Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони, посилаючись на те, що 27 лютого 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, згідно умов якого він надав [PERSON] грошову суму у розмірі 120\~000, 00 грн. на строк до 27 лютого 2012 року. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу - автомобіля марки Toyota RAV4, № кузова: JTEHH20V600273166, 2004 року випуску, д/н [NUMBER]. Також позивач зазначив, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2012 року за ним було визнано право власності на вищевказаний автомобіль. Однак, позивач не може вільно користуватись та розпоряджатись автомобілем, оскільки на вказаний автомобіль був накладений арешт постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 09 квітня 2015 року. Зазначена постанова про накладення арешту на автомобіль порушує майнові права позивача, тому він просить звільнити вищевказаний автомобіль з-під арешту та зняти заборону на його відчуження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що 27 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, згідно умов якого позивач надав [PERSON] грошову суму у розмірі 120\~000, 00 грн. на строк до 27 лютого 2012 року. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу - автомобіля марки Toyota RAV4, № кузова: JTEHH20V600273166, 2004 року випуску, д/н [NUMBER]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2012 року, яке набрало чинності, за [PERSON] було визнано право власності на вищевказаний автомобіль. Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Однак, позивач не може вільно користуватись та розпоряджатись автомобілем, оскільки на вказаний автомобіль був накладений арешт постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 09 квітня 2015 року в рамках виконавчого провадження №47186730 по виконанню виконавчого листа №3-2143/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси 06 листопада 2014 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 5\~820\~615, 91 грн. Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, право застави у [PERSON] виникло 17 листопада 2005 року, а постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було винесено 09 квітня 2015 року, тобто після укладення позивачем договору застави. Крім того, вищевказана постанова про накладення арешту на автомобіль та заборону на його відчуження порушує майнові права позивача, як власника вказаного автомобіля згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України. Отже, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області не мав правових підстав для накладення арешту на автомобіль марки Toyota RAV4, № кузова: JTEHH20V600273166, 2004 року випуску, д/н [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved