Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки борг у розмірі 24733 грн.. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 березня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.03.2014 року. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 02.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановлені ст.ст.69-72 СК України. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині а чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В позові позивач [PERSON] посилається на те, що під час спільного проживання з відповідачкою [PERSON] для поліпшення умов проживання затратив суму грошей у розмірі 24733 грн., на придбання пральної машинки, гідробоксу, дверей, водонагріву та іншого майна, на теперішній час хоче повернути вказану суму, яка була ним затрачена. Вказане твердження позивача спростовується, як поясненнями самого позивача так поясненнями відповідачки, оскільки вищевказане майно знаходиться у користуванні та володінні позивача [PERSON] до теперішнього часу. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оскільки під час розгляду справи встановлені обставини, що спірне майно знаходиться у позивача, який підтримав вказані доводи у судовому процесі, тому відсутній спір з яким звернувся до суду позивач [PERSON] про стягнення боргу та з наведеного вбачається, що в задоволені позовних вимог позивача необхідно відмовити. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу не обґрунтовані і не доказані, а позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed