Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], знявши її з реєстраційного обліку за цією адресою. Позивач зазначає, що він на підставі свідоцтва, виданого 16 серпня 2007 року, про право власності на нерухоме майно являється власником будинку [ADDRESS]. Окрім членів його сім'ї в цьому будинку зареєстрована стороння особа - [PERSON]. З моменту набуття прав власника він з відповідачкою взагалі не проживав, не підтримував будь-яких стосунків і не є родичем. Угоди, пов'язані з проживанням в його будинку, між ними також не укладались, спільне господарство не велось. Посилаючись на вимоги статтей 64, 72 ЖК України, ст. 319, 391, 405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» він просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача уточнила заявлені вимоги. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS], а не [ADDRESS] з підстав, оговорених статтями 319 та 391 ЦК України, оскільки власник [PERSON] бажає відчужити будинок, а [PERSON] чинить йому перешкоди тим, що не знімається з реєстрації, хоча вона втратила право на користування житлом і не є членом сім'ї власника. Представник третьої особи - Віньковецького РС УДМС в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідачка, будучи належно повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не явилась, в зв'язку з чим судом проведено заочний розгляд справи в її відсутності відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] набув право на будинок [ADDRESS]. Своє право власності він зареєстрував 21.08.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію прав на нерухоме майно № 15663488. Згідно довідки № 515, виданої Женишковецькою сільською радою, зареєстрована в будинку [ADDRESS] [PERSON] не є родичкою [PERSON]. Вона не є членом його сім'ї і не живе в його будинку з часу, коли він став власником, про що зазначили свідки [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту обстеження житла, вона не проживає в цьому будинку. Відповідно до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Із пояснення представника позивача слідує, що позивач бажає відчужити будинок, але не має можливості реалізувати своє право через те, що [PERSON] не знімається з реєстрації добровільно. Тобто, реєстрацією відповідачки порушуються права позивача вільно розпоряджатись своєю власністю. За таких обставин та в силу статті 41 Конституції України вимога [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на час розгляду справи відповідачка не проживає у будинку більше семи років без поважних причин, особистих її речей у будинку немає, не виявляє інтересу до житла. Разом з тим суд не виявив обставин, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, та будь-яких інших поважних причин, за наявності яких житлове приміщення могло б бути збережене за відповідачем більше одного року. Вимога про зняття з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає, оскільки суд не може перебирати на себе функції, які, згідно законодавства, здійснює компетентний орган. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою, оговореною ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку цим органом.

Outcome: partial