Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування посилається на те що відповідачем допущено бездіяльність про призначення йому та виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи згідно Постанови КМУ від 21.10.2015р. №580 та невжиття вчасно належних заходів реагування на виплату грошових коштів в сумі 290 000 грн. Одноразова грошова допомога в сумі 290 000 грн. не отримана, чим завдано матеріальні збитки на вказану суму . Моральні збитки завдані на суму 1 000 000 грн. полягають у пережитих стресах, моральних страждань та психо-емоційних навантаженнях завданих протиправною системною бездіяльність МВС України , відстоював свої порушені права у судових процесах , направляв ряд звернень. Тому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 290 000 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. Просив розглядати справу в його відсутність. Представник відповідача МВСУ проти позову надав відзив . Представник відповідача ДКСУ відзив не надав. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 17.12.2018р. відкрито провадження по справі в порядку загального провадження. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено , що Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 (залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018) позов [PERSON] задоволено. Суд постановив: - визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів на виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги як інваліда 2-ї групи у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та не належного їх розгляду Міністерством внутрішніх справ України, згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 13.02.2017 справа №554/158/17, яка набрала законної сили; - визнати протиправною бездіяльність Міністерства Внутрішніх справ України, щодо не прийняття рішення на виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги, згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 13.02.2017 справа №554/158/17, яка набрала законної сили; - зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно [PERSON] про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням обставин встановлених судом; - зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги [PERSON] , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон). На підставі виконавчих листів № 554/5681/17, виданих 06.06.2018 Октябрським районним судом м.Полтави, державним виконавцем 04.07.2018 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 56693805 та № 56693639. На виконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017, винесеної в адміністративній справі № 554/5681/17, МВС України повторно розглянуло висновок з відповідними документами відносно [PERSON] про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Факт належного та повного виконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 збоку МВС України підтверджується постановами державного виконавця Яковенка В.А. від 24.09.2018 про закінчення виконавчих проваджень № 56693805 та №56693639. Зазначені постанови винесено на підставі п, 9 ч. 1 ст. 39 Закону, відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом . 26.10.2018 [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м.Полтава на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:визнати протиправними дії державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.09.2018 (ВП № 56693639);скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.09.2018 (ВП № 56693639) по виконанню виконавчого листа № 554/5681/17, виданого 06.06.2018 Октябрським районним судом м.Полтави, винесену державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Яковенком В.А.;зобов`язати ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 554/5681/17, виданого 06.06.2018 Октябрським районним судом м.Полтави; зобов`язати ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України виконати постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 р. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 26.11.2018р. у задоволенні позову [PERSON] відмовлено . Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 26.11.2018 - без змін. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України). Аналізуючи надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку про відмову у відшкодуванні позивачу майнової шкоди, яку він просить стягнути як збитки у вигляді нарахованої за рішенням суду суми. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно ж до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадової особи Міністерства внутрішніх справ України та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій посадової особи неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. При таких обставинах суд приходить до висновку , що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved