Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 січня 2016 року Корольовським районним судом по справі №296/13387/15-ц було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON]. На момент розірвання шлюбу, спільних дітей - неповнолітнього [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишили проживати з [PERSON] Оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості щодо сплати аліментів, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.02.2016 року по справі №296/416/16-ц було призначено стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, позивач зазначив, що на даний час має іншу сімю та дитину. Окрім цього, працює в м. Києві та має постійні відрядження. Має намір звільнитися та розпочати пошуки роботи в м. Житомирі. 30.09.2016 року між позивачем та відповідачем було досягнуто мирової угоди та домовленість про сплату на утримання спільних дітей, аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення старшої дитини повноліття. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання: [PERSON], [INFO] 1000 грн. щомісячно, [PERSON], [INFO] 1000 грн. щомісячно та [PERSON], [INFO] 1000 грн. щомісячно до досягнення кожного з дітей повноліття та додаткових витрат на [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно, [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно, [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. до досягнення дітьми повноліття (а.с. 45). При цьому, представник позивача пояснила, що питання сплати додаткових витрат було визначено договором без зазначення конкретної суми, тому позивач вважає за можливе сплачувати додаткові витрати в розмірі 300 грн., щомісячно, до досягнення кожним з дітей повноліття. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Встановлено, що сторони у справі є батьками: неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №108041, виданого 20.03.2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції (а.с.5), малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №120631, виданого 01.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.6) та малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №055560, виданого 31.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.7). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дітей на подальше виховання залишено при матері (а с. 39). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.02.2016 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1903.2010 року народження, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 40). 30.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів на дітей, згідно якого встановлено обовязок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 13.). Також, п. 3 договору визначено, що крім сплати суми аліментів, зазначених в п. 2 даного договору, батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно наданої відповідачем копії свідоцтва про шлюб серії І-ТП №132742, виданого 24.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.41). Від шлюбу у [PERSON] 24.04.2016 року народилася дитина [PERSON], , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №264035, виданого 20.05.2016 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.42). Як вбачається з копії трудової книжки серії АС №474548 (а.с 43) та повідомлено представником позивача у судовому засіданні 10.11.2016 року [PERSON] на даний час не працює. Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст. ст. 183,184 СК України. Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Представник позивача у судовому засіданні вказувала, що [PERSON] на даний час офіційно не працює, а тому зазначена обставина дає підстави вважати, що [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід, що дає підстави для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України підлягають врахуванню матеріальне становище платника аліментів, вік дитини та її право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також принцип рівності участі батьків в утриманні неповнолітніх дітей. Щодо стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що діти проживають з матір'ю, є домовленість сторін щодо розміру аліментів у договорі від 30.09.2016 року, позивач не заперечує про стягнення з нього аліментів та додаткових витрат, приймаючи до уваги матеріальне та сімейне становище позивача, прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та про доцільність стягнення з [PERSON] на утримання дітей аліментів у розмірі 1 000 грн. та додаткових витрат у розмірі 300 грн. на кожну дитину. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Тобто, у випадку зміни обставин, одержувач аліментів або платник може звернутись до суду з вимогою про зміну розміру аліментів. Таким чином, [PERSON] не позбавлена права звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, що викликані особливими обставинами. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved