Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 500000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2013 року внесено відомості до ЄРДР за № 42013220010000015 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. 10.04.2013 року йому повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення. 12.04.2013 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова стосовно нього обраний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 22940 грн., а також покладено додаткові обовязки, серед яких, зокрема, обовязок не відлучатися з населеного пункту. 15.04.2013 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова його відсторонено від займаної посади заступника начальника СДІМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Крім того, за фактом внесення відомостей до ЄРДР за № 42013220010000015уповноваженими працівниками ГУМВС України в Харківській області відносно нього проведено службове розслідування. У висновку даного службового розслідування вбачаються склади дисциплінарних проступків, тому 15.04.2013 року наказом начальника ГУМВС України в Харківській області [PERSON] його звільнено з займаної посади. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.12.2015 року, який набрав законної сили 07.06.2016 року його виправдано за недоведеністю участі у скоєнні злочину, а запобіжний захід у вигляді застави цим же вироком скасовано. Таким чином, він незаконного перебував під слідством та обвинуваченням 37 місяців та 28 днів. Все це негативно вплинуло на звичайний спосіб життя та призвело до заподіяння значної моральної шкоди, порушило його життєві звязки, для поновлення яких необхідно прикласти чималих додаткових зусиль. Моральна шкода, завдана йому виражається у різного роду душевних стражданнях, які полягають, зокрема, у такому. Після обрання стосовно нього запобіжного заходу ухвалою від 12.04.2013 року він не міг виїжджати за межі м. Харкова, що значно обмежувало гарантоване конституційне право на свободу пересування та позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання. Більш того, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.368 КК України у нього значно погіршились взаємовідносини з батьком [PERSON], який є почесним працівником органів внутрішніх справ і завжди користувався повагою колег. Його батько прийняв близько до серця підозру, повідомлену йому, щиро повірив у скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. Батькові, як колишньому працівнику органів внутрішніх справ було вдвічі більш прикро, що його син підозрюється у вчиненні такого злочину. Тому у нього з батьком надзвичайно погіршилися відносини, їх спілкування зменшилося до мінімум, він відчував наскільки не вистачало підтримки та поваги. Крім того, внаслідок незаконних дій органів, які здійснюють досудове розслідування і органів прокуратури та неправомірного перебування під слідством він втратив роботу, був позбавлений можливості працювати в сфері, яка йому до вподоби, більш того, у нього не було засобів для існування, він втратив авторитет колег і друзів. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності також призвело до непоправних змін особистого життя. Після повідомлення про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення та після звільнення його з займаної посади стосунки з дружиною значно погіршилися, почастішали сварки та непорозуміння. У нього не було можливості належним чином утримувати сімʹю, що стало приводом до загострення сімейних відносин і виникнення проблем. Зрештою вони з [PERSON] розлучилися, він залишився без коханої дружини і міцної сімї, що завдало особливих душевних страждань. Таким чином, незаконними діями органів, які здійснюють досудове розслідування та органів прокуратури завдано значної шкоди його діловій репутації та особистому авторитету. Внаслідок зазначених незаконний дій фактично зруйновані сімейні відносини, погіршилися життєві та виробничі стосунки з друзями та колегами. Саме тому він просить стягнути з державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 500000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Харківської області [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вважаючи їх безпідставними, неконкретизованими та необґрунтованими. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] надала письмові заперечення на позов, згідно яких просила слухати справу за відсутності представника казначейства, відмовити в задоволенні позову [PERSON] Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. 10 квітня 2013 року [PERSON] вручено повідомлення про підозру за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. 12.04.2013 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 22940 грн. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2013 року відсторонено [PERSON] від посади заступника начальника СДІМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області строком на два місяці, тобто до 15.06.2013 року. 15.04.2013 року наказом начальника ГУМВС України в Харківській області [PERSON] [PERSON] звільнено з займаної посади. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.12.2015 року, який набрав законної сили 07.06.2016 року [PERSON], обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, виправдано за недоведеністю участі обвинуваченого у скоєнні злочину. Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури [PERSON] завдано моральну шкоду з огляду на наступне. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду. Пунктом 1 ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку. Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, моральна шкода. За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3200 гривень. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 121387 грн., оскільки час незаконного перебування під слідством та обвинуваченням складав 37 місяців 28 днів. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало йому фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постанова Пленуму Верховного Суду України у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України суди при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. На підставі ст.ст.81,82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а позов підлягає частковому задоволенню в частині стягуваної суми моральної шкоди.

Outcome: partial