Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та після уточнення позовних вимог просив поновити межі земельних ділянок, які знаходяться у його користуванні по [ADDRESS], та в користуванні відповідача по [ADDRESS] шляхом переносу частини правого бокового кордону земельної ділянки при домоволодінні [ADDRESS] довжиною 24,66 м на 1,96 м в місці примикання фасадного кордону і на 1,55м в поворотній крапці в місці примикання другого відрізку, в сторону ділянки при домоволодінні [ADDRESS] з приведенням її до ширини 3,0 м. відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ОНДІСЕ №10488 від 30 грудня 2013 року, зобов'язати [PERSON] знести за власний рахунок металеву огорожу на кам'яному фундаменті довжиною 24,45 м. та не перешкоджати у відновленні огорожі на межі земельних ділянок для організації проїзду шириною 3,00 м, довжиною 24,45м від вулиці Агрономічної до житлового будинку [ADDRESS], а також стягнути судові витрати у розмірі 3367 грн.. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 14 січня 1989 року він отримав право власності на житловий будинок загальною внутрішньою площею 59,7 кв.м з господарчими спорудами та будівлями за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 661 кв.м, яка знаходиться в його користуванні і має межу з дорогою загального користування по вул.Агрономічна. Довжина вказаної межі і відповідна її ширина проїзду від вул.Агрономічної до житлового будинку належного позивачу дорівнює 3м. До виникнення спору спільну межу було визначено забором. Відповідачка самочинно змінила межу, знесла забор та влаштувала інший на кам'яному фундаменті та на його земельній ділянці, чим зменшила загальну площу земельної ділянки до 1,17 м. Цими діями відповідач перешкоджає позивачу вільно використовувати належну йому земельну ділянку, створює неможливість вільного проїзду автомобіля позивача, а також вільного проїзду пожежних машин до житлового будинку позивача в разі виникнення пожежі. Відповідачка [PERSON] звернулася до позивача з зустрічним позовом та після остаточного уточнення вимог від 5 лютого 2014 року просила визнати межі між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] такими, як вони склалися на цей час, а саме для земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] : - права межа ділянки входу, яка граничить з ділянкою [ADDRESS] -24,46 м; по фасаду ділянки [ADDRESS], яка граничить з ділянкою [ADDRESS] (задня частина ділянки [ADDRESS]) - 19,97 м, ширина проходу з вул.Агрономічної - 1,04 м. Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що ділянки відокремлювалися старим парканом, який було збудовано ще до придбання їх ними, тому вже від часу покосився. Її чоловік неодноразово пропонував позивачу відновити його або побудувати новий, однак [PERSON] ніяк не реагував. Знаючи характер позивача та його бажання відсудити в неї частину земельної ділянки, задля попередження виникнення буд-яких спорів, її чоловік у 2006 році сам побудував новий паркан з шиферу на їхній земельній ділянці, відступивши 0,5 м від старого паркану. Після цього [PERSON] розібрав старий паркан та поширив за цей рахунок свою земельну ділянку, тому вона вимушена звернутися до суду про поновлення меж між ділянками. До участі в справі були залучені третіми особами [PERSON] товариство з обмеженою відповідальністю «Інфоксводоканал», публічне акціонерне товариство «ЕК Одесаобленерго» та виконком Одеської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали вимоги та просили їх задовольнити. Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності вони зазначали, що позивач зміг зрозуміти про порушення свого права лише після проведення технічного звіту по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки, тому вважають, що строк позовної давності не був пропущений. Відповідач та її представник повністю заперечували проти вимог позивача та підтримали зустрічний позов вказуючи на те, що у [PERSON] технічні документи не відповідають дійсним обставинам, огородження завжди було на тому ж місці, нікуди вона його зміщувала, що також підтверджується технічною документацією, наявністю електростовба на вулиці біля входу та проляганням трубопроводу позивача в її городі. Третя особа [PERSON] в засіданні повністю підтримав зустрічний позов та заперечував проти позову [PERSON] і також підтвердив наявність огорожі на старому місці і заперечував проти втручання відповідачки до ділянки позивача. Треті особи ТОВ «Інфоксводоканал», публічне акціонерне товариство «ЕК Одесаобленерго» та виконком Одеської міської ради в засідання не з'явилися і з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] в м.Одесі (а.с.14 т.1). Дане свідоцтво було видано на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №496 /20 від 16 грудня 1988 року, із змісту якого видно, що в той день було затверджено акт комісії і прийнято до експлуатації домоволодіння з оформленням права власності та залишено з оформленням права власності на сарай літ. «Б», а також закріплено земельну ділянку площею 661 кв.м (а.с.13 т.1). Основною технічною документацією для прийняття в експлуатацію будов и закріплення за домобудовою земельної ділянки площею 661м2 стали матеріали технічної інвентаризації ОМБТІ від 20 липня 1988 року. У свою чергу відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 1988 року стала власником будинку [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 558 кв.м (а.с.22-23 т.2). Відповідно до рішення виконкому Одеської райради депутатів трудящих №122 від 14 квітня 1961 року попередньому власнику домоволодіння [ADDRESS] було затверджено рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім.Мічуріна №10 від 16 жовтня 1957 року в частині виділення йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво в [ADDRESS] площею 0,06 га (а.с.159-160 т.2). З копії схематичного плану будівельного кварталу №1296, складеного Одеським МБТІ 20.07.1955г., видно, що раніше була цілісна земельна ділянка [ADDRESS], а також земельна ділянка земельного фонду колгоспу ім.Мічуріна, із площі яких в наступному були організовані земельні ділянки при домоволодінні [ADDRESS] и [ADDRESS] по вул. Агрономічній (а.с.119,242-243 т.2). Згідно з схематичним планом, складеним МБТІ 20 березня 1986 року прохід між ділянками вказано шириною 3,0 м, а від 1 червня 2007 року вже прохід зазначено шириною 1,10 м ( а.с.7 ,13 т. 2). Таким чином, дані, щодо розміру земельної ділянки та проходу розбіжні. Крім того, із технічної документації та схематичних планів видно, що розміри меж ділянок змінювалися також, що знайшло своє підтвердження і у висновку судової будівельно-технічної експертизи ОНДІСЕ №10488 від 30 грудня 2013 року. Згідно з даним висновком було встановлено, що фактична площа ділянки [ADDRESS] на теперішній час складає 576 кв.м, а ділянки [ADDRESS] - 527 кв.м. В ході співставлення матеріалів технічної інвентаризації та в результаті обстеження в натурі земельних ділянок, а також з вказаними даними в документах першовідводу та правовстановчих документах на будови експертом встановлено, що земельна ділянка [ADDRESS] не відповідає документам першовідводу і матеріалам технічної інвентаризації і характеризується недоїмкою площею 85 кв.м, при цьому частина недоїмки утворена внаслідок зміщення частини правого бокового кордону суміжного з земельною ділянкою при будинку [ADDRESS] в бік ділянки [ADDRESS], що призвело до звуження проходу на вул.Агрономічну з 3,0 м до 1,04 м. Також було встановлено і недоїмку площею 31 кв.м по ділянці при будинку [ADDRESS], однак наявна в матеріалах справи технічна документація, яка б могла охарактеризувати розміри і конфігурацію зовнішніх меж ділянки за станом першовідводу, а також посилання на них в рішенні про виділ земельної ділянки площею 0,06 га під будівництво першому користувачу [PERSON] виключають можливість поновлення кордонів відповідно з документами першовідводу. Крім того, недоїмка площі земельних ділянок також викликана зменшенням довжин фасадної, правої, лівої і задніх зовнішніх меж, суміжних з ділянками користувачів, які не приймають участі у розгляді справи, що виключає можливість повномасштабного поновлення меж. У зв'язку з зазначеним, експертом було запропоновано лише один варіант для часткового поновлення суміжних кордонів земельних ділянок, згідно якого ширина проходу на земельній ділянці при будинку [ADDRESS] приводиться у відповідності з документами першовідводу. Передбачається перенесення частини правого бокового кордону земельної ділянки при будинку [ADDRESS] довжиною 24,66м на 1,96м в місці примикання фасадного кордону і на 1,55м в поворотній крапці в місці примикання другого відрізку, в сторону ділянки при домоволодінні [ADDRESS] з приведенням її до ширини 3,0м. В разі відновлення частини суміжного кордону по запропонованому варіанту площі ділянок будуть наступні: земельна ділянка при домоволодінні [ADDRESS] - 617 кв.м, а при [ADDRESS] - 485 кв.м. Вказаний варіант відображений в додатку №2 до експертизи. Згідно з вимогами ч.1 ст.92 та п.а ч.1 ст.95 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки. В силу ст.120 ЗК України (в редакції до 31 грудня 2001 року), на підставі цивільно-правових угод, при переході права власності на будинок, або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу, без зміни цільового призначення, у розмірах встановлених договором (постанова Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року). Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] щодо поновлення меж ділянки та ширини проходу знайшли своє підтвердження, тому підлягають задоволенню, а враховуючи те, що відповідач [PERSON] заперечує проти таких вимог необхідно її зобов'язати знести за власний рахунок металеву огорожу на кам'яному фундаменті довжиною 24,45 м. та не перешкоджати позивачу у відновленні огорожі на межі земельних ділянок для організації проїзду шириною 3,00 м, довжиною 24,45м від вулиці Агрономічної до житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачкою було заявлено вимогу про визнання меж станом на теперішній час, виходячи із встановлених експертом ОНДІСЕ розмірів, однак враховуючи висновок тієї ж судової експертизи, вказані [PERSON] розміри не можуть бути визнані, оскільки встановлено, що ширина проходу була звужена за рахунок зміщення частини правого бокового кордону суміжного з земельною ділянкою при будинку [ADDRESS] в бік ділянки [ADDRESS], тому розміри межі, які впливають на ширину проходу не можуть залишатися в теперішньому вигляді, так як будуть порушувати права користувача [PERSON]. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.ст. 71,75,76,80 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 257,261, ч.5 ст.267 ЦК України. 27 липня 2007 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом враховуючи предмет заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався після проведення дослідження розмірів та меж ділянки, тобто 7 червня 2007 року, коли позивач отримав технічний звіт по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки, виготовленого ПП «[PERSON].». Однак вимога позивача про стягнення судових витрат у розмірі 3367 грн. є необґрунтованою, оскільки законними є вимоги, виходячи із норм ст.ст.79,88 ЦПК України лише про стягнення вартості експертного дослідження - 2926,56 грн., судовий збір - 34 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн. Стосовно стягнення витрат пов'язаних з явкою до суду, то нормами ст.85 ЦПК України чітко визначено що це є витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, однак позивач не здійснював таких витрат оскільки він проживає в м.Одесі.

Outcome: partial