Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення йому перешкод у користуванні нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом примусового виселення [PERSON] із вказаного приміщення. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового приміщення на праві приватної власності, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування жилого будинку від 19 квітня 2005 року. По сьогоднішній день є зареєстрованим та проживає в ньому. Разом з позивачем в будинку зареєстровані та проживаютьдружина позивача - [PERSON] , син - [PERSON] , 1991 р.н. Також там проживає відповідач, яка не є членом сім`ї власника будинку, проживає без згоди власника та без реєстрації у будинку. У грудні 2018 року-січні 2019 року син позивача запросив свою знайому [PERSON] , яка проживає в іншому місті в гості, остання погодилась з пропозицією, проте до даного часу продовжує проживати в будинку позивача. Без згоди позивача отримала ключі від будинку та користується комунальними послугами без компенсації їх вартості. Також є ініціатором сварок та конфліктів. Відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком та одночасно проживає разом з сином позивача [PERSON] . Позивач та відповідач не перебувають у яких-небудь стосунках, вони не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Проживання разом з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним, оскільки відповідач часто влаштовує сварки, принижує честь та гідність дружини позивача, що вважаємо порушення правил користування жилим приміщенням, у зв`язку із чим, остання не одноразово зверталася до Краспоградського ГУНП у Харківській області з заявами щодо примусового виселення позивачки, проте, ці заяви жодних позитивних результатів не дали. Згоди на вселення відповідача у будинок позивач не надавав. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона позов не визнала та зазначила, що позивачем зазначені не всі обставини справи та приховані обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення питання по суті. Позивач не зазначив, що в даному будинку, [PERSON] проживає зі своїм новонародженим сином - [PERSON] , [INFO] , який в силу життєвих особистих обставин був зареєстрований на її чоловіка, з яким вона на даний час, в силу тих же особистих обставин, перебуває у шлюбі, але має намір розірвати шлюб і офіційно встановити батьківство [PERSON] . Син позивача - [PERSON] , являється біологічним батьком її дитини, визнає своє біологічне батьківство, рахує себе батьком цієї дитини, займається вихованням і утриманням їхньої з ним спільної дитини. [PERSON] , [PERSON] і їхня з ним новонароджена дитина рахують себе сім`єю і проживають як сім`я, оскільки ведуть спільний побут, мають взаємні права та обов`язки. Оскільки відповідач працювала і була на обліку по вагітності в іншому місті, а [PERSON] працював і працює прикордонником в Харківській області, то вона періодично з жовтня 2017 року приїздила до будинку позивача і тимчасово проживала в ньому за його згоди. З 2017 року від позивача не надходило на будь-яку адресу звернень про її виселення. В липні-жовтні 2018 року відповідач, будучи вагітною, також проживала з сином позивача в зазначеному будинку за згоди позивача. В цей період від позивача також не надходило звернень про її виселення. Оскільки на обліку по вагітності відповідач перебувала в іншому місті, то народжувала згідно перебування на обліку. Щоб бути разом з [PERSON] і дитиною, як одна сім`я, син позивача запрошував її неодноразово переїхати до будинку позивача, так як син позивача працює, але хоче бачити як росте його дитина та його батьки також хочуть бачити онука. Такі ж неодноразові запрошення були й від позивача, оскільки він хотів побачити онука. В зазначений позивачем будинок, відповідач разом зі своїм сином вселилась 21 січня 2019 року за згоди позивача. Син позивача, перш ніж забрати її з міста, телефонував позивачу, щоб той дав згоду на її вселення до будинку, на що позивач погодився. Влітку 2018 року, відповідач зі згоди позивача і членів його родини зробила ремонт в одній з кімнат, в якій проживає і зараз. Ініціатором сварок є дружина позивача. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали свій позов та дали пояснення аналогічні зазначеним в позові. Відповідач в судове засідання призначене на 14.06.2019 року не з`явилась, від неї надійшла письмова заява, відповідно до якої вона просить відкласти розгляд справи на більш пізнішу дату, в зв`язку з поганим самопочуттям. Дружиною позивача їй було завдано тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим вона звернулась до Красноградського ВП та Красноградської ЦРЛ, де їй встановлено діагноз сосудиста енцефалопатія - неврологічна незапальна патологія головного мозку. Також в даний час не може сприймати інформацію в повній мірі. Відповідачем було надано копію її медичної картки, де зазначено, що вона зверталась до лікаря 29.05.2019 року зі скаргами на стан здоров`я, також є запис в картці від 31.05.2019 року та 03.06.2019 року. Підтвердження, що відповідач 14.06.2019 року за станом здоров`я не може прийти в судове засідання, до суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ст. 210 ЦПК України, те, що відповідач була присутня під час розгляду справи в попередніх судових засіданнях та нею були надані пояснення та відзив на позов, суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні, не відкладаючи розгляд справи. Від представника Служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області надійшла письмова заява, відповідно до якої, вона просить розгляд справи проводити без їхнього представника, рішення прийняти на розсуд суду. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування жилого будинку від 19.04.2005 року [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки Піщанської сільської ради та акта сільського голови Піщанської сільської ради, в будинку, який належить [PERSON] проживають та зареєстровані [PERSON] (власник будинку), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). Зі слів [PERSON] разом з ними проживає без реєстрації [PERSON] . Під час обстеження будинку [PERSON] вдома не було, але в будинку знаходились її речі (а.с. 7-8). Також матеріали справи містять копії заяв [PERSON] до Красноградського ВП ГУНП про нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень, вчинення сварок та виселення її з будинку (а.с. 9-14). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною четвертою статті 3 СК України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з частиною першою статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] та ніколи не була членом його сім`ї. Сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків. Відповідач чинить позивачу, як власнику домоволодіння, перешкоди у користуванні ним, вона не є членом його сім`ї та відмовляється добровільно звільнити будинок. Посилання відповідача на те, що разом з нею проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який як вона зазначає, є сином [PERSON] , в той час є і онуком позивача [PERSON] , в зв`язку з чим її не можливо виселити, не заслуговує уваги, так як відповідачем не надано належних та допустимих доказів споріднення дитини з позивачем. З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, суд вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у користуванні нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , із житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. На підставі ст.ст. 317,391 ЦК України та

Outcome: approved