Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 94033,83 грн., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 8532,60 грн., інфляційні втрати за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 20299,01 грн., а всього 122865,44 грн. та судові витрати зі сплати судового збору, яку було уточнено в ході розгляду справи та остаточно позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 8000,00 доларів США, що за курсом 1567,2305 в еквіваленті складає 125378,44 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1253,78 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 23 серпня 2011 року відповідач позичила у нього строком до 23 грудня 2011 року 6000,00 доларів США, про що видала йому розписку. 20 лютого 2012 року відповідач додатково позичила у нього 2000,00 доларів США, про що надала йому другу розписку. До теперішнього часу відповідач позичені гроші не повернула. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 23 серпня 2011 року [PERSON] позичила у [PERSON] 6000,00 доларів США строком до 23 грудня 2011 року, про що видала йому розписку. 20 лютого 2012 року [PERSON] додатково позичила у [PERSON] 2000,00 доларів США, про що надала йому другу розписку. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі. Матеріали справи свідчать, що між сторонами мав місце факт передачі грошей у сумі 8000,00 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи, 23 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] у простій формі укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів США та зобов'язалася повернути вказану суму у строк до 23 грудня 2011 року. 20 лютого 2012 року [PERSON] додатково отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США. Згідно до вимог ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. В ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як свідчить договор позики від 23 серпня 2011 року, відповідач отримала у позивача в борг грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, що в еквіваленті складає 94033,383 грн., які зобов'язувалася повернути до 23 грудня 2011 року та відповідно до договору позики від 20 лютого 2012 року відповідач отримала у позивача в борг грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США, що в еквіваленті складає 31344,61 грн. Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що при укладанні вказаних договорів сторони визначили грошовий еквівалент позики в іноземній валюті, як і зобов'язання щодо повернення грошових коштів в іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в межах заявлених ним позовних вимог та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договорами позики із розрахунку 1 долар США = 1567,2305 грн. в сумі 125378,44 грн. з зазначених вище підстав. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 174, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved