Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», у якому вказав, що 02. 03. 2015 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622561, який набрав чинності у цей же день після сплати ним страхового платежу у розмірі 50, 00 грн. 01. 07. 2015 року з ним стався страховий випадок, а саме 26. 06. 2015 року його було звільнено з посади у звязку зі скороченням штатів по п. 1 ст. 40 КЗпП України. 03. 07. 2015 року, у строк, передбачений п. 4. 1. 1. Договору страхування він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповіді не отримав. Лише 12. 11. 2016 року він отримав від відповідача лист з повідомленням про те, що йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі порушення ним строку повідомлення про страховий випадок, про що його сповіщали листом від 10. 03. 2016 року. Вважає, що відповідач порушив його право на отримання страхового відшкодування, відмова відповідача є необгрунтованою та незаконною, оскільки строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування він не пропустив, тому просить стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції 19\~262,30 грн., 3 % річних 682,28 коп., пеню в розмірі 547,50 грн. і моральну шкоду в розмірі 350 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просить задовольнити, пояснила, що [PERSON] виконав усі вимоги, передбачені Договором добровільного страхування фінансового ризику, протягом 2 робочих днів після звільнення звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування, повідомив про страховий випадок. Йому обіцяли, що питання буде вирішене, тільки треба почекати, і тільки після його неодноразових звернень він дізнався, що листом від 10. 03. 2016 року йому відмовлено у звязку з порушення строку повідомлення про випадок. У звязку з невиконанням відповідача своїх зобовязань за договором просить стягнути суму страхового відшкодування з урахуванням середньомісячної заробітної плати відповідача 4038, 58 грн., сума страхового відшкодування складає 17115,74 грн., а з урахуванням індексі інфляції -19262,30 грн., 3% річних за 485 днів ( з 01 серпня 2015 року по 27 листопада 2016 року включно) складає 682,28 грн., пеня 547,50 грн. Просить також стягнути моральну шкоду в розмірі 350 грн., оскільки позивач зазнав моральних страждань, так як розраховував на грошові кошти, які він отримає від страхової компанії у разі звільнення з роботи, і той факт, що він приблизно півроку не міг знайти роботу, призвело до порушення звичайного способу життя, нервової напруги та переживання. Представник відповідача за довіреністю С.-[PERSON] до суду не явилася, надала заперечення, у яких вказала, що звільнення [PERSON] з роботи у ПАТ «УкрСиббанку» у звязку із скороченням штатів не є страховим випадком, який передбачений умовами укладеного між ними договору, позивач не своєчасно звернувся до страхової компанії із заявою, оскільки дізнався про звільнення ще 25. 03. 2015 року, офіційний наказ про звільнення був підписаний 26. 06. 2015 року, а звернувся із заявою лише 03. 07. 2015 року. Вважає, що дані правовідносини не можуть регулюватись ЗУ «Про захист прав споживачів», відмова позивачу у здійсненні страхового відшкодування є правомірною, позивачем порушені строки повідомлення про подію, страхове відшкодування, 3% річних, інфляція, пеня відшкодовуються виключно при настанні страхового випадку, а виплата моральної шкоди не передбачена ні договором, ні чинним законодавством. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити, розгляд справи проводити без її присутності. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02. 03. 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622561, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, вказаного у квитанції, що не суперечать чинному законодавству України та повязані з ризиком збитків (майнових витрат) Страхувальника в разі втрати ним постійного робочого місця через банкрутство або ліквідацію роботодавця, скорочення внаслідок реорганізації. Згідно п. 2 Договору страховим випадком є звільнення Страхувальника з постійного місця роботи з причин, зазначених у ч. 1 ст.40 КЗпП України, а саме зміни в організації виробництва праці через ліквідацію та /або банкрутство підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника; скорочення внаслідок реорганізації підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника. Як вбачається з витягу з наказу № 109-к від 23. 03. 2015 року Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у звязку зі змінами в організації праці Банку вивільнити працівників, вказаних у додатку № 1, 01 липня 2015 року. Згідно витягу з наказу № 247-ВК від 26. 06. 2015 року, копії трудової книжки [PERSON] звільнений з посади фінансового консультанту відділення № 83 АТ «УкрСиббанк» у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 липня 2015 року. У строк, визначений п. 4. 1.1. Договору [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування, надав усі передбачені Договором підтверджуючі документи. Суд зважає на той факт, що позивач був заздалегідь повідомлений про можливе звільнення ще 23. 03. 2015 року, проте строком настання страхового випадку є саме день, коли він звільнений за наказом з видачею трудової книжки, що відбулося 01. 07. 2015 року. При цьому суд зважає на те, що звільнення позивача відбулося за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що не суперечить умовам Договору, укладеного між сторонами, а тому суд не приймає заперечення відповідача, які обмежують випадки, за якими може відбуватися страховане відшкодування за вказаною у Договорі статтею КЗпП України. Листом від 10. 03. 2016 року, який [PERSON] отримав 12. 11. 2016 року, відповідач повідомив його про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування у звязку з порушенням строку повідомлення про страховий випадок. Інших підстав відмови позивачу повідомлено не було, тому позивач звернувся до суду з цим позовом і з обґрунтуванням саме відсутності пропуску для звернення до страхової компанії для здійснення страхового відшкодування, і тільки після звернення до суду відповідач повідомив про інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат. Суд вважає відмову відповідача у здійсненні страхового відшкодування неправомірною, не обґрунтованою, надуманою, а тому вважає, що є підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у звязку з порушенням боржником грошового зобовязання, яке випливають з договору, а саме - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданої позивачем довідки № 3248 від 01. 07. 2015 року його середньомісячна заробітна плата з липня 2014 року по червень 2015 року склала 4038,58 грн., страхова сума складає 5000 грн., отже розмір страхового відшкодування становить 17\~115,74 грн. ( 4038, 58 х 3 + 5000,00 грн.). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 28. 11. 2016 року склала 19262,30 грн., 3% річних за 485 днів складають 628,28 грн. Крім того, п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Суд вважає, що до правовідносин, які склалися між [PERSON] та ПрАТ «ВУСО» внаслідок укладання договору добровільного страхування фінансових ризиків, застосовується вказаний Закон, тому настає відповідальність за невиконання умов виконавцем послуг, і з відповідача повинна бути стягнута пеня за останні 12 місяців в розмірі 547,50 грн. Разом з тим суд відмовляє у стягненні моральної шкоди, оскільки вона позивачем не доведена, стягнуті фінансові санкції самі по собі є такими, що компенсують шкоду позивача, яку він зазнав у звязку з невиконанням відповідачем умов страхового договору, а тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial