Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до державного підприємства «Поділляторф», про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що 15.08.2013 р. позивач був прийнятий на роботу на посаду майстра дільниці виробничої дільниці «Лозоветорф» у державне підприємство «Поділляторф». 02.06.2014 р. [PERSON] звільнився з роботи на підставі статті 36 п. 1 КЗпП України. В день звільнення з роботи через відсутність грошових коштів йому не виплачено заробітну плату за період з 15.08.2013 р. по 02.06 2014 р. в сумі 12000 грн. Позивач посилається на те, що сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку, складає 89479,08 грн. [PERSON] просить стягнути з державного підприємства «Поділляторф» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 15.08.2013 р. по 02.06.2014 р. в сумі 12000 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 03.06.2014 р по 01.09.2016 р. у сумі 89479,08 грн. Всього позивач просить стягнути з відповідача 101479,08 грн. У судове засіданні позивач не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, просив позовну заяву розглянути у його відсутність. Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. Суд приходить до висновку про те, що необхідно ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою суду Міністерство енергетики та вугільної промисловості України виключено як неналежного відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що 15.08.2013 р. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду майстра дільниці виробничої дільниці «Лозоветорф» у державне підприємство «Поділляторф», що підтверджується наказом № 22 о/с від 15 серпня 2013 року (а.с. 4). 2.06.2014 р. [PERSON] звільнений з роботи на підставі статті 36 п. 1 КЗпП України (а.с. 5). В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 15.08.2013 р. по 02.06 2014 р. в сумі 12000 грн., що підтверджується довідкою від 2.06.2014 р. (а.с. 6). Суд приходить до висновку, що на користь позивача з державного підприємства «Поділляторф» слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 12000 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Статтею 8 цього ж порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 104,56 грн. (заробітна плата за квітень 2014 року - 2091,25 грн., за травень 2014 р. - 2091,25 грн., а разом - 4182,50 коп. : 149 роб. дн. = 104,56 грн.). Розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 03.06.2014 р. по 28.02.2017 р. і становить 72041,84 грн. (104,56 грн. середньоденний заробіток х 689 роб. дн. = 72041,84 грн.). Суд приходить до висновку про те, що слід стягнути з державного підприємства «Поділляторф» на користь [PERSON] середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 72041 грн. 84 коп.

Outcome: partial