Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання будівництва самочинним та усунення перешкод в користуванні власністю. Свій позов мотивує тим, що йому на праві власності належить будинковолодіння по [ADDRESS]. Поряд з його будинковолодінням розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належить відповідачу. Вказує, що [PERSON] з порушенням ДБН, пожежних норм, без відповідних дозволів та погоджень провела самочинну добудову до житлового будинку по [ADDRESS], внаслідок чого пошкоджено будівлю, яка належить йому на праві власності. На підставі викладеного, просить визнати будівництво самочинним та знести добудову до будинку відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позов не визнали, заперечували щодо його задоволення, просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно, ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Відповідач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. На підставі Державного акту серії ЯМ № 484943, виданого Маяківською сільською радою 15 серпня 2012 року, відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,1000, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Будучи власником земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві приватної власності, останній розпочав реконструкцію господарських будівель, льоху і веранди під добудову до житлового будинку [ADDRESS]. 11.08.2011р. інспекцією ДАБК у Волинській області було проведено перевірку, за результатами якої було складено акт в якому встановлено, що відсутнє повідомлення (декларація) про початок будівельних робіт та проектна документація на реконструкцію. За результатами перевірки було складено протокол та винесено постанову № 49 по справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудування від 15.08.2011р., згідно якої відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП, (розпочато реконструкцію індивідуального житлового будинку без дозволу (повідомлення) про початок будівельних робіт) у вигляді штрафу на суму 170 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України та п. 4 Постанови Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пунктом 28 п. 4 Постанови Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) при розгляді справ про знесення самочинного будівництва, яке здійснюється особою на власній присадибній, дачній або садовій земельній ділянці, суд має звертати увагу на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2012р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт ВЛ 06212207337. Після завершення будівництва відповідачем виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. 03.01.2013р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта в експлуатацію № ВЛ142130031005. на підставі якої відповідач зареєстрував право власності на реконструйоване нерухоме майно, що підтверджується витягом з державного реєстру про реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, за відповідачем зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS], площею 74 кв.м., до складових частин будинковолодіння входить сарай (Б-1), вбиральня (В), огорожа (1), колодязь (Д), сарай (б). Враховуючи наявний будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, зареєстровані повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ВЛ 06212207337, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ВЛ142130031005 та зареєстроване право власності на об'єкт нерухомого майна до складу якого входить спірна добудова, тому суд приходить до висновку, що вказане позивачем будівництво не є самочинним будівництвом. Оскільки, вказана дозвільна документація на будівництво на момент розгляду справи не оскаржена та не скасована, державна реєстрація права власності на реконструйований будинок відповідача не скасована та не вилучена з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому на думку суду, посилання позивача на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2013р. залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014р. є безпідставною. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № О - 103 у даній справі, в будівлі літньої кухні по [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності, наявні тріщини в стіні на всю висоту будівлі, як виникли в наслідок додаткового осідання частини фундаменту внаслідок впливу новозбудованої двоповерхової добудови. По другому питанні у висновку судової будівельно-технічної експертизи № О - 103 експертом вказано, що виявлені порушення ДБН є істотними їх не можливо усунути. Згідно вимог ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього кодексу. Відповідно до ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На думку суду, такий висновок експертизи в частині істотного порушення ДБН та не можливості їх усунути, суперечить іншим матеріалам справи та іншим висновкам цієї ж експертизи, оскільки по шостому питанню експертизи, експертом вказано, що для усунення пошкоджень будівлі літньої кухні по [ADDRESS] та їх можливого збільшення необхідно провести підсилення частини фундаменту та стіни будівлі літньої кухні на підставі проектних рішень з додатковим обстеженням стану та несучої здатності даної частини фундаменту будівлі літньої кухні. За таких обставин, висновком експертизи передбачено спосіб усунення вказаного порушення шляхом проведення робіт з підсилення фундаменту з додатковим обстеженням стану та несучої здатності даної частини фундаменту будівлі літньої кухні. При цьому позивач, не позбавлений права на відшкодування вартості відновлювального ремонту. Як вказано в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається ч.4 ст. 376 ЦК України, якою передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель і споруд, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.08.2012 року. Обставина, що реконструкція належного позивачу житлового будинку, яку частину якого просить знести позивач, розташована на належній відповідачу земельній ділянці позивачем не заперечувалась. В свою чергу, позивачем не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, як суміжного землекористувача. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) вказано, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Таким чином, ч.4 ст. 376 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правових відносин, адже вказана правова норма регулює відносини, коли особа яка здійснила будівництво не на власній земельній ділянці має на меті визнати за собою право власності, при цьому власник земельної ділянки має право вимагати знесення такого будівництва.

Outcome: dismissed