Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в с. Орчик Зачепилівського району Харківської області відповідно до договору дарування від 25.01.2002 року. Позивач зазначає, що у 2006 році вказаний житловий будинок з надвірними будівлями був переданий в безкоштовне користування відповідачу [PERSON], оскільки в ньому ніхто не проживав, з метою не залишати будинок та земельну ділянку без нагляду. Між сторонами була домовленість, що відповідач має покинути домоволодіння позивача на першу його вимогу. Відповідач на території домоволодіння розмістив сільськогосподарську техніку та домашніх тварин. Як запевняє [PERSON] навесні 2016 року відповідача було повідомлено про необхідність звільнити житловий будинок та територію домоволодіння із земельною ділянкою, але він категорично відмовився це зробити, тому позивач був вимушений звернутися з заявою до Зачепилівського відділення поліції. 19.05.2016 року начальником сектору РПП Зачепилівського відділення поліції [PERSON] було складено висновок про припинення розгляду матеріалів за заявою позивача, оскільки дані правовідносини потрібно вирішувати в порядку цивільного судочинства. Позивач стверджує, що користування відповідачем його домоволодінням та земельною ділянкою є суттєвою перешкодою для здійснення його права володіння, користування та розпорядження будинком як своєю власністю, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач просить суд зобов»язати [PERSON] звільнити земельну ділянку з розташованими на ній житловим будинком та надвірними будівлями, що розташовані в с. Орчик Зачепилівського району Харківської області та належать [PERSON] на праві приватної власності без надання іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач погодився з позовом [PERSON], вказав, що житловий будинок він уже звільнив, але залишилася худоба в сараях, яку йому поки що нікуди перевести. Вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в с. Орчик Зачепилівського району Харківської області, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 25.01.2002 року серії АЕІ № 746407, посвідченого приватним нотаріусом Зачепилівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 118. Як вбачається з копії висновку начальника сектору РПП Зачепилівського відділення поліції від 19.05.2016 року близько 10 років тому [PERSON], який є власником домоволодіння в с. Орчик Зачепилівського району Харківської області, пустив на тимчасове проживання [PERSON] У зв»язку з тим, що [PERSON] на вимогу [PERSON] відмовляється добровільно виселитися з домоволодіння, у них виник спір, який на думку начальника сектору РПП Зачепилівського відділення поліції потрібно вирішувати в порядку цивільного судочинства в суді. Стаття 16 ЦК України гарантує кожній особі право звернення до суду за захистом свого немайнового чи майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно до ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 109 ЖК України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином у судовому засіданні достовірно встановлено, що будь-які законні підстави для користування та проживання відповідача в домоволодінні позивача за адресою с. Орчик Зачепилівського району Харківської області відсутні, діями відповідача фактично порушуються права позивача як власника домоволодіння, тому [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved