Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 10 листопада 1994 року до 25 лютого 2004 року перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON], в якому у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які, після розірвання шлюбу з відповідачем, залишилися проживати разом з ним. Поряд з тим, вказав, що після розірвання шлюбу, відповідач залишила сім»ю, почала бродяжити по території області, вела аморальний спосіб життя. В березні 2016 року від працівників служби у справах дітей Борщівської РДА дізнався, що 01 січня 2005 року відповідач народила сина [PERSON], при реєстрації факту народження якого він був внесений в актовий запис як батько. Проте, з лютого 2004 року і по теперішній час він із відповідачем не зустрічався, не спілкувався та не мав інтимних стосунків, а тому батьком [PERSON] бути не може. Окрім цього, для з»ясування обставин народження дитини [PERSON], в лютому 2017 року звернувся до Тернопільського обласного перинатального Центру «[PERSON] і дитина», де йому було видано довідку про те, що [PERSON] народила хлопчика 27.01.2005 року в Тернопільському міському пологовому будинку, тобто після 10 місяців після припинення шлюбу. Незважаючи на це, відомості про нього як про батька дитини були внесені в актовий запис про народження дитини [PERSON] і дата народження в такому зазначена 01.01.2005 року а не 27.01.2005 року. Оскільки не є батьком вказаної дитини, просив суд виключити відомості про нього, як батька з актового запису № 05 від 11.12.2015 року про народження дитини [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов, з підстав наведених у ньому, підтримав повністю. Додатково пояснив, що згідно рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2004 року шлюб між сторонами було розірвано, і тому, вважає, що десятимісячний термін, протягом якого він міг би бути записаний як батько народженої позивачем дитини, починає свій перебіг саме з цієї дати, тобто 25 лютого 2004 року. Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2004 року. А тому, вважає, що саме основне питання, яке має вирішити суд при вирішенні спору є встановлення дати народження дитини. При цьому, зазначив, що в жодні органи щодо встановлення дати народження дитини не звертався і таке питання не порушував. Відповідач [PERSON] судове не зявилася, хоча про час та місце такого була повідомлена у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подала. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що заперечень щодо позову не має. При цьому, вказав, що свідоцтво про народження дитини було видане за сприяння працівників служби у справах дітей Борщівської РДА на підтсаві документів, які були надані відповідачем, і у відповідності таких дата народження дитини визначена 01 січня 2005 року. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Як встановлено судом, що сторонами не заперечувалось, [PERSON] та [PERSON] в період з 10 листопада 1994 року по 25 лютого 2004 року перебували в офіційному шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Збаразького районного суду Тернопільської області, що стверджено копією зазначеного рішення, з якого вбачається, що таке набрало законної сили 26 березня 2004 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ИД №046714 від 17.06.2004 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області. Також встановлено, що рішенням Збаразького районного суду від 25.05.2006 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Поряд з тим, судом встановлено, що сторони по справі записані батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ИД, виданого 11 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області. Крім цього, наведене підтверджується і витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини серії АМА 650964, з якого вбачається, що державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України за заявою [PERSON] і в такому батьком дитини зазначено [PERSON]. Проте, позивач не визнає себе батьком дитини [PERSON], посилаючись на те, що до спливу 10 місяців до народження дитини не перебував з відповідачем у шлюбі, оскільки такий було між ними розірвано 25 лютого 2004 року за рішенням суду, тому просив виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження дитини [PERSON]. Допитана судом як свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позивачем тривалий термін, в тому числі і під час його щлюбу з відповідачем. При цьому, вказала, що відповідач в лютому 2004 року покинула сім»ю та з того часу проживає за межами с. Мала Березовиця, до колишнього чоловіка та дітей жодного разу не навідувалася, крім випадку, коли у березні 2004 року забирала свої речі. Однак з таким твердженням позивача суд не може погодитись. Так відповідно до ст.122 СК України, зокрема ч.1 та ч.2, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ст. 114 цього ж Кодексу слідує, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. А отже, з наведеного вище випливає, що шлюб між сторонами було припинено 26 березня 2004 року. Тобто до спливу 10-ти місячного терміну після цієї дати, а в даному випадку 26 січня 2005 року, діти народжені відповідачем, вважаються такими, що походять від подружжя - позивача та відповідача. Як слідує з даних, внесених в свідоцтво про народження, [PERSON] народився 01 січня 2005 року, та його батьками зазначено сторони. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження слідує, що підставою запису відомостей про батька був актовий запис про шлюб № 04 від 10 листопада 1994 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції у Тернопільській області; а документом, що підтверджують факт народження дитини є медичне свідоцтво про народження № 017166 від 20 березня 2014 року, видане Тернопільським обласним клінічним перинатальним центром «[PERSON] і дитина»; медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу № 563 від 16 листопада 2015 року, видана Борщівським комунальним районним центром первинної медико-санітарної допомоги Тернопільської області; повідомлення № 1421/02.1-01-09.4 від 17 листопада 2015р., видане відділом ДРАЦС управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Теропільській області. За таких обставин, суд не приймає посилання позивача на ту обставину, що дитина [PERSON] була народжена відповідачем 27 січня 2005 року, а не 01 січня 2005 року. Такі його твердження, жодним належним чи допустимим доказом стверджені не були, не було здобуто останніх і в ході судового розгляду. Відповідно до ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За наявності офіційних даних, згідно яких [PERSON] народився 01 січня 2005 року, відсутності будь-яких доказів, які б спростовували наведений факт, суд відхиляє та не приймає твердження відповідача в тій частині, що дитина була народжена після спливу 10-ти місячного терміну після припинення між сторонами шлюбу. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є обґрунтованими та підставними, а тому до задоволення не підлягають. Судові витрати по справі підлягають покладенню на сторони в тих межах, в яких вони їх понесли. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.122, 133, 136 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed