Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов до Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у відшкодування моральної шкоди 25\~000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області [PERSON] велося досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140060004502 від 17 грудня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України. Зазначає, що вже понад два роки триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні, що є протиправним та грубо порушує його права як потерпілого. Вказує, що слідчий Олініченко В. І. виніс постову про відмову у вуизнанні його потерпілим у зазначеному провадженні, яка в подальшому 15 лютого 2017 року була скасована Галицьким районним судом м. Львова. Надалі слідчим Олініченко В. І. була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12016140060004502 від 17 грудня 2016 року, яка 20 квітня 2018 року була також скасована Галицьким районним судом м. Львова з огляду на її передчасність. З огляду на зазначене, позивач вважає незаконною та протиправною бездіяльність та дії слідчого Олініченко В. І. Моральну шкоду оцінює в сумі 25\~000 грн., оскільки наведене негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Від відповідача клопотань та відзиву на позовну заяву не надійшло. Позов розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України. Тому розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої\~ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначав бездіяльність старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області в частині неналежного виконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування\~ст. 1176 ЦК України. Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 6\~ст. 1176 ЦК України\~вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5\~постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, на підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) слідчого. Суд зазначає, що незаконність та протиправність цих обставин у встановленому законом порядку встановлена не була. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, прийняттям старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області постанови про відмову у визнанні його потерпілим та постанови про закриття кримінального провадження № 12016140060004502 від 17 грудня 2016 року, вважаючи такі рішення незаконними і протиправними лише з огляду на подальше його скасування Галицьким районним судом м. Львова. Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року у справі № 461/1084/17 позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого Олініченко В.\~І. про відмову у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 12016140060004502 від 17 грудня 2016 року. Зазначеною ухвалою постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим була скасована на підставі порушення прав потерпілого, які надані останньому КПК України. Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2017 року у справі № 461/2512/17 позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого Олініченко В.\~І. про закриття кримінального провадження № 12016140060004502 від 17 грудня 2016 року. Зазначеною ухвалою постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована на підставі її передчасності. Суд зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні\~статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначені ухвали Галицького районного суду м. Львова свідчать про реалізацію позивачем передбаченого\~КПК України\~права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовними доказами неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні\~статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON], по своєму інтерпретуючи зміст частини 6\~статті 1176 ЦК України. Окрім цього суд зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області [PERSON] моральної\~шкоди, яка згідно з частиною другою\~статті 23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей\~1173,\~1174,\~1176 ЦК України\~та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed