Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» в яких просить стягнути з Державного підприємства «ЕНЕРГОМОНТАЖНИЙ ПОЇЗД № 754» (адреса: 65039, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 15А, код ЄДРПОУ 01387828) на користь [PERSON] ([INFO], зареєстроване місце проживання: : Одеська область. Роздільнянський район, м. Роздільна, вул.. Котовського, 71/78, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати в сумі 20 965,82 грн, (Двадцять тисяч девятсот шістдесят пять грн. 82 коп.); 2/3 середньої заробітної плати за час простою у розмірі 6365,52 грн. (Шість тисяч триста шістдесят пять грн. 52 коп.); середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] 06.04.2016 р. за період з 07.04.2016 по 14.04.2017 р. у розмірі 13 159,44 грн. (Тринадцять тисяч сто пятдесят девять грн. 44 коп.) та компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 20867,61 грн. (Двадцять тисяч вісімсот шістдесят сім грн. 61 коп.). В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 06 квітня 2016 року він був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗопП України, з посади електромонтажника лінійника по монтажу повітряних ліній Державного підприємства «ЕНЕРГОМОНТАЖНИЙ ПОЇЗД №754». На день звільнення з роботи [PERSON] була нарахована заробітна плата в розмірі 20\~965,82 грн., за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2015 року. Однак до цього часу розрахунок з [PERSON]І не було здійснено, ніяких грошових коштів він від ДП «Енергомонтажний поїзд №754» не отримав. З січня 2015 року по дату звільнення позивача підприємство знаходилося в простої однак виплати 2/3 заробітної плати йому не здійснювалися. Так за затримку розрахунку вищевказаних виплат позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] 06.04.2016 року за період з 07.04.2016 по 14.04.2017 р. у розмірі 13\~159,44 грн. та компенсацією витрат частини доходу у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 20\~867,61 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов пітримали, просили суд заволинити позовні вимоги у повному обсязі. Представник ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» визнав позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі [PERSON], яка нарахована йому за період з 01.01.2013 року по 31.01.2015 року у розмірі 20\~965,82 грн., щодо інших позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що в затримці виплати заробітної плати вини підприємства немає. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено 06 квітня 2016 року [PERSON] був звільнений на підставі ст. 38 КЗопП України, з посади електромонтажник лінійник по монтажу повітряних ліній з Державного підприємства «Енергомонтажний поїзд №754» відповідно до наказу № 7 від 06.04.2016 року. Відповідно до довідки №28/03/30 від 28.03.2017 р. в Державного підприємства «ЕНЕРГОМОНТАЖНИЙ ПОЇЗД № 754» виникла заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2015 року перед [PERSON] яка складає 20 965,82 грн. (Двадцять тисяч девятсот шістдесят пять гри. 82 коп.). Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Також, згідно зі ст, 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. «Порядок обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №28/03/31 від 28.03.2017 р. середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці (грудень 2014 р. і січень 2015 р.) складав 35,28 грн. [PERSON] було звільнено 06.04.2016 р. та станом на станом на 14.04.2017 року включно вже минуло 373 календарних дні. Таким чином виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що за затримку розрахунку за наслідками звільнення 06.04.2016 року. відповідач повинен сплатити [PERSON] середній заробіток у розмірі 13\~159,44 грн. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про працю» суд, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Крім того, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-11 та Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р., заробітна плата, яка виплачується з порушенням строків її виплати, підлягає виплаті з компенсацією втрати частини доходу (заробітної плати) у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Відповідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. З Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу, за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідач в своїх запереченнях на позовну заяву зазначив, що з середини 2013 року на підприємстві не здійснюється господарська діяльність та відсутні фінансові надходження, завдяки яким можливо було б виплатити заробітну плату [PERSON] та іншими працівникам ДП «Енергомонтажний поїзд №754». Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності, відповідно до висновку ВСУ викладеного в Постанові від 03.07.2013 року по справі №6-60цс133 (№ЄДРСРУ 32532907). Таким чином, загальний розмір компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати [PERSON] складає 20 867,61 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення 2/3 середньої заробітної плати за час простою у розмірі 6\~365,52 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно до п. 17. Постанови N 13 від 24.12.1999 р. Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст. 113 КЗпП, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, таке: 1) оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства; 2) за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для здоров'я чи життя працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток; 3) відповідно до ч.3 ст.84 КЗпП у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. В позовні заяві [PERSON] зазначив, що його вини у тому, що підприємство знаходилося у простої не було та простій був на всьому підприємстві. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 та 3 ст. 60 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте позивачем не надано жодних доказів які б підтверджували, що на ДП «Енергомонтажний поїзд №754» в загалі мав місце простій. Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що в позовних вимог в частині про стягнення 2/3 середньої заробітної плати за час простою у розмірі 6 365,52 грн. слід відмовити. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом. Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial