Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» про відшкодування збитків в наслідок ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач посилається на те, що він є власником транспортного засобу «Кіа Ріо» державний номер [NUMBER]. Так, згідно протоколу АБ 2 № 835376 від 08 січня 2014 року близько 10 години 30 хвилин його син [PERSON] керуючи даним транспортним засобом рухаючись на перехресті вул. Медичної та пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, а саме відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2014 року відносно [PERSON] адміністративне провадження закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб позивача та спричинено збитки в розмірі 106\~504 грн. яку позивач просить стягнути 50\~000 грн. зі страхової компанії відповідно до страхового полісу та 56\~504 грн. з [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено винність [PERSON] у скоєння даної ДТП. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не з*явилися про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, надали суду письмові заперечення, в яких просили відмовити в задоволення позовних вимог позивача, оскільки не надано належних доказів, що саме [PERSON] був винний у скоєння дорожньо - транспортної пригоди. Вислухавши сторони, допитавши в судовому засіданні свідків, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пункт 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013р «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Судом встановлено, що 08 січня 2014 року близько 10 години 30 хвилин [PERSON] керував транспортним засобом «Кіа Ріо» державний номер [NUMBER], власником якого є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 8/, та на перехресті вул. Медичної та пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, а саме відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. 08 січня 2014 року на ім*я [PERSON] було складено протокол про скоєння адміністративного правопорушення /а.с. 9/, а 07 березня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська винесено постанову про закриття провадження у справі відносно [PERSON] у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення /а.с. 15-16/, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду від 18 квітня 2014 року /а.с. 17-18/. Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засову Додж застрахована в ПАТ «СК Українська страхова група», що підтверджується полісом №АС/8359862 /а.с. 93/. Стаття 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 09 січня 2014 року до страхової компанії з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування звернувся [PERSON] /а.с. 94-95/, а 02 червня 2014 року до страхової компанії звернувся [PERSON] з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи /а.с.96/. Згідно довідки відділу ДАІ м. Дніпропетровська від 10 липня 2014 року № 14/1-1013 адміністративний протокол на [PERSON] за порушення правил дорожнього руху України не складався, постанова про визнання його винним у скоєння ДТП не виносилась /а.с. 97/, тому позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування /а.с. 97/. Представником [PERSON]. суду надано висновок № 1170-14 судового автотехнічного дослідження за заявою [PERSON] від 15 квітня 2014 року згідно якого вказано «враховуючи те, що водій [PERSON] діяв всупереч вимогам п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України» і не надав переваги в русі автомобілю «Додж, який рухався … з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух», допустив зіткнення з автомобілем «Додж», який здійснював рух по пр. Гагаріна в напрямку вул. Телевізійна, дає підстави дійти висновку про невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п. 8.7.3 «е» Правил Дорожнього руху України. /а.с.45-48/. Згідно висновку № 7 судової автотехнічної експертизи в адміністративній справі за ст. 124 КУпАП України відносно [PERSON] від 20 лютого 2014 року встановлено, що в даній ДТП з технічної точки зору, для забезпечення безпеки дорожнього руху, учасники ДТП повинні були діяти: водій [PERSON] відповідно вимогам п.п. 8.7.3 «е», 10.1, 12.3 Правид дорожнього руху України, а водій [PERSON] відповідно вимогам п. 11.4 в горизонтальній дорожній відмітці 1.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору, дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 11.4 та горизонтальній дорожній розмітці 1.3 ПДР України що знаходиться в причинному зв*язку з даною ДТП, та мав технічну можливість не допустити даної пригоди. В діях [PERSON] в даній пригоді з технічної точки зору не вбачається невідповідності вимогам ПДР України, які находяться в причинному звязку з даною пригодою. /а.с.54-56/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт скоєння дорожньо - транспортної пригоди 08 січня 2014 року. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. [PERSON] надано суду висновок № 7 судової автотехнічної експертизи в адміністративній справі за ст. 124 КУпАП України відносно [PERSON] від 20 лютого 2014 року, яка на думку позивача, підтверджує вину [PERSON] у даній ДТП, однак суд не може вважати дане дослідження належним доказом вини відповідача [PERSON], оскільки дана експертиза була проведено не у вказаній цивільній справі, а отже суд не може вважатися дану експертизу належним доказом. В судовому за сіданні сторонами клопотання про призначення автотехнійчної експертизи не заявлялося. На підтвердження розміру матеріальної шкоди [PERSON] надав замовлення - наряд на виконання робіт по ремонту обслуговування автомобілів. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те що позивачем не надано належних доказів спричинення даної шкоди саме з вини [PERSON], не доведено, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed