Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №046977 від 15.08.2005 належала [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що він 14.10.2005 придбав у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу будинку серія ВСМ №825469 від 14.10.2005. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.08.2005, серія ХР №046977, [PERSON] є власником земельної ділянки: кадастровий номер 6320655100:01:006:0015, площею 0,15 га, що розташована: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Під час оформлення сторонами договору купівлі - продажу будинку вказана земельна ділянка не була внесена до цього договору. В подальшому позивач звернувся до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області з питанням щодо укладеного договору купівлі - продажу земельної ділянки. Згідно постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 04.02.2021 державним нотаріусом Щербиною В.В. було повідомлено, що [INFO] [PERSON] помер в місті Краматорськ Донецької області. За життя власник земельної ділянки [PERSON] не звернувся до нотаріуса за посвідченням договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, після смерті його спадкоємці не отримали свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. Таким чином посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки за таких обставин неможливою. У зв`язку з вищезазначеним позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді Близнюківського районного суду Харківської області від 22.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 15.03.2021 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 05.04.2021 ухвалою суду продовжено підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 22.04.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про слухання справи у відсутність їхнього представника, не заперечують проти задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності усіх учасників справи на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. Згідно наданого договору купівлі-продажу від 14.10.2005 [PERSON] продав, а [PERSON] придбав жилий будинок глиновальковий обк. цеглою, жилою площею 29.9 кв. метрів, л.А-І, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1546,0 кв. метрів. Даний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.07.1980 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.12.2003. Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів №1606975 від 14.10.2005, відчужувач - [PERSON] , набувач - [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8798942 від 31.10.2005, [PERSON] належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 046977, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 6320655100:01:006:0015, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.02.2021 №45/02-31, [PERSON] відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6320655100:01:006:0015, у зв`язку зі смертю власника [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00030103512, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до листа Другої Краматорської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) від 19.03.2021 №332/02-14, стосовно [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №64006475 від 19.03.2021. Відповідно до листа Третьої Краматорської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) від 19.03.2021, стосовно майна [PERSON] , спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №64002913 від 19.03.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення закріплені і в ч. 1 ст. 120 ЗК України, де зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 даного Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Крім того, в п/п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 (зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України з 19.03.2010 № 2) зазначено про те, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1702-VІ. Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018, справа №910/18560/16. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиїх прав та інтересів, та, неможливість позивачем іншим шляхом оформити свої права на зазначене нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved