Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 13 листопада 2005 року уклав шлюб з відповідачем. У подружжя в шлюбі народжені діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Разом з тим, подружні відносини між подружжям не склалися через відсутність взаєморозуміння та постійні конфлікти, спільного господарства подружжя не веде та проживає окремо. На підставі наведеного, просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 9 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з'явився, водночас, подав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, натомість, представник відповідача в заяві від 04.02.2019р. просить розглядати справу без їх участі, вказала, що позивач не заперечує проти розірвання шлюбу. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 13.11.2005р. зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] що засвідчується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис №1719 (а.с. 2). У подружжя є спільні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 3-4). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, сторони втратили почуття взаємної любові, поваги, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved