Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]в інтересах якої виступає її законний представник [PERSON], треті особи: [PERSON] та Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органа опіки та піклування, про визнання [PERSON]такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач в обґрунтування вимог вказував на те, що є власником квартири, з ним проживає та зареєстрована його дружина [PERSON]. В квітні 2007 року в квартирі були зареєстровані донька дружини [PERSON] та онука [PERSON],2001 року народження. Реєстрація вказаних осіб була необхідною для того, щоб дитина мала можливість вчитися в школі за місцем свого перебування. Однак ще 06.05.2012 року у зв'язку з неприязними відносинами, [PERSON] разом з донькою залишили квартиру, забравши усі свої речі, не сповістивши про фактичне місце проживання. 16.12.2015 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси [PERSON] визнана такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі. Оскільки відповідач вже більше чотирьох років не проживає в квартирі, фактично живе зі своєю матірю, адреса проживання їх не відома, позивач вважає, що відповідач втратила право користування житлом відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] та третя особа [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Третя особа також зазначила, що з донькою та онукою вона перестала спілкуватися, тому їх фактичної адреси проживання вона не знає, її чоловік погодився зареєструвати доньку та онуку для можливості влаштування до навчального закладу. Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування - Білик Н.М. заперечувала проти задоволення позову вказуючи на те, що визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користування житлом в квартирі, буде порушенням її прав. Відповідач в судове засідання не з'явилася без поважних на те причин. Згідно поштових повідомлень відповідач за місцем реєстрації не проживає, в зв'язку з чим згідно ч.5 ст. 76 ЦПК України, вважається, що судовий виклик їй вручений належним чином. За згодою позивача справу розглянуто в заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що наймачем квартири [ADDRESS], в Одесі є [PERSON]. Згідно довідки Ф-1 від № 180 від 25.02.2016р. на зазначеній вище житловій площі, крім позивача та третьої особи, на даний час зареєстрована з 27.04.2007р. онука дружини позивача [PERSON], 2001 року народження. Згідно свідоцтва про зміну імені [PERSON], матір відповідачки, 23.08.2012р. змінила своє прізвище та ім'я на [PERSON]. З представленого акту від 20.04.2017р., складеного і підписаного сусідами [PERSON], підписи яких були засвідчені начальником дільниці №8 КП ЖКС «Пересипський», вбачається, що [PERSON] з 01 серпня 2012р. в квартирі [ADDRESS] не проживає, разом з матір'ю [PERSON] покинула квартиру, її речі в квартирі відсутні. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.12.2015 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування квартирою. Рішення набрало чинності. Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з вимогами ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 3 ст.29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що у серпні 2012 року [PERSON] разом зі своєю матір'ю з спірної житлової площі виїхала та в ній не проживає без поважних на те причин, належні їй речі в квартирі відсутні. Відтак, пред'явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved