Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] про припинення договору поруки, укладеного позивачем та відповідачем 10 жовтня 2008 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.10.2008р. [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» укладено кредитний договір №0281/08/20-Nv на виконання якого відповідачем надано, а [PERSON] отримано кредитні кошти в сумі 110000 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором ПАТ «Банк Форум» та [PERSON], 10.10.2008р. було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався солідарно відповідати перед банком за виконання зобовязань [PERSON] на умовах визначених кредитним договором №0281/08/20-Nv. Відповідачем подано до Вінницького міського суду позовну заяву про стягнення з позивача, як солідарного боржника, боргу за кредитним договором, ознайомившись з якою позивачу стало відомо, що 12.05.2009р. між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду №1, згідно якої змінено графік погашення кредиту, в результаті чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Посилаючись на те, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулося без згоди самого поручителя, з урахуванням п. 1 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, позивач вважає поруку припиненою. Крім того, на думку позивача, враховуючи той факт, що позичальник перестав сплачувати щомісячні платежі 20.04.2014р., проте вимога банком була предявлена поручителю лише 03.02.2015р., шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя банком пропущено, що є підставою для припинення дії Договору поруки. Заявою від 24.11.2015р. представник позивача уточнила позовні вимоги та просила визнати припиненою поруку, що виникла з договору поруки від 10 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON]. (а.с. 41-42) В судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак представник позивача заявою від 24.11.2015р. (а.с. 84-85) уточнені позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача в запереченнях на позовну заяву (а.с. 36-37) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, просила в їх задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що в результаті укладення відповідачем та третьою особою додаткової угоди №1 до кредитного договору №0281/08/20-Nv обсяг відповідальності боржника не збільшувався, а навпаки зменшився зі 110000 доларів США до 109874,56 доларів США. При цьому представник відповідача зазначила, що договором поруки передбачено, що порука припиняється якщо протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором кредитор не предявить вимоги до поручителя. Таким чином, оскільки позичальник перестав сплачувати щомісячні платежі з 20.04.2014р., а банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з боржника та поручителя 31.03.2015р., річний строк на предявлення вимоги до поручителя не пропущений. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.10.2008р. [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» укладено кредитний договір №0281/08/20-Nv (далі Кредитний договір) на виконання якого відповідачем надано, а [PERSON] отримано кредитні кошти в сумі 110000 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. (а.с. 6-10) Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору кредитні кошти надаються строком по 7 жовтня 2033 року. Відповідно до пункту 2.3 Кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 367 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок в ВФ АКБ «Форум». З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором АКБ «Банк Форум» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та [PERSON], 10.10.2008р. було укладено договір поруки (далі договір поруки), відповідно до пункту 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №0281/08/20-Nv від 10.10.2008р., укладеного кредитором і боржником, у повному обсязі, за умовами якого боржник зобовязаний повернути кредиторові кредитні кошти в розмірі 110000 доларів США з кінцевим терміном повернення 7 жовтня 2033 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 13,5 процентів річних і можливі неустойки у розмірах та на умовах, передбачених кредитним договором (а.с. 12). 12 травня 2009 року [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0281/08/20-Nv від 10.10.2008р., відповідно до якої пункт 2.3 кредитного договору викладено в наступній редакції: «позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно починаючи з 01.11.2009р.. в сумі 185 доларів США та починаючи з 01.05.2010р. повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами в сумі 379 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок в ВФ АКБ «Форум». Позивач проаналізувавши додаткову угоду №1 до кредитного договору №0281/08/20-Nv від 10.10.2008р. прийшов до висновку, що в результаті її укладення, а саме збільшення з 01.05.2010р. розміру щомісячного платежу з 367 до 379 доларів, збільшився обсяг відповідальності поручителя по тілу кредиту, а саме з 110000 доларів США до 112013 доларів США. Однак, такий висновок позивача не відповідає фактичним обставинам справи та повністю спростовується матеріалами справи, а відтак посилання позивача на припинення поруки у звязку зі збільшення відповідальності поручителя не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини друга статті 554 ЦК України). За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням нею забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту даної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 20 лютого 2013 року при розгляді справи №6-172цс12. Проте, як зазначено вище банком надано третій особі кредит в сумі 110000 доларів США, які боржник зобовязалася повернути до 7 жовтня 2033 року. При цьому, з урахуванням додаткової угоди №1 від 12.09.2009р., сторони домовилися, що починаючи з 01.11.2009р.. позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно в сумі 185 доларів США та починаючи з 01.05.2010р. повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами в сумі 379 доларів США. Отже, враховуючи те, що з 10.10.2008р. по 01.11.2009р. позивачем сплачено на погашення тіла кредиту 2203,43 доларів США, з 01.11.2009р. по 01.05.2010р. позивач зобовязався сплачувати по 185 доларів США щомісячно (185 доларів * 6 місяців = 1110 доларів), та з 01.05.2010р. по 07.10.2033р. позивач зобовязався сплачувати по 379 доларів США щомісячно (379 доларів * 281 місяць = 106499 доларів), загальна сума, яка підлягала поверненню боржником, з урахуванням фактично сплачених коштів та додаткової угоди №1, складає 109812,43 доларів США. Фактична сплата позивачем коштів підтверджується банківськими виписками (т. 1, а.