Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та просить суд встановити факт належності [PERSON], яка померла 15.03.2016 року, житлового будинку загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. по вул.. Кутузова, 32 в селі Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на вказаний будинок. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вказаний будинок за життя належав його матері [PERSON], яка померла 15.03.2016 року. Чоловік померлої та батько позивача [PERSON] після смерті дружини склав заяву про відмову від будь-яких спадкових прав на користь сина [PERSON], а 13.03.2017 року [PERSON] помер. Нотаріальним шляхом позивач не може прийняти спадщину матері у вигляді житлового будинку через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, який будувався ще за радянські часи в 1982 році. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Шабівської обєднаної територіальної громади у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався, причини неявки суду не відомі. У відповідності до положень статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовну заяву, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 450161, актовий запис № 325 складений відділом ДРАЦС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Через рік, 13.03.2017 року помер її чоловік [PERSON]. Позивач, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 029415, видане повторно, актовий запис № 37, складений виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, є сином померлих [PERSON] та [PERSON] Позивач все своє життя проживав з батьками в будинку № 32 по вул.. Кутузова в селі Салгани Білгород-Дністровського району та продовжу в ньому проживати зі своєю родиною. Отже позивач, відповідно до статті 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері та батька. За життя [PERSON] та [PERSON] Заповіти не складали. У відповідності з п.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] 20.10.2016 року склав заяву, що була посвідчена секретарем виконкому Салганської сільської ради [PERSON], зареєстрована за № 45, якою він відмовився від будь-яких спадкових прав на майно дружини [PERSON] на користь сина [PERSON]. 21.10.2016 року позивач звернувся до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з питанням щодо оформлення спадкових прав на житловий будинок № 32 по вул.. Кутузова в с. Салгани, що належав його матері. Однак нотаріус вказав про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. За роз'ясненням\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24),\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до довідки виконкому Шабівської сільської ради від 02.02.2018 року № 273/02-20, за записами в по господарській книзі 1 особовий рахунок № 40-01 власником житлового будинку з по господарськими будівлями і спорудами № 32 по вул.. Кутузова в селі Салгани значиться [PERSON]. В 1989 році [PERSON] районним архітектором Білгород-Дністровського району був виданий Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] в селі Салгани по вул.. Кутузова. Таким чином, запис в по господарській книзі сільської ради, Будівельний паспорт та технічний паспорт від 27.12.2007 року це всі документи які наявні у позивача та підтверджують право його матері [PERSON] на будинок. Для встановлення дійсних обставин справи та її правильного вирішення, суд приймається до уваги наступне. Відповідно до статті 5 ЦК України, підлягають застосуванню нормативні правові акти чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі змісту п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 (далі Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5) про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року, підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 та була чинною на час закінчення будівництва у 1981 роках зазначеного житлового будинку та інших будівель і споруд, було передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) житлових будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Як вище зазначалось, спірний житловий будинок розташований в селі Салгани ще за часів колишнього Союзу РСР, а саме з 1982 р. по 1989 рік. Таким чином, відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, оформлення житлових будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради (запис № 1) та відкриття особистого рахунку на імя забудовника (особовий рахунок № 40-01). Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист його спадкових прав.

Outcome: approved