Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, вказавши, що він 16.09.2006 року уклав шлюб з відповідачкою. Під час шлюбу, 28 листопада 2007 року, за допомогою банківського кредиту, ними була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS]. За їх спільною згодою, під час придбання квартири, вона була оформлена на відповідачку. В даний час кредит за квартиру погашений. Також зазначає, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. В даний час він проживаю окремо, а відповідачка з їх дитиною в квартирі, яка знаходиться у їх спільній сумісній власності. Оскільки квартира фактично була оформлена на відповідачку, а позивач не має жодного документу, який би підтверджував наявність його частки у квартирі, він не має можливості, без судового підтвердження його прав, здійснювати користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з чим позивач звернувся до суд та просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Не погоджуючись з доводами вказаної заяви відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», про поділ спільного майна подружжя. В свої заяві, посилаючись на те, що їх спільна дитина, яка мешкає разом з нею, перебуває на обліку та лікується у лікаря-ортопеда з діагнозом: дисплазія тазостегнових суставів обох ніг та потребує особливо догляду та постійного лікування, а саме фізіотерапії, масажу, а також лікувальної фізкультури. Але такої допомоги відповідач за зустрічним позов не надає. Тому на підставі вищевикладеного, посилаючись на ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України, просила суд в порядку поділу майна, а саме спірної квартири, що є об'єктом права спільної сумісної власності її та відповідача, визнати за нею право спільної сумісної власності на 2/3 частки вищезазначеної спірної квартири. В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та його представник підтримали первісний позов в повному обсязі, підтвердили обставини зазначені в ньому та просили його задовольнити в повному обсязі. З позовними вимогами викладеними в зустрічній позовній заяві не погодились, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не відмовлявся надавати матеріальну допомогу своїй дитині, а відповідачка відмовлялась від неї. Крім того, за рішенням суду він сплачує аліменти дитині в розмірі, який відповідає потребам дитини. В разі виникнення необхідності додаткових витрат згоден оплачувати їх в розмірі, який можна встановити в судовому порядку. У судовому засіданні відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на недостатній розмір аліментів, якого не вистачає на лікування і повного утримання дитини. Також просили врахувати, що на придбання квартири позивачка оформляла кредит в банку. Третя сторона свого представника до суду не направляла. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 16.09.2006 року зареєстрували шлюб у Комунарському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 693, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 13.05.2014 р. Шевченківським ВДРАЦС РС ЗМУЮ, серія [NUMBER]. В період шлюбу сторони придбали майно, а саме - однокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.11.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні приписи встановлені ст. 368 ЦК України. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Суду не було надано доказів, що розмір аліментів, які утримані з батька дитини, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Рішенням Шевченківського суду м. Запоріжжя від 22.08.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на малолітню дитину та додаткових витрат, позовні вимоги позивачки були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.06.23014 року і до повноліття дитини. У задоволенні вимог про стягнення додаткових коштів на лікування та посилене харчування дитини було відмовлено, оскільки позивачка не довела правомірність своїх вимог. В своїй заяві [PERSON] посилається на те, що дитина потребує особливого догляду, додаткових витрат на лікування, посилене харчування, та оздоровлення, а також на те, що аліментів які сплачує [PERSON] не вистачає на повне утримання дитини. Суд ставиться критично до таких посилань відповідачки за первісним позовом, оскільки вони не підтверджені належними та достатніми доказами. Крім того, суд вважає необхідним врахувати, що ці обставини вже були предметом судового розгляду, що підтверджується вищезазначеним рішенням суду в якому [PERSON] було відмовлено у стягненні додаткових витрат. Крім того ст. 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок є рівним для обох батьків. На думку суду, відповідач виконує свій обов'язок, сплачуючи аліменти за рішенням суду, яким було встановлено відповідний розмір стягнення з батька дитини на її утримання. При цьому мати також повинна виконувати свої зобов'язання по утриманню дитини. Посилання відповідачки на те, що вона оформляла кредит для придбання квартири, на думку суду, не є підставою для зменшення частки чоловіка в праві власності на майно, набуте під час шлюбу, оскільки така обставина не передбачена законодавством, як підстава для зменшення часток подружжя у спільному майні.

Outcome: approved