Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 лютого 2014 року він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 3550 доларів США. Про отримання даних коштів відповідач написав розписку від 03.02.2014 року, у якій зобовязався повернути отриманні кошти у строк до 31.08.2014 року. Однак відповідач відмовляється у добровільному порядку виконати своє зобовязання та повернути кошти позивачу. У звязку із наведений останній просить задовольнити позов та стягнути з відповідача 3550 доларів США, 353,01 долари США 3% річних за неналежне виконання договірних відносин та 15026 грн. проценти за користування коштами позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, причину своєї неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно. Суд відхилив письмове клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю його адвоката в іншому судовому засіданні, оскільки суду не надано ні договору про надання правової допомоги, ні доказів про поважність причин відсутності адвоката в судовому засіданні. Такі дії відповідача суд розцінює як зловживання своїм правом безпосередньої участі у судовому засіданні та намаганням затягнути судовий процес на невизначений час. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ч.4 ст.169 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 3550 доларів США. Про отримання даних коштів відповідач написав розписку від 03.02.2014 року, у якій зобовязався повернути отримані кошти у строк до 31.08.2014 року, що підтверджується оригіналом розписки відповідача, наданої суду [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З огляду на наведене, на користь [PERSON] з відповідача слід стягнути неповернуту позику в сумі 3550 доларів США, за офіційним курсом гривні до долара на день проведення розрахунку, що відповідно до курсу НБУ станом на 09.11.2017 року еквівалентно 94558,51 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ у справі №6-36цс14 від 02.07.2014 року: «У частині першій статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.» З наведеного позивач має право на отримання від відповідача процентів за користування його коштами, розмір яких визначено обліковою ставкою НБУ і за період прострочення відповідачем платежу становить 15026,91 грн. Вимоги позивача в частині стягнення 353,01 доларів США 3% річних за неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань задоволенню не підлягають. Так стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~ Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки законом визначено, що в даному випадку позивач має право на отримання процентів за користування відповідачем його коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, то відповідно вимоги про стягнення 3% річних за неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань задоволенню не підлягають. Судові витрати розподілити між сторонами у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial