Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кондакова Н.В., [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що він, [PERSON] , є співвласником квартири [ADDRESS] . Окрім неї, трьома іншими співвласниками є його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та донедавна був брат дружини - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.04.2017 року серія та номер: [NUMBER] його родині - дружині та сину на праві приватної власності належить 81/100 частини вказаної квартири. Братові дружини - [PERSON] належало 19/100 частини квартири. Свою частку він приватизував 11.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії та номер [NUMBER] . [PERSON] постійно веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь та багаторазово був судимий. За домовленістю з його дружиною він проживав окремо, щоб не створювати суперечливих ситуацій у їхній сім`ї. За це його дружина давала [PERSON] щомісяця кошти у борг та в рахунок проживання в іншому місці. Кошти він витрачав на алкоголь та оплату орендної плати іншого, окремого від них житла. Він був вимушений йти на цей крок, щоб був спокій у його родині. Щомісячне отримання коштів у борг [PERSON] підтверджував власноручними розписками на його ім`я та ім`я його дружини. Однак, починаючи з 2017 року до нього додому почали навідуватись незнайомі люди, які вимагати від нього та його дружини погашення боргів [PERSON] . Його постійно шантажували, повідомили, що [PERSON] видав на них генеральне доручення і, що вони в будь-який момент можуть продати 19/100 частину квартири та заселити до нього людей з асоціальним способом життя. За коштами [PERSON] до нього перестав звертатись. У вересні місяці 2018 року до нього додому, до квартири, намагалися увійти невідомі чоловіки, які повідомили, що один з них є власником частини квартири, яку йому подарував [PERSON] за борги, це був [PERSON] та [PERSON] . Зробивши витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що відповідно до договору дарування за реєстровим номером 1778 від 23.08.2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В. власником 19/100 частини його квартири став відповідач - [PERSON] . Як випливає з договору дарування 1778 від 23.08.2018 року [PERSON] подарував належні йому 19/100 частин квартири співвласником якої він є. Згодом, на підставі договору дарування частки квартири [ADDRESS] , що виданий 16.10.2018 року [PERSON] . [PERSON] подарував частину квартири [PERSON] - дружині [PERSON] . Згодом йому зателефонував [PERSON] і почав вимагати сплати 6-ти тисяч доларів США за спокій в квартирі та переоформлення квартири на будь-чиє ім`я з числа членів його родини. В іншому випадку він пригрозив виломати двері та примусово вселитись до його квартири, влаштувати там циганський табір, порушити спокій та мир у його сім`ї, зауважуючи при цьому про створення небезпеки з його сторони для життя та здоров`я його дружини та сина. Суми коштів, яку вимагає [PERSON] його сім`я не має, та й не розуміє чому вказана особа йому постійно погрожує, адже ніякого стосунку він до нього не має, та не змушував давати в борг горілку брату його дружини, а потім допомагати фінансово робити приватизацію частини квартири. З наведеного випливає, що [PERSON] користуючись слабким розумовим станом та постійним алкогольним сп`янінням [PERSON] силою та залякування змусив останнього видати на своєї ім`я довіреність, яку потім використав в своїх злочинних цілях. Крім того, [PERSON] на очах його дружини - [PERSON] 11.11.2018 у під`їзді біля спірної квартири побив його сина - [PERSON] , при цьому він вимагав від нього кошти за частину квартири, яку [PERSON] подарував [PERSON] 20.11.2018 року СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області по факту побиття [PERSON] порушено кримінальне провадження № 12018251010008093. Слідство по даному провадженню триває. Щодо вимагань [PERSON] , він звернувся до поліції про порушення кримінальної справи. Так, наразі в слідчому відділі Черкаського ВП перебувають матеріали кримінального провадження № 12019251010003120 від 16.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Разом з тим, порушені кримінальні провадження не позбавляють особу можливості звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 23.06.2019 року він зустрів [PERSON] на смітнику біля свого будинку, де він фактично і проживав до дня свого ув`язнення за крадіжку. Під час зустрічі [PERSON] письмово описав обставини щодо відчуження своєї частки квартири, факти застосування до нього сили зі сторони [PERSON] . Також [PERSON] вказав на те, що мав намір продати частку квартири своїй сестрі чи його сину, тобто його дружині. Крім того [PERSON] було зазначено про те, що договір дарування він уклав в стані алкогольного сп`яніння та проти своєї волі. Наслідком недійсності оспорюваного договору дарування є незаконність володіння майном [PERSON] . [PERSON] . Таким чином логічною буде вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності за нею. Крім того [PERSON] набула права власності на спірний об`єкт теж на підставі договору дарування, що виключає його оплатний характер та наявність підстав для вимоги про реституцію сплачених [PERSON] коштів. Просить визнати недійсним договір дарування 19/100 частин квартири [ADDRESS] , за реєстровим номером 1778 від 23.08.2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В. Скасувати державну реєстрацію права власності на 19/100 частин квартири [ADDRESS] за [PERSON] , код [NUMBER] , та повернути майно у власність [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суд заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. З заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відзиву на позов відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кондакова Н.В. в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представник [PERSON] адвокат Солонько М.Ф. в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд даної справи без його участі та участі [PERSON] . Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.04.2017 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками спільної часткової власності по 81/100 в рівних частках, квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 2199025276 вбачається, що власником 19/100 квартири [ADDRESS] є [PERSON] . В позовній заяві позивач зазначає, що раніше 19/100 частини квартири належало [PERSON] , яку він приватизував 11.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії та номер [NUMBER] . Зробивши витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що відповідно до договору дарування за реєстровим номером 1778 від 23.08.2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В. власником 19/100 частини його квартири став відповідач - [PERSON] . Як випливає з договору дарування 1778 від 23.08.2018 року [PERSON] подарував належні йому 19/100 частин квартири співвласником якої він є. Згодом, на підставі договору дарування частки квартири [ADDRESS] , що виданий 16.10.2018 року [PERSON] . [PERSON] подарував частину квартири [PERSON] - дружині [PERSON] . Зазначає також, що договір дарування укладений [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння та проти його волі з застосуванням до нього сили зі сторони [PERSON] . Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, інший актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За правилами частини першої, третьої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. За змістом ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. На момент укладення оскаржуваного правочину [PERSON] був власником спірного майна і мав право розпоряджатися ним на власний розсуд. Спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою. В супереч вимог чинного законодавства позивач не зазначає підстави, які передбачені чинним законодавством для визнання недійсним договору дарування 19/100 частин квартири [ADDRESS] . Навіть не надав нормальної - читабельної копії спірного договору та всупереч вимог чинного законодавства України приєднав до справи копії в яких неможливо чітко прочитати жодної літери. Також, позивач не зазначає в чому порушені його права, що може бути підставою для визнання договору дарування недійсним. Відповідно до закріпленого в\~статті 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. В супереч вимог чинного законодавства України позивач вимагає повернути майно у власність [PERSON] не зазначаючи підстави таких вимог та чи є у нього повноваження надані громадянином [PERSON] для вимог що до повернення майна саме у власність [PERSON] . Відповідно до вимог чинного законодавства неможливо вимагати повернення майна у власність іншої особи, до якої позивач не має жодного відношення. Відповідно до наведеного вище та враховуючи, що позивач не є стороною договору дарування він є неналежним позивачем по справі. Посилання позивача на те, що [PERSON] веде аморальний образ життя та багато разів був судимий (зі слів саме позивача) не є підставою для задоволення позовних вимог та визнання договору дарування недійсним з підстав зазначених позивачем. Крім того, на підтвердження даного факту позивачем не надано суду жодного підтверджуючого доказу. Всі твердження позивача стосовно [PERSON] , який зі слів позивача начебто вчиняв якісь незаконні дії відносно позивача та членів його родини є безпідставними та не доведеними жодним належним доказом як того вимагає процесуальне законодавство України. Твердження позивача стосовно того, що начебто на ім`я [PERSON] громадянин [PERSON] видав доручення, яке в подальшому було використано в інтересах [PERSON] спростовується тим, що спірний договір дарування підписаний особисто громадянином [PERSON] . Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що [PERSON] не є стороною жодного із зазначених позивачем правочинів, які він просить визнати недійсними, не є стороною по даній справі, а тому суд не бере до уваги зазначені позивачем факти стосовно [PERSON] . До матеріалів справи позивачем приєднані письмові докази, які як зазначає позивач написані власноруч [PERSON] , однак суд не бере їх до уваги, оскільки не відомо чи самим [PERSON] особисто вони написані. Зазначені письмові пояснення не можуть бути доказом по причині того, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства України, тобто не посвідчені нотаріально. Позивач безпідставно та не даючи жодного доказу стверджує, що договір дарування 9/100 частин квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Нелею Володимирівною було укладено громадянином [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння та проти своєї волі. Даний факт повністю спростовується самим договором дарування частини квартири 9/100 частин квартири [ADDRESS] № 1778 від 23 серпня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Нелею Володимирівною. В разі виникнення сумнівів стосовно дійсності намірів дарувальника та/або неналежного його психічного чи емоційного стану, в тому числі перебування під впливом алкоголю (що нотаріус побачив би неозброєним оком та відчув би запах алкоголю), нотаріус відмовив би у вчиненні нотаріальної дії. Факт перебування дарувальника [PERSON] та обдарованого [PERSON] у відповідному абсолютно нормальному психічному і емоційному стані та факт дійсності намірів сторін договору саме стосовно вчинення дарування частини спірної квартири чітко зазначено в тексті самого договору. Відповідно до наведеного вище посилання позивача на ст. 231 Цивільного кодексу України як підставу задоволення позову та визнання недійсним договору дарування 19/100 частин квартири [ADDRESS] № 1778 від 23 серпня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Нелею Володимирівною є безпідставними та незаконними. Відповідно до вимог чинного законодавства України під насильством мається на увазі психічний або фізичний тиск на особистість контрагента або його близьких з метою спонукання до здійснення правочину (побиття, катування, загроза). Також відповідно до вимог чинного законодавства України саме позивач - особа яка вважає що її примусили до вчинення правочину, повинна довести суду та надати докази та факти існування і за момент вчинення правочину протиправних дій з боку інших осіб, які б підпадали під розуміння тиску чи примусу в розумінні ст. 231 Цивільного кодексу України. В супереч наведеного позивач не зазначає в цому ж саме було насильство чи примус до вчинення правочину відносно дарувальника [PERSON] в яких діях чи бездіяльності воно було виражене. Згідно статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до наведеного вище [PERSON] як обдарована сторона правочину вступив у володіння майном - частиною спірної квартири, а в подальшому як законний власник з дотриманням вимог чинного законодавства України подарував [PERSON] зазначену вище 19/100 частин квартири [ADDRESS] . Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Тобто, [PERSON] , використовуючи своє право власника, розпорядився належною йому на праві власності часткою квартири шляхом передачі її в дар. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed