Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад. Як доказ заявлених вимог вказує на те, що 08 травня 2012 року в приміщенні районного відділу міліції він був незаконно затриманий майором [PERSON] і за вказівкою начальника міліції був в примусовому порядку доставлений у Волинську обласну психіатричну лікарню № 2 смт. Олика, де він незаконно перебував протягом 24 доби. Покликаючись на те, що жодного суспільно-небезпечного діяння він не вчиняв та є психічно здоровою людиною, тому дії начальника міліції щодо незаконного затримання, незаконного позбавлення його волі та примусового, без рішення суду, супроводу у психлікарню містять склад злочинів, відповідальність за які передбачено статтями 371, 146, 365 КК України, та суперечать вимогам Закону України «Про психіатричну допомогу», «Про міліцію», наказу МОЗ МВС № 346//877 від 19.12.2000 року. Незаконними діями працівників міліції принижено його гідність як людини. Зазначені обставини спричинили позивачу моральні страждання, повязані з погіршенням можливостей реалізації своїх звичок, погіршення відносин з людьми. Покликаючись на норми п.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, хто є потерпілим від незаконного затримання має захищене позовом право на відшкодування, у відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідача 60 000 грн. та 3 000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, суду пояснив, що працівники міліції, незаконно затримавши його 8 травня 2012 року о 10 год. 20 хв. та супроводжуючи в кареті швидкої допомоги до ВОПЛ №2 смт. Олика, обмежили його право на свободу та піддали нелюдському, такому, що принижує його гідність поводженню, тому просить позов задовольнити. Уточнивши позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, просить стягнути з відповідача на його користь 2500 грн. у відшкодування судових витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, покликаючись на ст. 209 КПК України, якою передбачено, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися із уповноваженою службовою особою чи в приміщені, визначеному уповноваженою службовою особою, зазначаючи порядок та підстави затримання, що проводяться органами внутрішніх справ в силу ст. 207 КПК України та ст. 262 КУпАП, вказує на порушення відповідачем вищеназваних норм закону, що призвело до незаконної госпіталізації позивача до психіатричного закладу, де його проти його волі утримували 24 доби, що завдало позивачу сильного душевного хвилювання, почуття беззаконня, приниження його людської честі та гідності, та викликало необхідність докладати значних зусиль задля відновлення своєї репутації серед знайомих, просить заявлені його довірителем вимоги, з врахуванням уточнених вимог щодо витрат на правову допомогу, задовольнити. Представник прокуратури Ківерцівського району [PERSON] в судовому засіданні заперечив заявлений позов, покликаючись на його безпідставність, оскільки працівниками міліції не застосовувались спецзасоби, а лише відповідно до Інструкції, затвердженої Наказом МОЗ України i MBC України від 19.12.2000р. «Про заходи та організацію взаємодії закладів охорони здоров`я й органів Внутрішніх справ щодо запобігання небезпечним діям з боку ociб, які страждають на тяжкі психічні розлади», здійснювався супровід у кареті швидкої допомоги у звязку з висновком районного психіатра про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. Здійснення такого супроводу працівниками міліції протягом трьох годин не могло заподіяти позивачу моральної шкоди. Не доведена вказана обставина і позивачем. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, надані докази суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08.05.2012 року [PERSON] був доставлений у Волинську обласну психіатричну лікарню № 2 смт. Олика в супроводі свого сина, працівника міліції та рай психіатра за направленням останнього на примусову госпіталізацію за заявами родичів (колишньої дружини, дітей та матері), поданими 07.05. та 08.05.2012 року на імя лікаря-психіатра Ківерцівської ЦРЛ та начальника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області. Повноваження працівників міліції при взаємодії із закладами охорони здоров'я регламентуються статтею 8 Закону України «Про психіатричну допомогу», в силу ч.3 якої органи внутрішніх справ зобов'язані надавати допомогу медичним працівникам, за їх зверненням, у разі надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та забезпечувати безпечні умови для доступу до особи та її психіатричного огляду. Органи внутрішніх справ повинні запобігати діям з боку особи, якій надається психіатрична допомога в примусовому порядку, що загрожують життю i здоровю оточуючих та інших ociб, та вживати заходи щодо забезпечення схоронності залишеного без нагляду майна та житла особи, яка госпіталізується в примусовому порядку, а в разі необхідності проводити розшук особи, якій психіатрична допомога повинна надаватися в примусовому порядку». Згідно п. 1.6. Інструкції, затвердженої Наказом МОЗ України i MBC України від 19.12.2000р. (№ 346/877) «Про заходи та організацію взаємодії закладів охорони здоров`я й органів внутрішніх справ щодо запобігання небезпечним діям з боку ociб, які страждають на тяжкі психічні розлади», при наданні ocoбi за рішенням суду амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може статися, що психічнохвора особа чи її родичі чинитимуть цьому опір. У цьому випадку працівники ПНД, швидкої психіатричної допомоги звертаються (телефонограмою з подальшим оформленням зазначеного звернення письмово) за допомогою в орган внутрішніх справ, на території обслуговування якого перебуває психічнохворий. Керівництво органу внутрішніх справ за зверненням працівників психіатричного закладу забезпечує до призначеного часу (у разі потреби - негайно) i за означеною адресою прибуття працівників міліції для надання допомоги медичним працівникам». Право міліції для виконання покладених на неї обов'язків затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, які мають ознаки вираженого психічного розладу і створюють у зв'язку з цим реальну небезпеку для себе і оточуючих, - до передачі їх у лікувальні заклади, але не більш як на 24 години, передбачено п.5 ст.11 Закону України «Про міліцію». Разом з тим, порядок здійснення діяльності міліцією та права громадян зазначені у ст. 5 вищеназваного закону. У разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку. В силу ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. З досліджених судом доказів встановлено, що 07.05.2012 року сімя [PERSON], а саме: мати - [PERSON], колишня дружина - [PERSON], син - [PERSON] та донька [PERSON] звернулись до районного психіатра Ківерцівської ЦРЛ [PERSON] та начальника Ківерцівського РВУ МВС України у Волинській області [PERSON] з заявою про направлення на примусове лікування [PERSON], посилаючись на тривалу неадекватну поведінку останнього, створення конфліктів в сімї та погрози фізичною розправою. З заявою про допомогу полікувати сина 08.05.2012 року до рай психіатра [PERSON] звернулась особисто мати позивача [PERSON] За результатами психіатричного огляду, проведеного 08.05.2012 року лікарем психіатром [PERSON] в приміщенні Ківерцівського районного відділення міліції в примусовому порядку без згоди [PERSON], оцінку правомірності якого суд не дає в даній цивільній справі, оскільки зазначене є предметом окремого позову, [PERSON] було виставлено діагноз шизоафективний розлад з госпіталізацією до психіатричного закладу ВОПЛ № 2 смт. Олика в примусовому порядку. Як встановлено з пояснень позивача в судовому засіданні, на виконання вказаного висновку райпсихіатра [PERSON] було запропоновано добровільно пройти в машину швидкої допомоги. З моменту примусового психіатричного огляду і до моменту такого огляду у Волинській психіатричній лікарні № 2 смт. Олика він перебував в супроводі працівника міліції, що на думку позивача, було неправомірним та обмежувало його право вільно пересуватися. Цього ж числа позивач був оглянутий лікарською комісією ВОПЛ № 2, яка прийшла до висновку, що [PERSON] виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу, депресивний тип з антисоціальною поведінкою, та саме за рішенням цієї комісії був госпіталізований до психіатричного закладу в примусовому порядку. Тому вимоги позивача до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області щодо відшкодування моральної шкоди за незаконне поміщення в психіатричну лікарню до задоволення не підлягають. Разом з тим, винуватість працівників міліції у вчиненні кримінально карних діянь, повязаних з завідомо незаконним затриманням (позивач при цьому покликається на ст. 371 КК України), незаконним позбавленням волі (ст. 146 КК України), перевищенням влади та службових повноважень (ст. 365 КК України) не доведена позивачем, оскільки судових рішень про притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області суду не надано. За таких обставин, покликання позивача як на підставу звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, на незаконне затримання його працівниками міліції, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, то в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed