Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, мотивуючи це тим, що він відбуває покарання у [PERSON] виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58). [PERSON] вказує, що, відбуваючи покарання, був змушений працювати без виплати заробітної плати в період з 2009 року по 2014 рік. Позивач вважає, що за виконання змінного завдання при роботі по змінах з 08 до 17 години та з 18 до 03 години за січень, серпень, вересень, листопад, грудень 2009 року, січень, лютий, березень, квітень 2010 року, січень, лютий, травень, червень, серпень, вересень 2011 року, січень, лютий, березень, жовтень, грудень 2012 року, січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, грудень 2013 року, січень, лютий, березень, травень, грудень 2014 року йому не була нарахована та виплачена заробітна плата. [PERSON] вважає, що його заробітна плата має складати 1200 грн. на місяць. Позивач просить зобовязати адміністрацію установи сплатити йому 40000 грн. невиплаченої заробітної плати та 10000 грн. моральної шкоди. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, просить зобовязати адміністрацію установи нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату в сумі 100000 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 40000 грн. Позивач [PERSON], адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представники відповідача [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що Державне підприємтсво «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» є самостійною юридичною особою, засуджені залучались до праці саме у Державному підприємтсві «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)», яке і проводило оплату за виконану роботу, а тому [PERSON] виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) не являється належним відповідачем по даному позову. Представники відповідача Державного підприємства «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що [PERSON] за всю виконану роботу було нараховано та виплачено відповідну оплату. Допитавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, матеріали, надані на огляд суду відповідачами, матеріали особової справи засудженого, матеріали наглядового провадження, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. [PERSON] відбуває покрання в [PERSON] виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) з 02 листопада 2008 року, з 07 червня 2013 року по 07 липня 2013 року вибував до Шепетівської виправної колонії Хмельницької області (№ 98), що підтверджується матеріалами особової справи, характеристикою засудженого, доданою до матеріалів справи. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кримінально-виконавчого Кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Державне підприємство «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» є юридичною особою, що підтверджується довідкою АБ № 502362 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, копія якої додана до матеріалів справи. Згідно вказаної довідки підприємство має власного керівника, займається такими видами діяльності: виробництво деревяної тари; механічне оброблення металевих виробів; виробництво інших готових металевих виробів; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; професійно-технічна освіта. [PERSON] виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) є юридичною особою, що підтверджується довідкою АБ № 502352 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, копія якої додана до матеріалів справи. Згідно вказаної довідки установа має власного керівника, займається такими видами діяльності: діяльність у сфері юстиції і правосуддя; загальна медична практика. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] залучався до суспільно корисної оплачуваної праці саме Державним підприємством «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)», яке займається виробничими видами діяльності, а тому у позові до [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) в частині зобовязання нарахування та виплати заробітної плати слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 120 Кримінально-виконавчого Кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Умови праці та порядок оплати праці засудженим визначено Інструкцією про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженою Наказом Міністерства\~юстиції України № 396/5\~від 07 березня 2013\~року, зареєстрованою в Міністерстві\~юстиції України\~11 березня 2013 року за № 387/22919. Згідно п. 5.1 вказаної Інструкції праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості. Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт. Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати. Відповідно до п. 5.2 зазначеної Інструкції праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці. За п. 5.3 вказаної Інструкції основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку. Відрядна система оплати праці поділяється на індивідуальну і колективну (бригадну) системи оплати праці. При індивідуальній відрядній системі оплати праці заробітна плата засудженого визначається множенням кількості виготовленої продукції на відрядну розцінку за одиницю виробу. При колективній (бригадній) відрядній системі оплати праці загальна сума заробітної плати обчислюється за результатами роботи бригади в цілому за певний відрізок часу. Кожному члену бригади заробітна плата нараховується залежно від присвоєного йому в установленому порядку кваліфікаційного розряду та відпрацьованого часу. Згідно ст. 2 Кодексу Законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Проаналізувавши вказані норми закону, суд приходить до висновку, що до правовідносин між [PERSON] та Державним підприємством «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» не можуть в повній мірі застосовуватись норми Кодексу Законів про працю України, оскільки в даному випадку між позивачем та відповідачем не укладався трудовий договір, позивач обмежений у вільному виборі професії, роду занять і роботи, оскільки залучається до суспільно корисної праці в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. У Державному підприємстві «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» використовується індивідуальна відрядна система праці, за якою засудженим нараховується оплата праці за фактично виконану ними роботу на підставі нарядів, закритих майстром, в яких вказується обєм фактично виконаних робіт, що підтверджується поясненями представників відповідачів. У Державному підприємстві «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» відповідно до п. 5.2 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженою Наказом Міністерства\~юстиції України № 396/5\~від 07 березня 2013\~року, зареєстрованою в Міністерстві\~юстиції України\~11 березня 2013 року за № 387/22919, діють тимчасові норми часу та розцінки одиниці виготовленої продукції, які затверджуються директором підприємства і змінюються при зміні розміру мінімальної заробітної плати, що підтверджується поясненнями представників відповідача Державного підприємства «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)», наданами на огляд суду нарядами з тимчасовими нормами часу та розцінками одиниці виготовленої продукції за 2009-2015 роки. Первинними документами обліку обємів фактично виконаних засудженими робіт є журнали видачі змінних завдань, що підтверджується поясненнями представників відповідачів, свідків [PERSON], [PERSON] Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка засуджений [PERSON] підтвердив, що облік виконаної роболти вели бригадир з числа засуджених та майстер. Згідно довідки [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітеніарної служби України в Хмельницької області (58) № 392 термін берігання таких журналів 01 рік, а тому журнали видачі змінних завдань за 2009 2011 роки знищені. Разом з тим суду надані табелі виходу на роботу засуджених, зайнятих на виробництві, за 2009 2014 роки, копії яких додані до матеріалів справи, та наряди нарахування заробітної плати засудженим за 2009 2014 роки, витяг з яких щодо [PERSON] доданий до матеріалів справи. Згідно матеріалів особової справи [PERSON] відповідно до постанов начальника установи від 24 січня 2012 року та від 15 травня 2012 року поміщався до дисциплінарного ізолятора з 16 години 45 хвилин 05 лютого 2012 року по 16 годину 45 хвилин 08 лютого 2012 року та з 14 години 40 хвилин 18 травня 2012 року по 14 годину 40 звилин 27 травня 2012 року; відповідно до постанов начальника установи від 24 січня 2013 року та від 16 квітня 2014 року переводився до приміщення камерного типу з 17 години 24 січня 2013 року по 17 годину 24 лютого 2013 року, з 16 години 16 квітня 2014 року по 16 годину 16 травня 2014 року; з 07 червня 2013 року по 07 липня 2013 року вибував до Шепетівської виправної колонії Хмльницької області (№ 98); відповідно до постанови начальника установи від 21 серпня 2014 року переводився з дільниці ресоціалізації до дільниці посиленого контролю з 21 серпня 2014 року строком на 03 місяці, постановою начальника установи від 29 грудня 2014 року термін перебування на дільниці посиленого контролю [PERSON] було продовжено. Як пояснили представники відповідачів, у зазначені періоди [PERSON] на роботу не виводився. Вказані обставини не були спростовані позивачем та його адвокатом. Крім того, представники відповідачів вказують, що протягом 2012-2013 років [PERSON] шість разів надавлись побачення, що підтверджується карткою обліку побачень, видачі посилок (передач) та телефонних розмов, копія якої додана до матеріалів справи, під час яких [PERSON] на роботу не виводився. Вказані обставини не були спростовані позивачем та його адвокатом. Допитані в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що наряди на виконанн робіт засудженим надають майстер або начальник цеха і закривали по фактично виконаній роботі. Підставою нарахування заробітної плати є закриті наряди виконаних робіт. Виготовлення продукції, яка виявилась браком, не оплачується. Випадків не закриття нарядів при виконанні засудженими змінного завдання не було. Свідок [PERSON] вказала, що за всіма первинними документами всім засудженим без вийнятку була нарахована оплата праці та нараховані суми після передбачених законом відрахувань зараховані на особові рахунки засуджених. Покази свідка підтверджуються довідками нарахування [PERSON] оплати праці, із зазначенням сум відрахувань, сум, які зараховувались на особовий рахунок засудженого, та сум, витрачених засудженим. Вказані доводи не були спростовані позивачем та його адвокатом. Згідно матеріалів особової справи засудженого та довідки про заохочення та стягнення засудженого [PERSON], доданої до матеріалів справи, [PERSON] за період з вересня 2009 року по червень 2014 року вісім разів піддавася стягненням за порушення трудової дисципліни: невиконання змінного завдання, відмову виходити на роботу, відсутність на робочому місці. Правомірність накладення вказаних стягнень була оскаржена [PERSON] до суду. [PERSON] оскаржив наступні стягнення: догану, накладену начальником відділення 04 січня 2011 року за порушення, вчинене 01 січня 2011 року порушення форми одягу; догану, накладену начальником відділення 15 грудня 2011 року за порушення, вчинене 14 грудня 2011 року словесний зв'язок з порушенням вимог ізоляції; сувору догану, накладену начальником колонії 13 січня 2012 року за порушення, вчинене 05 січня 2012 року відмова від виходу на роботу за рознарядкою; поміщення до дисциплінарного ізолятора на строк 03 доби, накладене начальником установи 24 січня 2012 року за порушення, вчинене 18 січня 2012 року відсутність на робочому місці; сувору догану, накладену начальником установи 14 листопада 2012 року за порушення, вчинене 13 листопада 2012 року відсутність на робочому місці; догану, накладену начальником відділення 23 листопада 2012 року за порушення, вчинене 23 листопада 2012 року невиконання змінного завдання; сувору догану, накладену начальником установи 14 грудня 2012 року за порушення, вчинене 12 грудня 2012 року відхилення від маршруту слідування; сувору догану, накладену начальником установи 25 грудня 2012 року за порушення, вчинене 18 грудня 2012 року невиконання змінного завдання; поміщення до приміщення камерного типу на строк 1 місяць, накладене заступником начальника установи 24 січня 2013 року за порушення, вчинене 18 січня 2013 року відсутність на робочому місці; догану, накладену начальником відділення 04 червня 2013 року за порушення, вчинене 04 червня 2013 року відхилення від маршруту слідування; догану, накладену начальником відділення 07 листопада 2013 року за порушення, вчинене 07 листопада 2013 року відсутність на робочому місці; сувору догану, накладену начальником установи 16 квітня 2014 року за порушення, вчинене 10 квітня 2014 року порушення форми одягу; поміщення до приміщення камерного типу на строк 1 місяць, накладене начальником установи 16 квітня 2014 року за порушення, вчинене 14 квітня 2014 року відсутність на робочому місці; поміщення до дисциплінарного ізолятора на строк 14 діб, накладене начальником установи 07 червня 2014 року за порушення, вчинене 05 червня 2014 року перешкоджання обшуку, нетактовна поведінка; догану, накладену начальником відділення 24 грудня 2015 року за порушення, вчинене 18 грудня 2015 року завішування спального місця. За наслідками розгляду вказаної скарги 13 квітня 2016 року Ізяславським районним судом Хмельницької області винесена ухвала № 675/1997/15-к, що набрала законної сили 21 квітня 2016 року, якою у задоволенні заяви [PERSON] було відмовлено. Вказані докази спростовують покази позивача про те, що він постійно виходив на роботу та виконував норми виробітку. Позивач посилається на те, що прокурором Ізясласького району Хмельницької області 01 вересня 2014 року вносилось подання начальнику [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) та 09 лютого 2015 року вказівка в. о. начальника [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) про усунення порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяли, в яких вказано на ненарахування заробітної плати [PERSON] у 2013 році. У відповідь відповідачі жодних прушень зі свого боку по відношенню до нарахування та виплати оплати праці [PERSON] не визнали, про що письмово повідомлялась прокуратура. За невиконання зазначених вказівок прокуратури жодна посадова особа до відповідальності не притягувалась. Питання дотримання трудового законодавства були предметом дослідження головним інспектором праці Територвальної державної інспекції з питань праці у Хмельницькій області під час проведення позапланової перевірки Державного підприємства «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітеніарної служби України в Хмельницької області (№58)» 16-17 липня 2014 року та 07-13 серпня 2015 року, що підтверджується відповідними актами перевірки, копії яких додані до матеріалів справи. Під час перевірки ретельно досліджувалось питання нарахування та виплати оплати праці засудженим, зокрема, [PERSON], порушень встановлено не було, разом з тим було зазначено, що табелі обліку виходу на роботу засуджених свідчать лише про те, що засуджений перебував на території промислової зони, а не про фактично відпрацьований ним час на виконання певної роботи. В актах перевірки вказано, що робота засуджених обліковується згідно фактично виготовленої ним продукції на протязі робочого часу. Вказані доводи не були спростовані позивачем та його адвокатом. Допитані в ході судового розгляду в якості свідків засуджені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] висказували власні скарги і невдоволення системою оплати праці, однак не змогли підтвердити чи спростувати відомості про те, чи були закриті [PERSON] всі наряди, чи повністю йому була виплачена оплата праці, за який саме період [PERSON] не була виплачена оплата праці. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для зобовязання Державного підприємства «Підприємство [PERSON] виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58)» нарахувати та виплатити [PERSON] оплати праці за січень, серпень, вересень, листопад, грудень 2009 року, січень, лютий, березень, квітень 2010 року, січень, лютий, травень, червень, серпень, вересень 2011 року, січень, лютий, березень, жовтень, грудень 2012 року, січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, грудень 2013 року, січень, лютий, березень, травень, грудень 2014 року. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку не може застосовуватись ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач не надав суду переконливих доказів завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його прав, а тому позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed