Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що він та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1990 року. Зазначає, що стосунки між ним та [PERSON] не склалися, причинами розпаду їх сім`ї стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, що призвело до відчужування між ними. З 2017 року шлюбно-сімейні відносини між ними були остаточно припинені. З цього часу вони не живуть однією сім`єю, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Вказує, що він категорично проти поновлення шлюбно-сімейних відносин, збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і шлюб необхідно розірвати. Зазначає, що на його неодноразові пропозиції щодо розірвання шлюбу шляхом подання відповідної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] відповіла відмовою, у зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду і позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 березня 1990 року відділом ЗАЦС Режевського міськвиконкому Свердловської області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , актовий запис № 90, про що видано свідоцтво серія [NUMBER] від 24 березня 1990 року. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що його збереження не є можливим. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з\~ст.\~21\~СК України,\~шлюбом є\~сімейний союз\~жінки та\~чоловіка,\~зареєстрований у\~органі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 1 ст. 24 СК України, встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи із положень ст. 112 СК України, за обставин, які склалися на даний час між сторонами, враховуючи дійсні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, її збереження за таких обставин є неможливим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved