Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, він навчається на ІІ курсі навчально-наукового інституту економіки і права Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на денній формі навчання. Освітні послуги надаються згідно договору №1195/19 від 30 серпня 2019 року на платній основі. Позивач проживає в гуртожитку № 1 зазначеного навчального закладу а платній основі. Батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 15 грудня 2009 року. До досягнення позивачем повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання примусово через органи ДВС. Після досягнення повноліття, відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на навчання позивачу. Окрім платного навчання, позивач має потреби у продуктах харчування, ліках, одягу, засобах гігієни. Так як, позивач не отримує стипендії, він не взмозі забезпечити повноцінне харчування, утримання та навчання. Його мати [PERSON] згідно договору 1195/19 від 30 серпня 2019 року є замовником надання позивачу освітньої послуги та згідно договору повинна щомісячно оплачувати навчання позивача та проживання в гуртожитку, при цьому маючи мінімальний дохід. Крім того, позивач зазначив, що від народження має хворобу серця та має проблеми із зором, в зв`язку із чим йому заборонені фізичні навантаження та він не має змоги працевлаштуватися. Відповідач являється працездатною особою та в даний час має змогу надавати матеріальну допомогу на навчання позивача. Тому, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на період його навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку. Позивач надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі 6-1296цс15. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 15 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26 липня 2002 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається з довідки Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького [PERSON] навчається в ННІ економіки і права та проживає в гуртожитку № 1 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Із договору № 1195/19 від 30 серпня 2019 року укладеного між Черкаським національним університетом ім.. Б.Хмельницького та [PERSON] вбачається, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] становить 66000 гривень (а.с. 11). Згідно довідки Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького [PERSON] навчається на ІІ курсі платної форми навчання та за період з березня 2020 року по серпень 2020 року доходів не має (а.с. 8). З довідки ЛКК № 329 Комунального некомерційного підприємства центру первинної медико-санітарної допомоги [PERSON] за станом здоров`я потребує заняття з фізичної культури в спеціальній медичній групі (а.с. 10). Із висновку ехокардіографічного обстеження від 24 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] , 2002 року народження діагностовано висновок: додаткова коса хорди ЛШ, мінімальна регургітація на КЛА, пролапс МК до 1 ст. Як вбачається із рецепту на окуляри [PERSON] має вади зору та йому виписані окуляри для постійного носіння (а.с.22). Із квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] сплачує кошти за навчання та проживання в гуртожитку [PERSON] (а.с. 13-20). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Як встановлено ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин зазначених уст.182 СК України. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної ради України 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вищевказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду відповідні докази, які є підставою для стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання, при цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Таким чином, з огляду на недопустимість порушення прав дитини на забезпечення батьками її належного утримання, за вимогою позивача слід стягнути аліменти на період його навчання за рішенням суду. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, збереження рівня життя, який він б мав, в разі утримування його обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, саме і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання ним надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Суд приймає, як належні та допустимі докази посилання позивача на його незадовільний стан здоров`я. В ході розгляду справи, позивачем доведено, що він навчається в Черкаському національному університеті ім. Б.Хмельницького на платній формі навчання та проживає в гуртожитку, витрати за яке несе його мати [PERSON] . Виходячи з рівності обов`язку обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможності останніх її надавати, суд вважає за можливе позовні вимоги задоволити та стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно. Окрім того, як вбачається з позовної заяви, підставами звернення з відповідним позовом серед інших є підвищення цін на продукти харчування, одяг, лікування, навчання, житлово-комунальні послуги, проїзд у транспорті. Вищевказані позивачем у позовній заяві обставини відповідають дійсності та являються загальновідомими фактами та безпосередньо впливають на життєдіяльність дитини. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, або ж суттєвих змін у сімейному стані, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суду не подав, за таких обставин, суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім. З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дитині та який не призведе до порушення його прав та інтересів, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved