overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.12.2011р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою, за час якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, вони втратили один до одного взаєморозуміння та повагу, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого з грудня 2020 року вони стали проживати в окремих кімнатах, спільного господарства не ведуть, дочка проживає біля позивача, з огляду на що позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір за подання до суду вказаної заяви. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.18). Відповідач в судове засідання також не з`явилася, подала до суду відзив на позов, в якому проти розірвання шлюбу не заперечує, при цьому, справу просила розглянути без її участі (а.с.17). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, позивач на примирення не згоден і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи, що відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що остання надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Також, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 908,00грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 17.05.1986р. він з відповідачем зареєстрував шлюб, але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.24). Відповідач в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просила залишити незмінним її прізвище, а справу розглянути без її участі (а.с.25). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згоден і відповідач проти позову не заперечує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.294 ЦПК України щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, та приймаючи до уваги бажання відповідача залишити після розірвання шлюбу її прізвище незмінним, вважає за необхідне його задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 23.06.2000р. він з відповідачем уклали шлюб, але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, останнім часом між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого з липня 2021 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, неповнолітніх дітей у них немає. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.17). Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце засідання була повідомлена належним чином (а.с.16), про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. За таких обставин, враховуючи неявку відповідача, повідомленої належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо і позивач на примирення не згоден. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи, що відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що остання надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 24.01.2003р. він з відповідачем зареєстрував шлюб, за час якого у них народилося двоє доньок, одна з яких ще неповнолітня [PERSON] , [INFO] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого з червня 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, донька проживає біля відповідача. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. 21.05.2021р. відповідач подала до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просила залишити незмінним її прізвище, а справу просила розглянути без її участі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи неявку учасників справи, суд розглядає справу на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, донька проживає біля відповідача, позивач на примирення не згоден і відповідач проти позову не заперечує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України, ч.8 ст.294 ЦПК України, та побажання відповідача щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає за необхідне залишити прізвище відповідача незмінним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], третя особа - відділ реєстрації актів цивільного стану по Уманському району Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, посилаючись на те, що він в період з вересня 2009 року по даний час фактично перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON]. У відділі РАЦС вони шлюб не реєстрували. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON]. Відомості про батька дитини внесені виконавчим комітетом Ятранівської сільської ради Уманського району Черкаської області за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, про що свідчить запис про батька у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] від 24.06.2014 року. Своє батьківство щодо цієї дитини - [PERSON], [INFO], [PERSON] визнає, тому за вирішенням даного питання він звернувся до суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Третя особа - відділ ДРАЦС по Уманському району Уманського МРУЮ в Черкаській області попередньо надав лист про розгляд справи у відсутність представника відділу, не заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача,який просив задовольнити позов, пояснення відповідача, яка не заперечувала проти задоволення позову, враховуючи процесуальну позицію третьої особи по справі,дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований на законі та підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON]. Відомості про батька дитини внесені виконавчим комітетом Ятранівської сільської ради Уманського району Черкаської області за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, про що свідчить запис про батька у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] від 24.06.2014 року.(а.с.5). Відповідно до ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст.135 СК України. Разом з тим позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підтверджуються: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.06.2014 року, довідкою Ятранівської сільської ради Уманського району Черкаської області і підлягають до задоволення. На підставі ст.128 СК України, ст.ст.10, 11, 15, 57, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що він являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом із позивачем зареєстрований його син [PERSON] , який не проживає за даною адресою. Комунальні підприємства, що надають послуги по утриманню будинку позивача, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців житлового будинку, враховуючи відповідача, через що нараховують по своїм тарифам збільшені розміри грошових коштів, а також позивач не до отримує гарантовані державою соціальні виплати та компенсації, розмір субсидії є значно заниженим. З наведених підстав просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судової повістки, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом від 15 лютого 1993 року, який видано головою виконавчого комітету Скадовського району Херсонської області (а.с. 9). Відповідно до листа виконавчого комітету Скадовської міської ради від 13.08.2021, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] дійсно має подвійну адресу: [ADDRESS] (а.с. 15). Той факт, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований за вищевказаною адресою, з квітня 2005 року і по теперішній час не проживає в будинку, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 23.07.2021 (а.с. 7). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, власником якого є позивач обмежує останнього у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним йому майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачки [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що він являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом із позивачем зареєстрована його сестра [PERSON] , яка не проживає за даною адресою. Комунальні підприємства, що надають послуги по утриманню будинку позивача, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців житлового будинку, враховуючи відповідачку, через що нараховують по своїм тарифам збільшені розміри грошових коштів, а також позивач не до отримує гарантовані державою соціальні виплати та компенсації, розмір субсидії є значно заниженим. З наведених підстав просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вищевказаним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] повідомлялася про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судової повістки, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування серії ВРЕ №814312 від 15 лютого 2011 року (а.с. 8). Той факт, що відповідачка [PERSON] , яка зареєстрована за вищевказаною адресою, з 2004 року і по теперішній час не проживає в будинку, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 28.07.2021 (а.с. 6). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачки в будинку, власником якого є позивач обмежує останнього у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним йому майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позов. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 22.03.1998 він з відповідачкою зареєстрував шлюб. [INFO] у них народилася донька [PERSON]. 07.09.2007 року він з відповідачкою шлюб розірвали. Дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Донька інвалід з дитинства. Відповідачка не цікавиться станом здоров'я доньки, перестала утримувати її та надавати матеріальну допомогу. [PERSON] офіційно не працює, а тому з метою заробітку часто виїжджає за межі України. Зважаючи на викладене, просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про розгляд справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дiйшов до висновку, що позовнi вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розівання шлюбу сторони по справі розірвали шлюб 07 вересня 2007 року. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO], батьками зазначені сторони по справі. З довідки № 79, виданої Опришенською сільською радою 02.02.2016 року та з акту обстеження житлово- побутових умов вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], та на його утриманні знаходиться донька - [PERSON], [INFO]. Відповідно до заключення ЛКК №150/380 та посвідчення серіїї [NUMBER] [PERSON] є інвалідом з дитинства. Актом огляду медико-соціальною експертною комісією №093806 підтверджується, що [PERSON] є інвалідом II групи з дитинства . При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], суд враховує вік дитини, стан її здоров'я, відомості про матеріальний стан позивача та відповідачки, а також положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», якими встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, ст.ст. 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом 18 вересня 2015 року, вказуючи, що у відповідача працював з 6 червня 2014 року по 31 січня 2015 року. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату в розмірі 2127 гривень 89 копійок. Неодноразово звертався до відповідача з питанням про виплату заробітної плати, але відповідач на звернення не реагував, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Невиплата заробітної плати призвело його до тяжких моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, погіршився стан здоровя. Моральну шкоду оцінює в 3000 гривень. В судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився і направив заяву про не визнання позову і слухання справи без участі представника відповідача /а.с. 38/. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач даної вимоги законодавства не виконав. Згідно індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] слідує, що сума нарахованої заробітної плати за січень 2015 року становить 2127 гривень 89 копійок /а.с. 16/. У відповідності до відомості на виплату грошей за січень 2015 року слідує, що [PERSON] 709 грн. 67 коп. виплачено, а тому заборгованість по невиплаченій заробітній платі буде становити 1418 грн. 22 коп. (2127 грн. 89 коп. 709 грн. 67 коп.) /а.с. 41/. Позивач звільнений з роботи 31 січня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 4/. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у відповідності до ст.117 КЗпП України суд приймає до уваги лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік і згідно якого кількість робочих днів за які необхідно стягнути середній заробіток, становить 234 дні. Середньоденна заробітна плата позивача буде становити 79 грн. 48 коп. /заробітна плата за грудень 2014 року 1289 грн. 86 коп. за 23 робочі дні, за січень 2015 року 2127 гривень 89 копійок = 3417 грн. 75 коп. : 43 робочі дні). Звідси середній заробіток за весь час затримки розрахунку буде становити 18598 гривень 32 копійки (234 робочі дні * 79 грн. 48 коп. середньоденна заробітна плата) /а.с. 16/. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив суму неотриманої заробітної плати за січень 2015 року, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення частково, тобто в сумі 1418 грн. 22 коп. (2127 грн.89 коп. 709 грн. 67 коп.) Вирішуючи питання про суму моральної шкоди суд приймає до уваги, що [PERSON] після звільнення відразу влаштувався на роботу, доказів про погіршення стану здоровя не надав, а тому сума моральної шкоди буде становити 500 гривень. В остальній частині позов до задоволення не підлягає.

Outcome: partial