Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 26.09.2014 року відповідач [PERSON] отримав в борг від нього, [PERSON] грошові кошти у сумі 5000доларів США, які зобов`язався повернути у строк, що не перевищує одного року, про що власноручно відповідачем [PERSON] була складена боргова розписка. У грудні 2018 року, в рахунок часткового погашення своїх зобов`язань за вказаною розпискою, відповідачем [PERSON] було повернуто позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1750доларів США. Оскільки, у встановлений сторонами строк, відповідач [PERSON] повністю не виконав своє зобов`язання з повернення грошових коштів за розпискою від 26.09.2014 року, та з метою позасудового врегулювання спору, 04.10.2019 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з досудовою вимогою про повернення боргу в повному обсязі, однак відповідач проігнорував вказані вимоги. У зв`язку з тим, що в установлений сторонами строк, відповідач [PERSON] не виконав свої боргові зобов`язання з повернення грошових коштів за розпискою від 26.09.2014 року, то він, позивач [PERSON] , просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за борговою розпискою від 26.09.2014 року у розмірі 81347,50гривень, що еквівалентно 3250 доларів США станом на 21.10.2019 року, а також понесенні судові витрати по справі. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Згідно наданої відповіді на відзив, у грудні 2018 року на користь позивача [PERSON] , відповідачем було сплачено 1750доларів США, які він сплатив через знайому позивача [PERSON] ,тобто залишок боргу становить 3250доларів США, котрий відповідач обіцяв повернути у перших числах березня 2019 року, про що відповідач написав у своїй переписці в месенджері Телеграм. Оскільки відповідно ч.1 ст. 254 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, то позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, перебіг якої починається з грудня 2018 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити з підстав зазначених у відзиві, згідно якого [PERSON] не заперечується той факт, що дійсно 26.09.2014 року він отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 5000доларів США, про що власноручно написав йому розписку, але свої боргові зобов`язання відповідач виконав у повному обсязі, а тому не згідний з позовними вимогами. Також, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки останнім днем повернення коштів є 26 вересня 2015 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що приблизно у грудні 2018 року на прохання знайомого [PERSON] вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 1750доларів США, котрі передала [PERSON] . Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 26.09.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 5000,00доларів США, а відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти позивачу [PERSON] в строк, що не перевищує одного року, що підтверджується копією складеної розписки (а.с.8). Факт отримання коштів у позику відповідач [PERSON] не заперечив, та підтверджений його представником адвокатом Паламарчук Н.В. як в ході судового слідства так і у відзиві на позовну заяву. Згідно матеріалів справи у встановлений в договорі позики строк відповідач [PERSON] не повернув грошові кошти в повному обсязі, чим порушив свої договірні зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Так у грудні 2018 року, відповідач [PERSON] частково повернув позивачу [PERSON] грошові кошти за розпискою від 26.09.2014 року в сумі 1750доларів США, а залишок боргу, обіцяв повернути перших числах березня 2019 року, що підтверджується його перепискою в месенджері Телеграм, зі змісту якої слідує, що відповідач [PERSON] не заперечував факт наявності боргу, та визнавав станом на лютий 2019 року залишок боргу в сумі 3250доларів США. Факт переписки позивача [PERSON] саме з відповідачем [PERSON] підтверджується тим, що на акаунті у месенджері телеграм зазначено мобільний номер відповідача [PERSON] [NUMBER] , який також зазначений відповідачем у його відзиві на позовну заяву (а.с.87-96). 04.10.2019 року позивач [PERSON] направив на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу, в якій просив сплатити заборгованість в розмірі 3250 доларів США протягом десяти днів з моменту отримання вимоги. Дана вимога була отримана відповідачем [PERSON] 08.10.2019 року, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.9-11). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Так ст.545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 81347 гривень 50 копійок, що еквівалентно 3250доларів США станом на 21.10.2019 року. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Враховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання з повернення суми позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача позичених коштів за договором позики від 26.09.2014 року. Щодо заявленої представником відповідача у відзиві на позовну заяву вимоги про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22.03.2017. Факт часткового погашення відповідачем по справі [PERSON] своїх зобов`язань за борговою розпискою від 26.09.2014 року підтверджується наявними у справі допустимими доказами, а саме перепискою відповідача [PERSON] з позивачем [PERSON] на аканті у месенджері Телеграм, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] надсилав повідомлення відповідачу зі свого мобільного номера відповідача [NUMBER] , котрий зазначений його представником у відзиві на позовну заяву, як номер телефону відповідача [PERSON] . Зі змісту зазначеної переписки слідує, що відповідач [PERSON] не заперечує факт наявності боргу у сумі 3250 доларів США станом на лютий 2019 року, та обіцяє його повернути у перших числах березня 2019 року (а.с.87-96). Так допитана в ході судового слідства свідок [PERSON] підтвердила, що у грудні 2018 року вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 1750доларів США, котрі передала [PERSON] в рахунок погашення грошових зобов`язань [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки,відповідач [PERSON] повернув позивачу [PERSON] частину боргу у грудні 2018 року, що підтверджується перепискою відповідача [PERSON] з позивачем [PERSON] , а також поясненнями свідка [PERSON] то мало місце переривання строків позовної давності. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами у межах трирічного строку позовної давності, перебіг яких починається з грудня 2018 року. За таких обставин, у даному випадку, вимога про застосування строку позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: approved