Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов'язань по поверненню грошових коштів, в зв'язку з чим порушує питання про стягнення заборгованості розмірі 270 790 грн. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідач, вважається таким, що повідомлений про розгляд справи на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2012 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідачеві (позичальникові) грошові кошти в сумі 4 000 доларів США. Також, 21 червня 2012 року сторони уклали ще один договір позики, відповідно до якого позивачка передала у власність відповідачеві грошові кошти в сумі 7 000 доларів США та ще 2 000 доларів США 24 липня 2012 року. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаних сумах. Відтак грошове зобов'язання відповідача перед позивачем вбачається з розписок, які підписані відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлені укладені між сторонами угоди згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. В судовому засіданні досліджено оригінали письмових розписок згідно ст. 138 ЦПК України. Разом з тим одержані кошти у встановлений строк відповідач не повернув й заходів до цього не вживає. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. У справі встановлено, що відповідач договірні зобов'язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму заборгованості. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованості 13 000 доларів США, яка на час розгляду справи згідно ст. 533 ЦК України за курсом НБУ України еквівалентна 270 790 грн. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов задоволенню. Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved