Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив в рахунок погашення боргу за розпискою від 15.07.2018 стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 39 946,68 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ним було надано позивачу в борг грошові кошти у сумі 30000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 15.07.2018 із зазначенням умов їх повернення. У погоджений сторонами строк відповідач суму позики позивачу не повернув, в результаті чого позивач був вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та докази на підтвердження заперечень проти позову. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано судді Гримайло А.М. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач належним чином повідомлялася про хід судової справи шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання відповідача.Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв чи повідомлень від відповідача до суду не надходило. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 15 липня 2018 року [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ у м. Харкові ГУ УМВС України в Харківській області, зареєстрований в [ADDRESS] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 (тридцять тисяч) грн. Зобов`язався повернути до 15 березня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Діюче законодавство України не містить у собі обов`язкових умов, щодо змісту розписки, обов`язкових її реквізитів. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики із зобов`язанням позичальника (відповідача по справі) повернути суму позики до 15.03.2019. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, встановлений у розписці, відповідач грошові кошти не повернув. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому відповідач зобов`язаний виконувати договір у відповідності до його умов та чинного законодавства. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на держання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено : Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими паками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 нього Кодексу. Станом на 14.12.2020 року заборгованість відповідачам [PERSON] перед позивачем [PERSON] становить: 30000 (тридцять тисяч) грн. - сума позики; 6304 (шість тисяч триста чотири) грн. 24 коп. - пеня за несвоєчасне викопання грошового зобов`язання; 2064 (дві тисячі шістдесят чотири) грн. - інфляційні збитки; 1578 (одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім) грн. 20 коп. - 3 % за користування грошовими коштами. Загальна сума заборгованості складає - 39946 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 68 коп. Таким чином, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і їх слід задовольнити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved