Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що у період з 01.03.2017 по 28.04.2020 вони з відповідачкою перебували у шлюбі. В період шлюбу ним було придбане нерухоме майно, а саме квартиру в [ADDRESS] . Право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири підтверджується договором купівлі-продажу від 10.03.2017. Після розлучення в квартирі продовжує проживати його колишня дружина, яка змінила замки в квартирі, господарські споруди (гараж, сарай, погріб, літня кухня) та не допускає його до даної квартири. Він неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але вона відмовляється і взагалі ігнорує всі його пропозиції та вимоги. Відповідачка не визнає його права на даний будинок та вважає, що він належить лише їй та разом з нею проживає невідома йому особа, яка заважає йому користуватися його майном. Таким чином, відповідачка не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає йому право повноцінно користуватись ним. Враховуючи викладене, просить зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою в [ADDRESS] та вселити його у вказану квартиру. 18 грудня 2020 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. 27 січня 2021 року від відповідачки [PERSON] , надійшов до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки підстави позову є надуманими та необґрунтованими, а також жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Вказані обставини в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки вона є одноосібним власником квартири в [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартир від 14.02.2020 року, який зареєстровано в реєстрі за №304, що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №200414268 від 14.02.2020 року. Крім того, не відповідає дійсності й та обставина, що разом з нею проживає невідома позивачу особа, яка нібито робить йому перешкоди в користуванні належної їй квартирі, оскільки як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №05-27/03 від 14.01.2021 року, в квартирі проживає лише вона та її діти [PERSON] та [PERSON] . Позивач постійно порушує правила співжиття, здійснює домашнє насильство, що стверджується листом Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 11.08.2020 року. Також, відносно позивача порушено кримінальне провадження №12020075160000216 від 28.12.2020 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за нанесення їй тілесних ушкоджень, що стверджується витягом з ЄРДР від 21.01.2021 року та постановою про визнання її потерпілою від 28.12.2020 року. Крім того, позивачем було вчинено кримінальне правопорушення і по відношенню до її дочки [PERSON] , що свідчить про те, що позивач створює загрозу їй життю та життю та здоров`ю її дітей, а також порушує правила співжиття. Враховуючи наведене, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2021 року було в задоволенні клопотання відповідачки про зупинення провадження у справі відмовлено, у зв`язку з відсутністю правових підстав для зупинення провадження. 13 квітня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження по цивільній справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2021 року, за клопотанням відповідачки, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №307/1953/21 (пр.№ 1-кп/307/183/21). 12 жовтня 2021 року постановою Закарпатського апеляційного суду ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2021 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечили та просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала, що сторони у справі купили квартиру в будинку де вона проживає близько чотирьох років тому. Вони були хорошою сім`єю, однак згодом між ними почали виникати сварки. Неодноразово приїжджали працівники поліції на виклики, так як позивач [PERSON] наносив тілесні ушкодження відповідачці [PERSON] , то її дочкам. Одного дня, вона вранці вийшла у під`їзд, коли побачила сусідку [PERSON] , яка лежала під дверима, а відповідач штовхав її. Крім того, зазначила, що на даний час відповідач орендує квартиру, в тому ж будинку, навпроти квартири відповідачки. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України,\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І., та зареєстрований в реєстрі за №1166, відповідно до якого позивач [PERSON] , придбав в цілій частині квартиру за [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 12 грудня 2018 року позивач [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.25). Згідно договору дарування квартири від 14 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., який зареєстровано в реєстрі за №304, стверджується що позивач [PERSON] , передав у цілій частині безоплатно у власність відповідачці [PERSON] , належну йому на праві приватної власності (номер запису про право власність 19361126) квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1192693921244 (а.с.76). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №200414268 від 14 лютого 2020 року встановлено, що квартира за [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1192693921244, на праві приватної власності в цілій частині належить відповідачці [PERSON] , на підставі договору дарування №304 від 14.02.2020 року, виданого та посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. (а.с.17). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №05-27/03 від 14 січня 2021 року, встановлено, що відповідачка [PERSON] , проживає [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять: дві дочки [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з нею за вказаною адресою. Власником житлового приміщення являється відповідачка [PERSON] (а.с.18). Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 січня 2021 року, вбачається, що слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП у Закарпатській області Гасинець В.М., здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12020075160000216 від 28.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме за нанесення позивачем [PERSON] , відповідачці [PERSON] , на ґрунті особистих неприязних відносин тілесних ушкоджень (а.с.20). З постанови старшого дізнавача інспектора СД Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Гасинець В.М., від 28 грудня 2020 року, вбачається, що [PERSON] , залучено до участі в досудовому розслідуванні у вказаному кримінальному провадженні, як потерпілу (а.с.21). 05 липня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області кримінальне провадження №12020075160000216 про обвинувачення [PERSON] , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначено до судового розгляду (а.с.78-80). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Частиною 1 \~ст. 15 ЦК України,\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п.п.19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №200414268 від 14 лютого 2020 року належить квартира за [ADDRESS] , на праві приватної власності, в цілій частині згідно договору дарування №304 від 14.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. Статтею 76 ЦПК України,\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження заявлених вимог позивачем надана суду лише копія договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2017 року. Проте, як встановлено судом, право власності на дану квартиру на підставі договору дарування №304 від 14.02.2020 року перейшло до відповідачки [PERSON] , яка являється власником вище зазначеної квартири в цілому. З наведеного вбачається, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка \~ [PERSON] чинить йому перешкод у користуванні цією квартирою. Суд вважає, що лише факт звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення без надання жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог не є підставою для задоволення позову. Враховуючи наведене, а також те, що надані позивачем докази є недостатніми для підтвердження того, що права позивача порушені та відповідно потребують судового захисту, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, приймаючи до уваги те, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати по справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed