Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером, інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, останні роки тяжко хворіє, у зв`язку з чим потребує постійного лікування та придбання ліків. Єдиним доходом позивача є пенсії за віком, яка становить 2100 грн. Пенсія не забезпечує йому задоволення мінімальних життєвих потреб, її не вистачає на харчування та придбання ліків. Позивач має працездатного сина - відповідача [PERSON] , який ніякої допомоги йому не надає, хоча має таку можливість. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з моменту подачі позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. 04 квітня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він позов не визнав, посилаючись на те, що батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не сплачував аліменти на його утримання, що призвело до виникнення заборгованості станом на момент його повноліття [INFO] в загальному розмірі 21158,15 гривень. Відтак, він має бути звільнений від обов`язку утримувати батька на підставі ст. 204 Сімейного кодексу України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. При цьому зазначив, що він є пенсіонером, інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, останні роки тяжко хворіє, а тому потребує постійного лікування. Він отримує пенсію за віком в розмірі 2300 гривень, якої йому не вистачає, оскільки на лікування витрачає приблизно 4000 гривень на місяць. Окрім відповідача, має ще трьох дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які допомагають йому матеріально, купують ліки, проте цієї допомоги не вистачає, оскільки лікування він потребує постійно, кожні півроку йому необхідно проходити курс лікування в стаціонарі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Костіна Л.Є. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача зазначила, що відповідач має бути звільнений судом від обов`язку утримувати батька в порядку ст.204 Сімейного кодексу України,оскільки останній ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не сплачував аліменти на утримання дитини,що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 23489,78 гривень. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є непрацездатною особою, особою із інвалідністю другої групи інвалідності з загального захворювання, з 01 листопада 2013 року безтерміново. Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком. За період з листопада 2020 року по грудень 2020 року позивачу виплачено пенсію за віком на загальну суму 4200 гривень. При цьому розмір щомісячної пенсії становить 2100 гривень. Крім того, позивач має ще трьох дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надають йому матеріальну допомогу, що визнається позивачем. Відповідач [PERSON] є повнолітньою особою, особою з інвалідністю третьої групи інвалідності з 01 червня 2020 року, причина інвалідності - інвалід з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2022 року. Відповідач [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання філософського факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Положеннями ст. 205 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відтак, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі №212/1055/18-ц від 05 вересня 2019 року. Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом під час судового розгляду встановлено,що позивач отримує пенсію за віком в розмірі 2300 гривень щомісячно, що є більшими за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який з 01 липня 2021 року становить 1854 гривні. Крім того, позивач отримує утримання від трьох повнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що визнається самим позивачем. При цьому, позивачем не надано суду доказів про щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування, а також про те, що він має скрутне матеріальне становище, тому суд вважає, що факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведений, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України та обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька. За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Що стосується заперечень відповідача,то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Тлумачення ст. 204 Сімейного кодексу свідчить, що вона може застосовуватися,якщо встановлено у сукупності такі обставини: непрацездатність матері,батька; потреба матері,батька в матеріальній допомозі; ухилення матері,батька від виконання батьківських обов`язків; не сплата матір`ю,батьком аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Тобто, звільнення від обов`язку утримувати матір,батька може мати місце лише у випадку, якщо такий обов`язок у дочки,сина виник. Оскільки позивач [PERSON] не довів факту потреби матеріальної допомоги, у відповідача [PERSON] обов`язок утримувати батька не виник,а тому ч.1 ст. 204 Сімейного кодексу України у даному випадку застосуванню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed