Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 25.02.2009 він надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 2175,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язалася у строк до 31.12.2009 повернути йому усю суму разом. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 17371 грн, пеню - 27000 грн, 3% річних - 1129,36 грн, судовий збір - 782 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120 грн. Після постановлення вказаного рішення суду [PERSON] заборгованість не сплатила. Пунктом 6 договору позики від 25.02.2009 передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,5% за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 у справі №2-1477/11 охоплено період нарахування та стягнуто 3% річних до моменту винесення рішення, а борг відповідач не повернув, то позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 02.03.2012 по 07.12.2016, яка складається з суми індексу інфляції - 16495,50 грн, пені 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення -151301,43 грн, 3% річних - 2484,63 грн. Крім того, позивач зазначив, що 04.12.2009 надав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 14000 грн, а [PERSON] зобов'язалася у строк до 01.08.2010 повернути йому усю суму разом. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 16592,36 грн, яка складається з заборгованості за договором у сумі 14000 грн, пені - 631,40 грн, 3% річних - 518,96 грн, суми індексу інфляції - 1442 грн, судовий збір - 165,92 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120 грн. Після постановлення вказаного рішення суду [PERSON] заборгованість не сплатила. Пунктом 6 договору позики від 04.12.2009 передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,01% за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 у справі №2-1477/11 охоплено період нарахування та стягнуто 3% річних до моменту винесення рішення, а борг відповідач не повернув, то позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 02.03.2012 по 07.12.2016, яка складається з суми індексу інфляції - 13294,40 грн, пені 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення - 2438,80 грн, 3% річних -2002,46 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про те, що позов підтримує та просив розглянути справу за його відсутності, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення (а.с. 41). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, ураховуючи, що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. 27.03.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 25.02.2009 [PERSON] відповідно до договору позики отримала від [PERSON] у борг 2175,00 доларів США та зобов'язалася повернути вказану суму до 31.12.2009 (а.с. 7), що підтверджується даними копії письмової розписки від 26.02.2009 (а.с. 9) та рішення Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012. вказаним рішенням суду на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 17371 грн, пеню - 27000 грн, 3% річних - 1129,36 грн, судовий збір - 782 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2012 (а.с. 42-43). 04.12.2009 [PERSON] відповідно до договору позики отримала від [PERSON] у борг 14000 грн та зобов'язалася повернути вказану суму до 01.08.2010, що підтверджується даними копії вказаного договору (а.с. 8), та рішення Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012. Вказаним рішенням суду на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 16592,36 грн, яка складається з заборгованості за договором у сумі 14000 грн, пені - 631,40 грн, 3% річних - 518,96 грн, суми індексу інфляції - 1442 грн, судового збору - 165,92 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення - 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2012 (а.с. 44-45). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач у судове засідання не з'явилася, заперечень щодо позовних вимог до суду не надіслала, доказів погашення боргу пере позивачем не надала. Таким чином, у судовому засіданні було доведено, що між сторонами були укладені договори позики, рішеннями судів з відповідача було стягнуто заборгованість, однак, відповідач у порушення положень договорів позики, норм ЦК України не виконала взятого на себе зобов'язання, та не виконує рішення судів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договорів та положенням закону, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: 1) за договором позики від 25.02.2009: - пеню 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення - 151301,43 грн (17371 грн (сума боргу за рішенням суду від 01.03.2012 №2/201/143/12) * 0,5% * 1742 дні); - збитки від інфляції - 16495,50 грн (17371 грн * 194,96% (сукупний індекс інфляції за період прострочення) /100% - 17371 грн); - 3% річних - 2487,15 грн (17371 грн * 3% * 1742 дні / 365 / 100). 2) договором позики від 04.12.2009: - пеню 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення - 2438,80 грн (14000 грн * 0,01 % * 1742 дні); - збитки від інфляції - 13294,40 грн (14000 грн * 194,96% (сукупний індекс інфляції за період прострочення) /100% - 14000 грн); - 3% річних - 2004,49 грн (14000 грн * 3% * 1742 дні /365 /100). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (тут та далі - у редакції станом на день звернення позивача до суду) позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за звернення до суду з вимогою майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1880,22 грн (188021,77 грн (загальна сума боргу) /100 = 1880,22 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved