Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 1 від 14.03.2014 року він з 01.04.2014 року був прийнятий на посаду заступника директора ТзОВ «Аделія - Плюс» з посадовим окладом 2500 гривень, про що проведено відповідний запис у трудовій книжці. З 01.04.2014 року по 30.06.2014 року він працював на вказаній посаді, заробітна плата нараховувалась, але через фінансові труднощі підприємства не виплачувалась. 30.07.2014 року ним отримано 2048,50 гривень заробітної плати згідно відомості за квітень - червень 2014 року. Виконуючим обов'язки директора товариства Фівчук О.І. 02.06.2014 року видано наказ № 5 про не нарахування йому з 01.05.2014 року заробітної плати. 01.07.2014 року він дізнався, що наказом № 2 від 12.05.2014 року скасовано посаду заступника директора з 01.05.2014 року, а його звільнено із займаної посади. 01.07.2014 року йому видано трудову книжку без запису про звільнення. Накази про ненарахування заробітної плати та про звільнення вважає незаконними та з підстав, передбачених ст.ст. 40, 47, 49-2 КЗпПУ просив їх скасувати та поновити його на роботі. Вказує також, що за період з 01.04.2014 року по 01.07.2014 року йому не виплачено заробітну плату у розмірі 7500 гривень. За час вимушеного прогулу з 01.07.2014 року до 01.09.2014 року його середній заробіток становить 5657,94 гривень, які просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Представник відповідача позову не визнала, заперечуючи тим, що колишній директор Товариства 24.03.2014 року померла, а через два-три тижні стало відомо про заступника директора. Колишній директор не мала права змінювати штатний розпис, приймати на посаду заступника директора позивача, а наданий позивачем наказ про прийняття його на роботу взагалі підроблений. Про посаду заступника директора не було відомо, Товариству не потрібна така посада, як заступник директора, це зайве витрачання коштів. Вважає звільнення позивача правомірним, оскільки всі учасники Товариства про це вирішили на загальних зборах. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що наказом № 1 від 14.03.2014 року він з 01.04.2014 року був прийнятий на посаду заступника директора ТзОВ «Аделія - Плюс» з посадовим окладом 2500 гривень, про що проведено відповідний запис у трудовій книжці. Виконуючим обов'язки директора товариства Фівчук О.І. 02.06.2014 року видано наказ № 5 про не нарахування [PERSON] з 01.05.2014 року заробітної плати. Наказом № 2 від 12.05.2014 року скасовано посаду заступника директора з 01.05.2014 року, [PERSON] звільнено із займаної посади заступника директора ТОВ «Аделія - Плюс». Із вказаним наказом позивач ознайомлений 01.07.2014 року. У наданій позивачем копії трудової книжки відсутній запис про звільнення та про підстави звільнення. Згідно п.6.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Аделія - Плюс» вищим органом управління Товариства є Загальні збори його учасників. Пунктом 6.3. Статуту передбачені питанні, які відносяться до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства. Відповідно до п.6.9. Статуту управління діяльністю Товариства здійснюється виконавчим органом виконавчим органом - директором, який виконує керівництво поточною діяльністю Товариства та організовує виконання рішення зборів учасників. Директор вирішує всі питання, пов'язані з поточною діяльністю Товариства, крім тих, які відносяться до виключної компетенції зборів учасників (п.6.10. Статуту). Прийом і звільнення працівників проводиться директором Товариства згідно з трудовим контрактом (угодою) та діючим законодавством. Директор за згодою Засновників визначає фонд оплати праці. Директор самостійно встановлює форми, системи і розмір оплати праці. (п.7.3., п.7.5., п.7.6.Статуту). До виключної компетенції зборів учасників Товариства не відноситься зміна штатного розпису та прийняття на роботу працівників. Наведене спростовує доводи представника відповідача стосовно неправомірних дій колишнього директора Товариства щодо змін штатного розпису та прийняття на роботу позивача. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що лише через 2-3 тижні після смерті колишнього директора Товариства дізнались, що є посада заступника директора і що її обіймає [PERSON], який був попереджений про своє звільнення. Посада заступника директора Товариству не потрібна. Звільнення [PERSON] проводилось підставі рішення загальних зборів. Надана представником відповідача копія Акту від 11.05.2014 року про відсутність [PERSON] на робочому місці (з урахуванням того, що посаду, яку він обіймав скасовано з 01.05.2014 року) не спростовує доводи позивача та не підтверджує законність його звільнення. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе з підстав, передбачених статтями 40 та 41 Кодексу законів про працю України. Як передбачено пунктом 1 статті 40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст. 49-2 КЗпПУ про наступне вивiльнення працiвникiв персонально попереджають не пiзнiше нiж за два мiсяцi. При вивiльненнi працiвникiв у випадках змiн в органiзацiї виробництва i працi враховується переважне право на залишення на роботi, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звiльнення у зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi власник або уповноважений ним орган пропонує працiвниковi iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї. При вiдсутностi роботи за вiдповiдною професiєю чи спецiальнiстю, а також у разi вiдмови працiвника вiд переведення на iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї працiвник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятостi або працевлаштовується самостiйно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до вiдома державної служби зайнятостi про наступне вивiльнення працiвника iз зазначенням його професiї, спецiальностi, квалiфiкацiї та розмiру оплати працi. Тому заявлені позивачем вимоги про скасування наказів про не нарахування заробітної плати та про звільнення, а також про поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до наказу № 1 від 14.03.2014 року встановлено посадовий оклад заступника директора підприємства у розмірі 2500 гривень. Згідно копії платіжної відомості за квітень - червень 2014 року [PERSON] 30.07.2014 року виплачено 2048,50 гривень. Невиплаченою за квітень 2014 року є заробітна плата у розмірі 451,50 гривень. За час вимушеного прогулу, за період з 01 травня по 09 вересня 2014 року (132 дні), розмір заробітної плати, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, становить 10 956 гривень. Розрахунок проведено наступним чином: 2500грн.х2міс. : 60днів (2 міс.) = 83грн.; 83грн. х 132дні = 10 956грн.. З указаної суми підлягають відрахуванню кошти до державних цільових фондів. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпПУ працiвник може звернутися з заявою про вирiшення трудового спору безпосередньо до районного, районного у мiстi, мiського чи мiськрайонного суду в тримiсячний строк з дня, коли вiн дiзнався або повинен був дiзнатися про порушення свого права, а у справах про звiльнення - в мiсячний строк з дня вручення копiї наказу про звiльнення або з дня видачi трудової книжки. Згідно копії наказу № 2 від 12 травня 2014 року про скасування з 01.05.2014 року посади заступника директора та звільнення [PERSON] із займаної посади заступника директора, позивач ознайомлений 01.07.2014 року та звернувся до суду 07.07.2014 року. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених та встановлених судом обставин заявлені вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимоги про поновлення на роботі у розмірі 243,60 гривень та за вимоги про стягнення заробітної плати у розмірі 243,60 гривень. Враховуючи наведене, ст.ст. 40, 47, 49-2, 116, 117, 233 КЗпПУ,

Outcome: partial