Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.12.2014 року між ним і відповідачем було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) №313731/47002/3-4 „Нові гроші на 3 місяці, в національній валюті, згідно якого [PERSON] розмістив в банку відповідача строковий вклад в розмірі 20\~000грн., на строк з 03.12.2014 року до 03.03.2015 року, зі сплатою процентів за ставкою 25%% річних. Після закінчення строку дії договору відповідач не повернув позивачу суму банківського вкладу. Позивач просить суд стягнути з відповідача не повернену суму вкладу у розмірі 20\~000 грн., відсотки за користування кредитом з дати закінчення строку дії договору (03.03.2015 року) по дату ухвалення судом рішення, із розрахунку 13,60 грн. за кожен день, а також пеню за період з 03.03.2015 року по 10.08.2015 року у розмірі 3% від вартості послуги, що складає 96\~000 грн., а починаючи з 10.08.2015 року пеню по 600 грн. за кожен день по дату винесення судом рішення. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 20\~000 грн., відсотки за користування кредитом за період з 03.03.2015 року по 16.11.2015 року, з розрахунку 13,6 грн. за кожен день прострочення повернення вкладу, у розмірі 3522,4 грн., пеню у розмірі 150\~000 грн. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, надав заперечення до позовної заяви, в яких просив залишити позов без задоволення. В письмових запереченнях на позов представник відповідача зазначив, що вимоги позивача не можуть бути задоволені у зв'язку із запровадженням в АТ „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації, у звязку з чим вимога позивача про повернення грошових коштів задоволенню не підлягає, оскільки є вимогою вкладника в розумінні Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено наступне. 03.12.2014 року між [PERSON] і ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, було укладено договір-заяву №313731/47002/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Нові гроші на 3 місяці, в національній валюті. Відповідно до п. 1 договору позивачем було внесено на вкладний рахунок №2630.0.026246.004 грошові кошти у розмірі 20\~000 грн., на строк з 03.12.2014 року по 03.03.2015 року. Згідно п. 2 договору банк сплачує вкладникові проценти за ставкою 25% річних. Внесення грошових коштів на рахунок відповідача підтверджується меморіальним ордером №11073092 від 03.12.2014 року. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Після закінчення строку дії договору банківського вкладу позивач написав на адресу відповідача заяву про повернення суми банківського вкладу, однак суму вкладу у розмірі 20\~000 грн. позивачу повернено не було. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Доводи представника відповідача викладені у письмових запереченнях на позов про те, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню через запровадження у АТ „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації не можуть бути прийняті до уваги виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №171 від 17.09.2015 року, прийнятим на підставі постанови Правління Національного банку України №612 від 17.09.2015 року „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних, у відповідача ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно. Положеннями статті 76 Закону України „Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 року № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Частиною 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Закон Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом (ч. 6 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб). Таким чином, введення тимчасової адміністрації не може бути перешкодою для задоволення вимог вкладника, оскільки строк виконання обов'язку банку повернути вклад наступив 03.03.2015 року, до введення тимчасової адміністрації, тому на зобов'язання банку перед [PERSON] обмеження не поширюються. Таким чином, оскільки банк не виконав свого обов'язку з видачі вкладу на вимогу вкладника, вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача відсотків за кожний день прострочення повернення вкладу у розмірі 3522,40 грн., задоволенню не підлягають у звязку з наступним. Банк прийняв грошові кошти позивача на умовах, викладених в договорі-заяві на строк з 03.12.2014 року по 03.03.2015 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за період після закінчення строку дії договору, з 03.03.2015 року по 16.11.2015 року. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання банку щодо сплати відсотків припинились у строк, встановлений договором, тобто 03.03.2015 року. Позовні вимоги про сплату пені також задоволенню не підлягають на підставі наступного. Норми ч. 5 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів про стягнення пені, на які посилається позивач, не поширюються на спірні правовідносини між позивачем і банком у звязку з укладенням договору банківського вкладу. Банком було прострочено виконання грошового зобовязання з повернення вкладу, а не виконання певних робіт чи надання послуг як це передбачено ч. 5 ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів в якості підстави для нарахування пені. Судові витрати у справі складаються з судового збору, від його сплати позивач звільнений, тому його, в силу ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial