Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації; третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні приватною власністю шляхом зняття з арешту житлового будинку. Свої позовні вимоги мотивував тим, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 лютого 1992 року Серії ВСМ №951869, його матір, [PERSON], померла [INFO], заповіла йому будинок, розташований в [ADDRESS] під номером 45, який належав останній на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю, яке було видано Виконавчим комітетом Біличської сільради Київської області 10 травня 1950 року за №245, зареєстрованого у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 08 грудня 1989 року за №28211. Вказаний житловий будинок є дерев'яним, розташований на земельній ділянці, площею 1 345 кв.м.,жилою площею 12,6 кв.м., крім того, є надвірні будівлі, а саме: сарай під літерою «Б», вбиральні під літерою «В» та споруди. Зазначений будинок він оформив на себе на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Київськоюдержавною нотаріальною конторою 21 лютого 1992 року за №4с-598, згідно з інформаційною довідкою КП «Київське міське бюротехнічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Згідно оновленого технічного паспорту від 18.11.2005 року, він зареєстрував свій будинок у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в інвентаризаційній справі №150, за реєстрований номером №28211. Житловий будинок складається з наступних приміщень: кухня, площею 10,3 кв.м., житлова кімната, площею 12,6 кв.м., веранда, площею 6,0 кв.м. та кладова, площею 4,5 кв.м. Загальна площа будинку складає 33, 4 кв.м. Згідно рішення Київської міської ради від 27.10.2011 року за №578/6814 про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва, він приватизував земельну ділянку. Згідно Державного Акту на право власності не земельну дідянку Серії ЯЖ №049558 від 03 травня 2012 року, він є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, даний факт підтверджується додатком до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 року за №578/6814, яким присвоєно код даній земельній ділянці - №75106004. У своїй позовній заяві він зазначив, що є літньою людиною і має бажання подарувати свій будинок разом із земельною ділянкою своїй доньці, яка проживає окремо від нього, однак не може це зробити з незалежних від нього причин. З даного приводу він звертався до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення договору дарування житлового будинку, однак в задоволенні заяви йому було відмовлено, у зв'язку з накладенням арешту на вказаний будинок відповідно до рішень Київської міської ради про надання права Управлінню капітального будівництва Київської міської державної адміністрації спільно з структурними підрозділами Київської міської державної адміністрації право відселення громадян з будинків, що належать їм на праві особистої власності під забудову житлового масиву Біличі. В подальшому, він звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення договору дарування спірного будинку, однак йому також було відмовлено в задоволенні даної заяви з тих самих підстав. Рішення Київської міської ради було скасовано, однак в документацію Управління капітального будівництва та Київських державних нотаріальних контор зміни про зняття арешту внесені не були, у зв'язку з чим йому було запропоновано звернутися до суду за захистом його порушених прав. Оскільки він, як власник, позбавлений можливості вільно розпоряджатися своєю власністю з причини недоопрацювання рішення Київської міської ради, просить ухвалити рішення, яким на підставі ст.ст.316-319, 321, 357, 358, 382, 386, 391 ЦК України усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні приватною власністю, шляхом зняття арешту з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачів заперечувала проти задоволення даного позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у відсутності останнього. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 лютого 1992 року Серії ВСМ №951869, матір позивача, [PERSON], померла [INFO], заповіла [PERSON] будинок, розташований в [ADDRESS], який належав останній на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю, виданого Виконавчим комітетом Біличської сільради Київської області 10 травня 1950 року за №245, зареєстрованого у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 08 грудня 1989 року за №28211 (а.с.19 - копія дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом). Як вбачається з експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, вказаний житловий будинок має житлову кімнату, площею 12,6 кв.м., кухню, площею 10,3 кв.м., веранду, площею 6,0 кв.м. та кладову, площею 4,5 кв.м. Загальна площа будинку складає 33, 4 кв.м. (а.с.11-12 - копія експлікації внутрішніх обмірів будинку). Вказаний будинок розташований на земельній ділянці по [ADDRESS]. Також, на земельній ділянці, де розташований будинок є надвірні будівлі, а саме: сарай під літерою «Б», та інші споруди. Як пояснив позивач в судовому засіданні, зазначений будинок він оформив на себе на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 21 лютого 1992 року за №4с-598, згідно з інформаційною довідкою КП «Київське міське бюротехнічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Як вбачається з технічного паспорту від 18.11.2005 року, позивач зареєстрував свій будинок у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в інвентаризаційній справі №150, за реєстрований номером №28211 (а.с.9 - копія технічного паспорту). Згідно рішення Київської міської ради від 27.10.2011 року за №578/6814 про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва, позивач приватизував земельну ділянку (а.с.32-34 - копія рішення). Згідно Державного Акту на право власності не земельну дідянку Серії ЯЖ №049558 від 03 травня 2012 року, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, даний факт підтверджується додатком до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 року за №578/6814, яким присвоєно код даній земельній ділянці - №75106004 (а.с.16 - копія державного акту на право власності на земельну ділянку). Як пояснив позивач в судовому засіданні, він має бажання подарувати свій будинок разом із земельною ділянкою своїй доньці, однак не може це зробити з незалежних від нього причин. Крім того, позивач пояснив, що він звертався до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення договору дарування житлового будинку, однак в задоволенні заяви йому було відмовлено, у зв'язку з накладенням арешту на вказаний будинок відповідно до рішень Київської міської ради про надання права Управлінню капітального будівництва Київської міської державної адміністрації спільно з структурними підрозділами Київської міської державної адміністрації право відселення громадян з будинків, що належать їм на праві особистої власності під забудову житлового масиву Біличі. В подальшому, він зверитався до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення договору дарування спірного будинку, однак йому також було відмовлено в задоволенні даної заяви з тих самих підстав. В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до рішення виконакому міськради від 14 квітня 1972 року №587 Про відведення земельної ділянкиуправлінню капітального будівництва виконкому міськради під житлове та культурно-побутове будівництво, управлінню капітального будівництва виконкому міськради відведено вищевказану земельну ділянку під житлове та культурно-побутове будівництво. Згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 26.01.1989 року №57 Про відселення громадян з будинків, що підлягають знесенню у зв'язку з комплексною забудовою ХУІ кварталу житлового масиву Біличі та надання їм жилих приміщень, було зобов'язано управління по обліку, розподілу житлової площі і керівництву ЖБК відселити громадян з будинків, які підлягають знесенню, зокрема і позивача (а.с.43 - копія рішення). Відтак, розпорядженням представника президента України від 22 липня 1993 року за №782, [PERSON] (на сім'ю з трьох осіб) було надано квартиру [ADDRESS], жилою площею 30,0 кв.м., який проживав [ADDRESS], де займав однокімнатну квартиру, жилою площею 12,6 кв.м. та на якій проживають чотири особи (а.с.41-42 - копія розпорядження). [PERSON] (одинак), було надано квартиру [ADDRESS], жилою площею 17,96 кв.м., який проживав [ADDRESS], де займав однокімнатну квартиру, жилою площею 12,6 кв.м. та на якій проживають чотири особи. На підставі вищевказаного розпорядження, [PERSON] та [PERSON] отримали корінці ордерів на вищевказані житлові приміщення (а.с.37, 38 - копія корінців ордерів). Рішенням Київської міської ради народних депутатів від 05 березня 1992 року №35 Про збереження малоповерхової садибної забудови в м. Києві та вдосконалення порядку використання її території, було внесено зміни в рішення від 26 січня 1989 року №57. Відповідно до внесених змін, за згодою комітету домовласників сел. Біличі, земельна ділянка по [ADDRESS] вилучена для будівництва об'єктів обслуговування по завершенню забудованого ХІІ мікрорайону Біличі та будівництва житлових будинків, школи, дитячих дошкільних закладів, для яких вже виконані інженерні мережі. Як встановлено в ході судового розгляду справи, незважаючи на відселення сім'ї позивача з земельною ділянки [ADDRESS], рішенням Київської міської ради від 27 жовтня 2011 року №578/6814 Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва, було вирішено передати [PERSON] у приватну власність вказану земельну ділянку, після чого останнім було приватизовану дану земельну ділянку. Згідно Державного Акту на право власності не земельну дідянку Серії ЯЖ №049558 від 03 травня 2012 року, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS]. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Виходячизі змісту ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїй майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 34 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справа про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Пунктом 36 вищезазначеної постанови роз'яснено, що за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що позивач на даний час дійсно є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS], рішенням Київської міської ради народних депутатів від 05 березня 1992 року №35 Про збереження малоповерхової садибної забудови в м. Києві та вдосконалення порядку використання її території, було внесено зміни в рішення від 26 січня 1989 року №57, відповідно до яких за згодою комітету домовласників сел. Біличі, земельна ділянка по [ADDRESS] вилучена для будівництва об'єктів обслуговування по завершенню забудованого ХІІ мікрорайону Біличі та будівництва житлових будинків, школи, дитячих дошкільних закладів, для яких вже виконані інженерні мережі, а тому суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення даного позову, оскільки вимоги, заявлені позивачем про скасування заборони на відчуження будинку [ADDRESS], є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved