Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами 13 березня 2012 року в усній формі договору позики, відповідач зобов'язався повернути позивачу, отриману від нього суму позики у розмірі 7 000 Євро зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 10% на місяць по закінченню строку договору, тобто до 14 липня 2012 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальником, відповідачем у справі, видано позивачу розписку, у якій зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання ним визначеної грошової суми. Однак, у встановлений договором та розпискою строк, відповідач не повернув суму позики та відсотки за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути. До початку судового розгляду справи, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти у розмірі 19 943,00 Євро, еквівалент 211 846,51 грн., що складається з основного боргу - 7 000 Євро, еквівалент 74 358,20 грн.; відсотків за користування позикою - 2 800 Євро, еквівалент 29 743,28 грн.; 3 % річних - 343 Євро, еквівалент 3 643,55 грн.; безпідставне користування грошовими коштами - 9 800 Євро, еквівалент 104 101,48 грн. та судових витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України: крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Дослідивши надану позивачем заяву про уточнення позовних вимог та враховуючи те, що дана заява подана до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням викладених у заяві уточнених позовних вимог. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали у повному обсязі з урахуванням уточнень та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника [PERSON] (діє за ордером №19945 від 13 березня 2013 року), допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 2012 року між сторонами було укладено в усній формі договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику в сумі 7 000 Євро для розвитку власної комерційної діяльності. А останній в свою чергу зобов'язався повернути обумовлену грошову суму зі сплатою 10% відсотків в місяць за користування грошовими коштами по закінченню строку договору, тобто до 14 липня 2012 р. У підтвердження отримання грошей у сумі 7 000 Євро відповідач написав розписку. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач умов договорів позики у визначені у ньому строки не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість за основним боргом у розмірі 7 000 Євро, та відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 2 800 Євро. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] відповідно до умов якої останній зобов'язався повернути отримані грошові кошти в сумі 7 000 Євро зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 10 % в строк до 14 липня 2012 року, а також факт написання розписки відповідачем. Крім того, свідок пояснила, що гроші в сумі 7 000 Євро відповідач брав з метою розвитку власної комерційної діяльності на купівлю будівельних матеріалів. Частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У порушення зазначених норм закону відповідач зобов'язання належним чином не виконав та гроші у сумі 7 000 Євро основного боргу, що відповідно до курсу Євро до гривні станом на 12 березня 2013 року складали 72 702,70 грн. та відсотки згідно умов договору в розмірі 2 800 Євро, еквівалент 29 081,09 грн., не повернув. Термін прострочення відповідачем зобов'язання за договором позики складає 14 місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу відповідача трьох відсотків річних складає 9 800 Євро х 0,03 (річних) / 12 місяців х 14 місяців = 343 Євро. [PERSON] зобов'язався повернути позику не пізніше 14 липня 2012 р., оскільки такий термін передбачений умовами договору. Тому з моменту спливу терміну надання позики у відповідача немає підстав користування грошовими коштами. За приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, нарахування процентів за користування безпідставно одержаними чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 та ч. 2 ст. 1214 ЦК України є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошових коштами, належних до сплати кредиторові. Отже, загальна сума боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, що станом на 14 вересня 2013 року складає 19 943 Євро, еквівалент 211 846,51, а саме: основний борг - 7 000,00 Євро, еквівалент 74 358,20 грн.; відсотки за користування позикою - 2 800 Євро, еквівалент 29 743,28 грн.; 3 % річних - 343 Євро, еквівалент 3 643,55 грн.; безпідставне користування грошовими коштами - 9 800 Євро, еквівалент 104 101,48 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договорів позики у розмірі 19 943 Євро, що в перерахунку на національну грошову одиницю України за курсом Національного банку України становить 211 846,51 грн. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved