Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення позики за борговою розпискою. Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2019 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позичені кошти в термін до 20 травня 2019 року. Однак, станом на сьогоднішній день, відповідач повернув лише 5 500 доларів США. Отже залишок боргу відповідача складає 4 500 доларів США. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку по поверненню позичених коштів в повному обсязі позивачу в визначений строк. Позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо повернення позичених коштів. Не зважаючи на це залишок боргу він так і не повернув. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу залишок боргу, що за курсом Національного Банку України еквівалентні 4 500 доларів США. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити [PERSON] 124 875 грн. 00 коп. З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2020 року, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на транспортні засоби, які зареєстровані за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а саме: - FIAT DUCATO, 1999 року випуску, дата реєстрації 30 серпня 2016 р.; - OPEL VIVARO, 2011 року випуску, дата реєстрації 11 лютого 2016 р. (а.с. 45-46). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як було встановлено судом, що 20 лютого 2019 року між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до умов якого, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 10 000 доларів США з 20 лютого 2019 року по 20 травня 2019 року. На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики та його умов відповідачем [PERSON] 20 лютого 2019 року було надано власноручно написану розписку (а.с. 5). На момент розгляду цивільної справи борг за договором позики від 20 лютого 2019 року становить 4 500 доларів США, що відповідно до офіційного сайту Національного банку України еквівалентно 124 875 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи наведене вище, позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу. Відповідач, як позичальник, в порушення взятих на себе зобов`язань, позику 4 500 доларів США, що еквівалентно 124 875 грн. 00 коп., за договорами позики від 20 лютого 2019 року, не повертає, тому, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем разом із позовною заявою було подано заяву, у якій останній зазначає про те, що йому за подання даної позовної заяви належить сплатити судовий збір в розмірі 1 248 грн. 75 коп. Однак, його майновий стан не дозволяє сплатити повністю судовий збір, оскільки він є інвалідом третьої групи, має на утриманні непрацездатну матір та не має на даний час коштів. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до вирішення справи по суті (а.с. 6). Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, заяву позивача [PERSON] про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено позивачу [PERSON] сплату судового збору у розмірі 408 грн. 75 коп. до 30 жовтня 2020 року (а.с. 21). Судом встановлено, що позивач поніс витрати пов`язані зі сплатою судового збору у загальному розмірі 1 261 грн. 20 коп. (840 грн. 80 коп. - за подання позовної заяви та 420 грн. 40 коп. - за подання заяви про забезпечення позову). 30 жовтня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява, у якій останній просить суд питання про доплату судового збору у розмірі 408 грн. 75 коп. вирішити у порядку ч. 2 ст. 136 ЦПК України під час ухвалення рішення у справі (а.с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З огляду на те, що позов задоволено повністю, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у загальному розмірі 1 261 грн. 20 коп. (840 грн. 80 коп. - за подання позовної заяви та 420 грн. 40 коп. - за подання заяви про забезпечення позову). Також суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 408 грн. 75 коп. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved