Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа ГУ ДКСУ у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. В обґрунтування позову посилається на те, 05.03.2015 [PERSON] було затримано в якості підозрюваного в межах кримінального провадження № 42014100040000280 від 11.11.2014, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України та повідомлено про підозру. Після затримання, [PERSON] було насильно доправлено до будівлі прокуратури Дніпровського району м. Києва, де було проведено обшук, під час якого у затриманого були вилучені речі. 05.03.2015 все вилучене майно було арештовано відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва. 24.03.2015 ухвалою Апеляційного суду м. Києва ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2015 про арешт майна позивача було залишено без змін. 20.04.2015 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання підозрюваного [PERSON] , з метою приводу для участі у судовому засіданні по розгляду клопотання про обрання відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 10.06.2015 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 08.04.2016 листом Київської місцевої прокуратури №10, яка здійснювала досудове розслідування кримінального провадження, станом на квітень 2016 року, сторону захисту було повідомлено, що відносно позивача здійснювалися негласні слідчі (розшукові) дії на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2015. Постановою Київської місцевої прокуратури №9 від 06.10.2016, кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 10.05.2017 майно, яке раніше було арештоване, повернуто позивачу працівниками Київської місцевої прокуратури №4. Таким чином, кримінальне переслідування відносно [PERSON] тривало 19 місяців (березень 2015 року - жовтень 2016 року). Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 60800 грн. 31.10.2018 через канцелярію суду позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій останній просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 558450,00 грн. Ухвалою суду від 05.06.2019, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості третьої особи залучено ГУ ДКСУ у м. Києві. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказує на те, що досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось Київською місцевою прокуратурою №10 та №9, а також постановою Київської місцевої прокуратури №9 кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Казначейство прав та законних інтересів не порушувало, не є причетним до заподіювання позивачеві будь-якої шкоди та не має жодних відомостей та даних, на підставі яких суд має встановити наявність або відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, в зв`язку з чим не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановлений законом строк. Причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Цивільним законодавством України, зокрема положеннями ст. 1176 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування такої шкоди виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (ст. 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у вказаних вище випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 5) моральна шкода. Судом встановлено, що 05.03.2015 [PERSON] було затримано в якості підозрюваного в межах кримінального провадження № 42014100040000280 від 11.11.2014 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України та повідомлено про підозру. Після затримання, [PERSON] було насильно доправлено до будівлі прокуратури Дніпровського району м. Києва, де було проведено обшук, під час якого у затриманого були вилучені речі. 05.03.2015 все вилучене майно було арештовано відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва. 24.03.2015 ухвалою Апеляційного суду м. Києва ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2015 про арешт майна позивача було залишено без змін. 20.04.2015 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання підозрюваного [PERSON] , з метою приводу для участі у судовому засіданні по розгляду клопотання про обрання відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 10.06.2015 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 08.04.2016 листом Київської місцевої прокуратури №10, яка здійснювала досудове розслідування кримінального провадження, станом на квітень 2016 року, сторону захисту було повідомлено, що відносно позивача здійснювалися негласні слідчі (розшукові) дії на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2015. Постановою Київської місцевої прокуратури №9 від 06.10.2016, кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 10.05.2017 майно, яке раніше було арештоване, повернуто позивачу працівниками Київської місцевої прокуратури №4. За результатами розгляду справи, в результаті аналізу представлених позивачем доказів, судом було встановлено наявність обставин, які відповідно до наведених норм, дають позивачу право на відшкодування спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди. Відповідно до висновку експерта №1-11/09, за результатами проведення психологічної експертизи від 11.09.2018 встановлено, що ситуація неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності як підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, що продовжувалося з 05.03.2015 до 06.10.2016, постала для [PERSON] як тривало психотравмуюча, обумовила негативні психоемоційні зміни, погіршувала можливості продуктивної самореалізації, обмежувала життєві перспективи, сформувала негативні професійні настанови, чим спричинила [PERSON] психологічні (моральні) страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданих [PERSON] негативних психологічних переживань (моральних страждань) внаслідок тривалого притягнення до кримінальної відповідальності, становить 150 мінімальних заробітних плат. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Щодо вирішення позовної вимоги про відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, суд зважає на наступне: Кримінальне переслідування відносно позивача тривало 19 місяців (березень 2015 року по жовтень 2016 року). У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача вказував на те, що згідно положень п. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Так, розміри мінімальної заробітної плати на 2018 рік було встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» у місячному розмірі: з 1 січня - 3723,00 грн. Виходячи з приписів законодавства на відшкодування шкоди, представник відповідача зазначає, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Дана позиція не може бути прийнята судом. По-перше, положення ст. 13 Закону України «„Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлюють виключно обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди такого роду випадках та не містять жодного обмеження його максимального розміру. По-друге, як зазначено в тексті самого п. 3 розділу ІІ закону № 17774-VIII, ним встановлені обмеження щодо використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення встановлених посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. З аналізу вказаної норми та положень зазначеного закону в цілому вбачається, що вказані обмеження застосовуються лише при визначенні розміру оплати праці та інших трудових виплат працівникам, які законодавчо визначені у відповідній кількості мінімальних заробітних плат. Таким чином у випадках, не пов`язаних з трудовими правовідносинами, а також у випадках, коли розмір таких виплат працівникам прямо не визначається кількістю мінімальних заробітних плат, встановлені вищевказаною нормою обмеження та не можуть бути застосовані. При цьому, і в інших частинах закону № 17774-VIII не міститься жодного посилання на розповсюдження його дії на визначення розміру моральної шкоди як такої, так і відшкодування шкоди, спричиненої незаконним притягненням особи до відповідальності. За таких умов, жодних підстав для застосування положень такого нормативного документу в даному випадку немає, а відтак, доводи відповідача суд вважає безпідставними. В той же час, суд не може погодитися й з розміром відшкодування моральної шкоди, заявленим позивачем. При вирішенні даного питання, суд бере до уваги той факт, що позивач без відповідної правової підстави 19 місяців перебував під кримінальним переслідуванням. При цьому, позивач був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Постанова про закриття кримінального провадження відносно нього свідчить про безпідставність не тільки затримання, але і взагалі кримінального переслідування. Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальне провадження відносно позивача, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд бере до уваги представлені позивачем докази з цього приводу, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VІІІ, з 01.01.2018 встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 3723,00 грн. При визначенні розміру стягнення моральної шкоди, слід виходити з встановленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом з 05.03.2015 по 06.10.2016, тобто 19 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 70737,00 грн. (мінімальна заробітна плата х кількість місяців). Зважаючи на всі обставини справи, представлені сторонами докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку складає 70737,00 грн. (19 х 3723 грн.), що відповідає принципу розумності та справедливості. При таких обставинах, позов підлягає задоволенню частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial