Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.06.2012 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено за договором позики від 01.12.2011 року грошові кошти в сумі 1000000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн. 11.09.2012 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення грошових коштів в сумі 1003219,00 грн, однак 10.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2013 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення за яким видано виконавчий лист. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2013 року апеляційну скаргу відхилено, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2012 року залишено без змін. В зв'язку з тим, що на даний час відповідач - [PERSON] заборгованість в сумі 1000000,00 грн. та судовий збір в сумі 3219,00 грн не сплатив, позивач був змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за невиконання грошових зобов'язань з врахуванням індексу інфляції за період з серпня 2012 року по березень 2014 року включно в розмірі - 61096,04 грн та 3% річних в розмірі 46835,21 грн, а всього в сумі 107931,25 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що виконавче провадження на даний час продовжується і при наявності грошових коштів заборгованість буде повернута позивачу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2012 року, встановлено, що 01.12.2011 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000000,00 грн та зобов'язувався повернути до 31.12.2011 року (а.с.5-6). 19.06.2012 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 1000000,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн (а.с.5-7). 11 вересня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва позивачу було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1000000,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн (а.с.8-9). 10.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2013 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення за яким видано виконавчий лист. 12.08.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2012 року - залишено без змін (а.с.13). Судом встановлено, що [PERSON] грошові кошти в сумі 1003219,00 грн позивачу не сплатив. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить нарахувати на суму заборгованості індекс інфляції та 3% річних за період з 12 серпня 2012 року по 30 березня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набрало законної сили 12 серпня 2013 року. А тому суд вважає, що саме з вищевказаної дати можуть бути нараховані 3% річних та індекс інфляції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, суд приходить до висновку, що період за який можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні витрати становить з 12 серпня 2013 року по 30 березня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні втрати можуть бути розраховані лише з суми заборгованості в розмірі 1000000,00 грн, оскільки судовий збір в розмірі - 3219,00 грн не є грошовим зобов'язанням за розпискою. Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних витрат в розмірі 3960,77 грн (індекс інфляції за період з 12.08.2013 року по 30.03.2014 року складає - 1.0, а тому інфляційне збільшення заборгованості становить - 3960,77 грн; 3% річних в розмірі 18986,30 грн (1000000,00 х 3 х 231 : 365 : 100) Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПУ України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 249,47 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial