Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є батьком неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] . Дитина проживає разом з батьком після розірвання шлюбу. Відповідач з 2013 року не спілкується з дитиною. В зв`язку з тим, що матір тривалий час не бачиться з сином, останній навіть не знає відповідач є його біологічною матір`ю. Відповідач по справі [PERSON] не виконує покладених законом обов`язків матері, не піклується про сина, не надає йому матеріального забезпечення. Нехтування відповідачкою своїх материнських обов`язків свідчить й те , що вона взагалі не приймає ніякої участі у вихованні сина. Остання не відвідує навчальний заклад, не цікавиться його особистим життям. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем особисто. Син знаходиться на утриманні [PERSON] та виховується ним. Не виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] говорить про її особисте ставлення до дитини. Вона ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, навчанням, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх материнських обов`язків, наявність яких відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об`ємі та дав пояснення аналогічні, зазначеним в позовній заяві. Також зазначив, що після розлучення в 2013 році діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з ним. Деякий час син [PERSON] проживав з матір`ю, але потім вона його повернула батьку, але навіть не сама, а сторонні люди привезли дитину до батька. А сина [PERSON] , відповідач з 2013 року жодного разу не бачила, не цікавилась його життям, здоров`ям. Заяву до Служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області про встановлення порядку спілкування з дітьми [PERSON] та [PERSON] відповідачем подано лише 22.10.2019 року, тобто під час розгляду даної справи. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що [PERSON] кілька років тому переїхала та постійно мешкає у м.Харків, наймає житло за адресою: [ADDRESS] . Відповідач працює касиром у ТОВ «Сучасні бізнес-системи» та має позмінний графік роботи, який часто випадає на вихідні, світкові або неробочі дні. Відстань між містами Харків та Красноград становить більше 100 км. У відповідача відсутній власний автомобіль, який дозволяє швидко та безперешкодно подолати відстань між місцем мешкання відповідача та місцем мешкання дитини, що вказує на об`єктивні перепони у можливості матері вільно спілкуватися із дитиною в будь-який час. Крім того, батько дитини чинить постійні перешкоди у спілкуванні із синами, у зв`язку із чим, відповідачем подано відповідну заяву до служби у справах дітей із проханням визначити режим побачень із дітьми, подано додаткову заяву до служби у справах дітей, якою відповідач просила сприяння у вирішенні питання щодо визначення режиму побачень дітьми ( [PERSON] та [PERSON] ), подано заяву до Національної поліції, якою повідомляє про вчинення перешкод із боку батька у спілкуванні із синами та просить притягнути до відповідальності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Красноградської РДА проти задоволення позовних вимог не заперечувала та надала пояснення згідно висновку. Також в судовому засіданні було опитано неповнолітнього [PERSON] в присутності психолога [PERSON] та представника Служби у справах дітей Красноградської РДА Кухлій О.Л., без присутності позивача та відповідача, який розповів, що він постійно живе з братом [PERSON] , батьком [PERSON] та матусею [PERSON] , яку вважає і знає, як свою маму. Відповідача [PERSON] він знає, як тітка [PERSON] , яку бачив колись дуже давно тільки один раз, хто вона така є, він не знаю. Кілька днів том, ця тітка приходила до школи та намагалася чимось пригостити його та [PERSON] , однак оскільки він її не знає, то злякався. Психолог [PERSON] після опитування неповнолітнього [PERSON] , зазначила, що дитина дала правдиві пояснення, без вигадок. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Також сторони мають ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , який також проживає з батьком. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 09.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , залишено проживати з батьком (а.с. 9). При цьому відповідно до позову, відповідачка визнала позов в повному обсязі, в тому числі з приводу місця проживання обох дітей - разом з батьком. Після розірвання шлюбу між сторонами, тобто з 2013 року мати жодного разу не бачила свого сина [PERSON] , не цікавилась його життям, здоров`ям, навчанням. Жодного разу не відвідувала дитячий садочок та шкільний заклад. У висновку органу опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації визначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 02.10.2019 року № 01-41/2636, вказано, що до комісії з питань захисту прав дитини Красноградської районної державної адміністрації звернувся [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , щодо позбавлення батьківських прав його колишню дружину [PERSON] , 1986 року народження, по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник служби підтримала даний висновок та пояснила, що відповідачка також викликалася на відповідну комісію, однак не з`явилася. Згідно характеристики із школи від 25.09.2019 № 257 батько дитини, [PERSON] , піклується, цікавиться шкільним життям, контролює виконання домашніх завдань, відповідально ставиться до рекомендацій учителя, допомагає у забезпеченні освітнього процесу у школі, про участь матері у шкільному житті дитини не зазначено. Відповідно до пояснень [PERSON] мати дитини протягом 4 років не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не спілкується з дитиною, не цікавиться його життям та здоров`ям. Після припинення стосунків між [PERSON] та [PERSON] , яке відбулося в липні 2013 року і по теперішній час мати не бере ніякої участі у вихованні дитини, не цікавиться життям, здоров`ям, не надає матеріальної допомоги. Тих фактів, що вона не бачила свого сина тривалий час, в зв`язку з чим він навіть не знає, що вона є його біологічною матір`ю, відповідач не заперечувала та пояснила, що це відповідає дійсності. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В зв`язку з викладеним орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому відповідач зазначає, що позивач перешкоджає їй спілкуватися з дітьми. Однак такі доводи суд вважає неспроможними, оскільки як вона сама пояснила в судовому засіданні, вона протягом 6 років не зверталась ані до Служби у справах дітей про визначення їй годин спілкування з дітьми, ані до правоохоронних органів Відповідач лише під час розгляду даної справи про позбавлення її батьківських прав, а саме 22.10.2019 року, звернулась до Служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації про визначення порядку спілкування з дітьми та 25.11.2019 року звернулась до Красноградського ВП ГУНП в Харківській області щодо припинення чинення перешкод у спілкуванні з дітьми, а до цього жодного разу не зверталась. В свою чергу [PERSON] 14.11.2019 року звернувся до Красноградського ВП ГУНП в Харківській області про неправомірні дії [PERSON] , а саме зазначив, що біологічна мати дітей [PERSON] не спілкувалась з сином [PERSON] 6 років та з сином [PERSON] 2,5 роки, 11.11.2019 року прибула вперше до школи. Після цього діти були налякані та казали, що їх хоче забрати якась [PERSON] , в зв`язку з чим вони тепер бояться ходити до школи. Крім того, відповідач під час розгляду справи навіть не виявила жодного разу, щоб дитина проживала з нею. Разом з тим, сам факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення її батьківських прав не може свідчити про прояв інтересу до дитини. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини протягом 6 років відповідач не вчиняла, активна дієва позиція відповідача відсутня. Документальних доказів, які б свідчили про дійсність таких намірів, відповідачем надано не було. Таким чином сукупністю наведених доказів підтверджується, що [PERSON] не займається та не бажає займатися вихованням сина [PERSON] , що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Зазначені факти, суд розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідоме нехтування нею, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, не бажання займатися вихованням сина, наявність яких відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] прав по відношенню до її дитини. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так як мати [PERSON] в добровільному порядку не утримує дитину, хоча має таку можливість, то суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на його утримання в розмірі ј частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved