Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з жовтня 2003 року до 09.10.2009; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8; визнати за ним право власності на 1/2 частки житлового будинку літ. «М-2» загальною площею 189,2 м2, житловою 99,0 м2, та на 1/2 частки господарських будівель: басейну «Н», ганку «н», сараю «О», льоху «П», воріт №4, хвіртки №5, огорожі №6, які розташовані за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначав, що у 2003 році він познайомився із [PERSON] і вони вирішили мешкати разом однією сімєю. З вересня 2003 року вони мешкали разом із доньками відповідачки в належній їй квартирі за адресою: м. Харків, пр.. Гагаріна,43-А, кВ. 93, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні знайомі сприймали їх як чоловіка та дружину. 24.10.2007 [PERSON] та [PERSON] за спільним рішенням придбали житловий будинок за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, який було оформлено на імя відповідача. Придбане ними домоволодіння було розташоване на земельній ділянці площею 720 м2 та складалось із будинку з прибудовами літ. А-1 загальною площею 50,5 м2, житлового будинку з прибудовами літ. Б-1 загальною площею 32,0 м2 та надвірних будівель. Усі споруди деревяні 1927 та 1933 років, перебували у ветхому стані. В листопаді 2009 року на імя [PERSON] було отримано Державний акт на земельну ділянку за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8. [PERSON] вказує, що в вони знесли старі житлові будинки та за спільні кошти та спільними зусиллями у 2009 році почали будівництво нового житлового будинку, будівництво тривало до 2011 року, внутрішні оздоблювальні роботи тривали до травня 2013 року. 09.10.2009 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], а 29.05.2010 народилась їх спільна донька. Для оформлення права власності на новостроєний будинок з надвірними будівлями вони звернулись до Харківської міської ради і розпорядженням Харківського міського голови від 15.12.2011 на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 189,2 м2, житловою 99,0 м2, розташований за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано 25.01.2012, а тому [PERSON] вважає, що є достатні підстави для визнання за ним права власності на половину цього житлового будинку, оскільки майно було набуте, тобто побудовано в період перебування у шлюбі із [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] вказувала, що для придбання у 2007 році житлового будинку за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, в ПАТ «ПУМБ» вона отримала грошові кошти за кредитним договором, а для забезпечення виконання її кредитних зобовязань було укладено іпотечний договір, предметом якого став житловий будинок за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8. Наступного 2008 року для проведення робіт з реконструкції домоволодіння [PERSON] отримала ще один кредит від ПАТ «ПКМБ», а в 2009 року продала належні їй квартиру та домоволодіння і усі кошти були витрачені на реконструкцію домоволодіння, його благоустрій та оформлення правовстановлюючих документів, погашення кредитів. Будівництво житлового будинку було закінчено в літку 2010 року, в грудні 2011 року винесено розпорядження Харківського міського голови про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно. При цьому [PERSON] за весь цей час жодного відношення до житлового будинку не мав, в ньому не мешкав, роботи з реконструкції будинку проводились виключно за особисті кошти [PERSON] [PERSON] до укладення шлюбу у 2009 році, ані під час перебування у шлюбі [PERSON] разом із [PERSON] фактично спільно не мешкали, спільного господарства не вели, усі свої доходи [PERSON] витрачав на свої потреби та потреби його попередньої сімї. На час розірвання шлюбу у 2013 році майнових претензій до неї [PERSON] не мав, вони зявились лише після прохання [PERSON] надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної доньки. [PERSON] вважає, що спірний житловий будинок є її особистою приватною власністю. Представник третьої особи ПАТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання не заявився, причини неявки суду не повідомив. До суду надійшли письмові пояснення, з яких зазначено, що при поділі майна повинні враховуватися наявні борги подружжя. На час розгляду даної справи у [PERSON] є невиконані зобовязання перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором, строк виконання якого встановлено до 24.10.2027 і представник банку просить при ухваленні судового рішення врахувати наявність кредитних правовідносин між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» та законні інтереси банку як іпотеко держателя. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. За договором купівлі-продажу, посвідченим 24.10.2007 ПН ХМНО [PERSON], [PERSON] прийняла у власність домоволодіння за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, яке складається з будинку з прибудовами літ. А-1 житловою площею 30,1 м2, загальною площею 50,5 м2, житловий будинок з прибудовами літ. Б-1 житловою площею 13,9 м2, загальною площею 32,0 м2 та надвірні будівлі сарай літ. В, вбиральня літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, душ літ. З, сарай літ. К, навіс літ. Л, огорожа № 1-3, розташовані на земельній ділянці площею 720 м2. Того ж дня, 24.10.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 5754043, за умовами якого [PERSON] отримала від банку кредитні кошти в розмірі 75 тис. доларів США з цільовим призначенням - придбання нерухомості: будівлі загальною площею 82,5 м2, яка знаходиться за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, реєстраційний номер обєкта 7833989, із строком повернення до 24.10.2027. Також, 24.10.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено договір іпотеки № 5754056, предметом якого є забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 5754043 від 24.10.2007 шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна домоволодіння загальною площею 82,5 м2 за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, реєстраційний номер обєкта 7833989. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМБТІ», 30 жовтня 2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, реєстраційний номер обєкта 7833989. 27.11.2009 на імя [PERSON] було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0720 га, розташовану за адресою: м. Харків, вїзд Золотий 2-й, будинок 8, для обслуговування житлового будинку, господарських будівельні споруд (присадибна ділянка). Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 5967, складеним 30.09.2015, підтверджується, що будинки літ. А-1 та літ. Б-1, розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вїзд Золотий 2-й, будинок 8, були побудовані відповідно у 1927 та 1933 роках, однак станом на 22.06.2011 на цій земельній ділянці у 2009 році побудований новий житловий будинок літ. М-2 з надвірними будівлями, побудова якого сталась в результаті зносу житлових будинків літ. А-1 та літ. Б-1, що стало причиною зміни вартості домоволодіння. 09 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 462. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO] На підставі розпорядження Харківського міського голови від 15.12.2011 на імя [PERSON] 16.01.2012 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. М-2 загальною площею 189,2 м2, житловою площею 99,0 м2 з надвірними будівлями та спорудами: басейн літ. Н, сарай літ. О, льох літ. П, ворота № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «ХМБТІ», 25 січня 2012 року прийнято рішення про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок літ. М-2 з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, реєстраційний номер обєкта 35657532. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2013, постановленим у справі № 641/11771/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач [PERSON] стверджує, що з 2003 року і до моменту реєстрації шлюбу 09.10.2009 він перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], вони мали спільний бюджет, вели спільне господарства, мали взаємні права та обовязки, в той час набули нерухоме майно, будівництво нового житлового будинку літ. М-2 почали ще до реєстрації шлюбу, вартість його спільними зусиллями, їх спільною працею збільшилась у декілька разів, а тому вважає за необхідне висувати вимоги щодо встановлення факту їх проживання однією сімєю, які суд вважає обґрунтованими з наступних підстав. Так, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, що підтверджують факт спільного проживання [PERSON] із [PERSON], в тому числі показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Перелічені вище свідки підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 2003 року мешкали разом в квартирі, що належить відповідачу, вели себе як чоловік та жінка, турбувались один про одного, усі свята та визначні події проводили разом, їздили на відпочинок також разом із дітьми відповідачки. Твердження відповідача [PERSON], що вона не була навіть знайома із [PERSON] до 2009 року спростовуються показаннями свідків та матеріалами справи, зокрема фото- та відеозаписом, дослідженими у судовому засіданні. При цьому, до лютого 2005 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], а тому суд встановлює факт спільного проживання особи лише після розірвання шлюбу, а саме з 10 лютого 2005 року. Що стосується вимог позивача [PERSON] про визнання спірного житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а також визнання за ним права власності на половину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостроєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки право власності на спірний обєкт нерухомого майна було зареєстровано за [PERSON] в січні 2012 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, необхідність додаткового визнання цього обєкту спільною сумісною власністю