Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 13 жовтня 2020 року [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 21 000,00 (двадцять одну тисячу) грн. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 30.12.2020 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, що складає грошову суму у розмірі 23 233,36 грн., у тому числі 21 000 грн. - основний борг; 1 125, 37 грн. - пеня, 257 грн. - 3% річних; 850, 99 грн.- інфляційні витрати, та судові витрати. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, а також шляхом оголошення на офіційному сайті суду, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати\~справу у відсутність\~відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог\~ст. 280 - 283 ЦПК України. 09.11.2021 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2020 року [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 21 000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 30.12.2020 року, однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка, з якої випливає, що відповідач взяв у позивача в борг 21 000,00 грн. із зобов`язанням повернути вказану суму до 30.12.2020 року ( а.с. 6). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадженні № 14- 465цс18). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень статті 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Таким чином, [PERSON] позичив зазначену у розписці суму у [PERSON] , а не повернувши її в повному обсязі, порушив свої зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Окрім того, згідно статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В договорі позики, відповідно до розписки від 13.10.2020 року, не зазначено розмір процентів, а також не зазначено, що позика є безпроцентною, таким чином з відповідача підлягають стягненню проценти на рівні облікової ставки Національного банку України. А отже, боржник зобов`язаний повернути позивачу заборгованість за договором позики з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України та статтею 1048 ЦК України. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок суду кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Крім того, необхідно зазначити що у випадку коли позичальник своєчасно не повертає борг, а також інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором. З цього випливає, що позичкодавець має право в судовому порядку вимагати повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору та пред`явлення таких вимог є наслідком невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань. Також, як уже зазначалося вище, позикодаведь має право отримати відсотки від суми позики відповідно до статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період від дня отримання коштів позичальником до дня фактичного повернення позики, якщо інше не встановлене сторонами договору. Тобто у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позикодавець має право вимагати від позичальника сплат з суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі статтею 625 ЦК України та відсотків відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином на дату подання позову до стягнення за розпискою підлягає стягненню 23 233,36 грн., у тому числі: 21 000 грн. - основний борг; 1 125, 37 грн. - пеня; 257 грн. - 3% річних; 850, 99 грн. - інфляційні витрати. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, вважаємо вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved