Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]Є про виселення, вказуючи, що йому на праві власності належить будинок № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області. В 2014 році у належний йому будинок на шість місяців впустив тимчасово проживати [PERSON], а сам разом з неповноітніми дітьми виїхав проживати до [INFO]. Проте, коли повернувся і попросив [PERSON] покинути належний йому будинок, отримав відмову з посиланням на те, що її все влаштовує і наміру залишати його будинок остання не має. У звязку з чим просить визнати [PERSON] такою, що самоправно зайняла жилий будинок № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області та виселити останню із належного йому будинку без надання їй іншого жилого приміщення. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] надала уточнену позовну заяву /а.с.50-51/, згідно якої просили виселити [PERSON] з житлового будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області без надання їй іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що домоволодіння № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області належить йому на праві власності. В 2014 році вирішив продати належний йому будинок. З наміром купити його будинок до нього звернулась відповідач [PERSON], вони домовились, що в майбутньому укладуть договір купівлі-продажу, а до того відповідач деякий час поживе у належному йому будинку. Проте, [PERSON] кошти в рахунок купівлі будинку так і не сплатила та добровільно виселятися з нього відмовляється. Розписку про отримання ним 6000 грн. в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу він не писав. Просить виселити [PERSON] з житлового будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області без надання їй іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали і відповідач пояснила, що з позивачем в серпні 2014 року домовилась про продаж належного йому будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області. В рахунок укладення договору купівлі-продажу вона передала позивачу 6000 грн., про що позивач власноручно написав розписку. Договір купівлі-продажу будинку вони не укладали та нотаріально його не посвідчували, проте вважає, що довідка, яку написав позивач і є документом, що підтверджує її право власності на вказане домоволодіння. Вважає, що саме вона є власницею домоволодіння № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки, проживає в ньому на законних підстав та наміру виселятися з будинку не має, у звязку з чим у задоволенні позову просила відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] є його матірю. В 2014 році до нього приїхав [PERSON] та запропонував купити належний йому будинок № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області, про що він розповів матері. Остання вирішила купити запропонований позивачем будинок, після чого вони зустрілись та в усній формі досягли угоди про купівлію-продаж спірного будинку, після чого мати передала [PERSON] 6000 грн. З того часу мати проживає в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її матірю, в серпні 2014 року мати домовилась з позивачем [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області, що належав останньому. В рахунок оплати будинку мати передала позивачу 6000 грн., про отримання грошей позивач написав розписку. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що позивач [PERSON] є його родичкою, остання в 2014 році купила у [PERSON] за 6000 грн. належний йому будинок № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області. З того часу [PERSON] і проживає у спірному будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він являвся головою вуличного комітету, в його обслуговуванні знаходилась вулиця Жовтнева в м. Пятихатки Дніпропетровської області. В серпні 2014 року до нього звернулась [PERSON] з проханням посвідчити факт передачі нею грошей [PERSON] в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області. [PERSON] дійсно передала, а [PERSON] отримав кошти в його присутності. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовіносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області, що підтведжується копією договору купівлі-продажу від 08.06.2007 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.5,6/. В серпні 2014 року між сторонами виникла домоволеність про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області, що належить позивачу на праві власності. У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобов'язує. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За правилами ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, про що зазначено в ч. 1 ст. 220 ЦК України, він є нікчемним з наслідками передбаченими ст. 216 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, сторони до цього часу договір купівлі-продажу не уклали, домовленість між сторонами, щодо наміру купівлі-продажу будинку, - не є договором, оскільки в письмовій формі між сторонами не укладався, нотаріально не посвідчувався та не проходив державну реєстрацію, тобто вимоги ст. 657 ЦК України не були дотримані, а оскільки договору купівлі - продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав закону, між сторонами укладено не було то право власності на цей будинок відповідачем не набуто, а отже, вона є тимчасовими жильцем. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст.59 ЦК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Таким чином, суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що між сторонами по справі був укладений договір купівлі-продажу, та надані відповідачем довідки по сплату коштів в рахунок укладення договору купівлі-продажу /а.с.43,44/, оскільки це суперечить вимогам ст. 657 ЦК України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідач [PERSON] вимоги щодо стягнення з позивача сплаченого нею авансового платежу за попередньою угодою про наміри укладання в майбутньому договору купівлі-продажу не заявила, крім того пояснила, що наміру заявляти відповідні вимоги не має. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням /тимчасових жильців/, в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 99 ЖК України встановлено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання /ч. 1/. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 213 по вул. Жовтнева м. Пятихатки Дніпропетровської області, а відповідач належних та допустимих доказів в підтвердження того, що між ними укладений дрговір купівлі-продажу спірного будинку не надала, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що вона є тимчасовим мешканцем, а тому в силу ст. 99 ЖК має бути виселена із спірного будинку без надання іншого жилого приміщення, що і дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved