Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 21 659, 71 грн., суму судових витрат у розмірі 551, 21 грн. та витрат на проведення експертних досліджень у розмірі 857, 00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 07 квітня 2014 року близько 08:15 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Балківській в м. Одесі, не вибрав безпечну дистанцію руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником автомобіля [NUMBER] являється позивач. Також [PERSON] зазначає, що вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року. Цивільно-правова відповідальність автомобіля [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» згідно полісу №АС/9530807. Тому, на думку позивача, у нього виникло право вимоги щодо відшкодування завданої шкоди у розмірі 20 136, 61 грн. до винної особи в порядку ст. 1188 ЦК України. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, та зазначив, що погоджується виплачувати вищевказану суму частинами, у зв'язку з відсутністю в нього всієї суми. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, вислухавши думки сторін, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 квітня 2014 року близько 08:15 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Балківській в м. Одесі, не вибрав безпечну дистанцію руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на підставі посвідчення водія серії [NUMBER]. У зв'язку з цим, автомобілю [NUMBER], який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], були заподіяні механічні пошкодження заднього бамперу, накладки кришки багажника, кришки багажника, полу багажника, підкрилку заднього лівого колеса, про що свідчить відповідний акт огляду місця події від 07 квітня 2014 року. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року, якою він був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тому, причинно-наслідковий зв'язок між вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та механічними ушкодженнями, спричиненими автомобілю позивача є наявним. Неправомірними діями відповідача автомобілю [NUMBER], що належить [PERSON], було завдано матеріальну шкоду. Згідно висновку судового експерта автотоварознавця [PERSON] №9/14 від 19 квітня 2014 року, виготовленого на замовлення позивача, вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю позивача внаслідок ДТП склала 21 659, 71 грн. 01 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди згідно вищевказаного висновку автотоварознавчого дослідження автомобіля [NUMBER]. Однак, вищевказана сума не була сплачена відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» згідно полісу №АС/9530807. Позивач не звертався до страхової компанії за відшкодуванням шкоди, користуючись своїм правом пред'явлення таких вимог до винної особи в порядку ст. 1188 ЦК України. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Проте, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВСУ від 20 січня 2016 року у справі за №6-2808цс15. Таким чином, позивач скористався своїм правом на відшкодування шкоди за рахунок винної особи, тому суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] на його користь матеріальної шкоди у розмірі 21 659, 71 грн. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Внаслідок звернення до суду з позовом [PERSON] поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 21 грн., а також витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 857, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved