Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS]. Разом з ним зареєстрована також відповідач по справі, яка з 23 січня 1997 року по 22 березня 2017 року перебувала у шлюбі з його сином [PERSON], проте у зв'язку з тим, що [PERSON] хворіє та є інвалідом І групи [PERSON] з літа 2015 року разом з ними не проживає. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім'ї, не набула права користування належним йому житловим будинком, будь-яких угод щодо користування майном не укладала,участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створює перешкоди йому, як власнику, розпоряджатися майном на власний розсуд, зокрема укласти договір купівлі-продажу, а тому з метою захисту права власності просить позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12708055 від 30 листопада 2006 року домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВТ № 371247, 5690/13.12.2004 виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою. Згідно виписки із будинкової книги за вказаною адресою, зокрема по [ADDRESS] зареєстрована відповідач по справі [PERSON],[INFO],дата реєстрації 23 січня 1997 рік. Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 607/14584/16-ц від 22 березня 2017 року [PERSON] перебувала з [PERSON], у шлюбі зареєстрованому 23 січня 1997 року, який розірвано 22 березня 2017 року. Згідно актів обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] від 17 серпня 2017 № 5353, 16 червня 2017року № 3186, 19 жовтня 2017 року № 6190 виявлено, що [PERSON] є власником будинку в [ADDRESS]. В будинку проживає його син [PERSON] разом із внуком [PERSON] [PERSON] зареєстрована у зазначеному будинку проте на час проведення обстеження та тривалий час не проживає. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], у якому зареєстрована відповідач [PERSON], проте відсутня у житловому приміщенні понад встановлені законом строки, будь-яких угод щодо користування майном не укладала, участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створює перешкоди позивачу розпоряджатися майном на власний розсуд. У відповідності до ст.. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов обґрунтованого висновку що позов слід задовольнити, усунути перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved