Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на те, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] . З 05 листопада 1955 року [PERSON] з перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким проживала в [ADDRESS] до його смерті, тобто до [INFO] . Крім того, за вищевказаною адресою з 1998 року проживає та зареєстрований позивач та його сім`я, оскільки подружжя [PERSON] не мали власних дітей, а позивач опікувався останніми, доглядав, проживав з ними та здійснював поховання. Вищевказаний будинок належав колгоспному двору, головою якого являвся [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, а [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт на свого племінника - [PERSON] , яким заповіла все своє майно останньому. Він, як спадкоємець за заповітом після смерті тітки, звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на [PERSON] на вказане домоволодіння. А тому, просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] у підготовчому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Рилівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області у підготовче судове засідання не з`явився, Рилівський сільський голова подав заяву про розгляд справи у відсутності представника ради, не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Рилівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області 08 серпня 2007 року. За життя, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Рилівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області 13 вересня 1968 року. [PERSON] , [PERSON] та заявник проживали за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право власності, виданим 21 липня 1990 року виконавчим комітетом Шепетівської районної ради народних депутатів, на підставі рішення № 97 від 19 липня 1990 року та зареєстрованим в Шепетівському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 85. Право власності [PERSON] зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 лютого 2008 року. Згідно довідки виконавчого комітету Рилівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області № 170/02-26 від 03.10.2019 року, згідно зі записом книг погосподарського обліку головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , зазначений [PERSON] , [INFO] , до членів колгоспного двору належала також його дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 170/02-26 від 03.10.2019 року [PERSON] помер17 червня 1990 року. Після його смерті в управління майном вступила його дружина [PERSON] , яка неоформивши спадщину після смерті чоловіка, [INFO] померла. За життя остання склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом вона матиме право, вона заповіла [PERSON] . В березні 2018 року [PERSON] звернувся до Шепетівської районної державної нотаріальної контори по питанню видачі йому свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Проте, згідно відповіді державного нотаріуса Шепетівської районної державної нотаріальної контори № 412/02-14 від 28.03.2018 року видати таке свідоцтво неможливо у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені та яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається. Згідно ст.120\~ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч.2 ст.123\~ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок вбачається, що «в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] за [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] на праві особистої власності, виданим 21.07.1990 року виконавчим комітетом Шепетівської районної ради народних депутатів на підставі рішенням виконавчого комітету Шепетівської районної ради народних депутатів № 97 від 19.07.1990 року». Право власності на дане будинковолодіння зареєстровано в Шепетівському бюро технічної інвентаризації 21.07.1990 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 85. З довідки № 380 від 08 серпня 2019 року, виданої КП «Шепетівське районне бюро технічної інвентаризації Шепетівської районної ради Хмельницької області» вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належав померлому [PERSON] згідно дублікату свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Шепетівської районної ради народних депутатів 21.07.1990 року на підставі рішення виконкому № 97 від 19.07.1990 року. Дублікат свідоцтва про право власності на жилий будинок видано 15.02.2008 року Шепетівською райдержадміністрацією. На земельній ділянці побудовано: дерев`яний житловий будинок літ. «А- 1» з житловою прибудовою з піноблоків літ. «А-1» загальною площею - 71,9 кв. м., житловою площею - 31,4 кв. м.; Дерев`яний сарай літ. «Б» площею забудови - 33,0 кв. м. Вартість житлового будинку становить 78854 грн. Крім того, судом встановлено, що будинок завершений будівництвом до 1991 року, побудований в установленому порядку на підставі відповідних рішень компетентних органів, відповідає будівельним, пожежним, санітарним та технічним нормам, його розташування не порушує правил добросусідства, що підтверджується даними технічної інвентаризації. Фактично будівництво житлового будинку здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до положень якого виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, до 5 серпня 1992 року, тобто до затвердження постановою Кабінету Міністрів України № 449 порядку прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення, не передбачалося процедури введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Для реєстрації права власності будинку, збудованого до 5 серпня 1992 року достатньо висновку про технічний стан будинку, що складається Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст.331\~ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позбавлений можливості оформити спадщину на спірний будинок через відсутність на день смерті спадкодавця правовстановлюючого документу на домоволодіння на ім`я останнього, тому його право підлягає захисту в судовому порядку. Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд знаходить, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved