Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку. Свої вимоги мотивує тим, що він [PERSON], зареєстрований та проживає в [INFO], в частині будинку, яка належить йому на праві власності відповідно до Договору дарування від 06 жовтня 2008 року і [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Фактично йому належить 18/50 часток у даному житловому будинку. Крім цього, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 вересня 2009 року, він є також власником земельної ділянки площею 0,0546 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на якій розміщений даний житловий будинок. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 серпня 2015 року відповідач [PERSON] є власником 9/20 частин житлового будинку. 20 лютого 2017 року він, як покупець, а [PERSON], як продавець, домовилися про всі істотні умови укладення договору купівлі-продажу на 9/20 часток житлового будинку в м. Ромни по вул. Прокопенка, 101-А, які належать відповідачу. Фактично відбулося повне виконання даного договору. Він передав відповідачу грошові кошти за його частину житлового будинку, а відповідач передав йому оригінали документів на його частку житлового будинку. Оформити письмовий, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вони домовилися до 20 квітня 2017 року. Проте незважаючи на його неодноразові звернення до відповідача, він ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Тому з метою захисту своїх прав він просить визнати за ним право власності на 9/20 частин житлового будинку в м. Ромни по вул. Прокопенка,101-А, що належать відповідачу [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Пояснив, що вони з позивачем домовилися про продаж належної йому частини будинку, розташованої в м. Ромни по вул. Прокопенка, 101-А. Позивач віддав йому гроші за будинок, а він добровільно передав йому документи на належну йому частину будинку. Проти нотаріального посвідчення договору він не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріли справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 18/50 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, розташованих в м. Ромни Сумської області по вул. Прокопенка, 101-А, що стверджується договором дарування від 06 жовтня 2008 року (а.с. 6), Витягом з Державного реєстру правочинів № 6602472 від 06.10.2008 року (а.с.7), та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20609911 від 17.10.2008 року (а.с.8). Державний акт серії ЯЖ № 746051 на право власності на земельну ділянку площею 0,0546 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд виданий [PERSON] (а.с.9). Відповідач [PERSON] є власником 9/20 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Ромни Сумської області по вул. Прокопенка, 101-А, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 серпня 2015 року (а.с.12), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41940844 від 07.08.2015 року (а.с.13) та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданим на його імя (а.с.14). В позовній заяві позивач зазначає, що 20 лютого 2017 року він та відповідач [PERSON] домовилися про всі істотні умови укладення договору купівлі-продажу на 9/20 часток житлового будинку в м. Ромни по вул. Прокопенка, 101-А, які належать відповідачу. На виконання вказаного договору купівлі-продажу він передав відповідачу грошові кошти за його частину житлового будинку, а відповідач передав йому оригінали документів на його частку житлового будинку. Письмово договір купівлі-продажу між сторонами укладено так і не було. Вказана обставина також не заперечується і самим відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має право вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положеннями ч.3 ст.640 ЦК України визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року розяснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову та повністю його визнав, що свідчить про те, що обставини, які б утруднювали чи робили неможливим укладення і посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально у встановленому законом порядку відсутні. При цьому він також під час судового засідання пояснив, що не заперечує проти нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Таким чином у сторін не втрачена можливість і не існує перешкод нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку. \~\~ З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у звязку з його безпідставністю.

Outcome: dismissed