Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики покликаючись на те, що 24.05.2012 року позичив відповідачеві [PERSON] 75000,00 доларів США, що в еквіваленті, станом на день укладення договору становило 60 000,00 грн., з терміном повернення до 24.05.2013 року. Про отримання цієї суми грошей між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 24.05.2012 року було укладено договір позики №1. 11.02.2014 року на забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Проте, своїх боргових зобов'язань за договором позики відповідач [PERSON] добровільно не виконав і не повернув існуючий борг у повному об'ємі. Від спілкування з позивачем відповідач [PERSON] уникає, в розумний строк вимогу про повернення боргу не виконав. Оскільки вимоги договору позики не були виконані позичальником у встановлені угодою строки, позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON] заборгованості за договором в сумі 8170,68 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України складає 206\~501,08 грн. та судові витрати; з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача [PERSON] загальна сума в розмірі 2000,00 грн. Просив позов задовольнити повністю Позивач та його представник подали клопотання про слухання справи у їх відсутності, у якому позов підтримали, просять позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 525, 526, ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 24.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №1, згідно якого відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 7\~500,00 доларів США, що на той час складало еквівалент 60\~000,00 грн., строком на один рік, до 24.05.2013 року. Проте, своїх боргових зобов'язань за договором позики відповідач [PERSON] добровільно не виконав і не повернув існуючий борг у повному об'ємі. Від спілкування з позивачем [PERSON] відповідач [PERSON] уникає, в розумний строк вимогу про повернення боргу не виконав. Крім того, 11.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого поручитель несе субсидіарну відповідальність за зобов'язанням боржника [PERSON], яке виникло з договору позики від 24.05.2012 року, в розмірі відповідальності визначеному у договорі поруки 2000,00 грн. Згідно із ст.1050 ч.1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ст.625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведену норму закону та оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобовязань за договором позики, своєчасно не повернувши грошової суми. Оскільки зобовязання повинно було бути виконано до 24.05.2013 року, то з наступного дня - 25.05.2013 року відповідач є таким, що прострочив виплату. Крім того, стягненню підлягає три відсотки річних від простроченої суми боргу, які повинні проводитися за період з 25.05.2013 року до 18.05.2016 року. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача загальна сума в розворі 8170,68 доларів США, що еквівалентно 206 501,08 грн., а саме: 7500 доларів США - сума основного боргу; 670,68 доларів США - сума 3% річних від простроченої суми боргу за період з 24 травня 2013 р. до 18 травня 2016 р. Крім цього, оскільки сторони договору поруки від 11.02.2014 року, [PERSON] та [PERSON], дійшли згоди, що поручитель несе субсидіарну відповідальність за зобов'язанням боржника [PERSON], яке виникло з договору позики від 24.05.2012 року і розмір відповідальності сторонами був визначений у договорі поруки, а саме в розмірі 2000,00 грн. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у обсязі.

Outcome: approved