Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою у якій просив визнати недійсним договір іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., з відповідними змінами, внесеними до нього, обєктом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний». Зобовязати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з державного реєстру іпотек запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РТІ трейд» укладено кредитний договір № В-332/2 для оплати і придбання гумовотехнічних, сантехнічних виробів та інших товарно-матеріальних цінностей, а також для поточних потреб підприємства. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, окрім іншого, було укладено договір іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., предметом якого є житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS]. Позивач просить визнати договір іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р. недійсним з підстав його невідповідності вимогам закону, а саме: при його укладені не було отримано дозволу органу опіки та піклування, оскільки, за твердженням позивача, на момент укладення оскаржуваного договору іпотеки, житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] користувалась його малолітня дитина [PERSON], [INFO], а тому, у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для посвідчення договору іпотеки вимагався дозвіл органу опіки та піклування. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. Доводи невизнання позову зазначив у письмових заперечення (а.с.75) Посилався на те,що банк не міг порушити права позивача, який при укладанні договору іпотеки надав неправдиву інформацію відносно проживання у квартирі неповнолітньої дитини. Треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], Орган опіки і піклування Харківської міської ради в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: 17 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний», правонаступником якого став ПАТ Акціонерний банк «Південний» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РТІ трейд» було укладено кредитний договір №В-332/2 для оплати гумовотехнічних, сантехнічних виробів та інших товарно-матеріальних цінностей, а також для поточних потреб підприємства. У відповідності до п. 1.5. кредитного договору, з урахуванням всіх змін та доповнень, загальний розмір кредитної лінії встановлено на рівні 215\~000 доларів США. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, забезпеченням зобовязань за договором є, серед іншого, нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 17.12.2007 р. між банком та [PERSON], було укладено договір іпотеки № 17_12/07-199, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за реєстровим №6736, разом із договором № 1 від 11.12.2008 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 2 від 30.06.2009 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 3 від 04.08.2009 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 4 від 29.01.2010 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 5 від 30.06.2010 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 6 від 26.01.2011 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 7 від 06.06.2011 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 8 від 26.12.2011 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 9 від 27.06.2012 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 10 від 25.03.2013 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 11 від 31.01.2014 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 12 від 17.02.2014 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р., договором № 13 від 03.03.2014 р. про внесення змін до договору іпотеки № 17_12/07-199 від 17.12.2007 р. Відповідно до умов договору іпотеки, позивач надав в іпотеку нерухоме майно, що є його власністю, а саме: квартира № 9, загальною площею 187,6 кв.м., житлова площа 157,8 кв.м., яка складається з 4-х житлових кімнат, розташована на 4 поверсі 4 поверхового будинку, яка знаходиться за адресою: м. Харків, будинок № 84 по вулиці Сумській, що належить позивачеві на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.11.2007 р. за реєстровим № 6432. (а.с.32,48) Квартира зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі обєкт права власності за № 1520388, про що зроблений запис за № В-45231 у книзі 1, що підтверджується витягом про Реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 16865938, виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 30.11.2007 р. (а.с.51) Позивач перебуває у шлюбі з громадянкою [PERSON] Федерації [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.06.2007 року, актовий запис № 687, в якому 28 листопада 2007 року у Позивача та [PERSON] народилася дитина, [PERSON], факт народження якої, зареєстровано 19 березня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис 110616. (а.с.10,56,57) Разом із тим, в оспорюваному договорі іпотеки [PERSON] свідчив про таке, а саме: у п. 1.10.9, що даний договір підписаний іпотекодавцем добровільно не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства (морального або фізичного); у п. 1.10.10., що при укладанні договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сімї, які мають право користуватися даним предметом іпотеки (при їх наявності); у п. 1.10.11, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки; у п.1.11. , що підписанням цього договору іпотекодавець підтверджує, що усі надані іпотекодавцем документи, повязані з цим договором, існують тільки в тій редакції, в якій вони надані іпотекодержателю, є чинними, не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані в порядку, передбаченому чинним законодавством; з умовами кредитного договору, у забезпечення виконання якого він укладає цей договір, ознайомлений, розуміє всі умови, викладені в цьому договорі та кредитному договорі, і погоджується з ними. Згідно довідок Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 08.08.2008 р. вих. № 1087 та від 25.08.2016 р. вих. № 18349/2/07-05 в квартирі [ADDRESS] одноособово зареєстрований [PERSON] (а.с.100,110) Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Частиною 2 ст. 214 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. За результатами розгляду справи №6-384цс15, у постанові від 30.09.2015 року Верховним судом України викладена правова позицію про те, що згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування. У правовій позиції Верховного Суду України (постанова у справі № 6-1024цс16 від 22.06.2016) зазначено: Вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним. Ст. 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи гарантії та свідчення [PERSON] надані нотаріусу та банку при укладанні договору іпотеки, а також даних зазначених у довідках Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 08.08.2008 р. та від 25.08.2016 р., твердження позивача про проживання малолітньої дитини в квартирі, що є предметом іпотеки суд не приймає до уваги як доказ, оскільки недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя\~статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей\~3,\~15,\~16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Таким чином, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач при підписанні договору іпотеки підтвердив відсутність права малолітньої дитини на користування, проживання у спірній квартирі, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed