Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Крім цього, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрованим є також брат позивача, відповідач - [PERSON] , який не проживає у вказаному вище будинковолодінні з 2015 року, хоча є зареєстрованим за вказаною адресою. Вказані обставини порушують права позивача, як власника вказаного майна, а тому, на думку позивача, є достатні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. В судове засідання представник позивача - [PERSON] подав письмову заяву, в якій заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Третьою особою - Костянтинівською сільською радою, до суду подано письмову заяву за підписом сільського голови, відповідно до якої сільська рада визнає заявлені позивачем вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, був повідомлений про час слухання справи належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подав. Позивач не висловив заперечень щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Клопотань під час судового провадження сторонами заявлено не було. Правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння житловим приміщенням, власником якого є позивач. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Надана суду копія договору дарування від 06 березня 2009 року доводить, що позивач набув на підставі вказаного правочину право власності на будинковолодіння із господарськими будівлями, які розташовані по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються додатково Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 3 квітня 2009 року,згідно із яким [PERSON] дійсно є власником вказаного вище будинковолодіння на праві приватної власності (частка у власності ціла). Відповідно до копії довідки №1603 від 8 жовтня 2018 року, наданої Костянтинівською сільскою радою - [PERSON] , 1983 року народження дійсно відноситься до складу сім`ї позивача - [PERSON] , а також є зареєстрованим по [ADDRESS] , що встановлено судом із повідомлення, наданого на запит Сарненського районного суду Костянтинівською сільською радою №02/9-634 від 7 грудня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач протягом кількох років у належному йому житлі не проживає. Вказані обставини доводяться наданою суду позивачем копією акту про встановлення факту проживання від 08 жовтня 2018 року, із якого вбачається, що комісією в складі працівників сільської ради та дільничного офіцера поліції встановлено, що [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з вересня 2015 року. Вказані обставини з`ясовані в тому числі, із пояснень сусідів : [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач є зареєстрованим у належному позивачу на праві власності житлі, в якому не проживає більше року. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В позовній заяві позивач зазначав, що наявність реєстрації у належному йому на праві власності житлі відповідача порушує його права власника цього майна, що стало підставою для звернення із позовом до суду. Враховуючи досліджені судом докази, якими доведено факт непроживання відповідача у належному позивачу на праві власності житлі, а також ті обставини, що доказів на спростування вказаних обставин відповідачем, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України надано не було, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 379, 383, 395, 405 ЦК України,

Outcome: approved