Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 08.07.2014 року ним набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було укладено з [PERSON]. Відповідач [PERSON] проживає в іншому місці, однак з місця реєстрації не знявся, що на думку позивача перешкоджає його праву володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутністю від відповідача не поступало. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі існуючих в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити. Як встановлено в судовому засіданні, 08 липня 2014 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], діючим на підставі довіреності від імені [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність вказану квартиру. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1179. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23964868 від 08.07.2014 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на квартиру [ADDRESS], номер запису про право власності 6259939. Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS]. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], будучи зареєстрованим в [ADDRESS], не проживає за зазначеною адресою, що надає позивачу право звертатися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Крім того, реєстрація [PERSON] в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, істотно порушує його право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Надаючи правову кваліфікацію виниклим між сторонами правовідносинам, суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли в зв'язку із правом користування чужим майном (сервітут) та регулюються Главою 32 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд дійшов до висновку, що реєстрація [PERSON] в спірній квартирі, власником якої є [PERSON], яка порушує його право вільного володіння та розпорядження належним йому майном є обставиною, яка має істотне значення, а тому позов [PERSON] має бути задоволений. На підставі викладеного,

Outcome: approved