Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Донбаського державного технічного університету в якому просив суд визнати незаконними дії ректора Донбаського державного технічного університету Антощенка М.І. та визнати незаконним наказ 33 від 25.07.2017 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , який на той час перебував у трудових відносинах з Донбаським державним технічним університетом, дізнався про те, що 25.07.2017 р. ректором ДонДТУ [PERSON] було видано наказ за номером 33 щодо реформування кафедр ДонДТУ та приведення їх кількісного та якісного складу відповідно до вимог ЗУ «Про вищу освіту». Позивач вважає цей наказ незаконним, а дії відповідача [PERSON] такими, що здійсненні із перевищенням повноважень. Відповідач - Східноукраїнський національний університет ім. В. Даля позов не визнав та надав суду відзив на позовну заяву. Свої заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що в грудні 2016 року на засіданні вченої ради ректором, як членом вченої ради, запропоновано поставити на голосування для включення до порядку денного в пункт «Різне» питання щодо реформування кафедр ДонДТУ та приведення їх кількісного та якісного складу відповідно до вимог ч. 5 ст. 33 ЗУ «Про вищу освіт». Проте позивачем, як головою вченої ради, зазначене питання не поставлено на голосування та до протоколу засідання пропозицію не внесено. Більш того, відповідач вважає, що позивач не є тією особою, яка має право оскаржити цей наказ та позивачем не доведено яким чином порушенні виданням цього наказу його права, свободи чи законні інтереси. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа - Міністерство освіти і науки України в судове засідання свого представника не направила, заперечень на позовну заяву не надала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та суду пояснив, що він займав посаду голови вченої ради на час видання ректором [PERSON] наказу № 33 та вважає, що останнім було перевищено повноваження та видано цей наказ з порушенням діючого законодавства. Представник відповідача - Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля Кавунник К.П. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи суд встановив. З копії трудової книжки [NUMBER] (а.с.6), що [PERSON] 02.03.2015 р. переведений та призначений виконуючим обов`язки завідуючого кафедрою спеціалізованих комп`ютерних систем; 04.01.2016 р. переведений на посаду доцента кафедри інформаційних технологій та електронних систем. З копії наказу № 33 від 25.07.2017 р. щодо реформування кафедр ДонДТУ та приведення їх кількісного та якісного складу відповідно до вимог ЗУ «Про вищу освіту» (а.с.7) встановлено, що кафедри ДонДТУ як базові структурні підрозділи вищого навчального закладу до 2015 року були створені у кількості 36 одиниць. Після переміщення університету з грудня 2014 року до м. Лисичанська кількість їх зменшено до 28. Втрати, пов`язанні з переміщенням не дозволили на багатьох кафедрах зберегти їх кількісний та якісний склад, який повністю відповідав би вимогам законодавства. Враховуючи пропозиції деканів, інших співробітників університету та результати ревізії фінансово-господарської діяльності ДонДТУ ректором наказано провести реорганізацію низки кафедр. З копії протоколу засідання вченої ради Донбаського державного технічного університету від 22.12.2016 р. (а.с.8), що в порядку денному немає будь-якого питання яке б стосувалось реорганізації кафедр ДонДТУ. З копії листа голови вченої ради ДонДТУ [PERSON] на ім`я ректора ДонДТУ [PERSON] від 26.07.2017 р. (а.с.9), що [PERSON] звертався до ректора [PERSON] та вказував на незаконність наказу № 33 від 5.07.2017 р., оскільки він суперечить п. 3 ст. 33, ст. 34 та п. 2 ст. 36 ЗУ «Про вищу освіту», оскільки рішення про реорганізацію структури вищого навчального закладу приймається вищаю радою вищого навчального закладу за поданням ректора, а на розгляд вченої ради ДонДТУ дане питання не виносилось. З копії листа ректора [PERSON] на ім`я голови вченої ради ДонДТУ [PERSON] від 10.08.2017 р. (а.с.10), що у відповідь на лист голови вченої ради ДонДТУ Захожая О.І. щодо незаконності наказу № 33 від 25.07.2017 р. зазначено, що [PERSON] на засіданні вченої ради у грудні 2016 р. відмовився вносити дане питання до порядку денного; невідповідність законодавству кафедр ДонДТУ встановлено у акті ревізії фінансово-господарської діяльності ДонДТУ; питання щодо реформування кафедр буде винесено на розгляд вченої ради ДонДТУ у вересні поточного року після затвердження кількісного складу вченої ради на конференції трудового колективу. З довідки № 61-2 від 12.02.2020 р. (а.с. 96), виданої Східноукраїнським національним університетом ім. В. Даля встановлено, що [PERSON] . З 13.07.2019 р. працює на посаді професора на кафедрі хімії та охорони праці; З наказу Міністерства освіти і науки України № 587 від 05.06.2018 р. про реорганізацію Донбаського державного технічного університету (а.с.а.с. 98-103) встановлено, що Донбаський державний технічний університет реорганізується шляхом приєднання до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). Оцінивши зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступного. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про вищу освіту» вчена рада є колегіальним органом управління закладу вищої освіти, який утворюється строком на п`ять років, склад якого затверджується наказом керівника закладу вищої освіти протягом п`яти робочих днів з дня закінчення повноважень попереднього складу вченої ради. Вчену раду закладу вищої освіти очолює її голова, який обирається таємним голосуванням з числа членів вченої ради закладу вищої освіти, які мають науковий ступінь та (або) вчене (почесне) звання на строк діяльності вченої ради. До складу вченої ради закладу вищої освіти входять за посадами керівник закладу вищої освіти, заступники керівника, керівники факультетів (науково-навчальних інститутів), учений секретар, директор бібліотеки, головний бухгалтер, керівники органів самоврядування та виборних органів первинних профспілкових організацій працівників закладів вищої освіти, а також виборні представники, які представляють наукових, науково-педагогічних працівників і обираються з числа завідувачів (начальників) кафедр, професорів, докторів філософії, докторів наук, виборні представників, які представляють інших працівників закладу вищої освіти і які працюють у ньому на постійній основі, виборні представники аспірантів, докторантів, асистентів-стажистів, лікарів (провізорів)-інтернів, лікарів-резидентів, керівники виборних органів первинних профспілкових організації студентів та аспірантів, керівники органів студентського самоврядування закладу вищої освіти відповідно до квот, визначених статутом закладу вищої освіти. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» роз`яснено вживання термінів: п. 1 автономія закладу вищої освіти - самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом; п. 7 заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про вищу освіту» рішення про утворення реорганізацію, чи ліквідацію закладу вищої освіти приймається: 1) для закладів державної форми власності - Кабінетом Міністрів України; 2) для закладів комунальної форми власності - відповідними органами місцевого самоврядування; 3) для закладів приватної форми власності - фізичними та/або юридичними особами відповідно до закону, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» - безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Позивачем не надано суду під час розгляду цивільної справи будь-яких належних до допустимих доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи з невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Оскільки суд дійшов переконання про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed