Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування\~житловим приміщенням Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 18.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром № 5571. 02.09.2005 року у квартиру [ADDRESS] був прописаний відповідач [PERSON]. Починаючи з жовтня 2005 року по даний час відповідач в квартирі не проживає. На теперішній час позивачу відомо, що відповідач проживає в будинку своєї дружини за адресою: вул. Юнацька (Піонерська), 46, м. Умань, періодично виїжджає на заробітки в м. Київ. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, позивач не може належним чином оформити субсидію. На цих підставах просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Позивач пояснив, що звернувся до суду, так як відповідач, який являється його братом, упродовж 13 років лише зареєстрований у квартирі позивача, проте там не проживає. Вказане питання позивач ігнорував, поки дозволяла субсидія. В травні 2018 року позивач звертався до відповідача, щоб той виписався з квартири, проте той лише висловився нецензурними словами. Брата він зареєстрував тоді, коли мати у 2005 році продала в селі Пугачівка хату, в якій брат був раніше зареєстрований. Зареєстрував, так як відповідач все ж таки є братом позивача. Просив позов задовольнити, судовий збір, який він сплатив при зверненні до суду, не стягувати на його користь з відповідача. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 18 жовтня 2018 року та 18 грудня 2018 року не зявився, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання та адресою фактичного проживання, вказаного позивачем, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подав. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду позивача та його представника, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та його представника, показання свідків, допитаних за клопотанням позивача, дослідивши письмові докази, надані позивачем, встановив наступне. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона з осені 2005 року працювала у ЖБК-16 (в якому проживає позивач) бухгалтером, у тому числі оформлювала субсидії. Позивач звертався до неї, вона допомагала йому оформлювати книжки за комунальні послуги, які позивач постійно сплачував. Брата позивача вона у будинку ніколи не бачила, хоча знає всіх мешканців будинку. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що з 1998 року до червня 2018 року вона була зареєстрована і проживала в [INFO] по сусідству з позивачем, з яким у неї завжди були гарні відносини. За весь цей час вона навіть не знала, що у позивача є брат. Дізналась про це лише тоді, коли до неї прийшов позивач і попросив допомогти виписати брата. Весь час поки вона проживала у будинку, позивач проживав у своїй квартирі разом з матірю поверхом нижче. Інших осіб, які б проживали у квартирі позивача, вона не бачила. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування квартири від 18.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу [PERSON] 02.09.2005 року у вищевказаній квартирі був зареєстрований [PERSON], [INFO], що підтверджується записом в будинковій книзі. З жовтня 2005 року відповідач [PERSON], [INFO], не проживає [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї від 30.05.2018 року та актом від 31.05.2018 року, затверджених головою ЖБК №16. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень\~ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч 2. ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] з жовтня 2005 року. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи прохання позивача, суд не стягує на його користь з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 316, 317, 319, 391, 321, 405\~ЦК України,

Outcome: approved