 2 469 253,43 грн. і процентної ставки по вкладу 18 % річних, розмір процентів по вкладу за Депозитним договором, на які має право Позивач, за період з 16.10.2017 до 04.09.2019 (688 днів) становить 837787,25 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи). Отже, розмір заборгованості Банку по процентах на вклад за Депозитним договором за період з 16.10.2017 р. до 04.09.2019 р. становить 837787,25 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо повернення суми вкладу та сплати процентів по вкладу, визначених Депозитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Рішенням суду у справі № 758/14151/17 встановлено прострочення повернення Банком вкладу за Депозитним договором та сплати процентів, нарахованих за період з 17.03.2014 по 15.10.2017, а прострочення виплати процентів за період з 16.10.2017 до 04.09.2019 обґрунтовано позивачем у позовній заяві. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 р. по справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) викладений висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), згідно з якою правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Враховуючи викладене вище, Позивач має право на одержання 3 % річних та інфляційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення повернення Банком вкладу і сплати процентів за Депозитним договором. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тож справедливим буде стягнути з Банку 3 % річних та інфляційні нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, з урахуванням вказаного строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, у даному позові заявляється сума інфляційних нарахувань та 3% річних, розрахованих починаючи з 19 лютого 2017 року, тобто у межах останніх трьох років, які передують подачі даного позову. З урахуванням загальної позовної давності сума 3 % річних від простроченого вкладу у розмірі 2469253,43 грн. за період з 19.02.2017 до 04.09.2019 (927 днів) становить 188136,82 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи). Сума інфляційних нарахувань на прострочений вклад у розмірі 2469253,43 грн. за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно становить 661759,92 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи). Інфляційні нарахування на суму процентів по вкладу, нарахованих з 17.03.2014 по 15.10.2017, розраховуються за час прострочення з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно (оскільки вказані проценти були сплачені 04.09.2019). Інфляційні нарахування на суму процентів по вкладу, нарахованих з 16.10.2017 до 04.09.2019, розраховуються за час прострочення з грудня 2017 року по січень 2020 року включно (оскільки вказані проценти не сплачені на даний час). Загальна сума інфляційних нарахувань на усю суму прострочених процентів з лютого 2017 року по січень 2020 року включно становить 459951,24 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи). Загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача станом на 18.02.2020 р., становить 2147635,23 грн. (сума процентів по вкладу 837787,25 грн. + три проценти річних 188136,82 грн. + інфляційні нарахування на прострочений вклад 661759,92 грн. + інфляційні нарахування на прострочені проценти 459951,24 грн). З урахуванням вищезазначеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене вище, відповідно до ст.ст. 15, 16, 512, 514, 525, 526, 625, 629, 1058-1061, 1066 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 6, 10, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та

Outcome: approved