Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я в сумі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював на Інгульській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах і постійно перебував в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. У подальшому, [PERSON] був звільнений із займаної посади у зв'язку із виявленою не відповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, а також отримав ІІІ групу інвалідності та втрату 50 % професійної працездатності. Ушкодженням здоров'я йому завдано моральної шкоди, яку він визначив у розмірі 50 000 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю Давидова О.О. заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає, що позовні вимоги необґрунтовано належними доказами, зокрема не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди здоров'ю позивача, відсутнє обґрунтування визначеної у позові суми шкоди, відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про заподіяння моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст.153 ч.2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, шляхом повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що в період з 08.12.1997 року по 17.12.2013 року [PERSON] пропрацював на Інгульській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах, після чого на підставі ст.40 п.2 КЗпП України був звільнений у зв'язку із виявленою не відповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яка перешкоджає продовженню роботи, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] (а.с.5-6). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.05.2014 року встановлено, що хронічне професійне захворювання, яке отримано [PERSON], виникло у зв'язку з тривалою роботою в умовах виробничих факторів (а.с.2-3). Довідка МСЕК серії 10 ААА №263481 від 24.06.2014 року свідчить, що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності та втрату 50 % професійної працездатності (а.с.4). Викладені обставини свідчать, що позивача внаслідок отриманих професійних захворювань звільнено з роботи, якою він заробляв собі та своїй родині на життя, на даний час важка праця йому протипоказана та він не може працевлаштуватися на роботу, яку виконував раніше, а також у молодому віці він став інвалідом, позбавлений можливості заробляти собі на життя звичними для себе способами і змушений жити на пенсію по інвалідності. Позивач постійно відчуває болі в суглобах рук і ніг та попереку, яка посилюється навіть при незначних навантаженнях, у зв'язку із чим він не може допомагати своїм рідним під час виконання побутових робіт у домашньому господарстві та внаслідок зниження слуху не може повноцінно спілкуватися з оточуючими людьми, а хворобливий стан змушує його постійно лікуватися, проходити обстеження у лікарів. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що матеріалами справи доведено заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок втрати працездатності через професійне захворювання, що спричинено негативними виробничими факторами при виконанні трудових обов'язків, проте розмір шкоди в сумі 50 000 грн. визначений позивачем є занадто великим, а тому, зважаючи на всі вище викладені обставини, підлягає зменшенню до 25 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, а також практиці Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яку викладено у рішеннях «Хрипко та інші проти України», «Білецька проти України» та «Хурава проти України». Заперечення представника відповідача про необґрунтованість позовних вимог належними доказами спростовуються наведеними вище матеріалами справи, які проаналізовано судом. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України та вважає, що судовий збір у сумі 250 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial