Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики від 13 січня 2016 року, а саме:борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання умов договору у сумі 94753 грн, проценти за користування позиченими за договором позики коштами у сумі 277781,96 грн, 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 3167,01 грн та сплачений судовий збір у сумі 1257,00 грн, а всього стягнути 126958,97 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 13 січня 2016 року між ним, [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідачі отримали від [PERSON] грошові кошти на суму 4000 євро, що згідно курсу НБУ на час укладення договору становило 108000 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися сплачувати борг платежами у розмірі 13500 грн щомісяця, починаючи з 01.02.2016, шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позивача, відкритий у АТ «Піреус Банк». Весь борг зобовязувалися повернути до 30 вересня 2016 року. Після укладення договору відповідачі перерахували кошти на картковий рахунок позивача у визначені строк та суму, а потім перестали виконувати умови договору і перераховували кошти у незначних сумах. До цього часу грошові кошти йому не повернуто, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Сума боргу за договором позики з урахуванням повернутих коштів становить 84300 грн. Представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені та проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів він не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не зявилися без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подали. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд встановив наступне. 13 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] у борг грошові кошти на суму 4000 євро, що згідно курсу НБУ на час укладення договору становило 108000 грн та зобов'язувалися сплачувати борг платежами у розмірі 13500 грн щомісяця, починаючи з 01 лютого 2016 року по 30 вересня 2016 року, шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позивача, відкритий у АТ «Піреус Банк», що підтверджується розпискою (а.с. 6). Згідно вищезазначеної розписки від [PERSON] та [PERSON] зобовязувалися повернути борг [PERSON] до 30 вересня 2016 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Враховуючи викладене, виходячи із змісту вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON]І отримали від [PERSON] позику у розмірі 4000 євро та які зобовязувалися повернути 30 вересня 2016 року. Після укладення договору відповідачі перерахували кошти на картковий рахунок позивача у визначені строк та суму, а потім перестали виконувати умови договору і перераховували кошти у незначних сумах. Станом на теперішній час у рахунок повернення боргу [PERSON] та [PERSON] сплатили [PERSON] кошти у сумі 23 700 грн, що підтверджено довідкою АТ «[PERSON] МКБ» від 05.01.2018 про рух коштів по рахунку з 01.02.2016 по 05.01.2018. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, відповідачі у строки, що встановлені вказаним договором, позики не повернув. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки;) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідачі у строк, що встановлений договором позики від 13 січня 2016 року, борг не повернули, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідачів за договором позики від 13 січня 2013 року суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми, що в межах предявлених позовних вимог, а саме:борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання умов договору у сумі 94753 грн, проценти за користування позиченими за договором позики коштами у сумі 27781,96 грн, 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 3167,01 грн , а тому позов в цій частині є законним та обгрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути пропорційно сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1257,10 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved