Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, про визнання права власності на будівлю гаражу який розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Тургєнєва, 24, гараж № 2, за набувальною давністю. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався не те, що 4 січня 2001 року між його батьком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав [PERSON] будівлю гаражу по пров.Тургєнєва, 24, гараж № 2, смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 26, але вказаний договір не був зареєстрований у [PERSON] бюро технічної інвентаризації Запорізької області. 20 листопада 2015 року помер його батько - [PERSON]. У звязку з чим позивач просив визнати за ним право власності на будівлю гаражу за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання просив суд задовольнити позов на підставах викладених у позовні заяві. Представник відповідача [PERSON] селищної ради не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду через оголошення в газеті «Запорізька правда» №100від 26 жовтня 2017 року, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що [PERSON] приблизно 20 років тому придбав гараж № 2 по пров. Тургєнева в смт. Михайлівка і користвався ним до самої смерті в 2015 році. Після того вказаним гаражем користується його син [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що приблизно в 2001 році [PERSON] продав [PERSON] гараж № 2 по пров. Тургєнева в смт. Михайлівка. Після смерті [PERSON] цим гаражем продовжив користуватися його син [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу гаражу від 4 січня 2001 року,[PERSON] купив у [PERSON]. будівлю гаражу у смтМихайлівка Михайлівського району Запорізької області по провул. Тургєнєва Б-1 гараж, шлакоблочний, площею 21,9 м. кв. (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 20 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] помер 20 листопада 2015 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблений актовий запис № 288 (а.с.7). Згідно довідки наданою КП «[PERSON] районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 3 серпня 2016 року № 656, право власності на гараж, який розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смтМихайлівка, пров. Тургєнєва, 24, гараж 2, згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 3 серпня 2016 року, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 5 грудня 2000 року. В звязку зі вступом у дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права власності на обєкти нерухомого майна, надана підприємством з 1 січня 2013 року, не є вичерпною та не може відповідати дійсності (а.с. 10). Відповідно до довідки наданою [PERSON] селищною радою Михайлівського району Запорізької області № 417 від 10 серпня 2017 року, згідно земельно кадастрової документації по [PERSON] селищній раді, ділянка за адресою вул. Тургєнєва, 24, гараж 2 смтМихайлівка не приватизована і за [PERSON] не числиться, на цей час ці землі комунальної власності (а.с. 12). Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Відповідно до\~статті 174 ЦПК України, разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що угода купівлі-продажу будівлі гаражу, який знаходиться за адресою Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Тургєнєва, 24, гараж № 2, була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 4 січня 2001 року та зареєстровано в реєстрі під № 26, але вказаний договір не було зареєстровано в [PERSON] районному бюро технічної інвентаризації Запорізької області, тому дійсно батько позивача [PERSON] добросовісно заволодів гаражем у 2001 році, а після його смерті його син позивач [PERSON] продовжує відкрито, безперервно володіти ним, проте оформити своє право власності в порядку спадкування не може через відсутність його державної реєстрації. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved