Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати громадянина [PERSON]: 1) Повернути протиправно вилучену та самовільно зайняту частини його земельної ділянки, загальною площею 129,4 м.кв., відповідно до «Плану меж земельної ділянки» технічної документації, шляхом знесення встановленої ним огорожі; 2) Стягнути на користь позивача завдані матеріальні збитки в загальній сумі 9449 грн., із них: з [PERSON] 2538 грн., з Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області 6911 грн. Позивач згодом уточнив розмір позовних вимог та просив: 1) Звільнити самовільно зайняту частину його земельної ділянки, загальною площею 144 м.кв. шляхом знесення встановленої відповідачем огорожі; 2) Стягнути з відповідачів завдані збитки у сумі 6553,64 грн., із них: з [PERSON] 2385,34 грн., з Забродівської сільської ради Харківської області 4168,30 грн. 3) Стягнути з відповідачів судові витрати по справі у сумі 229,40 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.10.1980 року він придбав будинок із присадибною ділянкою по вул. Кулініча, 17 в с. Лозова Богодухівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, від 30.09.2008 року. Рішенням сесії Забродівської сільської ради від 26.01.1994 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, а рішенням сесії Забродівської сільської ради від 15.02.2000 року було уточнено призначення даної земельної ділянки виключно для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, якою позивач користувався до 11.05.2011 року. При виготовленні ескізу меж земельної ділянки від 11.05.2012 року, що був виготовлений земельною комісією Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, у позивача було вилучено частину земельної ділянки у розмірі - 82.9 м. кв., яку він уже засадив картоплею, та передано її у користування відповідачу [PERSON] В результаті чого [PERSON] не зміг зібрати врожай картоплі, і згідно розрахунку у 2012 році з вини Забродівської сільської ради йому було завдано збитків у розмірі 681,72 грн., з вини [PERSON] у розмірі 681,72 грн. Крім того, 14.09.2012 року відповідач додатково самовільно зайняв ще частину належної позивачу земельної ділянки, встановивши металеві стовпи огорожі. Загальний розмір протиправно вилученої та самовільно зайнятої ділянки склав 129.4 м. кв. (з вини Забродівської сільради - 82.9 м. кв., а з вини відповідача [PERSON] - 46.5 м. кв.). 26.11.2012 р. співвідповідач надав позивачу письмову відповідь про те, що гр. [PERSON] попереджено про відповідальність згідно п. б ч. 1 ст. 211 Земельного Кодексу з проханням привести земельну ділянку в належний стан для використання, а саме: знесення металевих стовпів огорожі (копія листа сільради від 26.11.2012 р.). Але відповідач не виконав цього припису та продовжив користуватися спірною ділянкою і в 2013 р., чим завдано [PERSON] матеріальних збитків з вини Забродівської сільської ради у розмірі 1331,52 грн., з вини [PERSON] у розмірі 746,93 грн. У 2013 році відповідач засіяв всю, незаконно вилучену у позивача частину земельної ділянки, розміром 129.4 м. кв., соняшником. Завдяки цьому [PERSON] не зміг використовувати її для вирощування картоплі в наступному році тому, цю ділянку необхідно залишити під пар на один рік, згідно нормативів у сівозмінах Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 р. N164. Таким чином, розмір упущеної вигоди за 2014 рік згідно розрахунку суми збитку становить з вини Забродівської сільської ради у розмірі 2155,06 грн., з вини [PERSON] у розмірі 956,69 грн. 22.08.2013 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Після цього він звернувся до співвідповідача з письмовою заявою від 12.09.2013 року з проханням заміряти площу самовільно зайнятої частини його приватизованої земельної ділянки, для звернення до суду. 09.10.2013 року земельна комісія співвідповідача склала Акт обстеження та заміру земельної ділянки, площа якої склала 129,4 м. кв. Крім того земельна ділянка перемірялася згідно актів обстеження та заміру земельної ділянки неодноразово: 09 жовтня 2013 року, 22 травня 2014 року та 10 липня 2015 року. Станом на 10 липня 2015 року розмір самовільно зайнятої земельної ділянки орієнтовно становить 144 м.кв. Відповідно до свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 22.08.2013 року він є власником земельної ділянки загальною площею 0,25 га, що розташована на території Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області в с. Лозова по вул. Кулініча, 17. Позивач неодноразово звертався до відповідача та до співвідповідача з проханням звільнити всю незаконно вилучену частину його земельної ділянки, але до цього часу вона йому так і не повернута, що змусило [PERSON] звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Пояснив, що спірна земельна ділянка належить йому, так як раніше там проходила межа, крім того на цій земельній ділянці знаходиться поховання його діда. Будь-яких документів на підтвердження права користування або права власності на вказану земельну ділянку суду не надав. Просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Представники Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що діями сільської ради [PERSON] не були завдані збитки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Статтею 386 Цивільного Кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 106 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно ч. 3 ст. 158 Земельного Кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Порядок вирішення земельних спорів передбачено ст. 158-161 Земельного Кодексу України. Судом встановлено, що 27.10.1980 року [PERSON] придбав будинок по вул. Кулініча, 17 в с. Лозова Богодухівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, від 30.09.2008 року. Рішенням сесії Забродівської сільської ради від 26.01.1994 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, а рішенням сесії Забродівської сільської ради від 15.02.2000 року було уточнено призначення даної земельної ділянки виключно для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, якою позивач користувався до 11.05.2011 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 698853 від 22.08.2013 року, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Лозова, вул. Кулініча, 17. Кадастровий номер: 6320882503:00:001:0158 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). При проведенні земельно-кадастрових робіт 12.12.2011 року було складено Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в трьох примірниках, в кожному з яких [PERSON] своїм особистим підписом погодив відрізок межі Г-А між їхніми земельними ділянками, що розташовані за адресою: вул. Кулініча 17 та 19 с. Лозова, \~Богодухівського району Харківської області. Згідно наданих позивачем: акту обстеження та заміру земельної ділянки проведеного комісією Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 09 жовтня 2013 року орієнтована площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 129,4 кв.м.; акту обстеження та заміру земельної ділянки від 22 травня 2014 року - становить 119,7 кв.м.; акту обстеження та заміру земельної ділянки від 10 липня 2015 року - становить 144 кв.м. Згідно акту обстеження земельної ділянки державним інспектором сільського господарства в Харківській області № 1055 від 18.06.2014 року встановлено, що межа земельної ділянки між домоволодіннями по вул. Кулініча 17 та по вул. Кулініча 19, а саме огорожа (сітка) перенесена в бік земельної ділянки по вул. Кулініча 17, яка належить [PERSON] Землекористувач домоволодіння № 19 по вул. Кулініча [PERSON] будь-яких пояснень та документів щодо перенесення межі не надав. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є законним власником земельної ділянки площею 0,25 га по вул. Кулініча 17 в с. Лозова Богодухівського району Харківської області, а [PERSON] самовільно на протязі 2012-2014 рр. займав частину земельної ділянки позивача, чим порушив його законні права. На підставі викладеного позов [PERSON] в частині звільнення самовільно зайнятої частини його земельної ділянки, загальною площею 144 м.кв. шляхом знесення встановленої відповідачем огорожі - підлягає задоволенню. Розглядаючи питання про стягнення з відповідачів завданих збитків (упущеної вигоди) у сумі 6553,64 грн., із них: з [PERSON] 2385,34 грн., з Забродівської сільської ради Харківської області 4168,30 грн., суд приходить до слідуючого. Відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав. Таким чином позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, однак ним не доведена реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми в якості прибутку. Його наміри базуються на можливій реалізації врожаю та відповідно отриманні прибутку. Таким чином позивач не довів реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми в якості прибутку. За вказаних обставин наведені розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним в частині позову про стягнення з відповідачів завданих збитків (упущеної вигоди) у сумі 6553,64 грн., із них: з [PERSON] 2385,34 грн., з Забродівської сільської ради Харківської області 4168,30 грн. - відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір має бути стягнутий з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial