Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1998 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Поряд з тим, зазначив, що біля п`яти років з відповідачем не проживають, останя час від часу виїжджає на роботу за кордон, а коли повертається, то проживає в батьків. На його прохання повернутися додому, відповідач відмовляється, що стає причиною сварок. За цей період вони стали чужими людьми і він втратив будь які почуття до відповідача, як до жінки. Поряд з тим зазначила, що на даний час сімейні відносини між ними припинено, на його пропозицію подати до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу, відповідач відмовляється, посилаючись на недостатність часу. За таких обставин вважає, що сім`я розпалася, шлюб набрав формальних рис, і подальше його збереження є неможливим, у зв`язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності. Позов підтримує. Відповідач причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності до суду не подала, як і відзиву на позов. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданим 26 липня 2019 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 20 квітня 1998 року у виконавчому комітеті Дзвиняцької сільської ради Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 01. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, яка на даний час є повнолітньою. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved