Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 75\~000 доларів США (1\~963\~021 грн. 88 коп.) суми позики, 39 063,90 доларів США (1\~022\~443 грн. 87 коп.) відсотків за користування коштами, 6\~669,86 доларів США (174\~574 грн. 41 коп.) коштів за порушення грошового зобов'язання як три проценти річних від простроченої суми, а всього 120\~733,76 доларів США (3\~160\~040 грн. 16 коп.). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 липня 2015 року він позичив [PERSON] 150\~000,00 дол. США, який зобовязався їх повернути до 09 липня 2015 року, однак свої зобовязання виконав частково, повернув 75\~000,00 доларів США, решти боргу не повернув. Процесуальні дії: 05 липня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження в справі. 16 липня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що належить на праві власності відповідачу. 20 серпня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29 жовтня 2018 року проведено судовий розгляд по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Клопотання відповідача про відкладення судового розгляду суд не задовольнив з тієї підстави, що зазначені ним причини неявки не підтверджені жодними доказами, тобто є неповажними. З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та відсутність заперечень позивача, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з таких підстав. Так, відповідно до розписки від 02 липня 2015 року [PERSON] позичив в [PERSON] 150\~000,00 дол. США та зобовязався їх повернути до 09 липня 2015 року. Згідно з ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, викладеним у постанові Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18 вересня 2013, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, позивач довів як обставину укладення договору позики, так і обставину отримання відповідачем коштів, надавши суду розписку відповідача. Стаття 1049\~ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.\~Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач жодних заперечень проти вимог позивача суду не надав, з огляду на подання позивачем до суду боргового документа, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачем 75\~000,00 доларів США боргу за розпискою станом на дату ухвалення рішення у справі. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Частиною 1 ст.\~1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, викладеним у постанові № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 192, 533 ЦК України, викладеним у постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048\~ЦК України та при застосуванні статті 625 ЦК України. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає, що позивач правильно розрахував відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США станом на 26 червня 2018 року борг відповідача в розмірі 120\~733,76 доларів США (3\~160\~040 грн. 16 коп.), який складається з: 75\~000 доларів США (1\~963\~021 грн. 88 коп.) суми позики, 39 063,90 доларів США (1\~022\~443 грн. 87 коп.) відсотків за користування коштами, 6\~669,86 доларів США (174\~574 грн. 41 коп.) коштів за порушення грошового зобов'язання як три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та самостійно визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті станом на дату ухвалення рішення, оскільки такий перевищуватиме суму боргу, визначену позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу, визначену відповідачем станом на 26 червня 2018 року.\~ На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає понесені позивачем судові витрати на відповідача, а саме: судовий збір в розмірі 8 810 грн. 00 коп. та з врахуванням того, що представник позивача представляв інтереси позивача лише в підготовчому засіданні суд визначає витрати повязані із розглядом справи в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved