Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що він є одноосібним власником будинку [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та випискою з погосподарської книги. У даному будинку разом з позивачем зареєстровані його сини [PERSON] та [PERSON] , онук позивача - [PERSON] , а також племінниця дружини - відповідачка [PERSON] . Однак остання взагалі не проживала у вказаному будинку, а лише приїжджала в гості до його сім`ї на вихідні під час навчання у Перечинській школі-інтернаті, при цьому за останні декілька років взагалі ніхто з його сім`ї не бачив відповідачку, у будинку така не з`являлася та, як відомо позивачу, вона переїхала за кордон для постійного проживання. Позивач також зазначає, що [PERSON] участі в утриманні будинку не бере, житлово-комунальні послуги не сплачує, а факт реєстрації такої у будинку створює позивачу перешкоди у оформленні субсидії та позбавляє його права користуватися і розпоряджатися належним майном на власний розсуд. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , а також зняти останню з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, при цьому у встановлений судом строк не надала відзив, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Перечинської міської ради Закарпатської області, у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267325605 від 23 липня 2021 року та випискою з погосподарської книги № 1 за 2016-2021 роки та номер об`єкта погоспордарського обліку 0048-1. З копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , вбачається, що у цьому житловому будинку зареєстрована, зокрема, [PERSON] . Вказане підтверджується і наданим Перечинською міською радою Закарпатської області Витягом № 216 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Однак, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає у вказаному будинку, участі в утриманні такого не бере, житлово-комунальні послуги не сплачує. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача перешкод у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у такому [PERSON] . До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Житлового кодексу України (далі - ЖК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з приписами частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. За ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що відповідачка у зазначеному житловому будинку не проживає, про що стверджує позивач, а також вбачається із довідки № 201 від 28 липня 2021 року, виданою адміністратором відділу ЦНАП Наталією Кепич. Суд підкреслює, що відповідачка не є членом сім`ї позивача, не пов`язана з ним спільним побутом, не веде з ним спільного господарства. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, з яких можна було б дійти висновку, що у відповідачки зберігається обґрунтований інтерес до зазначеного вище будинку. Суд вважає вимоги позивача про позбавлення відповідачки права користування спірним будинком пропорційними переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року з огляду на те, що позивач є власником житлового будинку, у якому зареєстрована відповідачка, остання не є членом його сім`ї і має інше місце проживання. Таким чином, на переконання суду, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачки, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном, тому право відповідачки на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу позивача. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. В той же час, вимоги позивача в частині зняття відповідачки з реєстраційного обліку у зазначеному житловому будинку задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними і в їх задоволені слід відмовити, оскільки відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, яке набрало законної сили, є окремою безпосередньою підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, і тому додаткового вирішення питання не потребує. На підставі статей 319, 321, 383,391, 401- 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: partial