Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2002 року він разом зі своєю колишньою дружиною відповідачем [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. В даний час порядок користування квартирою між ними не встановлений, домовленість з даного приводу не досягнута. За викладених обставин, з врахуванням уточнених вимог, просив встановити порядок володіння та користування квартирою [ADDRESS] виділивши йому кімнату площею 16,7 кв. м з балконом, відповідачу - кімнату площею 11,8 кв. м; в спільному користуванні сторін залишити місця загального користування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. При цьому вказував, що позивач іншого житла не має. Натомість відповідачка за адресою спірної квартири не проживає. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносинам, врегульованим ст. ст. 319, 356, 358, 360 ЦК України та нормами ЖК Української РСР в частині користування жилими приміщеннями в будинках ( квартирах ) приватного житлового фонду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1931. Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів від 11.02.2016 року сторонам належить по 1/2 частки квартири. Дана двохкімнатна квартира має загальну площу 49,8 кв. м, житлову площу 28,5 кв. м та складається з: кімнати площею 16,7 кв. м з балконом, кімнати площею 11,8 кв. м, коридору площею 8,5 кв. м, ванної площею 2,6 кв. м, вбиральні площею 1,1 кв. м, кухні площею 8,2 кв. м. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу Управління ДМС України у Вінницькій області в даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] однак, як вбачається з акту №2095 від 16.02.2016 року, складеного ТОВ «ЖЕО», на даний мас за місцем реєстрації не проживає. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак вказане житлове приміщення не є об'єктом його власності. Іншого житла, крім спірного, позивач на праві власності не має. Співвласники вказаної квартири самостійно не можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 358 ч. 2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи питання щодо встановлення порядку користування квартирою, суд враховує характеристики жилого приміщення, а також не проживання на даний час у спірній квартирі [PERSON] відсутність у позивача іншого житла, а тому вважає за можливе виділити позивачеві [PERSON] кімнату площею 16,7 кв.м з балконом, а відповідачеві [PERSON] кімнату площею 11,8 кв. м, у спільному користуванні залишити: коридор площею 8,5 кв. м, ванну площею 2,6 кв. м, вбиральну площею 1,1 кв. м, кухню площею 8,2 кв. м. Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така ж Правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12 цс 13, яку суд зобов'язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved