Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком. Позовну заяву мотивує тим, що він з 21 квітня 2004 року постійно зареєстрований в будинковолодінні [ADDRESS] . Проживав у будинку не постійно, але там інколи буває і там знаходяться його речі. 27 липня 2017 року він прийшов до будинку, але не зміг відчинити вхідні двері, оскільки було змінено вхідний замок. Дружина відповідача категорично відмовилась впустити його в будинок. В зв`язку з тим, що він не має змоги користуватись будинком де зареєстрований позивач просить суд щоб [PERSON] не чинив перешкод у користуванні будинком, дозволив йому вселитись та надав ключі. Ухвалою судді від 4 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 22 листопада 2017 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] в якій просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування будинковолодінням. Позов мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить будинковолодіння [ADDRESS] . За вказаною адресою з 2004 року зареєстрований [PERSON] , але не проживає так як відбував покарання в місцях позбавлення волі. З 2004 року [PERSON] в будинку не проживає та його особистих речей там немає. В зв`язку з цим і просить суд визнати його таким, що втратив право користування житлом. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що він інколи з 2004 року проживав в будинковолодінні [ADDRESS] і там є його особисті речі. Але через те, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні будинком він не має змоги там проживати. Щодо зустрічного позову пояснив, що обставини викладені позивачем [PERSON] не відповідають дійсності та просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача за первісним позовом, адвокат Геріх М.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив вселити позивача [PERSON] в будинковолодіння [ADDRESS] та не чинити перешкоди в користуванні будинком. Відповідач за первісним позовом проти позову [PERSON] заперечив та пояснив, що відповідач в будинковолодінні з 2004 року не проживає та його речі відсутні.\~ Відповідач був зареєстрований в будинку за згодою їх матері, але 22 березня 2005 року вона подарувала вказаний будинок йому та він став власником. Він заперечує проти того щоб позивач був зареєстрований у його будинку, а тим паче там проживав. Після звільнення з місць позбавлення волі позивач став проживати по [ADDRESS] , де ? частина квартира належить йому. Оскільки позивач не є членом його сім`ї та має власне інше житло то просить суд відмовити у позові та визнати його таким, що втратив право користування житлом. Представник відповідача за первісним позовом, адвокат Шкарупа Т.С. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні первісного позову так як позивач з 2004 року не проживає в будинковолодінні власникам якого є відповідач за первісним позовом. Просить суд визнати його таким, що втратив право користування будинковолодінням [ADDRESS] . Врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 22 березня 2005 року [PERSON] \~ є власником будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.35). В цьому будинку [PERSON] зареєстрований з 21 квітня 2004 року, до купівлі [PERSON] будинковолодіння, що підтверджується копією паспорту позивача за первісним позовом (а.с.3). [PERSON] був зареєстрований в будинку [ADDRESS] за згоди попереднього власника, після купівлі будинку [PERSON] , позивач добровільно відмовляється знятись з реєстрації хоча з 2004 року в будинку і не проживає та його речей в ньому не має.\~ Як вбачається з акту від 2 вересня 2017 року [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але з 2004 року там не проживає та речей, які б належали йому, в наявності немає (а.с.44). Факт не проживання [PERSON] у вказаному вище будинку підтверджується і довідкою квартального комітету Смілянської міської ради № 114053 від 9 вересня 2017 року (а.с.45). відповідно до якої позивач за первісним позовом з 2004 року і по даний час по [ADDRESS] не проживає, а проживає по [ADDRESS] . Окрім того факт того, що [PERSON] з 2004 року не проживає по [ADDRESS] в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо). У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК Української РСР. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Установивши, що [PERSON] відчужила на підставі договору купівлі продажу жилого будинку з надвірними спорудами, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] є таким, що втратив право користуватися будинком, оскільки [PERSON] з дня укладення договору купівлі - продажу не є власником будинковолодіння, право на користування яким у [PERSON] припинилося, як таке, що є похідним від права власності на неї у [PERSON] . Твердження позивача [PERSON] , про те, що він був зареєстрований в будинку на законних підставах та купівля продаж будинку відбулась у період коли він відбував покарання в місцях позбавлення волі, а тому він має право користуватися цим будинком, є безпідставними, оскільки сервітутне право користування житлом набувають члени сім`ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім`ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства. З урахуванням того, що позивач [PERSON] у своїй позовній заяві вказував на те, що він не проживає у спірному будинку з 2004 року по даний час, а [PERSON] після набуття на спірне будинковолодіння права власності не надавав згоди на вселення [PERSON] як члена її сім`ї, первісний позов не підлягає до задоволення, а вимоги зустрічного позову підлягають до задоволення. Позивач [PERSON] при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Оскільки первісний позов [PERSON] до задоволення не підлягає то відповідно і судові витрати з відповідача за первісним позовом [PERSON] не підлягають стягненню. Відповідно вимог ст. 141 ЦПК вони компенсуються за рахунок держави. Вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позивач за зустрічним позовом [PERSON] не заявив, а тому їх слід віднести на його рахунок.

Outcome: approved