с. 53-250, т. 2, а.с. 1-78), наданими представником відповідача та представником позивача не оспорювалось. Таким чином, в результаті укладення додаткової угоди №1, обсяг відповідальності боржника, та як наслідок також поручителя, не збільшувався, а навпаки зменшився зі 110000 доларів США до 109874,56 доларів США, а відтак посилання позивача на зворотнє повністю спростовується матеріалами справи. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оскільки позивач в позовній заяві зазначав лише про збільшення розміру тіла кредиту в результаті укладення додаткової угоди, не обґрунтовуючи суми нарахованих відсотків, судом, в межах заявлених позивачем вимог, досліджувалось питання збільшення розміру заборгованості божника (відповідальності поручителя) виключно в частині тіла кредиту, та не досліджувалось питання розміру нарахованих процентів. Що стосується обґрунтування позовних вимог в частині того, що банком пропущено шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя, суд вважає такі посилання безпідставними, такими що не ґрунтуються на вимогах закону та до уваги не приймаються з огляду на таке. Як зазначено вище, згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику строком по 7 жовтня 2033 року. Положеннями пункту 4.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється: з припиненням зобовязань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Відповідно до пункту 3.2.2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобовязань за договорами, які є забезпеченням виконання зобовязань. Як зазначено позивачем в позовній заяві та не заперечувалось представником відповідача, а також вбачається з розрахунку заборгованості та банківських виписок, останній платіж божником здійснено 22.04.2014р. в сумі 260,15 доларів по тілу кредитну та 239,85 доларів відсотків за користування кредитом. У звязку з невиконання зобовязань за кредитним договором, відповідач 03.02.2015р. звернувся до божника ([PERSON]В.) та поручителя ([PERSON]В.) з вимогою про дострокове виконання зобовязання, в якій вимагав протягом 7 днів від дати відправлення банком даної вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором, а саме повернути основну суму кредиту в розмірі 89194,28 доларів США, заборгованість за простроченими процентами в сумі 10240,32 доларів США та заборгованість за строковими процентами в сумі 936,54 доларів США. (а.с. 17-18) Отже, банк звернувшись до боржника та поручителя з вимогою про дострокове виконання зобовязання, скористався своїм правом передбаченим пунктом 3.2.2 Кредитного договору та змінив строк виконання зобовязання визначивши його граничний термін - зі спливом 7 днів від дати відправлення банком вимоги. У звязку з невиконання вимоги про дострокове виконання зобовязань ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0281/08/20-Nv від 10.10.2008р. Як вбачається з відмітки відділу приймання кореспонденції Вінницького міського суду на вищевказаній позовній заяві, остання подана до суду 31 березня 2015 року. Провадження у справі на даний час зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №127/19363/15-ц. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Таким чином, звернувшись 3 лютого 2015 року до боржника та поручителя з вимогою про дострокове виконання зобовязання, банк змінив строк виконання зобовязання з 07.10.2033 року на 10 лютого 2015 року (7 днів від дати відправлення банком вимоги), а відтак саме з 10 лютого 2015 року почав перебіг річний строк на предявлення банком вимоги до поручителя, передбачений пунктом 4.1 Договору поруки. Отже, оскільки відповідач звернувся до суду з позовною заявою до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором 31 березня 2015 року, річний строк на предявлення вимоги до поручителя відповідачем не пропущено. При цьому, слід зазначити, що ключове значення має предявлення кредитором у встановленому законом порядку саме позовної (31.03.2015р.), а не будь-якої іншої вимоги до поручителя (03.02.2015р.). Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14. Разом з тим, варто зазначити, що Верховним Судом України у постанові від 17.09.2014р. по справі №6-53цс14 висловлено також правову позицію, відповідно до якої «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)». Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, оскільки умовами кредитного договору №0281/08/20-Nv від 10.10.2008р, передбачено повернення основного боргу щомісячно рівними частинами кожного місяця, а тому річний строк на предявлення вимоги до поручителя, передбачений пунктом 4.1 Договору поруки має обраховуватися з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, останній платіж божником здійснено 22.04.2014р. в сумі 260,15 доларів по тілу кредиту та 239,85 доларів відсотків за користування кредитом, а тому прострочення виконання боржником основного зобовязання виникло у травні 2014 року. При цьому, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором 31 березня 2015 року, річний строк на предявлення вимоги до поручителя відповідачем також не пропущено. Отже, посилання представника позивача, що банком пропущено шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя не заслуговують на увагу, оскільки застосування другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України щодо шестимісячного строку звернення з вимогою до суду до поручителя можливе якщо договором поруки не визначено строку її дії. Однак, оскільки пунктом 4.1 договору поруки від 10.10.2008р. передбачено строк дії поруки (один рік від дня настання строку виконання основного зобовязання), застосуванню підлягає перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з частиною 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed