Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити з актового запису про народження [PERSON], складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова 13.04.2005 за № 224, відомості про нього як батька дитини, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних [PERSON] посилався на те, що в березні 2004 року він познайомився із [PERSON] та вони мешкали разом без реєстрації шлюбу, в липні 2004 року [PERSON] повідомила його про свою вагітність, а [INFO] року в них народилась донька [PERSON]. В свідоцтві про народження позивач [PERSON] був записаний батьком дитини за його заявою, оскільки був впевнений у своєму батьківстві щодо дитини. Згодом, [INFO] в них народилась донька [PERSON], батьком якої у свідоцтві про народження також був записаний позивач за його заявою. В липні 2009 року [PERSON] та [PERSON] одружились, однак із часом у [PERSON] з'явились сумніви в його батьківстві щодо доньки [PERSON], він вирішив провести ДНК-експертизу з метою визначення батьківства та у грудні 2014 року отримав негативний результат тесту. Після цього сім'я фактично розпалась, у червні 2015 року шлюб було розірвано на підставі судового рішення. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] спробували відновити сімейні стосунки, однак їм цього не вдалось та наприкінці 2016 року вони остаточно розійшлись. Позивач стверджує, що на час реєстрації народження дитини він був упевнений у своєму батьківстві, однак у разі відсутності кровного споріднення із донькою [PERSON] він бажає виключити відомості про нього як батька дитини. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] про оспорювання батьківства, [PERSON] подала зустрічний позов, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох доньок в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] був обізнаний про те, що вона була вагітна не від нього, а він іншого чоловіка, а тому відсутні підстави для виключення відомостей про нього як батька дитини. При цьому, [PERSON] вказує, що [PERSON] не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньок, не цікавиться їх навчанням, успіхами в школі, не відвідує батьківські збори в навчальному закладі, не спілкується з вчителями, не оплачує харчування дітей. Усі питання щодо виховання дітей [PERSON] має вирішувати самостійно без участі та підтримки батька дітей. До того ж [PERSON] зловживає алкогольними напоями, неодноразово проходив курс лікування в наркологічному диспансері та в приватних лікарнях. [PERSON] відмовляється надавати дозвіл на виїзд доньок за кордон для відвідування їх бабусі в період літніх канікул, яка мешкає в Німеччині, тобто він не дбає ні про фізичний, ні про духовний розвиток дітей, не бажає спілкуватися з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, тобто самоухилився від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньок. Також [PERSON] вказує, що діти перебувають на її повному матеріальному утриманні, батько дітей в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає та просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала первісні позовні вимоги. Щодо зустрічних позовних вимог зазначала, що заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання [PERSON]. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] не заперечувала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти вимог [PERSON] про оспорювання батьківства. Зустрічні позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Від представника третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до суду надійшла заява про слухання справи та ухвалення рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2009 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06.2015 у справі № 641/3382/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] року народилась [PERSON], її батьками згідно актового запису про народження № 224 від 13.04.2005, вказані [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року народилась [PERSON], її батьками згідно актового запису про народження № 384 від 15.06.2007, вказані [PERSON] та [PERSON]. Неповнолітні [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON], 2007 р.н., зареєстровані за місцем реєстрації батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS], однак мешкають разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Загальні підстави виникнення прав та обов'язків матері, батька і дитини встановлені ст. 121 Сімейного кодексу України. Так, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 124 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. При цьому, заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, для визначення походження дитини від батька може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені (ст. 126 СК України). Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що в актовому записі про народження [PERSON], 2005 р.н., відомості про батька внесені відповідно до ст. 126 СК України. Статтею 136 Сімейного кодексу України визначені підстави та умови для оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини. Так, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 Сімейного кодексу України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Частиною 5 ст. 136 СК України встановлено застереження, а саме не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 СК України. Позивач [PERSON] вказує, що між ним та [PERSON] відсутнє кровне споріднення, що підтверджується ДНК-тестом, результат якого міститься в матеріалах справи (а.с. 12). Відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала того факту, що [PERSON] не є біологічним батьком доньки [PERSON], однак вважала неналежним доказом наданий позивачем результат ДНК-тесту. Враховуючи, що сторони не оспорюють та визнають факт відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON], 2005 р.н., суд визнає цю обставиною такою, що не підлягає додатковому доказуванню, в тому числі і шляхом проведення у справі генетичної експертизи. Відповідач [PERSON] заперечує проти доводів [PERSON] щодо його необізнаності про своє батьківство відносно доньки та на підтвердження даної обставини просила допитати свідків. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що у [PERSON] був роман із якимсь чоловіком, однак у серпні 2004 року вона відпочивала в Криму із [PERSON], а згодом повідомила їм про свою вагітність від іншого чоловіка. За клопотанням позивача [PERSON] у судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] разом із [PERSON] в серпні 2004 року відпочивали компанією у Криму, жодних розмов під час поїздки про вагітність [PERSON] не було, [PERSON] ніколи не вказував про те, що дитина від іншого чоловіка. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду (ст.. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідач [PERSON] не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обізнаності [PERSON] під час реєстрації народження дитини про відсутність кровного споріднення між ним та народженою дитиною, а тому первісні позовні вимоги [PERSON] про оспорювання батьківства підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Статтею 134 Сімейного кодексу України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. За таких обставин, вимоги [PERSON] про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини обґрунтовані. Що стосується позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON], 2007 р.н., суд вважає за необхідне вказати наступне. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як у хилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. На підтвердження своїх вимог [PERSON] вказує, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, в тому числі одного разу проігнорував її прохання надати дозвіл на виїзд дітей за кордон , не відвідує медичні заклади разом із дітьми під час їх хвороби, не відвідує батьківські збори, шкільні заходи. [PERSON] вказує, що після погіршення відносин між ним та [PERSON] він дійсно не має можливості спілкуватися із дітьми, однак він не свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, [PERSON] усілякими способами уникає від спілкування із ним та обмежує його доступ до дітей, змінює їх номери, навчальні заклади, блокує його номер на своєму телефоні та телефоні доньок. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суду не надано беззаперечних доказів винної поведінки батька щодо невиконання ним своїх батьківських обов'язків, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], 2007 р.н., необґрунтованими. Суд не приймає до уваги висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON], 2007 р.н., оскільки це питання розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради за відсутності батька дітей, лише на підставі письмових документів, які також були надано до суду та були всебічно досліджені. З огляду на те, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, даним судовим рішення задоволені вимоги [PERSON] про оспорювання його батьківства відносно [PERSON], 2005 р.н., відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], 2007 р.н., суд вважає обґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на дитину [PERSON], 2007 р.н., в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на дитину відповідного віку. Таким чином, оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial