Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням\~будинком, який знаходиться за адресою: м. Чугуїв, пров. Відомчий, буд. 6, Чугуївського району, Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому\~на підставі договору дарування на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: м. Чугуїв, пров. Відомчий, буд. 6, Харківської області. В даному будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON], [INFO], яка фактично не проживає за місцем реєстрації з квітня 2017 року, особистих речей відповідача в будинку не має і ці обставини підтверджуються відповідним актом. Жодних обовязків з утримання житла відповідач не виконує, комунальні платежі не сплачує, проживає за іншою адресою, однак добровільно відповідач з місця реєстрації не знімається, тому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобовязати відділ реєстрації місця проживання зняти її з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень\~ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 20.12.2000 року серії АВО № 432445, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Чугуїв, пров. Відомчий, буд. 6, Харківської області (а.с. 6). У зазначеному будинку зареєстрована [PERSON] колишня дружина позивача, що підтверджується довідкою № 0320-33/2721 від 09.07.2018 року, виданою відділом реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області (а.с. 7), однак фактично там не проживає з квітня 2017 року, про що свідчить акт, складений 05.07.2018 року, сусідами [PERSON]К, [PERSON], [PERSON] та довідка № 37 від 09.10.2018, видана головою вуличного комітету № 18 «Цетральний» (а.с. 8, 28). Частиною 2 ст.\~405\~ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України,\~власникові належить\~права володіння,\~користування та\~розпорядження своїм\~майном.\~Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з квітня 2017 року, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволені позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial