Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання правочину удаваним, мотивуючи тим, що 25.01.2003 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] .. Під час спільного проживання як чоловіка та жінки за спільні кошти ними було придбано: легковий автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску, який зареєстрований на [PERSON] ; дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований на [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на нього. За час перебування в шлюбі ним також була придбана квартира [ADDRESS] , яку в подальшому він подарував [PERSON] . Також, в період шлюбу, [INFO] , [PERSON] за їх спільні кошти купила квартиру [ADDRESS] , яку оформила на свою старшу доньку від першого шлюбу [PERSON] , оскільки не мала наміру ділити з ним спільно нажите майно подружжя. Таким чином вона вчинила удаваний правочин. [PERSON] на момент придбання квартири, 23.06.2017 року, не мала власних коштів, ніде не працювала, їй виповнилось лише 19 років. Вважає дане майно спільним сумісним майном подружжя, з якого йому по праву належить 1/2 його частина. Згідно позову та з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 01.09.2017 року, 07.02.2018 року [PERSON] прохав суд визнати спільним сумісним майном подружжя, його та [PERSON] майно, а саме: легковий автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску; дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] . Визнати за ним та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину легкового автомобіля MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску. Дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] залишити на праві власності за [PERSON] , а квартиру [ADDRESS] залишити на праві власності за ним. Стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 31 716 грн. Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений 23.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] визнати удаваним. Визнати недійсним вказаний правочин в частині зазначення покупцем [PERSON] , змінити в цій частині Договір купівлі- продажу квартири від 23.06.2017 року заначивши в ньому як покупця - [PERSON] . Визнати спільним сумісним майном подружжя, його та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири (т. 1 а.с. 2-3, 51-53, 144-146). Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Лубнижитлобуд 2010», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу [PERSON], Друга Лубенська державна нотаріальна контора, ПП «Бюро послуг та консультацій» про визнання недійсними заяви, довідки, акту приймання - передачі, договорів, скасування державної реєстрації права власності, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, мотивуючи тим, що дійсно із 25.01.2003 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] В період шлюбу вони придбали: 16.09.2005 року квартиру [ADDRESS] , на даний час переобладнана в нежиле приміщення (перукарня); 11.01.2006 року квартиру [ADDRESS] ; 09.05.2012 року житловий будинок площею 58,5 кв.м. по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,1251 га., який знесений і побудований новий житловий будинок площею 155 кв.м., літня кухня, гараж, огорожа та ворота, які в експлуатацію не введені і є об`єктом незавершеного будівництва. З [PERSON] вони не проживають з 01.01.2017 року. З метою утруднити розділ спільного сумісного майна подружжя, яке було придбане в шлюбі, в березні 2017 року [PERSON] подав приватному нотаріусу [PERSON] документи, що не відповідають дійсності і вона зареєструвала припинення права власності [PERSON] на житловий будинок площею 58.5 кв.м по [ADDRESS] , як знесений, не дивлячись на те що там збудований новий житловий будинок площею 155 кв.м, літня кухня, гараж, огорожа, ворота. Нібито вільні від будівель земельні ділянки за кадастровим номером 5310700000:03:004:0013 площею 0,1 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка за кадастровим номером 5310700000:03:004:0042 площею 0,0251 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] згідно договорів купівлі-продажу №2042 та №2045 від 24.07.2017 року, посвідчених державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори [PERSON], продані матері відповідача [PERSON] - [PERSON] . Згоди на відчуження вищевказаних земельних ділянок [PERSON] вона не давала. Вважає, що незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісної власністю подружжя і вона має право власності на 1/2 його частки, договори купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок суд має всі підстави визнати недійсними. Також, 11 січня 2006 року [PERSON] уклав із ВАТ «Лубнижитлобуд» договір про дольову участь у будівництві житла однокімнатної квартири площею 53,14 кв.м за адресою [ADDRESS] . Зобов`язання замовника за цим договором виконані повністю. За спільні кошти [PERSON] та вона сплатили вартість квартири в розмірі 106280 грн., а тому вони набули право спільної сумісної власності подружжя на майнові права щодо вказаної квартири. Проте, 14 березня 20017 року, коли стало питання про розірвання шлюбу, [PERSON] без її згоди та відома, подав директору ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» заяву, у якій просив проплачені ним кошти згідно договору на дольову участь в будівництві житла від 11.01.2006 року перерахувати на його матір [PERSON] , передавши їй право на дольову участь у будівництві квартири. В цей же день 14.03.2017 року ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» видав довідку [PERSON] про повну сплату коштів за будівництво квартири та був складений акт приймання-передачі нерухомого майна між «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] . І вже на наступний день 15.03.2017 року о 9 год. 47 хв. приватним нотаріусом була здійснена державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на матір відповідача [PERSON] .. Невідомо звідки взявся договір про дольову участь у будівництві житла від 25.11.2011 року на ім`я [PERSON] , про який вона дізналася тільки 02.06.2017 року, так як грошові внески за дольову участь у будівництві житла здійснював [PERSON] , ним же укладався договір від 25.10.2008 року про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території і останні три роки 2015, 2016 та 2017 роки оплачувалися ці витрати згідно довідки. Згідно довідки ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» від 07.06.2017 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Вона згоди на передачу [PERSON] будь-кому права на дольову участь у будівництві житла не давала. На підставі викладеного, [PERSON] прохала суд визнати недійсною заяву [PERSON] до ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» від 14.03.2017 року про перерахування сплачених грошових коштів згідно договору на дольову участь в будівництві житла від 11.01.2006 року на його матір [PERSON] . Визнати недійсною довідку ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» 3116 видану 14.03.2017 року [PERSON] про сплату грошових коштів за будівництво квартири [ADDRESS] . Визнати недійсним акт приймання - передачі від 14.03.2017 року нерухомого майна - квартири [ADDRESS] між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] . Визнати недійсним договір від 25.11.2011 року про дольову участь у будівництві житла - квартири [ADDRESS] між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] . Скасувати державну реєстрацію на право власності квартири [ADDRESS] на [PERSON] Визнати недійсним договір купівлі-продажу №2042 від 24.07.2017 року земельної ділянки за кадастровим номером 5310700000:03:004:0013 площею 0,1 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] та договір купівлі-продажу №2045 від 24.07.2017 року земельної ділянки за кадастровим номером 5310700000:03:004:0042 площею 0,0251 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] , посвідчених державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори [PERSON]. Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя її і [PERSON] та визначити право власності по 1/2 частки кожному: - приміщення [ADDRESS] , переобладнане в перукарню з добудовою загальною площею 47,7 кв.м.; - незавершене будівництво житлового будинку площею 155 кв.м., літньої кухні, гаражу, огорожі і воріт по [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці площею 0,1251 га.; - квартиру [ADDRESS] площею 53,7 кв.м. (т. 1 а.с. 86-88). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.10.2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Лубнижитлобуд 2010», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу [PERSON], Друга Лубенська державна нотаріальна контора, ПП «Бюро послуг та консультацій» про визнання недійсними заяви, довідки, акту приймання - передачі, договорів, скасування державної реєстрації права власності, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання правочину удаваним (т.1 а.с. 111). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] власний позов підтримав і прохав його задовольнити та в задоволенні зустрічного позову прохав відмовити, обґрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Пояснив, що згідно договору купівлі-продажу від 08.05.2012 року придбаний будинок [ADDRESS] був знесений. Новий будинок по [ADDRESS] його матір [PERSON] . У справі є два технічні паспорти щодо будинку [ADDRESS] з різними даними щодо будинку та землі за цією адресою. Заяву від 14.03.2017 року він не писав, підпис не його. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , а також представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, зустрічний позов визнала частково в частині квартири [ADDRESS] . Дана квартира на даний час переобладнана в житлову, декларація виготовлена, до реєстру внесено як квартира. В іншій частині зустрічного позову прохала відмовити. Пояснила, що [PERSON] ніколи не був власником квартири [ADDRESS] , заяву від 14.03.2017 року [PERSON] не писав. В реєстрі на підставі цієї заяви права власності не реєструвались. Житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] не належали подружжю Чипенків. Будинок [ADDRESS] знесено ще під час перебування сторін у шлюбі. Інша сторона договорів купівлі-продажу земельних ділянок по [ADDRESS] [PERSON] взагалі не залучений. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] власний зустрічний позов підтримала та прохала його задовольнити обґрунтовувала позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Пояснила, що в квартирі [ADDRESS] з 2006 року, коли вони придбали квартиру, то вона там робила ремонт. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , а також представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] підтримав. Погодився, що майно, а саме: автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] переобладнана в перукарню, є спільним сумісним майном подружжя. Однак не погодився з запропонованим розподілом. Прохав залишити [PERSON] перукарню, а [PERSON] [PERSON] погоджується сплатити компенсацію. Також пояснював, що в березні 2017 року [PERSON] подав приватному нотаріусу [PERSON] документи, що не відповідають дійсності, що будинок знесено. [PERSON] згоди на відчуження земельних ділянок не давала. В судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» Захарченко В.Г. не заперечував проти позову. Пояснював, що це спільне будівництво, а не продаж квартири. Всі кошти були сплачені. В 2017 році [PERSON] приніс заяву і витяг, що право власності на квартиру [ADDRESS] не оформлено. [PERSON] написав заяву щодо зарахування коштів на його матір і на його заяву був переоформлений договір на його матір. В 2011 році був укладений помилково, оформлення відбулося у 2017 році. Їх до відома ніхто не доводив, [PERSON] їх ввів в оману, не повідомив щодо поділу майна. На 2017 рік квартира була збудована. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено пакет документів для реєстрації квартири за набувачем. Позиція сторони відповідача ТОВ «Лубнижитлобуд 2010», висловлена представником в судовому засіданні, викладена також у листі ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» №206 від 06.06.2018 року, де зазначено, що 14.03.2017 року договір був переоформлений на [PERSON] А також були видані довідки №116 від 14.03.2017р. на [PERSON] про повну сплату коштів ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» по договору на дольову участь у будівництві, довідка №115 від 14.03.2017р. про те, що [PERSON] є інвестором ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» по договору на дольову участь у будівництві квартири [ADDRESS] . Вказані довідки зареєстровані в журналі реєстрації вихідної документації ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» 14.03.2017р. Договори про дольову участь у будівництві на підприємстві не реєструються. В договорі № 01/1111-СТ на дольову участь у власності житлового будинку введеного в експлуатацію помилково зазначено дату 25.11.2011 р., потрібно записати 14.03.2017р. До договору також видано акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] від 14.03.2017р. на [PERSON] . Всі зазначені довідки, договір та акт прийому-передачі квартири від [PERSON] особисто підписав [PERSON] на підприємстві ТОВ «Лубнижитлобуд 2010». (т.2 а.с. 56). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПП «Бюро послуг та консультацій» Коваленко А.Г. в судовому засіданні зазначив, що підтримує видану ними довідку. Будинок в [ADDRESS] був демонтований до кінця, до фундаменту. Довідку видали законно. Перша довідка була видана, щоб припинити право власності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] проти задоволення позову до неї заперечував. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду лист про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову до [PERSON] заперечувала. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явився, прохав справу розглядати за його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу [PERSON], Друга Лубенська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явились, надали суду листи з проханням розглядати справу без їх участі, покладаються на розсуд суду. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що 25 січня 2003 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (т. 1 а.с. 90). Відповідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.11.2017 року шлюб, зареєстрований 25 січня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Лубенського міського управління юстиції Полтавської області під актовим записом №13 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано. Перебуваючи в шлюбі, сторони [PERSON] та [PERSON] придбали: -автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску; -дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; -квартиру [ADDRESS] . Згідно листа територіального сервісного центру №5343 від 05.05.2017 року №207 автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску, зареєстровний 16.07.2008 року за [PERSON] (т. 1 а.с. 9) Відповідно договору купівлі-продажу квартири серії від 16.09.2005 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 60-61). Що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2017 року (т. 1 а.с. 240). На підставі договору купівлі-продажу дачного будинку від 27.05.2008 року [PERSON] належить дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 62). Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, норми ст. 63 СК України зазначають, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та постанові Верховного Суду у справі №372/504/17 від 21.11.2018 року. З огляду на вищевикладене суд вважає, оскільки сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 25.01.2003 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому за спільні кошти придбали: автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску; дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] . При вирішенні питання щодо визнання квартири [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя суд встановив, що станом на час розгляду справи даний об`єкт зареєстровано 18.07.2017 року як квартира, об`єкт житлової нерухомості, тому суд вважає безпідставним посилання [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що за [PERSON] підлягає визнанню право власності на даний об`єкт, як на нежитлове приміщення - перукарня. Таким чином, на підставі викладеного суд вважає, що автомобіль MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску; дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, відтак кожний з них має право на 1/2 частину вищевказаного майна. При вирішенні питання щодо реального розподілу спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля MITSUBISHI Colt д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску; дачного будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] , шляхом виділення певних об`єктів в особисту приватну власність одного із сторін зі стягненням відповідної компенсації суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, дачний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є подільними об`єктами права власності, однак сторонами не заявлялось клопотання щодо призначення судової експертизи для визначення варіантів їх реального розподілу. Крім цього, сторони, прохаючи виділити їм дані певні об`єкти в їх особисту власність, не дійшли між собою згоди щодо того, які саме з даних об`єктів та кому саме необхідно виділити в особисту приватну власність. За обставин коли як [PERSON] , та [PERSON] прохали залишити у їх власність квартиру [ADDRESS] , та таким чином припинити право власності іншої сторони на 1/2 частину даного об`єкта, суд вважає за неможливе задовольнити як дані позовні вимоги [PERSON] , так і позовні вимоги [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] удаваним та інших похідних відданої позовної вимоги вимог щодо цього об`єкту нерухомого майна, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити з огляду на наступне. Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2017 року [PERSON] передав у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла у власність квартиру квартири [ADDRESS] . (т.1 а.с. 147-148) Дана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.11.2017 року (т.1 а.с. 152). Заявляючи дані позовні вимоги [PERSON] не надав суду жодного доказу того, що вказана квартира [ADDRESS] придбана ним та [PERSON] за спільні кошти подружжя та на спростування презумпції правомірності даного правочину, яка передбачена ст. 204 ЦК України. Натомість, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який зазначив, що [PERSON] його донька. Коли вони з [PERSON] розійшлися, то у них було дві квартири і вони поділили їх. [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] , яку вона продала. Він також продав квартиру на « Василенковому полі». В 2017 році він дав доньці Яні 4000 доларів США для придбання квартири в м. Києві, яку вона купила. Згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2016 року [PERSON] дійсно продала квартиру [ADDRESS] . (т. 2 а.с. 32-34) Крім цього, заявляючи позовну вимогу щодо визнання частково недійсним правочину - договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] з даним позовом до сторони даного договору [PERSON] взагалі не звертався. З огляду на вищевикладене суд не знаходить підстав для визнання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] удаваним, частково недійним у частині зазначення покупця, зазначення у ньому покупцем [PERSON] , визнання даної квартири спільним сумісним майном подружжя його та [PERSON] та визнання за ним права власності на її 1/2 частину. В задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визначення права власності по 1/2 частки за кожним щодо житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] суд вважає за необхідне відмовити беручи до уваги слідуюче. На підставі договору купівлі-продажу ВРР №966765 від 08.05.2012 року [PERSON] , під час шлюбу, придбав житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.04.2017 року. (т. 1 а.с. 107). Згідно листа приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу №239/01-16 від 21.02.2018 року до приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] звернувся [PERSON] із питанням припинення права власності на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] у зв`язку з його знищенням. Заявником було подано оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, а саме: документ відповідно до якого підтверджується факт такого знищення, документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна та технічний паспорт. З поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, нею виготовлено електронні копії таких документів шляхом їх сканування, зареєстрованої у базі даних заяви. Документи, які подавалися для державної реєстрації прав, відповідали вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншим нормативно-правовим актам та не містили підстав для відмови в державній реєстрації, які передбачені статтею 24 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», також було встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. (т. 1 а.с. 165). За адресою: [ADDRESS] при обстеженні земельної ділянки загальною площею 0,1252 га. будівлі та споруди знесені, що підтверджується довідкою ПП Бюро послуг та консультацій» №937 від 17.03.2017 року. (т. 2 а.с. 17) Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.03.2017 року закрито розділ щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м, дата реєстрації: 17.03.2017 року, підстава: знищення об`єкта нерухомого майна, технічний паспорт від 21.04.2012 року виданий КП «Лубенське МБТІ», довідка №937 від 17.03.2017 року видана ПП «Бюро послуг та консультацій». (т. 1 а.с. 211) В судовому засіданні представник ПП «Бюро послуг та консультацій» Коваленко А.Г. пояснював, що житловий будинок [ADDRESS] був демонтований до кінця, до фундаменту. Довідку видали законно. Довідка видана, щоб припинити право власності. Таким чином суд вважає, що житловий будинок [ADDRESS] , який було придбано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВРР №966765 від 08.05.2012 року станом на час розгляду справи знесений, право власності на нього припинено, законність припинення права власності [PERSON] не оскаржувалось та не спростовано. В судовому засіданні також встановлено, що 24.07.2017 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0251 га, кадастровий номер 5310700000:03:004:0042, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310700000:03:004:0013, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 24.07.2017 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2017 року. (т. 1 а.с. 214-219). [PERSON] являється власником нерухомого майна, а саме незавершеного будівництва, загальною площею 149,8 кв.м., відсоток готовності 58%, на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт №06117278054 від 03.10.2017 року відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради, технічний паспорт від 14.11.2017 року виданий ПП «Бюро послуг та консультацій». (т. 1 а.с. 229). Отже, суд вважає, що [PERSON] не доведено, що земельна ділянка площею 0,0251 га, земельна ділянка площею 0,1000 га. та незавершене будівництво, загальною площею 149,8 кв.м., відсоток готовності 58%, що розташовані за адресою [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, а тому в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.07.2017 року земельної ділянки за кадастровим номером 5310700000:03:004:0013 площею 0,1 га., за адресою [ADDRESS] та договору купівлі-продажу від 24.07.2017 року земельної ділянки за кадастровим номером 5310700000:03:004:0042 площею 0,0251 га., за адресою [ADDRESS] ; визнання об`єкта права спільної сумісної власності подружжя та визначення права власності по 1/2 частки за кожним на незавершене будівництво житлового будинку площею 155 кв.м., з господарськими побудовами по [ADDRESS] слід відмовити. При цьому суд враховує також те, що [PERSON] позовні вимоги до іншої сторони договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 24.07.2017 року земельної ділянки площею 0,0251 га, кадастровий номер 5310700000:03:004:0042, та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310700000:03:004:0013,а саме [PERSON] не заявлялись. Також не заявлялись позовні вимоги щодо правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність [PERSON] права власності на об`єкт незавершеного будівництва та на підставі яких право власності було зареєстровано, а саме: повідомлення про початок виконання будівельних робіт №06117278054 від 03.10.2017 року відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради, технічний паспорт від 14.11.2017 року виданий ПП «Бюро послуг та консультацій». Судом також встановлено, що за [PERSON] на підставі довідки ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» №116 від 14.03.2017 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 14.03.2017 року, технічного паспорту КП Лубенське МБТІ» від 02.03.2008 року, договору на дольову участь у власності житлового будинку введеного в експлуатацію №01/1111-СТ від 25.11.2011 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.06.2017 року (т. 1 а.с. 96-97, 230). Згідно договору на дольову участь у власності житлового будинку введеного в експлуатацію №01/1111-СТ від 25.11.2011 року укладеного між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] остання до 01.12.2011 року перераховує на поточний рахунок ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» кошти в сумі 106280,00 грн. для придбання не оздобленого житла, а ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» виділяє в 128-ми квартирному житловому будинку по [ADDRESS] однокімнатну квартиру №1 , загальною площею 53,7 кв.м. (т. 1 а.с 235-236). [PERSON] повністю розрахувалась з ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» згідно договору №01-1111 від 25.11.2011 року, на дольову участь у власності житлового будинку, квартири №1 площею 53,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» №116 від 14.03.2017 року (т. 1 а.с. 237). Обґрунтовуючи власні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визначення права власності по 1/2 частки за кожним на неї, [PERSON] посилалась на те, що вказане майно належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як таке, що придбане в їхньому шлюбі і перед реєстрацією права власності [PERSON] перевів право власності на свою матір [PERSON] , надавши до ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» заяву від 14.03.2017 року. Суд вважає дані вимоги [PERSON] необґрунтованими та недоведеними з огляду на наступне. Відповідно заяви від 14.03.2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» з проханням проплачені ним кошти, згідно договору на дольову участь в будівництві житла від 11.01.2006 року зарахувати на його матір [PERSON] (т. 2 а.с. 88). В судовому засіданні [PERSON] пояснював, що дану заяву він не писав, підпис в ній не його, заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.12.2018 року по даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу. (т. 2 а.с. 140). Так, відповідно висновку експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи №686-687 від 29.08.2019 року рукописний текст заяви від імені [PERSON] на адресу ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» від 14.03.2017 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою, підпис від імені [PERSON] у заяві від імені [PERSON] на адресу ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» від 14.03.2017 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. (т. 3 а.с. 25-29) Дійсно 11 січня 2006 року між ВАТ «Лубнижитлобуд» та [PERSON] було укладено договір на дольову участь в будівництві житла, згідно якого [PERSON] повинен був перерахувати на поточний рахунок ВАТ «Лубнижитлобуд» кошти в сумі 106280 грн., строком до 27.09.2006 року. (т. 1 а.с. 98) Разом з тим матеріали справи не містять жодного доказу того, що [PERSON] було сплачено будь які кошти за даним договором на дольову участь в будівництві житла від 11.01.2006 року, в тому числі в строк до 27.09.2006 року передбачений п. 1 даного договору. Крім того суд вважає, що сам по собі даний договір як і докази про те, що [PERSON] брав участь у сплаті комунальних платежів за дану квартиру не є підставою вважати, що [PERSON] набуто право власності у встановленому законом порядку на квартиру [ADDRESS] . Договір на дольову участь у власності житлового будинку, введеного в експлуатацію №01/1111-СТ від 25.11.2011 року укладений між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] значним чином різниться у часі із актом прийому-передачі квартири згідно договору на дольову участь у власності житлового будинку введеного в експлуатацію №01/1111-СТ від 25.11.2011 року, який складений 14 березня 2017 року між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] та даними про сплату пайових внесків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що вона працює в ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» інженером-будівельником. Чипенків вона знає. [PERSON] прийшов у 2017 році у ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» і попросив переоформити договір на його матір. Приніс виписку із державного реєстру, що квартира [ADDRESS] ні на кого не оформлена. Хто саме писав заяву від 14.03.2017 року вона не знає. Допускає, що в документах описка, все мало оформлятись тією датою, коли видана довідка - 14.03.2017 року. В судовому засіданні представник ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» Захарченко В.Г. та свідок [PERSON] пояснювали, що різниця у даті реєстрації права власності за [PERSON] і виданими на її ім`я документами, на підставі яких зареєстровано квартиру, обумовлена допущеними підприємством помилками. Разом з тим, суд не приймає дане твердження, оскільки видані ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» на [PERSON] документи являються правовстановлюючими, тобто на підставі них у [PERSON] виникло право власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] , а тому вказані правовстановлюючі документи не можуть бути спростовані на підставі одного лише посилання заінтересованої сторони на їх помилкову видачу. Суд вважає, що жодними належними доказами не підтверджується посилання свідка [PERSON] на те, що [PERSON] у ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» здійснював переоформлення документації на квартиру [ADDRESS] із себе на свою матір [PERSON] . Згідно довідки ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» №115 від 14.03.2017 року [PERSON] брала участь в інвестуванні (фінансуванні) житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с. 238). Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно журналу реєстрації вихідної документації ВАТ «Лубнижитлобуд» довідку інвестора №115 від 14.03.2017 року та довідку про сплату №116 від 14.03.2017 року було направлено [PERSON] , а не [PERSON] (т. 2 а.с. 57 зворот). Суд також враховує, що належними та допустимими доказами не доведено, що довідки, договір та акт прийому-передачі квартири на [PERSON] особисто підписав [PERSON] на підприємстві ТОВ «Лубнижитлобуд 2010», як про це зазначалося у листі ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» №206 від 06.06.2018 року. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсною заяви [PERSON] від 14.03.2017 року про перерахування сплачених грошових коштів згідно договору на дольову участь в будівництві житла від 11.01.2006 року на його матір [PERSON] також не підлягають задоволенню, оскільки вказана заява є доказом, на підставі якого [PERSON] обґрунтовувала власні позовні вимоги зустрічного позову та який в судовому засіданні спростований протилежною стороною [PERSON] . Разом з тим, дана заява не є безпосередньо документом, на підставі якого виникають чи припиняються цивільні права та обов`язки сторін відносно певного спірного майна, а тому визнання даної заяви недійсною не є належним способом захисту свого права. Таким чином, суд, встановивши, що дану заяву від 14.03.2017 року написано та підписано не [PERSON] , а іншою особою, вирішив цивільні права та обов`язки сторін відносно спірного майна. В задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» суд вважає за необхідне відмовити, оскільки не доведено, що [PERSON] та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» у спірних правовідносинах порушили права позивача [PERSON] .

Outcome: partial