Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що спільне життя з відповідачем у них не склалося. Між ним та відповідачем виникли непорозуміння, різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів. Останнім часом не порозуміння та суперечки створили умови, за яких шлюб фактично припинився. На даний час шлюб існує лише формально. Сімейних відносин з відповідачем вони не підтримують, отже зберегти шлюб вже не можливо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, оскільки між ними втрачено почуття кохання та поваги, що призвело до повного взаємного відчуження. Позивач в судове засіданняне з'явився, надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до п. 2 ч.7, п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Також відповідач надала заперечення на позовну заяву, в якому вказала, що від шлюбу вони мають двох дітей, сімейно-шлюбні відносини між ними не припинені та переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе. У урахуванням викладеного просила суд їм строк для примирення. Ухвалою суду від 07.12.2017 року було надано сторонам строк для примирення у справі про розірвання шлюбу тривалістю три місяці. 23.02.2018 року від позивача по справі надійшла заява, в якій він зазначив, що тримісячний строк для примирення нічого не змінив у їх стосунках та його намірах розірвати шлюб. Ухвалою суду від 12.03.2018 відновлено провадження по справі, у зв'язку з закінченням тримісячного строк для примирення. У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Відповідно до п. 9 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] [PERSON] [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 07 вересня 1991року відділом реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно 07 листопада 2017року серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався і зберегти його неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння, почуття поваги та любові між подружжям, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Згідно з ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Крім того, суд зазначає, що вказані заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, не можуть бути беззаперечними підставами для відмови в позові, оскільки позивач не зважаючи на таку позицію відповідача наполягає на його розірванні, а згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді, в тому числі, чоловіка і його примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача, що має істотне значення.

Outcome: approved