Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.11.2014 року ним було надано відповідачу грошові кошти у сумі 12500 дол. США, які відповідач зобовязувався повернути після продажу належної йому квартири, але не пізніше 01.06.2015 року. На виконання укладених домовленостей відповідач написав розписку від 18.11.2014 року, яка завірена нотаріусом. Позивач наполягає, що відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконав, суму боргу повернув лише частково у розмірі 1000 дол. США, а тому має заборгованість у розмірі 11500 дол. США, яку повертати відмовляється, хоча строк виконання свого зобовязання, про який домовились сторони давно закінчився, а сам відповідач неодноразово повідомлявся позивачем про необхідність належного виконання своїх зобовязань. Таким чином позивач вважає свої права порушеними, а тому звернувся до суду із вказаним позовом яким просив стягнути із відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних від суми боргу в примусовому порядку. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву про стягнення грошових коштів за розпискою, які отримані судом 11.06.2018 року. Відповідно до вказаного відзиву вбачається, що відповідач заперечує проти обставин, які викладені у позовній заяві щодо отримання грошових коштів та підстав їх отримання. Так [PERSON] зазначає, що між позивачем та відповідачем по справі весною 2013 року виникли правовідносини щодо обставин придбання позивачем у відповідача автомобіля, вартість якого сторони визначили у розмірі 12500 дол. США. Таким чином 15.06.2013 року позивач у м. Черкаси, з метою підтвердження свого наміру передав відповідачеві грошові кошти, але відповідач не памятає, яку точно суму, чи то 4000 дол. США чи то 6000 дол. США. Автомобіль, який бажав придбати позивач знаходився під заставою банку, а також під арештом, однак із його викупом у відповідача виникли складнощі, а тому він свої зобовязання виконати не зміг, при цьому вирішуючи питання викупу автомобіля витратив близько десяти тисяч доларів США. Під тиском позивача відповідач 18.11.2014 року написав розписку щодо повернення коштів та мав намір продати свою квартиру для виконання своїх зобовязань та повернення коштів, яка знаходиться в м. Маріуполь. Однак соціально-економічна ситуація, яка склалася в країні не дала можливості відповідачу здійснити вказаний задум. Таким чином відповідач по справі наполягав, що сторони мали зовсім інші правовідносини, ніж ті, про які зазначає позивач у своїй позовній заяві, позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається, зокрема стосовно передання ним коштів відповідачу у розмірі 12500 дол. США, а також не надано усіх доказів, які стосуються обставин справи, зокрема відповідач зазначав, що він писав не одну розписку стосовно отримання коштів, однак позивач із невідомих причин решту розписок до суду не надав та самому відповідачу не повернув. Таким чином відповідач вважав позовні вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами та просив суд залишити позовну заяву без задоволення. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступних обставин. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що відповідач по справі дійсно запропонував йому придбати автомобіль, який перебував у заставі та попросив надати йому 6000 дол. США для вирішення питання скасування із автомобіля відповідної застави. Через чотири місяці після вказаної домовленості відповідач знову звернувся до нього із проханням надати йому ще 6500 дол. США які позивач надав відповідачу, оскільки добре знав останнього та вони товаришували. Взамін відповідач надав позивачу ключі від вказаного автомобіля, а також технічний паспорт на нього. Через деякий час відповідач повернув позивачеві 1500 дол. США та написав розписку, однак потім попросив ще 2000 дол. США, із яких повернув лише 500 дол. США. Позивач зазначив, що почав сумніватися в діях відповідача, а тому на його прохання відповідач написав розписку про повернення коштів, яку завірили нотаріально. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що оскільки автомобіль, про купівлю-продаж якого сторони домовлялися, що самим відповідачем не заперечувалося, позивачу передано не було, однак кошти відповідачем були отримані та не повернуті протягом домовленого сторонами строку, тому відбулася новація боргу у позикове зобовязання, про що власне і свідчить розписка від 18.11.2014 року, яка написана самим відповідачем та завірена нотаріально. Як вбачається із змісту розписки [PERSON] від 18.11.2014 року, останній зазначає, що ним було отримано в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 12500 дол. США, які він зобовязувався повернути після продажу його квартири, але не пізніше 01.06.2015 року. Вказана вище розписка посвідчена приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №4049. Нормами ст. 1053 ЦК України визначено, що за домовленістю\~сторін борг,\~що виник\~із договорів\~купівлі-продажу,\~найму майна\~або з\~іншої підстави,\~може бути\~замінений позиковим\~зобов'язанням.\~ Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження\~укладення договору\~позики та його умов\~може бути\~представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву наполягав, що позивачем не доведено, що ним було передано грошові кошти в сумі 12500 дол. США відповідачу, позивачем не зазначено, де саме і коли були передані кошти та на які цілі. Разом із тим допитаний в судовому засіданні сам [PERSON] зазначав суду, що позивач дійсно мав намір придбати у нього автомобіль, вартість якого вони погодили між собою. Для цих цілей [PERSON] передав йому кошти у сумі чи то 4000 дол. США, чи то 6000 дол. США, точної суми він не памятає. Зняти заборони із вказаного автомобіля йому не вдалося, а тому частину коштів він повернув, чи отримував від позивача іще 6500 дол. США він не памятає, проте зазначав, що повернув 2000 дол. США позивачу, які той йому давав пізніше для вирішення питання зняття заборони із автомобіля. При розгляді вказаної справи суд також враховує, що відповідач в судовому засіданні проти написання розписок про отримання коштів від позивача, а саме розписки від 05.06.2013 року та розписки від 01.09.2014 року, які досліджені в судовому засіданні, не заперечував, зазначаючи при цьому, що вказані розписки є недійсними, оскільки такий правочин є вдаваним. Також відповідач не заперечував і факт написання розписки від 18.11.2014 року та її реєстрації у нотаріуса. Таким чином суд,

Outcome: approved