подружжя відсутня, це право вже встановлено законом, а тому позов в цій частині заявлено безпідставно. Вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на половину спірного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в порядку поділу спільного майна подружжя суд вважає законними та обґрунтованими. Так, відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту Відповідач [PERSON] стверджує, що житловий будинок літ. М-2 загальною площею 189,2 м2, житловою площею 99,0 м2 з надвірними будівлями та спорудами: басейн літ. Н, сарай літ. О, льох літ. П, ворота № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8, є її особистою власністю посилаючись на положення п. 3) ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, а саме, що це майно набуте нею під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. На підтвердження своєї позиції відповідачем [PERSON] надано до суду копію кредитного договору № 5754043 від 24.10.2007 про отримання нею кредитних коштів в розмірі 75 тис. доларів США, копію кредитного договору № 6484040 від 10.06.2008 про отримання кредитних коштів в розмірі 17 тис. доларів США, копію договору купівлі-продажу від 02.04.2009 про реалізацію нею квартири № 24 по вул.. Академіка Павлова,142-Б, корпус 3 в м. Харкові за ціною, еквівалентною 60 тис. доларів США, а також повідомлення нотаріуса про вчинення нотаріальної дії продажу [PERSON] 23.05.2009 житлового будинку з надвірними будівлями № 21 по вул.. Караванській в м. Люботин Харківської області за ціною 66\~160,00 грн. [PERSON] зазначає, що саме за рахунок цих грошових коштів нею було придбано домоволодіння за адресою: м. Харків, Золотий 2-й вїзд, будинок 8; вона особисто укладала із банком кредитні договори, про наявність яких [PERSON] не знав та знати не виявляв бажання; саме за ці кошти було проведено реконструкцію домоволодіння, знесено старі житлові будинки та збудовано новий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Суд критично оцінює посилання на ці докази, оскільки будівництво житлового будинку розпочато у 2009 році, а кредитні кошти отримувались у 2007-2008 роках і вважати, що вони були використані лише на будівництво нового будинку підстав не має. Відповідач дійсно до укладення шлюбу із позивачем у 2009 році продала за значні кошти належні їй до шлюбу обєкти нерухомості, але жодним чином не доведено, що саме за ці кошти було побудовано спірний житловий будинок. Крім того, встановлено, що [PERSON] в липні-серпні 2009 року перерахувала на рахунок ТОВ «Укрмед Дентал» значні кошти на придбання стоматологічного обладнання, що свідчить про те, що [PERSON] витрачала власні дошлюбні кошти на свої потреби. Позивачем [PERSON] на підтвердження своїх вимог в якості доказів його особистих затрат на будівництво житлового будинку надані договори, чеки, квитанції на придбання будівельних матеріалів за період 2010-2012 роки на його імя, проект на будівництво нового будинку. Вимоги позивача [PERSON] підтверджуються і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, в тому числі батька позивача [PERSON] та брата [PERSON], які підтвердили, що позивач [PERSON] мешкав із [PERSON] однією сімєю, в 2007 році вони вирішили придбати домоволодіння. Згодом вони знесли старі споруди та у 2009 році до реєстрації шлюбу між ними почали будувати новий житловий будинок і в цей період проживала в квартирі відповідача на пр.. Гагаріна, у 2013 році закінчились внутрішні роботи і переїхали мешкати у цей будинок. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що будівництво будинку розпочалось у 2009 році, вони особисто допомагали позивачу [PERSON] у будівництві цього будинку, знають, що [PERSON] та [PERSON] живуть разом однією сімєю з 2003 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] спілкувалися між собою як чоловік та дружина, житловий будинок вони почали будувати у 2009 році. Свідок [PERSON] повідомив, що він зустрічався із [PERSON] в період 2001-2003 роки, однак стосунки не склались і вони залишились друзями. Йому відомо, що [PERSON] брала кредит у банку на будівництво житлового будинку, зустрічалась із [PERSON], житловий будинок будувався в 2009-2010 роках. Відповідно до положень ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік згідно ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вимоги про виплату грошової компенсації замість його частки [PERSON] не заявлялись. Згідно ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане від договору, використане в інтересах сімї. Аналізуючи ці положення, при поділі майна має враховуватися і борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. У подружжя окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобовязання в інтересах сімї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні божники. Однак такі вимоги в ході розгляду справи не заявлялись та предметом розгляду не були. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial