Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб: Відділення ДАІ з обслуговування м. Мелітополя та Мелітопольського району, Орджонікідзевського ВДВС м. Запоріжжя Запорізького міського управління юстиції про зняття арешту з автомобіля та визнання права власності на нього. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 27.04.2013 року він придбав у відповідача за укладеним правочином від 27.04.2013 року автомобіль марки ВАЗ-21099, 1988 року випуску. За придбаний у відповідачки автомобіль він сплатив її представнику, який діяв на підставі довіреності від 22.04.2013 року [PERSON] суму коштів у розмірі 2950,00 доларів США, про що останній видав йому відповідну розписку. Після отримання обумовленої договором суми коштів представник власника передав йому ключі від автомобіля та всі необхідні документи, а також видав йому посвідчену нотаріально довіреність від 27.04.2013 року на право управління та розпорядження придбаним ним автомобілем, зі строком дії - до 22.04.2023 року. Воля сторін у правочині, який відбувся 27.04.2013 року була направлена на досягнення певної мети, а саме: відчуження автомобіля у його власність. Крім того, він мав намір укласти з відповідачем договір купівлі - продажу, посвідчений нотаріально, однак відповідач відмовилася сплачувати кошти за нотаріальне посвідчення договору, та відмовилася зняти вказаний автомобіль з обліку в органах Державтоінспекції. Однак, 08.08.2014 року на 417 кілометрі а/д Харків-Сімферополь старшим інспектором РПС взводу з обслуговування СД №4 роти ДПС ДАІ капітаном [PERSON] його автомобіль було зупинено та затримано, а документи на автомобіль вилучено. Затриманий автомобіль був доставлений для зберігання на спецмайданчик, місцезнаходження якого: м. Мелітополь, вул. Свердлова. Причиною затримання є арешт Орджонікідзевським ВДВС м.Запоріжжя Запорізького міського управління юстиції. Як було пояснено в усній формі, автомобіль арештовано виконавчою службою м. Запоріжжя за невиконання відповідачем боргових зобов'язань перед банківською установою. Таким чином, він вважає, що діями відповідача порушено його права як власника майна, придбаного за договором купівлі-продажу. Вирішити це питання позасудовим порядком неможливо, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21099, 1988 року випуску та зняти накладений на автомобіль арешт. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - Відділення ДАІ з обслуговування м. Мелітополя та Мелітопольського району - у судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи - Орджонікідзевського ВДВС м. Запоріжжя Запорізького міського управління юстиції - у судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Просив вирішити питання на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено у судовому засіданні, 27.04.2013 року позивач придбав у відповідача за укладеним правочином від 27.04.2013 року автомобіль марки ВАЗ-21099, 1988 року випуску, об'єм двигуна 1288 куб.см, номер шасі [NUMBER], тип Легковий Хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Запорізьким ВРЕР №1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 11.04.2009 року, який належав відповідачу на праві власності (а.с.12). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.202 ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно ч.2 ст.205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За придбаний у відповідача автомобіль позивач сплатив представнику відповідача, який діяв на підставі довіреності від 22.04.2013 року р.№ 615, посвідченої [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON] суму коштів у розмірі 2950,00 доларів США, що на день продажу згідно комерційного курсу банка становило 23600,00 гривень, про що останній видав йому відповідну розписку, написану у присутності двох свідків [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Згідно ч.1,3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Після отримання обумовленої договором суми коштів представник власника передав позивачу ключі від автомобіля та всі необхідні документи, а також видав йому посвідчену нотаріально довіреність від 27.04.2013 року на право управління та розпорядження придбаним ним автомобілем, зі строком дії - до 22.04.2023 року (а.с.12). Воля сторін у правочині, який відбувся 27.04.2013 року була направлена на досягнення певної мети, а саме: відчуження автомобіля у його власність. Згідно ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як вбачається з матеріалів справи, позивач мав намір укласти з відповідачем договір купівлі - продажу, посвідчений нотаріально, однак відповідач відмовилася сплачувати кошти за нотаріальне посвідчення договору, та відмовилася зняти вказаний автомобіль з обліку в органах Державтоінспекції. Отже, з моменту передачі у його володіння та розпорядження автомобіля, що є предметом договору купівлі-продажу, він володів ним та користувався на підставі, виданої відповідачем довіреності. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 08.08.2014 року на 417 кілометрі а/д Харків-Сімферополь старшим інспектором РПС взводу з обслуговування СД №4 роти ДПС ДАІ капітаном [PERSON] автомобіль позивача було зупинено та затримано, а документи на автомобіль вилучено у присутності свідків, вказаних в акті від 08.08.2014 та в присутності осіб, які знаходилися в автомобілі: [PERSON], проживає: [ADDRESS]., та особи, яка керувала автомобілем [PERSON], проживає: [ADDRESS]. Затриманий автомобіль був доставлений для зберігання на спецмайданчик, місцезнаходження якого: м. Мелітополь, вул. Свердлова. Причиною затримання, як вказано в наданому акті огляду та затримання транспорту від 08.08.2014 року, є арешт Орджонікідзевським ВДВС м.Запоріжжя Запорізького міського управління юстиції. Як було пояснено в усній формі, автомобіль арештовано виконавчою службою м. Запоріжжя за невиконання відповідачем боргових зобов'язань перед банківською установою (а.с.14). Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, і тому суд на підставі статті 235 ЦК має встановити, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1,2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищевикладене, те, що насправді сторонами по справі було укладено удаваний односторонній правочин у вигляді довіреності на право розпорядження та користування автомобілем, а договір купівлі-продажу, по якому продавець передав у власність покупця автомобіль, а покупець отримав його та сплатив певну суму грошових коштів, довіреність продавець видав виключно із метою приховання договору купівлі-продажу, оскільки в довіреності вказується, що власником передаються іншій особі всі права, зокрема розпорядження автомобілем, зняття його з реєстраційного обліку, виїзд за кордон тощо. Крім того позивач з відповідачем домовилися щодо усіх істотних правочину та вчинили взаємні дії передбачені законом, причини з яких не було укладено договір купівлі-продажу, той факт, що позивач з 27.04.2013 року володіє та користуюсь вказаним автомобілем власноруч, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, в матеріалах справи знаходять необхідні документи, що підтверджують право власності, тому суд вважає можливим визнати право власності на автомобіль за позивачем. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved