Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить: скасувати наказ Інженерно-технологічного інституту «Біотехника» Національної академії наук України від 17 січня 2015 року №5/к про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON]; поновити його на роботі на посаді завідувача науково-дослідного сектору технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних процесів; стягнути з Інженерно-технологічного інституту «Біотехника» Національної академії наук України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 січня 2015 року по день ухвалення рішення по справі; стягнути з Інженерно-технологічного інституту «Біотехника» Національної академії наук України на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 4000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09 лютого 2015 року йому стало відомо про наявність його звільнення з 31 грудня 2014 року за прогул без поважних причин з 05 січня 2015 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, що з його боку прогулу не було, а була належним чином оформлена відпустка. Так, позивач посилається на те, що наприкінці грудня 2014 року стан здоровя його дружини - [PERSON] погіршився, загострилась хвороба хребця, у звязку з чим позивач підготував заяву про надання йому відпустки та обговорив це питання з завідувачем відділу [PERSON] У першій половині дня позивачу зателефонувала дружина та попросила терміново приїхати додому, придбавши їй знеболювальне. У звязку з тим, що директор ІТІ «Біотехніка» в першій половині дня зазвичай працює поза межами установи, позивач підписав заяву на відпустку у завідувача відділу і у цей же день, а саме 05 січня 2015 року, відправив її поштою разом з довідкою про хворобу дружини та цього ж дня заява була доставлена до ІТІ «Біотехніка». Жодних листів про відмову у задоволенні заяви про надання йому відпустки, позивач не отримував по теперішній час. Таким чином, враховуючи викладене, позивач вважає своє звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогул без поважних причин, незаконним та таким, що не відповідає дійсності, у звязку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представники відповідача, Інженерно-технологічного інституту «Біотехніка» Національної академії аграрних наук України, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилалися на їх безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши пояснення сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2011 року на підставі Наказу № 173/к ІТІ «Біотехніка» НААН [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду в.о. старшого наукового співробітника науково-дослідної лабораторії технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів. З 01 серпня 2011 року на підставі Наказу № 209/к від 26.07.2011 р. ІТІ «Біотехніка» НААН, [PERSON] був переведений на посаду завідувача науково-дослідної лабораторії технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів. 31 грудня 2014 року на підставі Наказу № 5/к від 17.01.2015 року, виданого директором ІТІ «Біотехніка» НААН [PERSON], [PERSON] було звільнено із займаної посади завідувача науково-дослідної лабораторії технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у звязку із вчиненням ним прогулу без поважних причин, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача від 31 грудня 2014 року за № 7. Відповідно до вимог ч. 1 та 2\~\~ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ч. 1 ст. 171-1\~КЗпП України\~дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, з урахуванням вимог\~\~ч. 1 та 2\~ст. 148 КЗпП України, відповідно до яких дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. На підставі доданих представником відповідача до письмових заперечень доказів, судом встановлено, що з 05 січня 2015 року по 17 січня 2015 року комісією Інституту було зафіксовано факт відсутності завідувача науково-дослідної лабораторії технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів [PERSON] на своєму робочому місці без поважних причин, про що були складені акти та видані розпорядження, а саме: - 05 січня 2015 року директором [PERSON] було видане Розпорядження № 1 про необхідність отримання складеною комісією письмових пояснень причин відсутності на робочому місці 05.01.2015 від [PERSON]; - Акт про відсутність працівника на робочому місці від 05.01.2015 р.; - 06.01.2015 р. директором [PERSON] було видане Розпорядження № 2про необхідність отримання складеною комісією письмових пояснень причин відсутності на робочому місці 06.01.2015 від [PERSON]; - Акт про відсутність працівника на робочому місці від 06.01.2015 р.; - 12.01.2015 р. директором [PERSON] було видане Розпорядження № 3) про необхідність отримання складеною комісією письмових пояснень причин відсутності на робочому місці 12.01.2015 від [PERSON]; - Акт про відсутність працівника на робочому місці від 12.01.2015 р.; - 13.01.2015 р. директором [PERSON] було видане Розпорядження № 4 про необхідність отримання складеною комісією письмових пояснень причин відсутності на робочому місці 13.01.2015 від [PERSON]; - Акт про відсутність працівника на робочому місці від 13.01.2015 р.; - Доповідна записка від 13.01.2015 р. провідного інспектора з кадрової роботи [PERSON] про здійснений телефонний дзвінок [PERSON] за мобільним номером 067-8706051 та не отримання причин прогулу та пояснень щодо відсутності на робочому місці; - 14.01.2015 р. директором [PERSON] було видане Розпорядження № 5 про необхідність отримання складеною комісією письмових пояснень причин відсутності на робочому місці 05.01.2015, 06.01.2015, 12.01.2015 та 13.01.2015 від [PERSON]; - Акт про відсутність працівника на робочому місці від 14.01.2015 р. Відповідно до ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору за пунктом 4 ст.40 КЗпП має відбуватися лише за попередньою згодою профспілкової організації, членом якої є працівник. Для отримання такої згоди 14.01.2015 р. директор ІТІ «Біотехніка» НААН [PERSON] звернулася до голови Профспілки ІТІ «Біотехніка» НААН [PERSON]Д з поданням про розгляд питання на засіданні профспілкового комітету та надання згоди на звільнення згідно п.4 ст. 40 КЗпП України завідувача науково-дослідної лабораторії технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів [PERSON] за прогул без поважних причин. З [PERSON] з Протоколу №4 засідання комісії комітету ІТІ «Біотехніка» від 16.01.2015 р. вбачається, що профспілковий комітет ІТІ «Біотехніка» НААН, розглядав на своєму засіданні подання директора ІТІ «Біотехніка» НААН від 14.01.2015 р. про надання попередньої згоди на звільнення завідувача науково-дослідного сектору технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів [PERSON] Під час засідання профспілкового комітету ІТІ «Біотехніка» НААН 16.01.2015 р. Голова профспілки [PERSON] повідомила, про те що [PERSON] не зявився на засідання профспілкового комітету, яке було призначено на 15.01.2015 р. Також він і не зявився на засідання 16.01.2015 р., не зважаючи на те що, за дорученням профспілкового комітету 15.01.2015 р. старший науковий співробітник [PERSON] передав [PERSON] запрошення на засідання профспілкового комітету 16.01.2015 р. У звязку з чим, профспілковий комітет ІТІ «Біотехніка» НААН, підтримав рішення на звільнення завідувача науково-дослідного сектору технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів [PERSON], за відсутність на роботі без поважних причин з 05 січня 2015 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, у випадку не предявлення виправдувальних документів. Позивач заперечуючи проти наявності прогулу, як підстави його звільнення, у період з 05 січня 2015 року по 17 січня 2015 року, зазначив про перебування у відпустці у період з 05 січня 2015 року по 08 лютого 2015 року, яка була оформлена належним чином, Крім того, позивач посилається на хворобу своєї дружини, яка потребувала медичної допомоги, як на поважну причину необхідності термінового виходу у відпустку. У звязку з чим, за терміновою необхідністю, попередньо обговоривши питання про надання відпустки та підписавши заяву у завідувача відділу [PERSON], 05 січня 2015 року відправив дану заяву про відпустку поштою разом з довідкою про хворобу дружини. Під час судового засідання представник відповідача зазначив, що відповідач не вважає відсутність позивача на робочому місці як належним чином оформлену відпустку та не погоджується з поважністю причин прогулу позивача, оскільки підтвердженням знаходження робітника на догляді за хворим членом сім`ї є листок непрацездатності, який повинен бути виданий саме особі, що здійснює догляд, а ніяк не Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Суд приймає твердження представника відповідача виходячи з наступного. Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу. Стаття 74 КЗпП України передбачає, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст. 79 КЗпП України, щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка. Судом з наданих представниками відповідача письмових доказів встановлено, що відповідно до Графіку відпусток працівників ІТІ «Біотехніка» НААН на 2015 рік чергова відпустка завідувача науково-дослідного сектору технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних препаратів [PERSON] визначена на червень 2015 року тривалістю 42 дня. [PERSON] з Графіку відпусток працівників ІТІ «Біотехніка» НААН на 2015 був ознайомлений належним чином. Крім того необхідно зазначити, що постанова Пленуму ВС, судова практика та лист Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2006 №270/06/187-06 визначає, що причину прогулу можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником. Поважні причини: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов'язку (надання допомоги особам потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність по стану здоров'я. Позивач обґрунтовуючи необхідність термінового надання йому відпустки та відсутність з його боку прогулу, надав до позову Виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 29.12.2014 лікуючим лікарем [PERSON] Міської поліклініки № 1 з зазначенням діагнозу - остеохондроз. Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (Форма № 027/о), затверджена Наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.02.2012 за № 110. Дана виписка заповнюється відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого» Відповідно до зазначеної інструкції Форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоровя, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоровя, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці. Форма № 027/о призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоровя щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоровя, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому. Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 за № 455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Згідно п 3.1. Інструкції для догляду за хворим членом сім'ї листок непрацездатності видається лікуючим лікарем одному із працюючих членів сім'ї або іншій працюючій особі, що фактично здійснює догляд. П. 3.2. Інструкції передбачено, що для догляду за дорослим членом сім'ї та хворою дитиною, старшою 14 років, при лікуванні в амбулаторно-поліклінічних умовах листок непрацездатності видається на термін до 3 днів. З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для визнання того, що наказ про звільнення [PERSON] був винесений з порушенням порядку визначеного законодавством та є необґрунтованим та безпідставним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу підтверджуючого незаконність наказу Інженерно-технологічного інституту «Біотехника» Національної академії наук України від 17 січня 2015 року №5/к про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON], не виявлено правових підстав для поновлення позивача на роботі на посаді завідувача науково-дослідного сектору технологічних процесів та обладнання промислового виробництва мікробіологічних процесів та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 січня 2015 року по день ухвалення рішення по справі. Також необхідно зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. і відповідно до\~ст. 237-1 «Відшкодування власником або уповноваженим цим органом моральної шкоди» КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення, невиплати належних йому грошових сумм тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життевих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи відсутність підстав для визнання незаконним звільнення позивача, тобто відсутність доведеної вини відповідача, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Отже остаточно думкою суду є повна відсутність підстав для задоволення вимог позивача у звязку з чим цивільний позов не підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed