Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи його тим, що 23.10.2017 між ним і відповідачем було укладено договір позики на суму 18000 гривень із терміном повернення до 30 жовтня 2017 року. На підтвердження укладення договору позики, відповідачем було складено та передано розписку. Однак, 30 жовтня 2017 року, та у подальшому, кошти повернуті не були. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений звернутися до суду з позовом та просить стягнути з відповідача кошти в сумі 23758 грн. 37 коп., з яких: 18000 грн. - тіло позики; 1144 грн. 94 коп. - інфляційне збільшення суми боргу; три проценти річних - 390 грн. 58 коп.; проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України - 4222 грн. 85 коп., а також судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. Ухвалою від 31.07.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримала особисто 02.08.2018, відзив до суду не направила. Жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 23 жовтня 2017 року відповідач позичила на лікування дитини кошти у [PERSON] в сумі 18000 грн., які зобов'язалась повернути 30 жовтня 2017, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У іншій своїй постанові № 6-1967цс15 від 11.11.2015 Верховний Суд України, роз'яснив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернути та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. В порушення вказаних норм, відповідач у встановлений договором строк позичені кошти не повернула, а тому вказана сума підлягає стягненню з неї на користь позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до висновків зроблених Верховним Судом України у постанові № 6-1412цс16 від 07.09.2016 положення статті 625 ЦК України підлягають застосуванню із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання. Разом з тим, у ст. 253 Цивільного кодексу України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати. Тобто початком періоду з якого виникла заборгованість відповідача перед позивачем буде 31.10.2017, а не 30.10.2017. У зв'язку з цим суд враховує розрахунки позивача по сумі боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, однак при цьому бере період заборгованості який почався з 31.10.2017. Крім того, позивач просив стягнути проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України - 4222 грн. 85 коп., однак надав розрахунки з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України. Отже, суд вважає що вимога [PERSON] щодо стягнення із [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 23 жовтня 2017 підлягає частковому задоволенню. А саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 21511 грн. 44 коп., з яких: 18000 грн. - тіло позики; 1010 грн. 92 коп. - інфляційне збільшення суми боргу (ст. 625 ЦКУ), три проценти річних - 389 грн. 10 коп. (ст. 625 ЦКУ), проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України - 2111 грн. 42 коп. (ст. 1048 ЦКУ). У зв'язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 638 грн. 14 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial