Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що 31 грудня 2015 року він у складі слідчо-оперативної групи Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області виїхав на виклик [PERSON] про сімейну сварку. Під час виїзду з'ясовано, що сварку вчинив [PERSON], якого необхідно було доставити до наркологічного диспансеру. Під час руху в службовому автомобілі [PERSON] правим ліктьовим суглобом наніс йому удар в обличчя, чим спричинив забій нижньої щелепи зліва. За вказаним фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.345 КК України, в якому він є потерпілим. Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 06 березня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України і призначено покарання. Внаслідок отримання вказаної травми він перебував на стаціонарному лікування в лікарні ДУ «ТМО УМВС в Полтавській області» з 05 по 15 січня 2016 року та проходив обстеження. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я повторно був госпіталізований до вказаної вище лікарні, і перебував на лікуванні з 07 по 22 червня 2016 року та повторно проходив медичні обстеження. За станом здоров'я наказом ГУНП в Полтавській області №233 о/с від 29 липня 2016 року його звільнено зі служби через хворобу. В подальшому відповідно до довідки Міністерства охорони здоров'я України серії АГ №0005111 від 09 вересня 2016 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, йому визначено медико-соціальною експертною комісією ступень втрати працездатності 70 відсотків та відповідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0554398 від 09 вересня 2016 року йому встановлено другу групу інвалідності. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я у 2017 році він перебував на стаціонарному лікування в лікарні ДУ «ТМО УМВС в Полтавській області», з 31 травня 2017 року він стаціонарно продовжує лікування. Зазначив, що внаслідок протиправних дій [PERSON] йому спричинена моральна шкода, яка складає 500000 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він пережив у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень та перебуванням на лікуванні, суттєвому погіршенні стану здоров'я та отриманням групи інвалідності, проведенням відповідних слідчих дій по кримінальному провадженню, що він не може користуватися всіма благами та улюбленими справами, втратою єдиної та улюбленої роботи при тому що має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Згідно рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України та посвідчення серії МВ №021694 від 19 червня 2016 року його визнано учасником бойових дій. Згідно довідки ГУНП в Полтавській області від 12 жовтня 2016 року №39/122 він має статус ветерана Національної поліції України. Також згідно посвідчення серії ВІ №001118 від 22 вересня 2016 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м.Полтаві ради він є інвалідом другої групи. Враховуючи вказане, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 500000 грн. та в подальшому, починаючи з 03 серпня 2016 року безстроково, стягувати з відповідача на його користь 3200 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В наступні судові засідання не з'явився, в заяві до суду справу просив розглядати без його участі. Представник позивач адвокат [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити, в подальші судові засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він винен у заподіянні тілесних ушкоджень відповідачу, за що повинен нести відповідальність, однак не тому розмірі, що зазначено в позові. Наступні судові засідання просив проводити без його участі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено вина відповідача у заподіянні позивачу матеріальної та моральної шкоди. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною відповідача, останній жалкує про вчинені ним протиправні дії. Після затримання її чоловіка за протиправні дії, він дуже переживав, у нього погіршився стан здоров'я. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 грудня 2015 року [PERSON] у складі слідчо-оперативної групи Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області виїхав на виклик [PERSON] про сімейну сварку. Під час виїзду з'ясовано, що сварку вчинив [PERSON], якого необхідно було доставити до наркологічного диспансеру. Під час руху в службовому автомобілі [PERSON] правим ліктьовим суглобом наніс удар [PERSON] в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою нижньої щелепи зліва. За вказаним фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.345 КК України, в якому [PERSON] визнаний потерпілим. Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 06 березня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, оскільки він своїми умисними діями заподіяв працівникові правоохоронного органу - потерпілому [PERSON], у зв'язку з виконанням ним службових обов'язків легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки, але звільнив від відбування покарання з випробуванням на строк один рік (т.1 а.с.25, 26). Вказаний випадок був розслідуваний комісією, призначеної наказом Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області №115 від 25 квітня 2016 року. За результатами розслідування комісія прийшла до висновку, що внаслідок протиправних дій [PERSON] майору поліції [PERSON] спричинена умисна травма. Вказаний випадок комісією визнаний нещасним та таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов'язків. За результатами розслідування складено акти форми Н-1* і форми Н-5* та роз'яснено [PERSON] питання надання соціальної та матеріальної допомоги, права відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с.35-38). Згідно наданої позивачем ксерокопії довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС №2111 від 15 січня 2016 року, [PERSON] з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (31 грудня 2015 року) перебував у стаціонарі з 05 січня 2016 року по 15 січня 2016 року (т.1 а.с.9). Як доказ перебування на лікуванні, [PERSON] надана ксерокопія довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України №87 від 22 червня 2016 року, згідно якої [PERSON] перебував у стаціонарі з 07 червня 2016 року по 22 червня 2016 року у зв'язку з загальним захворюванням (т.1 а.с.10). Відповідно до витягу з наказу №233 о/с від 29 липня 2016 року по особовому складу [PERSON] - оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (т.1 а.с.11). Згідно довідки серії АГ №0005111 від 09 вересня 2016 року за результатами огляду [PERSON] лікарями МСЕК, хворому визначена ступінь втрати працездатності - 70% у зв'язку отриманою травмою при виконанні службових обов'язків та встановлена друга група інвалідності на строк до 01 вересня 2017 року (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0554398) (т.1 а.с.12, 13). На підтвердження погіршення стану здоров'я внаслідок протиправних дій [PERSON], позивач [PERSON] надав суду копію виписного епікризу Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру щодо його стаціонарного лікування з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року з діагнозом атопічний дерматит та зазначає, що вказана хвороба викликана через часті нервові перевантаження і щоденні психологічні стреси (т.1 а.с.68-71). Згідно посвідчення, виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м.Полтаві ради, [NUMBER], [PERSON] є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (т.1 а.с.249). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У статтях 1195, 1197 ЦК України, на які посилається позивач, як на підставу звернення з позовними вимогами, йдеться про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Зміст цих статей свідчить про те, що вони встановлюють правила щодо відшкодування тільки майнової шкоди. Відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фі\-зичної особи, здійснюється відповідно до ст.1168 і п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України. Позивачем не доведено, що причиною його захворювань, які тривали до і на час подання позову, є саме дії відповідача [PERSON] До того ж, як свідчать копії судових рішень, наданих представником відповідача, під час виконання обов'язків при проходженні служби в органах внутрішніх справ [PERSON] неодноразово отримував травми та знаходився на лікуванні (т.1 а.с.166-180, т.2 а.с.3-7). Приписами ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Наявні в матеріалах справи докази, а саме копії актів форми Н-1* і форми Н-5*; довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС №2111 від 15 січня 2016 року; довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України №87 від 22 червня 2016 року; довідки серії АГ №0005111 від 09 вересня 2016 року про визначення ступеню втрати працездатності у зв'язку отриманою травмою при виконанні службових обов'язків; виписного епікризу Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру про стаціонарне лікування не дають можливості зробити висновок щодо порушення прав позивача з боку відповідача, які підлягають захисту шляхом зазначеним у позові. В судовому засіданні судом роз'яснювалися позивачу наслідки ст.81 ЦПК України та було запропоновано доводити позовні вимоги належними доказами, з чим позивач не погодився та вважав, ним достатнього надано доказів для задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами беззаперечно підтверджено, що втрата позивачем працездатності на 70 відсотків, отримання другої групи інвалідності не має причинно-наслідкового зв'язку з діями [PERSON], оскільки мали місце інші випадки отримання [PERSON] тілесних ушкоджень під час виконання службових обов'язків. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача, починаючи з 03 серпня 2016 року безстроково, 3200 гривень щомісяця у зв'язку з їх недоведеністю. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного. Так, положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд приймає до уваги доводи позивача, відповідно до яких після отриманих ним 31 грудня 2015 року тілесних ушкоджень у зв'язку з протиправними діями [PERSON], він перебував на лікуванні протягом одинадцяти днів з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, що підтверджено довідкою про тимчасову непрацездатність. Доказів, що подальше лікування в закладах охорони здоров'я позивач проходив у зв'язку з протиправними діями відповідача суду не надано. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок отримання тілесного ушкодження з вини [PERSON], потерпілий [PERSON] відчував певний дискомфорт, що потягло вимушені зміни у його життєвих зв'язках, він відчував фізичні страждання в зв'язку з отриманою травмою, а також душевні страждання, не маючи можливості повноцінно спілкуватися на протязі певного часу з оточуючими. Разом з цим суд враховує матеріальне становище відповідача, а саме [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1702 гривні 22 копійки щомісячно, яка є єдиним джерелом його доходу, незадовільний стан здоров'я, у зв'язку з чим йому визначена друга група інвалідності, за скоєний злочин поніс покарання за вироком суду, щиро розкаявся у вчиненому (т.1 а.с.96-111). Рішенням Європейського суду з прав людини від 16 червня 2016 року по справі «Кузьміної проти України» (Заява № 11984/06), яке є частиною національного законодавства України, визначено, що встановлення порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, якої зазнав позивач. Таким чином із урахуванням розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2000 грн. Факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачу на суму 500000 грн. суд не встановив, а тому позовна вимога підлягає до часткового задоволення. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та інвалід другої групи, а відповідач [PERSON] згідно наданого посвідчення є інвалідом II групи, в зв'язку з чим згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вказане, на підставі ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок держави.

Outcome: partial