Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, 3-ті особи: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області, орган опіки та піклування Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. З червня 2009 року він та відповідачка проживали разом без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина. Від спільного життя в них народився син - [PERSON] , [INFO] . З серпня 2018 року шлюбні відносини між ними припинені та на час подання позовної заяви до суду їхній малолітній син проживав з батьком. Позивач зазначає, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає у м. Єнакієво Донецької області, що є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До листопада 2018 року малолітній син проживав разом із батьком, навчався в школі смт Дворічна Харківської області, але в листопаді 2018 року відповідачка вивезла сина на непідконтрольну територію, а в січні 2019 року привезла його на канікули до батька. Зміна місця навчання та проживання негативно відобразились на моральному стані малолітнього, він поскаржився на своє перебування в м. Єнакієво, відсутність друзів та виявив бажання навчатися в Дворічанській загальноосвітній школі І - ІІІ ступенів. Позивач зазначив, що має постійне місце проживання, на праві спільної приватної волосності йому належить Ѕ частини житлового будинку, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, має можливість та час для належного виховання та створення належних умов для повноцінного розвитку дитини. Разом з [PERSON] проживає також його мати - [PERSON] , яка в змозі допомогти йому у вихованні малолітнього [PERSON] В зв`язку з тим, що відповідачка не має можливості створити належні умови для виховання та розвитку їхнього сина, просив визначити місце проживання дитини разом з ним за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених вище, і визначити місце проживання його сина [PERSON] з батьком, так як це буде відповідати інтересам дитини, яка в даний час проживає разом з матір`ю на непідконтрольній території. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача - адвокат Гладченко І. С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, надавши до суду відзив, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, до теперішнього часу вони з позивачем не дійшли згоди стосовно місця проживання та виховання їхнього сина, позивач повністю перешкоджає спілкуванню матері з сином, забороняє їм зустрічатись, налаштовує проти відповідачки. В листопаді 2018 року вона виїздила із смт Дворічна Харківської області до м. Єнакієво Донецької області у зв`язку з тим, що [PERSON] залишилась сама з двома дітьми без підтримки чоловіка, а в м. Єнакієво проживають її родичі, позивач добровільно надав дозвіл на виїзд дитини до населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, де малолітній відвідував школу та займався у звичному режимі, при цьому підтримуючи стосунки з батьком за допомогою телефонного зв`язку. Під час зимових канікул [PERSON] привезла особисто їх сина до батька - [PERSON] . По закінченню канікул позивач без її відома влаштував сина до Дворічанської ЗОШ, створюючи перешкоди у спілкуванні та побаченнях матері з дитиною. Відповідачка також стверджує, що у створенні належних для проживання дитини умов у домоволодінні позивача за адресою: [ADDRESS] , вона також брала активну участь, за власні кошти придбала багато побутової техніки, меблів, іграшок, навчальної літератури тощо. Наразі відповідачка винаймає квартиру в [ADDRESS] , що підтверджується наданим договором оренди житлового приміщення. Вказаний населений пункт не є непідконтрольною територією. В судові засідання, призначені на 27 вересня 2019 року та 07 жовтня 2019 року відповідачка не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про отримання останньою поштового відправлення нею особисто. Клопотання про відкладення судового розгляду не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, а позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської РДА - Кисільов О. А. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , вважав за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з батьком - позивачем по справі, оскільки він має для цього всі необхідні умови, забезпечений житлом та матеріально, приділяє належну увагу вихованню сина, з ним дитина почуває себе комфортно. Вважав, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме найвищим інтересам дитини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області - Топчій О. С. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вважала за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з батьком - позивачем по справі, оскільки він має для цього всі необхідні умови, забезпечений житлом та матеріально, приділяє належну увагу вихованню сина, з ним дитина почуває себе комфортно. Вважала, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області - Тарасова О. В. в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності представника служби у справах дітей Костянтинівської РДА. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 грудня 2018 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьком значиться [PERSON] - позивач по справі, матір`ю - [PERSON] - відповідач по справі. На даний час мати та батько дитини проживають окремо. Згідно з довідкою виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області № 347 від 31.01.2019 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю та сином - [PERSON] . За місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.01.2019, домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] складається з 4 кімнат, житло з індивідуальним опаленням, системою водопостачання, наявні необхідні меблі та сучасна побутова техніка. В оселі чисто, охайно, просторо. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме ліжко для дитини, особисті речі, забезпечено одягом, взуттям, шкільним приладдям, є шафи для зберігання речей.(а. с.12) Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства Центру первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району № 01-09/112 від 08.02.2019 [PERSON] на диспансерному обліку та на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Згідно з договором дарування серії ВАВ № 993998 від 17 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дворічанського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С. М., [PERSON] прийняв у дар належну [PERSON] Ѕ частку житлового будинку за [ADDRESS] . Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 13.03.2019 [PERSON] представляє [PERSON] та членам її родини в користування строком на 1 рік будинок загальною площею 74 кв. м за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою Дворічанського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 03-03182 від 20.02.2019 фахівцями вказаної установи було здійснено виїзд до місця проживання [PERSON] , здійснено акт оцінки потреб дитини та її сім`ї, також було проведено профілактичну бесіду з батьком щодо можливості зустрічей матері з сином, на що він повідомив, що не заперечує проти цього, але тільки в присутності батька. Відповідно до довідки-характеристики виконкому Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області № 1277 від 01.04.2019, [PERSON] за місцем реєстрації характеризується позитивно, компрометуючих матеріалів та скарг від сусідів в селищну раду не надходило. (а. с. 44) Згідно з довідкою № 254 від 01.04.2019, виданою Управлінням соціального захисту населення Дворічанської РДА Харківської області, [PERSON] станом на 01.04.2019 перебуває на обліку в УСЗН Дворічанської РДА Харківської області та отримує допомогу на дітей одиноким матерям на синя [PERSON] , [INFO] , допомога призначена з 01.02.2011 до 31.03.2019, на сина [PERSON] , [INFO] , допомога була призначена з 01.04.2011 до 31.12.2017. допомога на сина [PERSON] , [INFO] була припинена у зв`язку з визнанням батьківства з 01.01.2018 (а. с. 45). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 1335 Сімейного кодексу України № 00019297385 від 27.12.2017 внесено відомості про батька [PERSON] - [PERSON] (а. с. 47). Із заяви ННМ № 698419 від 11.12.2018, засвідченої приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І. В., вбачається, що [PERSON] надав згоду на перетин лінії зіткнення в зоні проведення ООС через контрольно пропускні пункти в точках розташування координаційних груп Луганської та Донецької областей, переміщення по території України, на тимчасові поїздки за кордон України до Російської Федерації з 12 грудня 2018 року по 12 грудня 2019 року малолітнього сирна [PERSON] у супроводі матері [PERSON] (а. с. 48). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 81). З Акту від 22 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 05 січня 2019 року за вказаною адресою не проживає (а. с. 82). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 10 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року, вбачається що проведені обстеження умов проживання у домоволодінні [ADDRESS] : житло складається з 4 кімнат, загальна площа 74 кв. м, будинок облаштований необхідними зручностями, у дитини є своя кімната, яка облаштована ліжком, шафою, місцем для навчання. Для виховання та розвитку дитини створено всі умови . Дитина забезпечена одягом, шкільним приладдям та іграшками(а. с. 90, 91). Відповідно до побутової характеристики № 285 від 10.04.2019, виданої Іллінівською сільською радою Костянтинівського району донецької області, [PERSON] на території Іллінівської сільської ради проживає не тривалий час, з сусідами не конфліктує, скарг до сільської ради не надходило. Згідно з наказом про прийняття на роботу № С3300000052-0000000990 від 13 травня 2019 року, виданим ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО», [PERSON] прийнятий на роботу з 14.05.2019 року на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, основне місце роботи, тривалість робочого дня (тижня) - 40 год. 00 хв. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої Дворічанською ЗОШ І - ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області, на час пред`явлення позову останній навчався у 2-Б класі дворічанської ЗОШ, в колективі почувався комфортно, мав друзів серед однолітків, до вчителів та дорослих ставився з повагою, до навчання ставився відповідально, своєчасно готував домашні завдання, активно працював на уроках (а. с. 11). Як вбачається з довідки Дворічанської ЗОШ І - ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області, [PERSON] відрахований зі складу учнів 2-Б класу наказом № 8-У по Дворічанській загальноосвітній школі І - ІІІ ступенів від 10.05.2019. Згідно з довідкою Костянтинівського закладу загальної середньої освіти І - ІІІ ступенів № 13 Костянтинівської міської ради Донецької області № 317/01-11 від 05.09.2019 [PERSON] зарахований до 2-В класу Костянтинівського закладу загальної середньої освіти І - ІІІ ступенів № 13 з поглибленим вивченням іноземних мов 20.05.2019 на підставі заяви матері. Відповідно до пояснювальної записки [PERSON] її син не відвідував школу з 20.05.2019 по 23.05.2019 за сімейними обставинами. 24.05.2019 [PERSON] не з`явився на свято останнього дзвоника. Відповідно до заяви матері [PERSON] не відвідував заклад освіти з 02 по 05 вересня 2019 року за сімейними обставинами, тому заклад освіти не може надати характеристику учня. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що батько належним чином займається вихованням та сприяє розвитку неповнолітнього сина [PERSON] , ставлення батька до дитини добре, він разом зі своєю матір`ю [PERSON] доглядають за дитиною, піклуються про неї. Зазначили, що під час особистих розмов з [PERSON] , він повідомляв, що йому краще проживати разом з батьком та навчатись у Дворічанській ЗОШ. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зазначено, що Комісія з питань захисту прав дітей Дворічанської районної державної адміністрації на підставі наданих відомостей вважає за доцільне проживати [PERSON] разом із батьком - [PERSON] (а. с. 94). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне проживати дитині разом із батьком [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області, в якому значиться, що [PERSON] на території Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області тривалий час не проживає. На даний час її місце проживання невідоме, за адресою домоволодіння, яке вона винаймала відповідно до договору оренди житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , станом на 27.05.2019 вона не проживає, тому акт обстеження житлово-побутових умов за місцем її фактичного проживання не може бути складений. Орган опіки та піклування не може визначити за доцільне проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листоп ада 1989 року. У частині першій статті 3 вказаної Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Натомість, національне сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. В судовому засіданні було встановлено і позивачем [PERSON] - батьком дитини доведено обставини неможливості проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - відповідачкою [PERSON] .. Так, остання не має постійного місця проживання та місця роботи, не має джерела існування. Натомість, як було встановлено в цьому ж судовому засіданні і доведено позивачем, батько дитини - [PERSON] постійно піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові; має постійне місце проживання та роботи, отримує стабільний щомісячний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання. Крім того, позивач має підсобне господарство, матеріально спроможний забезпечувати сина всім необхідним, займаєтися його вихованням, створити для нього комфортні умови життя. За бажанням відповідачки батько не заперечує щодо спілкування дитини з матір`ю Тобто, [PERSON] як батько в повній мірі забезпечує інтереси своєї дитини. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] буде краще проживати з батьком ніж з матір`ю, і визначення місця проживання дитини саме з батьком буде відповідати інтересам самої дитини, оскільки саме з ним вона буде рости під опікою і відповідальністю, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Цей висновок беззастережно узгоджується з відповідними висновками органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради, служби у справах дітей Дворічанської РДА, органу опіки та піклування Костянтинівської РДА, викладеними як в судовому засіданні так і у відповідних письмових висновках, наданих до суду. Крім того, дана позиція відповідає висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, у якій Суд, зокрема, зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларація прав дитини від 20.11.1959 не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З метою об`єктивного з`ясування обставин справи, судом вживалися заходи щодо допиту малолітньої дитини - [PERSON] з метою з`ясування його особистої прихильності до батьків. На вказану процесуальну дію погодилися всі учасники справи. Однак не зважаючи на запевнення відповідачки надати суду таку можливість, вона жодного разу не забезпечила явку [PERSON] , який на період розгляду справи проживав разом з нею, в судові засідання призначені на 01 липня, 20 серпня, 04 вересня та 18 вересня 2019 року. Судом встановлено, що батьки в однаковій мірі виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього [PERSON] , однак при цьому батько проживає за зареєстрованим місцем проживання за адресою, яка є зареєстрованим місцем проживання також і дитини, тоді як мати за зареєстрованим місцем проживання не мешкає, житло винаймає, неодноразово змінювала фактичне місце проживання і не надала доказів на підтвердження того, що на день ухвалення судом рішення вона має житлові умови придатні для проживання малолітнього сина. Під час судового розгляду даної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, вислухавши пояснення і висновки представників служби у справах дітей, органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в сукупності, виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved