Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, уточненою під час розгляду судом, до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета пору на стороні відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] водопоровідно-каналізаційного господарства про визнання права власності та скасування арештів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 травня 2010 року між ним та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 329, укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] та сплачено за нього готівкові кошти у розмірі 4300 доларів США. На виконання вказаної угоди, як зазначає позивач, він в той же день, передав кошти у сумі 4300 доларів США [PERSON] та отримав автомобіль, що підтверджується написаною ним розпискою, та складеним сторонами Актом прийому-передачі автомобіля. Окрім того, 03.05.2010 року продавцем було видано на його імя довіреність на користування та розпорядження вказаним автомобілем та передано йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вказані дії, на переконання позивача, підтверджують те, що між ним та відповідачем фактично відбувся правочин\~з відчуження у формі купівлі-продажу легкового автомобіля, який після його повної ним оплати вибув у його розпорядження та користування. Таким чином, з 03 травня 2010 року він став фактичним власником транспортного засобу «Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] і з цього часу він займався його утриманням, технічним обслуговуванням та використовував у повсякденному вжитку. Після купівлі вказаного автомобіля він не звертався в територіальні органи з надання сервісних послуг МВС з метою його переєстрації. 12 квітня 2017 року був зупинений працівниками Управління патрульної поліції м. Львова та після огляду вказаного автомобіля він був вилучений та доставлений спеціальний майданчик про що складено відповідний Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Йому стало відомо, що вилучення даного автомобіля відбулось в зв'язку із навністю непогашеної заборгованісті відповідачем [PERSON] Зазначене затримання автомобіля перешкоджає йому, як власнику та добросовісному набувачу, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Накаладений арешт на автомобіль позбавляє його можливості провести реєстрацію права власності на спірний автомобіль в сервісних центрах МВС. Просить визнати за ним право власності на автомобіль Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] та зняти арешти, накладені на автомобіль Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] згідно постанов [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області, а саме постанови від 31.05.2013 року накладеної виконавцем [PERSON], постанови від 26.11.2013 року накладеної виконавцем [PERSON], постанови від 02.04.2017 року, накладеної виконавцем [PERSON], постанови від 01.03.2016 року, накладеної виконавцем [PERSON] Ухвалою судді\~Володимир-Волинського\~міського суду\~від 01.08.2018\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.08.2018 року. 14.08.2018 року на адресу суду надійшов відзив відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції в якому просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалами суду від 15.08.2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] управління водно-каналізаційного господарства та забезпечено проведення судового засідання по даній справі у режимі відеоконференції. 13.09.2018 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву. У своїх письмових поясненнях представник третьої особи заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що з копії довіреності, долученої до позовної заяви, вбачається, що [PERSON], який не був і не є власником спірного транспортного засобу, уповноважив позивача виключно розпоряджатись (керувати, продати, обміняти здати в оренду тощо) автомобілем, будь-який документ, що підтверджує повноваження [PERSON] на укладення від імені власника транспортного засобу договору купівлі-продажу цього автомобіля з третіми особами відсутній. Вважає, що у даному випадку відсутні\~правові підстави для визнання дійсною відповідної угоди купівлі-продажу автомобіля, оскільки нотаріальне посвідчення відповідної угоди не відбулось. Крім того, відповідно до чинного законодавства продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, державну реєстрацію автомобіля, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Оскільки в даному випадку автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України та є зареєстрованим за [PERSON], то відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. 25.09.2018 року позивачем подано заяву про відмову від частини позовних вимог. Ухвалою суду від 25.09.2018 року прийнято відмову позивача [PERSON] від позову в частині позовних вимог до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області та провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. Ухвалою суду від 25.09.2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON], залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON]\~міськрайонний відділ\~державної виконавчої\~служби Головного\~ територіального управління\~юстиції у\~Волинській області. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 25.09.2018 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та\~його представник\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали\~у повному\~обсязі з\~підстав,\~зазначених у\~позовній заяві,\~та просили\~суд їх\~задовольнити. Додатково представник позивача зазначила, що в підтвердження того, що позивач впродовж семи років добросовісно користувався вище\~вказаним автомобілем є страхування ним цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечено транспортний засіб «Volkswagen Golf» та страхував свою відповідальність, а не відповідача, що також свідчить, що саме [PERSON] є власником автомобіля. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень\~ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України Представник третьої особи [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області не з'явився, від начальника відділу [PERSON] надійшла письмова заява в якій просить розгляд справи проводити у відсутність їх представника. Представник третьої особи [PERSON] УВКГ в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки боржником фактично не виконані вимоги виконавчих документів, а згідно інформації сервісного центру автомобіль зареєстрований за [PERSON], тому вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВОА № 339755 [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу 12.04.2017 року даний автомобіль було тимчасово затримано відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16). Позивач вважає неправомірним вилучення в нього даного автомобіля, оскільки вважає, що набув на нього право власності відповідно до договору купівлі-продажу. Дійсно позивачем надано договір купівлі-продажу автомобіля від 03.05.2010 року, згідно якого [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], продав [PERSON] автомобіль марки «Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Факт отримання даного автомобіля позивач підтверджує актом прийому-передачі від 03.05.2010 року, а передачу коштів відповідною розпискою. Як на підставу повноважень [PERSON], щодо розпорядження автомобілем належного [PERSON] позивач посилається на відповідну довіреність. Як стверджується довіреністю, посвідченою 03 травня 2010 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], що [PERSON], що діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 22 квітня 2010 року [PERSON], приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим номером 329, уповноважив [PERSON] розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду тощо) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) ТЗ ВНС 386067, виданим Нововолинським МРЕВ 04 березня 2003 року, транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. (а.с.13). За клопотанням представника третьої особи АТ КБ «Приватбанк» було витребувано для огляду в судовому засіданні оригінал довіреності виданої [PERSON] на імя [PERSON], посвідченої 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 329. Однак, суду така довіреність від 22 квітня 2010 року, надана не була. Згідно відповіді приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] відсутня можливість надати інформацію про текст довіреності, виданої [PERSON] на імя [PERSON], оскільки термін зберігання вказаного документу сплив, про що в 2014 році складено акт про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити повноваження [PERSON] надані йому [PERSON] щодо розпорядження спірним автомобілем. Крім того, суду не надано доказів, які б підтверджували отримання [PERSON] коштів від [PERSON] від продажу спірного автомобіля. Судом встановлено, що підставою вилучення спірного автомобіля у [PERSON] було накладення арештів на майно відповідача [PERSON], у зв'язку з наявністю непогашеної ним заборгованості. Відповідно до постанови головного державного виконавця Коляди Ю.І. відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції по виконавчому провадженню № 490000369 на виконання судового наказу № 154/491/14 від 26.02.2014 року Володимир-Волинського міського суду Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь УВКГ 7617, 49 грн. заборгованості та по 40,60 грн. судового збору накладено арешт на все майно що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Постановою головного державного виконавця Коляди Ю.І. відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції по цьому ж виконавчому провадженню, 15.02.2016 року накладено арешт на транспортний засіб «Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] Судом встановлено, що відділом державної виконавчої служби [PERSON] МРУЮ відкрито виконавчі провадження № 50472175, № 51880826 з примусового виконання виконавчих листів № 154/2451/13-ц, № 154/155/15-ц виданих Володимир-Волинським міським судом про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 24728 грн 47 коп. та 11529 грн. 81 коп. Постановами державних виконавців Колядою Ю.І. та Лисіюком Є.М. накладено арешт та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Відповідно до довідки Територіального сервісного центру МВС 0744 МВС у Волинській області згідно інформаційних баз даний станом на 12.04.2017 року власником автомобіля Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] та на даний транспортний засіб накладено обмеження, а саме арешт. Позивач стверджує, що він являється власником спірного транспортного засобу і як підставу набуття права власності посилається на укладений письмовий договір купівлі-продажу від 03.05.2010 року, акт прийому-передачі автомобіля та розписку про отримання коштів. Однак, суд вважає, що позивач у встановленому законом порядку не набув право власності на спірний транспортний засіб. Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами\~статті 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України, законодавством передбачено, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4, 5\~ст.203 ЦК України). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1\~ст.208 ЦК України). Відповідно до ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.5 ст.\~656\~ЦК України особливості договору купівлі - продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Частиною 1 ст.\~328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст.334\~ЦК України якщо\~договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Частиною 1ст.\~210\~ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.19\~Закону України\~«Про автомобільний\~транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», реєстрація, перереєстрація зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями\~глави 17 ЦК України. За частиною третьою\~статті 244 ЦК України\~довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша\~статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Досліджені матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачем, який з 2010 року користувався спірним автомобілем, було вчинено будь-які з вищезазначених дій, передбачених Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку, автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, зокрема спірний автомобіль з обліку в органах ДАІ знято не було та не проведено перереєстрацію автомобіля на позивача. Укладений між [PERSON], від імені [PERSON] та позивачем договір купівлі-продажу спірного автомобіля, розписка про отримання коштів не є підтвердженням переходу права власності на спірний автомобіль від [PERSON] до [PERSON], оскільки позивач в установленому законом порядку не здійснив державну реєстрацію автомобіля на своє імя, не отримав на нього правовстановлюючі документи, сторони не уклали договір купівлі-продажу у встановленій законом формі, а тому, на думку суду, не відбулось переходу права власності на спірний автомобіль, а тому відсутні правові підставі для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль. Крім того, суду не надано доказів, які б підтверджували повноваження [PERSON] на продаж спірного автомобіля від імені [PERSON] Щодо позовних вимог про зняття арешту на автомобіль слід зазначити наступне. Згідно ч. 1, 2\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом наведених положень закону вбачається, що тільки власнику надано право для звернення до суду за вирішенням питання про зняття арешту з майна, а також вжиття заходів щодо захисту права власності. Як встановлено судом, [PERSON] не набув право власності на спірний автомобіль «Volkswagen Golf» 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], а отже підстави для задоволення позовних вимог останнього про скасування арештів із вказаного транспортного засобу також відсутні. Згідно ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у звязку з чим задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed