Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. 22 квітня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 910. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Отримавши дублікат свідоцтва про смерть, він звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, так як являється спадкоємцем І черги за законом. Від нотаріуса дізнався, що 22 квітня 2016 року на ім'я [PERSON] його батьком було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіоном Олександровичем та зареєстрований у реєстрі під номером № 910, та заведена спадкова справа №13/2016 по спадкуванню після смерті його батька за заявою [PERSON] на підставі вищезазначеного заповіту. Ознайомившись з заповітом, він побачив, що він складений за 10 днів до загадкової смерті батька, зовні підпис та почерк у заповіті не схожий на підпис його батька - [PERSON] За час свого життя батько ніколи не мав наміру відчужити своє майно на користь третіх осіб, про що є підтвердження - його листи, складені за останні роки життя. В зв'язку з вищезазначеним, ці відомості позивачем були повідомлені до Прокуратури Чернігівської області від 10 жовтня 2016 року та до ЧВ ГУНП в Чернігівській області, відомості по яким внесені до ЄРДР №42016271010000125. Підставою стверджувати такі факти, є те, що 24 квітня 2016 року, батько виявив, що в нього зник паспорт, він повідомив про це позивачу і вони разом ходили до ЧВ ГУНП в Чернігівській області для написання заяви про втрату паспорта. Там він бачив підпис і почерк батька, тому у нього виникають сумніви у дійсності підпису [PERSON] на заповіті, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіоном Олександровичем та зареєстрований у реєстрі під номером № 910 від 22.04.2016 року. В судовому засіданні 07.12.2016 року представники позивача позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. [PERSON] в судовому засіданні 12.01.2017 року просив позов задовольнити, пояснив, що він часто спілкувався з батьком, відвідував його один раз на тиждень, у нього були проблеми із здоров'ям, було скрутним фінансове становище. Останній раз він бачив батька 28 квітня 2016 року. За життя, батько пропонував йому зареєструватися в його квартирі. Проте, цього не зробили у зв'язку із втратою паспорта. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні 07.12.2016 року позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення на позовну заяву (а.с.53-55). [PERSON] пояснив, що на початку 2016 року через свого знайомого на ім'я «[PERSON]» він познайомився з чоловіком, якого звали «[PERSON]», пізніше він дізнався, що його прізвище «[PERSON]» і він проживає по [ADDRESS]. Останній перебував у скрутному матеріальному становищі та в ході розмови попросив надати йому в борг 500 грн. На початку квітня вони знову зустрілися з [PERSON], останній скаржився на життя та висловив думку про продаж частини квартири, яка йому належить. Він запропонував йому допомогти і дізнатися, який договір можливо укласти. Після консультацій з юристами, в середині квітня 2016 року, він прийшов до [PERSON] і вони домовились укласти договір довічного утримання. Оскільки, у [PERSON] не було правовстановлюючих документів на частину житла, вони домовились, що останній надасть йому довіреність, щоб він міг зібрати всі необхідні документи. 22 квітня 2016 року вони зустрілися з [PERSON] у нотаріуса, де [PERSON] надав йому довіреність і одночасно попросив грошей. Для перестраховки [PERSON] сам запропонував скласти заповіт до укладення договору довічного утримання, на що він погодився. Ніякого тиску чи обману з його боку в сторону [PERSON] не було, волевиявлення було вільним, як і підписи, здійсненні безпосередньо ним. В судовому засіданні 07.12.2016 року законний представник неповнолітньої третьої особи [PERSON] - [PERSON] пояснила, що вона колишня дружина покійного [PERSON], останній раз спілкувалась з ним по телефону в кінці березня, він скаржився, що у нього немає грошей щоб купити собі їжі та просив грошей. Казав, що після смерті матері до нього ніхто не приходить, не допомагає. Продати квартиру він хотів ще за життя матері, але не зміг, так як 1/3 частина належить їх неповнолітньому сину, і вона відмовилась від продажу. Три роки назад він казав, що йому погрожують за борги. Старшого сина [PERSON] - [PERSON] вона ніколи не бачила і нічого про нього не чула ні від [PERSON], ні від колишньої свекрухи. Третя особа - нотаріус Тарасенко Р.О. в судовому засіданні 26 січня 2017 року пояснив, що добре пам'ятає як до нього прийшли [PERSON] та [PERSON], проте, у зв'язку з перебуванням [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння, він відмовив у вчиненні нотаріальних дій. Наступного разу [PERSON] прийшов у нормальному стані і йому були роз'яснені наслідки вчинення заповіту. На запитання, чи є у [PERSON] діти і чому він бажає скласти заповіт на сторонню людину, останній відповів, що діти є, але цей чоловік дає йому гроші та їжу. Переконавшись в адекватності [PERSON], він посвідчив складений ним заповіт, а потім довіреність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.01.2017 року пояснила, що вона знала покійного [PERSON] з 1978 року. Вона допомагала йому, опікала. [PERSON] сильно випивав. Документи на квартиру зберігались у неї до смерті матері [PERSON] Після вищевказані документи віддала синові - [PERSON]. Під час розмови покійний говорив їй, що хоче зареєструвати сина [PERSON] у квартирі, про те, що він хоче продати квартиру - мови не було. 1 травня 2016 року вони з [PERSON] розмовляли по телефону, а 4 травня дверей ніхто не відчинив. Через кілька днів їй зателефонувала знайома і повідомила, що [PERSON] помер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.01.2017 року пояснила, що вона працює консьєржем в будинку по [ADDRESS]. [PERSON] приходив до квартири [PERSON] декілька разів, купував продукти харчування, спиртне. Після смерті [PERSON] - [PERSON] показав їй заповіт, вивозив речі із квартири, міняв замки в її присутності. За життя, [PERSON] зловживав спиртними напоями, мав поганий вигляд та скаржився на здоров'я. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.02.2017 року за клопотанням позивача [PERSON] призначено судово-почеркознавчу експертизу (а.с. 163). 07.03.2018 року провадження по справі відновлено та призначено судове засідання на 17.04.2018 року. 17.04.2018 учасники справи у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином, від представника відповідача, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. та законного представника третьої особи - [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, однак, доказів на підтвердження поважності неявки до суду не надав, тому суд визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 49 ЦПК України заяв про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмета або підстав позову позивачем не подавалось. Розглядаючи позов в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 95). Відповідно до копії спадкової справи до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. з заявами про прийняття спадщини після померлого спадкодавця [PERSON] звернулись: [PERSON] (а.с.100), [PERSON] (а.с.102) та [PERSON] (а.с.94). Відповідно до заповіту від 22.04.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О., зареєстровано в реєстрі за № 910, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати та на що він за законом матиме право заповів [PERSON] (а.с.99 на звороті). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.10.2016 було забезпечено позов [PERSON]: заборонено приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. вчиняти нотаріальні дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 39-40). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. За приписами ст. 1224 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Частина 1 ст. 1257 ЦК України визначає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійним в силу закону). За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.ч.1- 3,5 та 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 103 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. Відповідно до висновків судово-почеркознавчої експертизи від 21.02.2018 № 4549-4554/17-32, яка була проведена за клопотанням позивача, підпис від імені [PERSON] у графі «підпис:» у заповіті від його імені на ім'я [PERSON] від 22.04.2016, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. та зареєстрований у реєстрі під № 910, виконано [PERSON] рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів під впливом відносно постійних збиваючих факторів природного характеру, до яких, імовірніше за все, відноситься наявність у нього хронічних захворювань, які впливають на письмово-рухові функції; рукописні записи «Я [PERSON] склав цей заповіт добровільно, який записаний з моїх слів мною прочитани та власноручно підписаний [PERSON].» у заповіті від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 22.04.2016, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. та зареєстрований у реєстрі під № 910, виконані [PERSON] (том 2 а.с.3-10). Даний висновок суд враховує та кладе в основу рішення, оскільки його виконано з дотриманням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач у відповідності до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України не довів, що волевиявлення заповідача при складанні заповіту не було вільним, доводи про те, що підпис та напис у заповіті його батька - [PERSON] не відповідає дійсності, за нього підписувалася інша особа або батько знаходився у незвичайному стані та в незвичайних умовах не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовано висновком судово-почеркознавчої експертизи від 21.02.2018 № 4549-4554/17-32. Поясненнями свідків не підтверджується факт відсутності волевиявлення спадкодавця на написання заповіту, чи вчинення на нього тиску. Про певний вплив на волевиявлення [PERSON] при складення заповіту не може свідчити і ксерокопія заяви [PERSON] до прокурора м. Чернігова від 05.02.2014 (а.с. 16), оскільки в ній ідеться про стосунки з іншими особами, а не з відповідачем та він датований за два роки до складення заповіту. Тобто, в межах спірних правовідносин волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Отже, з урахуванням положень ст. ст. 203, 1247 ЦК України, встановлених обставин справи та наведених доказів, суд дійшов висновку, що при складенні заповіту було дотримано вимоги закону, а тому правові підстави для його недійсності відсутні. В позовній заяві має місце посилання на ст.. 225 ЦК України, проте недійсність правочину з підстав передбачених вказаною статтею позивачем не доводилось. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність скасування раніше вжитих заходів до забезпечення позову.

Outcome: dismissed