Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2019 він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Під час реєстрації місця проживання в сільській раді було виявлено, що у будинку також зареєстровано місце проживання [PERSON] , дружини одного з попередніх власників будинку. Відповідач фактично в будинку не проживає, після продажу будинку переїхала на постійне проживання до Республіки Корея. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Суд за згодою позивача на підставі ст. 280-289 ЦПК України розглянув справу в заочному порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.07.2019 (а.с.4-5) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). З довідки Олександрівської сільської ради Скадовського району Херсонської області №139 від 18.02.2020 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з ним також зареєстрована [PERSON] , 1975 р. н., не родичка (а.с.7). Актом обстеження домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS] , складеного 18.06.2020 встановлено, що у зазначеному домоволодінні згідно облікових даних Олександрівської сільської ради значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] , яка дійсно не проживає у будинку, відсутні її особисті речі, зі слів сусіда [PERSON] остання не проживає у будинку з 04.07.2019 (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК). Відповідно до обставин, встановлених в судовому засіданні, відповідач не є членом сім`ї позивача. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання права користування відповідачки будинком, в якому вона не проживає понад рік, та який належить на праві власності іншій особі, при цьому відповідач не є членом сім`ї власника будинку. Та обставина, що відповідач до теперішнього часу залишається зареєстрованою у даному будинку, обмежує позивача в повній мірі здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідачки у зазначеному будинку доведений належними і допустимими доказами. На підставі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved