Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеної боргової розписки від 05.05.2017 року позивач надав відповідачу позику у сумі 8000.0 дол. США для придбання автомобіля. Сторони домовилася, що відповідач поверне кошти позивачу у строк до 01.03.2018 року та з метою забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] взяв на себе зобов`язання у разі неповернення боргу в обумовлений термін, передати позивачу у власність придбаний автомобіль. 23.05.2017 року відповідач по справі за отримані від позивача кошти придбав собі автомобіль марки Opel Corsa, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, та надав позивачу копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Позивач наполягає, що у порушення взятих на себе боргових зобов`язань відповідач коштів в обумовлений сторонами термін не повернув та ухиляється від їх повернення, а тому позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом для захисту своїх прав та інтересів, та просить суд стягнути із відповідача борг шляхом визнання права власності на майно відповідача. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 27.04.2018 року. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач звернувся до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, зазначивши при цьому, що кошти для погашення суми боргу у нього відсутні, а тому він не заперечує щодо визнання права власності на його автомобіль за позивачем. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до розписки [PERSON] від 05.05.2017 року, останній підтвердив, що взяв у позивача борг в сумі 8000.0 дол. США на придбання автомобіля. Суму боргу відповідач зобов`язувався повернути до 01.03.2018 року, а в разі неповернення обумовленої суми у вищезазначений термін, відповідач зобов`язувався передати у власність позивачу придбаний ним автомобіль. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , відповідач по справі 23.05.20174 року придбав автомобіль Opel Corsa, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , сірого кольору. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі дійшли усіх істотних умов договору, визначили суму позики, строки її повернення, тощо. Нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження\~укладення договору\~позики та його умов\~може бути\~представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику. Розписка або інший документ, якщо вони знаходяться у позикодавця, засвідчують факт отримання позики. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормами ч. 2 та ч. 3 ст. 545 УК України передбачено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видавався боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому має повернути суму боргу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач був повідомлений про необхідність повернення коштів у повному обсязі, проте свої зобов`язання не виконав. Нормами ч. 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 620 ЦК України\~встановлено,\~що у\~разі невиконання\~боржником обов`язку\~передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. Нормами ст. 584 ЦК України визначено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. . Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). Згідно із ст. 20 ЗУ\~«Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Враховуючи обставини, які зазначені вище, а також вимоги чинного законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Також суд бере до уваги, що відповідач по справі позовні вимоги позивача визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення, за таких обставин факт отримання відповідачем грошових коштів, зобов`язання їх повернення у визначений строк, а також можливість передачі автомобіля позивачу в рахунок погашення заборгованості за вказаною позикою, паро які домовилися сторони по справі, як і наявність заборгованості відповідача перед позивачем додатковому доказуванню не підлягає, в силу норм ст.. 82 ЦПК України. Відповідно до п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи судом не встановлено обставин, які перешкоджають у задоволенні позовних вимог, підстави для сумнівів обґрунтованості позовних вимог матеріали справи не містять. Суд також вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягти судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого позивачем стверджується квитанцією №12 від 03.04.2018 року та квитанцією №13 від 03.04.2018 року. З матеріалів справи також вбачається, що в межах розгляду даної справи судом застосовувались заходи забезпечення позову по даній справі, які відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Разом із тим позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу. Однак вказана позовна вимога задоволена бути не може, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, які могли-б ствердити розмір таких витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи відсутність будь-яких доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання про відсутність підстав для їх стягнення із відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: partial