Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], у якому просить: стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2015 року; відкликати з Чернігівського РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області виконавчий лист № 2/751/1235/15 від 01.09.2015 року, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги мотивує тим, що 29.10.2014 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова був розірваний шлюб з відповідачем. 01.09.2015 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 2000 р.н. та [PERSON], 2007 р.н. у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 16.06.2015 року, оскільки діти зареєстровані та проживають з матір'ю за адресою [ADDRESS]. Однак, з серпня 2014 року, відповідачка з дітьми проживала з іншим чоловіком. В липні 2015 року, його син [PERSON] самостійно перейшов проживати до нього. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.11.2015 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON], 2007 р.н. разом з батьком. В грудні 2015 року його донька [PERSON], 2000 р.н. також самостійно перейшла проживати до нього. Зазначає, що відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В той час як неповнолітній син потребує нормального харчування, одягу, соціального розвитку. Усе це потребує значних коштів і він один не здатен в повній мірі цього забезпечити. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що з відповідачкою розірвали шлюб 29.10.2014 року, припинили спільне проживання. Одразу після розлучення діти проживали разом з матір'ю. З кінця вересня 2014 року дочка проживала з ним, а з липня 2015 року - син. З травня по грудень 2015 року дочка проживала з матір'ю, з грудня 2015 по лютий 2018 року проживала з ним. З грудня 2018 і станом на час надання пояснень в суді (03 червня 2019 року) проживає з ним. Син відвідує матір, але проживає з ним. Дітей утримував він. Відповідач також допомагала, давала гроші на одяг, купувала шкільне приладдя. На даний час він не працює. Оскільки діти проживають з ним, він просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина до повноліття, а також відкликати з Чернігівського РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області виконавчий лист про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів, починаючи з 27.11.2015 р. відколи рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова про визначеннгя місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком набрало законної сили. Після дослідження інших доказів у справі позивач у судовому засіданні 08.11.2019 року остаточно підтвердив, що в період часу з лютого 2016 року по лютий 2019 року включно їхній з відповідачкою спільний син [PERSON] проживав з матір'ю [PERSON], за виключенням періоду з серпня 2017 року по липень 2018 року, коли син проживав з ним. Також з березня 2019 року по серпень 2019 року син проживав з ним (батьком), а з кінця серпня 2019 року по теперішній час [PERSON] спільно проживає зі своєю матір'ю [PERSON] та на даний час (день розгляду справи судом) син перебуває у Польщі, де працює и проживає його матір. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та відкликати з Чернігівського РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області виконавчий лист про стягнення з позивача на користь [PERSON] ([PERSON]) аліментів, з 27.11.2015 року, тобто коли рішення про визначення місця проживання з батьком набрало законної сили. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Пояснила, що після розірвання шлюбу їхні спільні з позивачем діти дочка [PERSON], 2000р.н., та син [PERSON] 2007 р.н., проживали разом з нею по вул.. Козацька. Дочка пішла жити до батька в 2014 році, але у травні 2015 року знов повернулась до неї. Син хотів жити разом з нею, однак у нього з її другим чоловіком не склались відносини. Незалежно від того, де б діти не проживали, вона завжди забезпечувала дітей усім необхідним: одягом, шкільним приладдям, іграшками. Вона, коли працювала за кордоном, кожен місяць пересилала гроші своїй матері [PERSON], а та видавала дітям. Остаточно зазначила, що з лютого 2016 року по лютий 2019 року включно діти проживали з нею за адресою: [ADDRESS], окрім періоду з серпня 2017 року по липень 2018 року, коли проживали з батьком по [ADDRESS], потім з березня 2019 року до кінця серпня 2019 року син також проживав з батьком- позивачем. Також зазначила, що на даний час у неї помер чоловік [PERSON] та з кінця серпня 2019 року по теперішній час син [PERSON] проживає разом з нею. Доповнила, що 14.09.2019 року вона з сином [PERSON] виїхали за кордон у Польщу, де вона має постійне місце роботи, також разом з ними у Польші перебуває і їхня з позивачем дочка [PERSON]. На даний момент син у Польщі і навчається там у школі, діти за власним бажанням проживають з нею. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що після розірвання шлюбу діти проживали з матір'ю, ще там проживала мати відповідачки. Також відповідач проживала з іншим чоловіком, від якого народила дитину. Син пішов проживати до батька, оскільки в останнього більше сприятливі умови, школа поруч. Відповідач протягом усього часу забезпечувала сина їжею та іншим: шкільним приладдям, одягом. На сьогодні вона поїхала за кордон, щоб заробити кошти на житло. Донька, яка вже є повнолітньою, проживала і з батьком, і з матір'ю, при цьому мати завжди забезпечувала доньку. Просила у позові відмовити за необгрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 року було розірвано (а.с. 10). Від шлюбних відносин сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.09.2015 з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 16.06.2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 11). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.11.2015 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.13) Згідно довідки Чернігівського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 11.09.2019 року, станом на 01.09.2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], становить 70608,46 грн. Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 4270 від 28.03.2019 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно акту від 29.03.2019 року, за адресою [ADDRESS] проживає без реєстрації [PERSON] З ним проживають та зареєстровані його діти [PERSON], [INFO], який з червня 2015 року постійно проживає в квартирі, та [PERSON], [INFO], яка проживає з грудня 2015 року. Діти проживають з рідним батьком [PERSON], який повністю забезпечує їх фінансово та матеріально, а також займається їх вихованням (а.с.7). Свідок [PERSON] суду показала, що вона є цивільною дружиною позивача, з яким проживають спільно з листопада 2016 року в с. С.Білоус, разом вони виховують трьох дітей: двох її доньок від першого шлюбу, а також неповнолітнього сина позивача - [PERSON]. Усім необхідним сина забезпечує батько. Також з ними до 2017 року проживала й дочка позивача [PERSON]. З актів про проживання особи без реєстрації від 10.04.2019 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] (власник [PERSON]) проживають без реєстрації з 23.05.2016 року по 10.04.2019 року /теперішній час/ [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.84,85) Свідок [PERSON] суду показала, що відповідачка [PERSON] її дочка та підтвердила, що дочка періодично працює у Польщі, регулярно пересилає гроші на утримання своїх трьох дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також забезпечує дітей усім необхідним. Наданими виписками по особовим рахункам [PERSON] в АТ «КРЕДОБАНК» за період з 01.10.2018 по 28.05.2019 підтверджено перерахування з боку відповідачки [PERSON] на рахунок [PERSON] періодичних платежів (а.с.37-42). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі. Положеннями ст.. 181 СК України врегульовано, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачкою [PERSON] обов'язку утримувати свою неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], або обставин ухилення останньої від такого обов'язку. Крім того, як встановлено у судовому засіданні та не оспорюється сторонами, неповнолітній [PERSON] з лютого 2016 року по лютий 2019 року включно проживав з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], окрім періоду з серпня 2017 року по липень 2018 року, коли проживав з батьком по [ADDRESS], потім з березня 2019 року до кінця серпня 2019 року син також проживав з батьком [PERSON], однак з кінця серпня 2019 року по теперішній час 08.11.2019 року (день розгляду справи судом) проживає спільно зі своєю матір'ю [PERSON], а тому підстави, встановлені ст.. 181 СК України для задоволення позову відсутні, оскільки необхідною умовою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - є спільне з нею проживання. На підставі викладеного та ст.ст. 180, 181 СК України,

Outcome: dismissed