Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10.09.2011 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №16. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним, мають різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси. Спільно з відповідачем не проживають з листопада 2015 року, спільного господарства не ведуть, вважає, що сімя розпалась остаточно, на примирення не згоден. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився. В позові заявив клопотання, в якому просить справу розглядати в його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Просить після розірвання шлюбу залишити прізвище «Столярова». В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградській області, актовий запис №16, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ОЛ №055549, виданого 10 вересня 2011 року виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградській області (а.с. 7). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОЛ №154846, виданого 09.10.2013 року виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградській області, який за домовленістю сторін проживає разом з відповідачем (а.с. 8). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з листопада 2015 року. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Відповідач надала суду заяву про небажання змінювати\~ прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Столярова». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved