Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір оренди землі б/н від 11.05.2012 року, укладений між [PERSON] та ПАСТ «Надія», скасувати державну реєстрацію вказаного договору та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він на підставі державного акта володіє земельною ділянкою, кадастровий номер 3522581200:02:000:0375, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району та області. 04.03.2000 року він уклав договір оренди землі із ЗАСТ «Надія», правонаступником якого є ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА», згідно умов якого вищевказану земельну ділянку передав в користування орендарю строком на 10 років, починаючи з дня реєстрації договору. Після закінчення терміну дії договору, у 2012 році до нього звернувся орендар, з пропозицією поновлення договору та запропонував укласти договір оренди землі на термін 7 років. Із запропонованими умовами він погодився та надав документи, необхідні для оформлення договору. У 2018 році з витягу з відповідного Державного реєстру він дізнався, що 22.03.2014 році зареєстровано договір оренди землі б/н від 11.05.2012 року, укладеного між ним та ПАСТ «Надія», на вказану земельну ділянку, термін дії якого складає 20 років. Отримавши екземпляр договору, він пересвідчився, що підписи в договорі та в акті-передачі виконані не ним, а іншою особою. У зв`язку з порушенням своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що має у власності земельну ділянку, яку у 2000 році надавав в оренду відповідачу на 10 років. Протягом вказаного періоду він отримував орендну плату за умовами вказаного договору. В подальшому дію договору було продовжено і він продовжив отримувати орендну плату і після 2010 року. Він вважав, що продовжує отримувати орендну плату на підставі укладеного раніше договору, термін дії якого продовжений на 7 років, на розмір орендної плати він уваги не звертав. Після 2017 року, будучи впевненим, що строк дії договору завершується, він вирішив повернути землю, але йому повідомили, що договір підписаний ним на 20 років. Позивач заперечив, що підписував договір оренди земельної ділянки з відповідачем на 20 років та пояснив, що у 2012 році не узгоджував з представниками відповідача продовження дії договору на такий тривалий строк. Представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що отримання позивачем орендної плати після 2012 року не свідчить про його обізнаність щодо наявності договору оренди землі та строку його дії. Позивач знав, що його земельна ділянка використовується відповідачем і вважав таке використання правомірним, а підставою такого користування вважав продовження строку дії договору на 7 років. Після отримання [PERSON] копії договору від 2012 року, за адвокатським запитом, йому стало відомо про договір, який позивачем не підписувався і не узгоджувалась так суттєва умова договору, як строк його дії на 20 років. Представник відповідача - директор приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» Салов С.В. у відзиві на позов зазначив, що права позивача не порушені, оскільки з листопада 2012 року він отримує орендну плату і претензій щодо чинності договору оренди землі від 11.05.2012 року не заявляв, що свідчить про його обізнаність з умовами укладеного договору, з урахуванням того, що відповідач не є суб`єктом, який здійснює державну реєстрацію речових прав, вважає позов необґрунтованим, тому просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача - адвокат Салюк С.М. позов не визнав та пояснив, що позивач був обізнаний про укладення договору з відповідачем у 2012 році, після укладання договору отримував орендну плату. Умови договору оренди землі виконуються відповідачем в повному обсязі і позивач протягом дії договору не звертався до відповідача з претензіями та вимогами щодо їх неналежного виконання та повернення йому земельної ділянки, договір оренди землі не суперечить вимогам закону, оскільки укладений в письмовій формі з власником земельної ділянки, і право оренди зареєстроване відповідно до вимог законодавства; волевиявлення сторін при укладенні договору оренди землі було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується такими фактами, як нарахування відповідачем орендної плати та своєчасне її одержання позивачем. Про можливі порушення своїх прав позивач міг дізнатись після державної реєстрації права оренди його земельної ділянки, однак звернувся до суду по закінченню строку позовної давності. Звернення до суду з даним позовом вважає безпідставним, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт Кропивницького відділення Науково-дослідного інституту судових експертиз Петров С.В. пояснив, що під час проведення експертного дослідження належності підпису, надані зразки підпису порівнюються між собою, час їх проставляння при цьому не порівнюється. Під час дослідження всіх зразків, які йому надані, він порівняв їх між собою та встановив, що вільні та умовно-вільні експериментальні зразки виконані однією особою, тому їх достатньо. У випадку недостатності зразків для дослідження він би порушив клопотання для витребування додаткових об`єктів для проведення експертизи. У своїй відповіді він зазначив, що підписи здійснені з деяким наслідуванням, але особа, яка наслідувала підпис, мала нижчий ступінь виробленості рухів. Для встановлення розбіжності вистачає, навіть загальних ознак, також розбіжність встановлена і за окремими елементами підпису. Ступінь виробленості рухів, це координація та темп рухів. Досліджувані зразки підпису свідчать про високу координацію рухів і швидкий темп їх виконання, натомість в наданих для порівняння зразках підпису, координація рухів ближче до середнього і їх темп більш повільніший. Суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, допитавши експерта, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії КР № 200416 [PERSON] належить земельна ділянка [NUMBER] , площею 4,92 га, в межах згідно з планом на території Великосеверинівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8). 04.03.2000 року між [PERSON] та ЗАСТ «Надія» укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] земельну ділянку, належну йому на підставі державного акта серії КР № 200416, передав в користування ЗАСТ «Надія» на термін 10 років. Вказаний договір зареєстрований в В.Северинівській сільській раді, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 04.03.2000 року вчинено запис № 84 (9-10). Згідно витягу зі статуту приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА», зазначене товариство в зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства з публічного на приватний змінило своє найменування з «Публічне акціонерне сільськогосподарське товариство «Надія» на «Приватне акціонерне товариство «СГ НАДІЯ НОВА», являється правонаступником прав та обов`язків публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія», яке в свою чергу є являється правонаступником прав та обов`язків ЗАСТ «Надія» (а.с.94). 11.05.2012 року між [PERSON] та Публічним сільськогосподарським товариством «Надія» укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець передав в строкове платне користування земельну ділянку орендарю (а.с.16-19). Згідно витягу № 19395742 від 22.03.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 19.03.2014 року за Публічним акціонерним сільськогосподарським товариством «Надія» зареєстровано інше речове право: право оренди на підставі договору оренди землі №б/н від 11.05.2012 року між орендарем Публічним акціонерним сільськогосподарським товариством «Надія» та орендодавцем (власником) [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522581200:02:000:2923, строком на 20 років (а.с.13). Згідно висновку спеціаліста № 34 від 24.07.2018 року підписи від імені [PERSON] в графах «Орендодавець» в договорі оренди землі від 11.05.2012 року, укладеному між орендодавцем [PERSON] та орендарем Публічним акціонерним сільськогосподарським підприємством «Надія» щодо оренди земельної ділянки загальною площею 4,92 га, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3522581200:02:000:2923, а також в акті приймання-передачі об`єкта оренди земельної ділянки кадастровий номер 3522581200:02:000:2923, виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с.20-33). Протягом 2012-2017 років [PERSON] отримував орендну плату за оренду земельної частки (паю), що підтверджується відповідними бухгалтерськими документами (а.с.60-93). 20.06.2018 року [PERSON] звернувся до ПАСТ «Надія» щодо отримання примірника договору оренди з додатками, на яке отримав відповідь № 349 від 27.06.2018 року, в якій правонаступником ПАСТ «Надія» - ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» повідомлено, що у правонаступника ПАСТ «Надія» - ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» примірник договору оренди землі відсутній (а.с.11, 12). На адвокатський запит, адресований центру з надання адміністративних послуг, першим заступником голови Кіровоградської районної державної адміністрації Кіровоградської області надано відповідь щодо порядку отримання копії договору (а.с.14-15). Згідно клопотання сторони позивача, проти якого не заперечувала сторона відповідача, судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу проведення якої доручено Кропивницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4445/4446/18-27 від 03.01.2019 року, підписи від імені [PERSON] в двох примірниках договору оренди землі від 11.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАСТ « Надія », які містяться на 4-й сторінці в графі «Орендодавець ( [PERSON] )» та у двох примірниках акту приймання-передачі об`єкта оренди від 11.05.2012 року, Додаток № 2 до договору оренди землі від 11.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАСТ « Надія », які містяться в графі «Орендодавець» виконані не самим [PERSON] , а іншою особою з деяким наслідуванням якихось зі справжніх підписів [PERSON] (а.с.118-124). Імперативними приписами ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності або обмеждений у його здійсненні (ч.1 ст.319, ст.321 ЦК України). Згідно положень ст.1, ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року, зі змінами та доповненнями, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно ч.1 ст.15 Закону № 161-XIV істотними умовами договору оренди землі є, крім іншого, строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути визнання правочину недійсним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про захист свого порушеного права, як власника земельної ділянки, шляхом визнання недійсним договору оренди землі № б/н від 11.05.2012 року, здійснено у конкретний спосіб, визначений ЦК України, та обумовлене недотриманням відповідачем приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» при укладенні зазначеного договору оренди землі загальних вимог, додержання яких є необхідним для його правомірності. Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно положень ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України). Відповідно до ст.13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ст.ст.14, 16 Закону № 161-XIV). Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України). Відповідно до роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до вимоги, встановленої ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Виходячи з викладеного, правочин, як вольова дія, являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Таким чином, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Крім того, волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України. В якості підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 11.05.2012 року сторона позивача посилається на той факт, що позивач не підписував вказаного договору. Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, оскільки підписи від імені [PERSON] в двох примірниках договору, укладеного між [PERSON] та ПАСТ « Надія », які містяться на 4-й сторінці в графі «Орендодавець ( [PERSON] )» та у двох примірниках акту приймання-передачі об`єкта оренди від 11.05.2012 року, Додаток № 2 до договору оренди землі від 11.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАСТ « Надія », які містяться в графі «Орендодавець» виконані не самим [PERSON] , а іншою особою з деяким наслідуванням якихось зі справжніх підписів [PERSON] , як встановлено експертизою № 4445/4446/18-27. Зазначена експертиза у справі призначена та проведена з додержанням вимог ЦПК України, Закону України «Про судову експертизу», а тому суд оцінює висновок експерта за результатами її проведення таким, що відповідає вимогам закону, та є належним і допустимим доказом по справі. На підставі зазначеного суд вважає доведеним позивачем, що підпис в договорі оренди б/н від 11.05.2012 року, виконаний не ним, а іншою особою. У зв`язку з чим волевиявлення [PERSON] , як власника земельної ділянки, при укладенні спірного договору не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків та суперечить вимогам ЦК України. Підписання договору особою, яка не мала на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою визнання договору недійсним. Представник відповідача Салюк С.М. надав до суду заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач з 2012 року регулярно отримував орендну плату, з урахуванням реєстрації договору оренди 19.03.2014 року, міг дізнатись про порушення своїх прав протягом трирічного строку для звернення до суду щодо їх захисту. З огляду на вказані обставини, представник відповідача просив суд застосувати до позовних вимог позивача позовну давність. Згідно ст.ст.256, 257, 261, 266, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частина 1 статті 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Суд, оцінюючи доводи сторони позивача, бере до уваги те, що позивач оспорюваний договір не підписував та не отримував його екземпляр після його державної реєстрації, тому був позбавлений можливості довідатися про підробку підпису в оскаржуваному договорі та про збільшення терміну оренди земельних ділянок. [PERSON] , не отримавши власного екземпляру договору від ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА», отримав примірник спірного договору після направлення адвокатського запиту, чим використав можливість довідатися про порушення свого цивільного права. Викладені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №575/476/18, які згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при вирішення даного спору. Стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач отримав належні йому копії спірних договорів після проведення державної реєстрації. З установлених судом обставин [PERSON] взагалі не знав про наявність договору оренди землі від 11.05.2012 року, адже його не підписував, тому визначальним є саме момент, коли він довідався про порушення свого права. Із досліджених судом доказів встановлено, що у позивача право на звернення до суду із даним позовом виникло з моменту отримання копії спірного договору після звернення до центру з надання адміністративних послуг, тобто в межах строків позовної давності, оскільки до вказаного моменту позивачу не було відомо про порушення його прав. Отримання орендної плати протягом 2012-2017 років не свідчить про обізнаність позивача про порушення своїх прав, оскільки, як стверджує позивач та визнано відповідачем, протягом вказаного періоду часу [PERSON] отримував орендну плату і претензій до відповідача не заявляв. Однак, отримуючи орендну плату позивач вважав це виконанням орендарем умов попереднього договору оренди землі, строк якого позивач вважав продовженим. Після того, як він отримав копію договору, то скористався правом на захист своїх прав. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності. Вирішуючи по суті позовну вимогу про скасування державної реєстрації договору оренди землі б/н від 11.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАСТ «Надія», на земельну ділянку, площею 4,92 га, кадастровий номер 352281200:02:000:2923, який було зареєстровано в Реєстраційній службі Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області 22.03.2014 року, номер запису про інше речове право № 5073678, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право оренди земельної ділянки, як вид речового права на нерухоме майно, підлягає обов`язковій державній реєстрації. Як підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 19395742 від 22.03.2014 року і встановлено судом, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі спірного договору оренди землі дійсно був внесений реєстраційний запис № 5073678 року про державну реєстрацію за Публічним акціонерним сільськогосподарським товариством «Надія» права оренди земельної ділянки, належної [PERSON] , на 20 років з правом пролонгації. Однак, суд бере до уваги те, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки та державна реєстрація договору оренди земельної ділянки не є тотожними поняттями, а інститут державної реєстрації договорів оренди землі у законодавстві України був скасований у зв`язку із системними законодавчими змінами, що відбулись у зв`язку з набранням з 01.01.2013 року нової редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції Закону України від 11.02.2010 року. Крім того, відповідно до ч.2, ч.5 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у чинній редакцій, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). З наведеного випливає, що у разі набрання рішенням суду законної сили в частині визнання спірного договору недійсним, позивач буде мати право звернутись до державного реєстратора із заявою про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку, а у випадку отримання відмови у цьому - оскаржити це рішення державного реєстратора у встановленому законом порядку. Отже, вимога позивача про скасування державної реєстрації договору оренди землі б/н від 11.05.2012 року, внесеного до реєстру 22.03.2014 року, номер запису про інше речове право № 5073678 державним реєстратором Реєстраційної служби Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, тому задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів глави 8 ЦПК України, ст.133, ч.6 ст.139, згідно яких судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, та проведенням експертизи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати, пов`язані із залученням спеціаліста і проведенням експертизи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Склад та розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог: задоволенням першої позовної вимоги та відмовою у задоволенні другої вимоги, яка, по суті є похідною від першої, суд вважає, що з відповідача повністю підлягають стягненню документально підтверджені судові витраті, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи, а саме: судовий збір, в сумі 1409,60 грн.(згідно квитанції №№ ПН676, ПН 674 від 27.08.2018 року) та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4290,00 грн. (згідно акта № 4446/4446/18-27 здачі приймання висновку експерта), загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 5699,60 грн. Інші судові витрати судом не стягуються за відсутності доказів їх понесення. На підставі ст.ст. 203, 207, 208, 215, 236, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 13, 14 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: partial