Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована дружина позивача - [PERSON], [INFO], яка з 2016 року не проживає за даною адресою, так як виїхала до Іспанії. Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалась. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомила, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] На підставі клопотання представника позивача [PERSON], яке було задоволено судом, у судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона подруга представника позивача [PERSON], спілкується з нею та часто буває за місцем її проживання - у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Їй відомо, що відповідач [PERSON] мешкала за вищевказаною адресою до 2016 року. У 2016 році [PERSON] виїхала за кордон, більше вона її не бачила. До міста Сєвєродонецька відповідач з 2016 року не поверталась. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона рідна сестра представника позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] - невістка її сестри та дружина [PERSON], яка в 2016 році виїхала за кордон. За адресою [ADDRESS], відповідач не мешкає з 2016 року та до України вона не збирається повертатись. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1396, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26929950 від 05.08.2010. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання № 1591 від 13.09.2017, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON] та [PERSON], окрім них з листопада 2016 року ніхто не проживає. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з листопада 2016 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 165 від 19.07.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved