Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] кошти за порушення грошового зобов`язання, посилаючись на наступні обставини. 15 червня 2010 року відповідач вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 К К України, що призвело до завдання йому тяжких тілесних ушкоджень. 23 вересня 2011 року пос- тановою Голосіївського районного суду м.Києва у справі № 1-85/11 було задоволено клопотання про застосування акту амністії та звільнено відповідача від кримінальної відповідальності, а спра- ву закрито. 25 червня 2013 року зазначеним судом у справі № 752/6395/13-ц вирішено стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 67450 грн., а 31.07.2013 р. був виданий виконавчий лист про стягнення моральної шкоди з відповідача. Державним виконавцем 05.08. 2013 р. було відкрито виконавче провадження на виконання зазначеного виконавчого листа. За час виконавчого провадження з відповідача не було стягнуто жодної копійки, неодноразово держав- ним виконавцем виносилась постанова про повернення виконавчого документа без виконання, ос- кільки у відповідача відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. На його думку, відпові- дач здійснює умисні дії для приховання майна з метою уникнення виконання рішення суду. Як йому стало відомо, відповідач є директором та одним з засновників ТОВ «СОБА» (код ЄДРПОУ: 35415950) з статутним капіталом 44000 грн. Більш того, останнім було здійснено дії для прихо- вання транспортних засобів, які йому належали. Голосіївським районним судом м.Києва у справі № 1-85/11 було вирішено залишити за належністю відповідачу речовий доказ - автомобіль марки «Деу Ланос», яким було спричинено ДТП. Проте, під час виконавчого провадження цього автомо- біля у відповідача вже не було. Таким чином, станом на 19.02.2020 р. борг відповідача становить 214208,29 грн., з яких: заборгованість за зобов`язанням 67450,00 грн.; інфляційні збільшення - 127161,59 грн. та 3% річних від простроченої суми - 11331,60 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив справу роз- глянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рі- шення не заперечував. Відповідач до суду за викликом не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи спові- щався належним чином (а.с.41,44), відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюєть- ся судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомо- гою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 31.07.2013 р. Голосіївським районним судом м.Києва був виданий виконавчий лист про стягне- ння з [PERSON] на користь [PERSON] 67450,00 грн. моральної шкоди, що видно з копії виконавчого листа (а.с.5). 05.12.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого докуме- нту стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутню майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, та безрезультатністю дій щодо розшуку такого майна, що слідує з копії постанови (а.с.6).. В силу ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`яз- ковими до виконання на всій території України. Згідно ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх орга- нів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, поса- дових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невико- нання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За змістом ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за ана- логією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обо- в`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матері- альної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У випадках, встановлених акта- ми цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Ко- дексу. Як передбачено п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди ін- шій особі. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зо- бов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не перед- бачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`я- зань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користу- вання утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у пос- танові від 01.10.2014 р. у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування моральної шкоди. Як встановлено судом, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, суд приходить до вис- новку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача ін- фляційної складової та 3% річних. Позивач в позовній заяві надав розрахунки 3% річних від суми, на яку повинні вчинятися на- рахування за період від 15.06.2010 р. по 19.02.2020 р. та суму індексу інфляції за період з 15.06. 2010 р. по 19.02.2020 р., відповідно до якого, на зобов`язання відповідача перед позивачем роз- раховано 3% у розмірі 19596,70 грн., сума індексу інфляції 127161,59 грн. (а.с.30-34). Даний розрахунок перевірений судом, відповідачем не спростований, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно роз- міру задоволених судових вимог. Згідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час ро- згляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у пов- ному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved