Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи, на стороні відповідача - [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою від 09 жовтня 2010 року, що розташовані за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], в частині продажу (переходу права власності) земельної ділянки у розмірі 0,0702 га. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані в [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку, яка відчужувалась було посвідчено державним актом на землю від 26 березня 2008 року за №582. 11 березня 2013 року рішенням Генічеського районного суду Херсонської області було скасовано вищевказаний державний акт про право власності на земельну ділянку, у зв'язку з порушенням порядку його видачі та порушенням прав позивача, як землекористувача. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки правовстановлюючий документ на підставі якого було укладено оскаржуваний договір скасовано, тому сам договір купівлі-продажу в частині відчуження земельної ділянки є недійсним. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] під час розгляду справи поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0400 га, яка передана йому у користування, для забезпечення обслуговування житлового будинку, на підставі рішення Генічеської міської ради від 16 травня 1967 року. Указана земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON], який набув її на підставі цивільно-правової угоди. Так, 09 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,0702 га, яка також розташована за вказаною адресою. Право власності [PERSON] на земельну ділянку, яка відчужувалась було посвідчене державним актом на право приватної власності серії ЯД №741713 від 19 грудня 2008 року, виданого на підставі рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 26 березня 2008 року за №582. 11 березня 2013 року постановою Генічеського районного суду Херсонської області, яке набрало законної сили, по справі №2107/5039/2012, задоволено позов [PERSON] до Генічеської міської ради Херсонської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування правових актів, які порушують право власності. Визнано незаконним та скасовано рішення Генічеської міської ради від 26 березня 2008 року №582 в частині затвердження громадянці [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0702 га, за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради, а також в частині передачі земельної ділянки у власність та видачі державного акту. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0702 га, серії ЯД №741713 від 19 грудня 2008 року на ім'я [PERSON] визнано незаконним та недійсним, скасовано його державну реєстрацію. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, обставини щодо незаконності рішення органу місцевого самоврядування та недійсності державного акту на земельну ділянку, що належала [PERSON] судом не досліджуються. Відповідно до положень ст. 125 та ст. 126 Земельного кодексу України(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку є лише державний акт. У відповідності до положень ст. 658 ЦК України, право продажу майна належить виключно власнику. Як вбачається з матеріалів справи, договір від 09 жовтня 2010 року в частині купівлі-продажу земельної ділянки, укладався на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2008 року серії ЯД №741713. Проте, вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, у тому числі і рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він був виданий, постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 11 березня 2013 року по справі №2107/5039/2012, яка набрала законної сили - були визнанні незаконними та скасовані. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2008 року серії ЯД №741713 видано безпідставно, останній не породив такого правового наслідку як виникнення права власності. Тобто особа, зазначена в акті не може вважатись та не є власником. Відповідно до ч. 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частина 1 та 2 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що у зв'язку з визнанням рішення Генічеської міської ради від 26 березня 2008 року за №582 незаконним, а державного акту про право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2008 року серії ЯД №741713 недійсним, якими було передано [PERSON] спірну земельну ділянку є підстави визнати зазначений договір купівлі-продажу в частині продажу земельної ділянки розміром 0,0702 га - недійсним, у зв'язку з безпідставністю такого набуття у сторони, яка на незаконних підставах володіла земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved