Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі банк, АТ «Універсал Банк») про визнання протиправним та скасування Акту про припинення зобов`язань від 27.12.2017 р. за Кредитним Договором від 11.04.2008 р. за № СL 33088. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 11 квітня 2008 року між ним та банком укладено кредитний договір за № CL 33088 на суму 20\~000 доларів США. В забезпечення виконання умов даного кредитного договору між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 11 квітня 2008 року. Він належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року задоволено позов банку та стягнуто з нього, [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» борг в розмірі 22\~331, 86 доларів США, що еквівалентно 169\~976, 72 грн., яка складалась з: 562, 83 доларів США, що еквівалентно 4283,92грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту; 18\~423,60 доларів США, що еквівалентно 140\~229,39 грн. сума кредиту, яка стягується достроково; 3\~229,29 доларів США, що еквівалентно 24\~579, 42 грн., - сума простроченої відсоткової ставки та 116,14 доларів США, що еквівалентно 883,99 грн. сума підвищеної відсоткової ставки. Під час виконавчого провадження, ним та поручителем часткового сплачувалась заборгованість. 31 березня 2015 року між ним та банком підписано пропозицію про врегулювання заборгованості. Позивачем внесено на рахунок банку 10% від розміру заборгованості вказаної у рішенні суду та судові витрати У даній пропозиції також зазначалось, що у разі сплати 84\~988,36 грн. у строк до 31.03.2018 року на рахунок відповідача, решта заборгованості буде вважатись врегульованою та подальшу оплату слід проводити щомісячно у розмірі 2\~361грн. Дана угода зі сторони позивача була виконана в повному обсязі достроково до 17.11.2016 року, однак відповідач відмовився підписувати акт про припинення зобов`язання та прощення боргу у розмірі 40%. У кінці 2017 року від банку вдруге поступила пропозиція щодо внесення суми у розмірі 64 000грн., що потягне за собою погашення та закриття кредиту у повному обсязі. Вказана сума була внесена позивачем. На адресу позивача надійшов акт від 27 грудня 2017 року про припинення зобов`язання, в якому банк самостійно на власний розсуд визначив заборгованість у розмірі 110\~033,95 доларів США, замість загальної суми 22\~331,95 доларів США. Відповідач на власний розсуд визначив заборгованість у розмірі 12\~342,15 доларів США, згідно офіційного курсу долара США станом на 27.12.2017 року, у той час коли потрібно було застосувати курс долар США станом на 01.01.2014 року. Зазначені в акті від 27.12.2017 року відомості про розмір анульованої заборгованості по Кредитному договору призвели до прийняття податкових повідомлень - рішень Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Тернопільській області про стягнення з нього податку за нібито отримане благо. Посилаючись на наведене та те, що ним було сплачено суму заборгованості по кредитному договору в повному обсязі, включаючи тіло, нараховані відсотки, пеню, просив задовольнити позов. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача подав відзив на позов. Вказав, що оскаржуваний акт відповідає вимогам закону, а позивач підписуючи оскаржуваний акт погодився на вказані умови, згідно яких прощенню підлягає сума, яка обліковується як заборгованість за кредитним договором 110\~033,95 доларів США, з яких основна сума по тілу кредиту 12\~342,15 доларів США. На виконання вимог закону, банк включив та відобразив прощену заборгованість виключно тільки по тілу кредиту у форму 1ДФ за 4 квартал 2017 р. в сумі 344\~896,04 грн., що еквівалентно 12\~342,15 дол. США станом на 27.12.2017 року до податкового розрахунку сум доходу нарахованого на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2017 р. Сума 344\~896,04 грн., що еквівалентно 12\~342,15 доларам США, не містить та не включає в себе заборгованість по відсоткам та пені чи будь-яких інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Питання правомірності оскаржуваного акту про припинення зобов`язань від 27.11.2017 року було предметом розгляду у справі за № 857/6551/19. Посилаючись на наведене та відсутність порушень зі сторони банку прав позивача при укладенні оспорюваного акту, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] подав письмові пояснення по справі. Вказав, що при заключенні пропозиції про врегулювання заборгованості вказується, що у разі оплати 84\~988,36 грн. в термін до 31.03.2018 року, решта заборгованості буде вважатись врегульованою. Дана угода зі сторони позивача була виконана в повному обсязі достроково до 17.11.2016 року, однак відповідач відмовився підписувати акт про припинення зобов`язання та прощення боргу у розмірі 40%. Відповідач самостійно, без жодних повідомлень зробив черговий перерахунок та в оскаржуваному акті зазначив суму заборгованості 110\~033,95 доларів США, замість 22\~331,95 доларів США. Однак, ні він, ні позивач не погоджувались із вказаною сумою, яка є незаконною та не відповідає дійсності. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Кавійчик В.П. позов підтримала та просила задовольнити. Представника АТ «Універсал Банк» адвокат Стовбун О.Й. заперечив щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», було укладено Кредитний Договір від 11.04.2008 р. за № СL 33088, згідно якого ВАТ «Універсал Банк» зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 20\~000 доларів США на умовах, визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а [PERSON] зобов`язувався погасити кредит, сплатити проценти в розмірі 24% річних за користування кредитом на умовах і в порядку передбаченого Договором. На забезпечення виконання даного зобов`язання за вищезазначеним Кредитним Договором між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», 11.042008 р. було укладено Договір поруки за № СL 33088, за яким поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником зобов`язань по Кредитному Договору. В зв`язку з тим, що [PERSON] порушив свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, ПАТ «Універсал банк» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору в солідарному порядку в сумі 169\~976,72 грн. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року позов задоволено і стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» борг в розмірів 22\~331, 86 доларів США, що еквівалентно 169\~976, 72 грн., яка складалась з: 562, 83 доларів США, що еквівалентно 4283,92 грн - сума простроченої заборгованості по кредиту; 18\~423,60 доларів США, що еквівалентно 140\~229,39 грн. сума кредиту, яка стягується достроково; 3\~229,29 доларів США, що еквівалентно 24\~579, 42 грн, - сума простроченої відсоткової ставки та 116,14 дол. США, що еквівалентно 883,99 грн. сума підвищеної відсоткової ставки. 23 липня 2010 року на виконання рішення суду було видано виконавчі листи про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь банку боргу в сумі 22\~331, 86 доларів США, що еквівалентно 169\~976, 72 грн., які звернуті до примусового виконання. Так як рішення суду не було виконане, банк продовжував нараховувати відсотки на умовах, визначених законодавством та Договором. 27 грудня 2017 р. між ПАТ «Універсал Банк» та позивачем було укладено Акт про припинення зобов`язання за Кредитним Договором від 11.04.2008 р. за № СL 33088. Згідно даного акту сторони погодили, що станом на 27.12.2017 року загальний розмір заборгованості позивача за Кредитним Договором перед банком становить 110\~033,95 доларів США. З моменту підписання даного акту, заборгованість позивача перед банком за основним Договором в сумі 110\~033,95 доларів США буде вважатись погашеною повністю шляхом анулювання (прощення) Кредитором такої заборгованості Позичальнику. Підписуючи акт про припинення зобов`язань від 27.12.2017 року за Кредитним Договором від 11.04.2008 р. за № СL 33088, позивач та відповідач дійшли згоди про те, що прощенню підлягає сума, яка обліковується як заборгованість за кредитним Договором в цілому станом на 27.12.2017 року, а це саме 110\~033,95 доларів США. Така сума вважається прощеною повністю шляхом анулювання (прощення) Кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі ст. 605 ЦК) з дотриманням черговості погашення заборгованості як це передбачено в Основному договорі, в тому числі за основною сумою кредиту 12\~342,13 доларів США, за загальною сумою процентів, комісій, винагород, інших можливих плат Позичальника на користь Кредитора за Основним Договором 97 6910 доларів США, а Позичальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за Основник договором в повному обсязі ( п. 2 акту). У п. 3 цього акту зазначено, що згідно з підпунктом д)\~п. 164.2.17 Податкового кодексу України, дохід отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у раз якщо його розмір перевищує 25 % однієї мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Вказаний акт підписаний особисто позивачем та отриманий ним цього ж дня, що не заперечується останнім та підтверджується його підписом на акті. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 18.09.2018 р. за №№ 00166281306, 00166321306, 0166291306. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Судом встановлено, що банком списано прострочену основну суму кредиту у 2017 р. в сумі 344 896 грн. 04 коп., що еквівалентно 12\~342,15 доларам США основна сума кредиту, що відображено у «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за ознакою доходу «126» відповідно до абзац. «д» підп.164.2.17 п.164 ПК України, який підлягає включенню до загального місячного (Річного) оподаткованого доходу та відображенню платником податку у річній декларації про майновий стан і доходи. Дана сума відповідає сумі, зазначеній в Акті від 27.12.2017 року про припинення зобов`язань за Кредитним договором від 11.04.2008 р. за № СL 33088. У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову, зазначено, що контролюючий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення рішення, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку з доходів, виходив зі суми прощеного боргу, яка складалась лише із основної суми кредиту у розмірі 344\~896,04 грн. Крім того, у вищезазначеній постанові вказано, що анульована у 2017 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а тому такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~вимог статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Положеннями п.4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть учать ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, приписами\~ст. 627 ЦК України\~визначено - відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, як це визначено положеннями\~ст. 204 ЦК України. За приписами\~ст. 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах. Встановлених договором або законом. Відповідно до положень\~ст. 605 ЦК України\~зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Таке прощення є безумовним одностороннім правочином. Аналіз\~статті 605 ЦК\~свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу. У даній справі прощення боргу втілене в односторонньому правочині кредитора. Недійсність такого одностороннього правочину й законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої\~статті 204 ЦК України\~такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої\~статті 16 ЦК України). Такі висновки суду викладені у постанові Верховного суду від 02 грудня 2020р. у справі № 569/22588/18. Статтею 15 ПК України\~передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами. Згідно з вимогами п.163.1\~ст.163 ПК України\~об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Відповідно до вимог п.164.1\~ст.164 ПК України\~базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2\~.164.1 ст.164 ПК України). Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2\~ст.164 ПК України. Відповідно до вимог п. п. «д» п. п.\~164.2.17\~п.\~164.2\~ст.\~164 ПК України\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (п. п.\~14.1.47, п.\~14.1\~ст.\~14 ПК України). Також слід зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 08.05.2018 р. у справі № 819/596/16 зазначив, що\~\~відповідно до положень\~Податкового кодексу України\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, суд приходить до висновку, що доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором. Підпунктом\~165.1.55\~п.\~165.1\~ст.\~165\~\~ПК України\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору. Такі висновки суду викладені у постанові Верховного Суд від 26 червня 2018 року у справі № 802/1108/17-а. Позивачем та його представником не заперечувався факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів у розмірі 20 000,00 доларів США, допущення прострочення виконання зобов`язань, отримання пропозиції Банку щодо можливості прощення суми заборгованості по основному боргу та у подальшому підписання акту про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач без зауважень та застережень підписав акт про припинення зобов`язання за кредитним договором, в якому зазначено, що відповідно до пп. «д» п.п. 164.2.17\~статті\~164 Податкового кодексу України\~анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та що йому необхідно самостійно відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, що свідчить про обізнаність та згоду позивача із таким правочином. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не наведено будь-яких незаконних дій зі сторони відповідача при підписанні Акту від 27.12.2017 року, відсутність волевиявлення позивача на його підписання, не усвідомлення його умов, а тому, у задоволенні позову слід відмовити. Посилання позивача на те, що рішенням Тернопільського окружного суду від 22.05.2019 року визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 18 вересня 2018 року за №№ 00166281306, 00166321306, 0166291306, суд не приймає до уваги, оскільки дане рішення суду скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він періодично сплачував заборгованість по Кредитному договору, а тому сума тіла кредиту зменшувалась, оскільки погашення заборгованості проводиться з дотриманням черговості її погашення, як це передбачено в Основному договорі, а саме спочатку погашається відсотки, пеня, а лише після цього тіло. Твердження позивача на те, що відповідачем без його згоди підвищувалась відсоткова ставка, суд не приймає до уваги, як таке, що немає правого значення для вирішення даного спору. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.03.2010 року про стягнення з позивача заборгованості по спірному Кредитному договору набуло законної сили. Безпідставними також є доводи позивача щодо укладення між ним та банком пропозиції про врегулювання заборгованості, згідно якої вони погодили, що у разі оплати 84\~988,36 грн. в термін до 31.03.2018 року, решта заборгованості буде вважатись врегульованою, оскільки така будь якого правового значення для вирішення даного спору не має. Більше того, із долученої до позову пропозиції не вбачається дати її укладення, повноважень представника банку на підписання вказаної пропозиції та підписання сторонами акту прощення боргу у випадку виконання її умов. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed