Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON],в якому просить визнати договори довічного утримання від 16 лютого 2015 року укладені між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недісними в частині передачі у власність [PERSON] квартири розташованої за адресою [ADDRESS]., та виселити [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Позивач у позові зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не мали законних прав для відчуження спірної квартири [PERSON] У зв'язку з чим договори вважає незаконними та такими що підлягають визнанню їх недійсними. Щодо виселення [PERSON], вважає проживання незаконним через незаконність договорів відчуження квартири. Ухвалою суду від 01.08.2018 року позовну заяву прийнято до судового розгляду та відкрито у цивільній справі спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував про винесення заочного рішення. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання не з'явились без повідомлення причин, відзив не подавали, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з наступним. Судом восстановлено: 15 лютого 2011 року дядько позивача [PERSON] звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] , та зняття його з реєстрації. Заочним Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року позов задоволено. Після вищезазначених подій, дядьком [PERSON] було подано заяву про приватизацію квартири, у зв'язку з чим прийнято рішення про передачу її у приватну власність. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2012 року приватизацію вищезазначеної квартири визнано незаконною, та скасовано свідоцтво про право власності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 січня 2012 року у справі № 22-410/12 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року залишено без змін. Судом встановлено, що 16 червня 2011 року [PERSON] встиг продати квартиру [ADDRESS] [PERSON], який у свою чергу 02 вересня 2011 року перепродав вказану квартиру [PERSON] та [PERSON] Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з чим, позивачем подано позовдо [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ ЗМБТІ, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та скасування реєстрації права власності, який було розглянуто у Хортицькому районному суді м. Запоріжжя. 20 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення яким у задоволені позову було відмовлено. 03 квітня 2014 року Апеляційним судом Запорізької області рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ ЗМБТІ, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та скасування реєстрації права власності задоволено. 20 лютого 2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/5258/13-ц вирішено вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS], цим же рішенням витребувати з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] та передати Запорізькій міській раді нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] та скасувати реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 30 квітня 2015 року Апеляційного судом Запорізької області винесено нове рішення яким [PERSON] та [PERSON] вказано виселити з квартири [ADDRESS]. Судом встановлено що 19 вересня 2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року залишено без змін. Однак, при виконанні судового рішення під час виселення [PERSON], було з'ясовано, що в зазначеній квартирі мешкає [PERSON] який зареєстрований в квартирі з жовтня 2012 року, тобто в той час, коли судами розглядались судові справи з приводу даної квартири, про що достовірно було відомо [PERSON]. У зв'язку з чим, позивачем було подано позов до Хортицького районного суду м. Запоріжжя про виселення та зняття з реєстрації [PERSON]. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково, а саме, виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року у цій справі залишено без змін. Але, у своїй апеляційній скарзі [PERSON] надав договори довічного утримання, який він укладав з [PERSON] та [PERSON], та начебто відповідно до них він і мав право мешкати у вищезазначеній квартирі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, Апеляційний суд Запорізької області у своєму рішенні від 18 листопада 2015 року зазначає, що посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на той факт, що саме згідно договору довічного утримання він користувався квартирою на законних підставах є неприйнятним, оскільки [PERSON] та [PERSON], не мала законних прав для відчуження спірної квартири. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд приходить до висновку, що договори довічного утримання укладені 16 лютого 2015 року з [PERSON] є недійсними, оскільки [PERSON] та [PERSON] не мали законних прав на їх укладання, у зв'язку з рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2014 року, яким правовстановлюючий документ на вищезазначену квартиру визнано недійсним, та скасовано реєстрацію права власності. А відтак, [PERSON] не має законних підстав мешкати у квартирі [ADDRESS], у зв'язку з чим повинен бути виселений, без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved