Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного малого підприємства «Водозабір» на його користь 89 205 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2015 року по 1 березня 2017 року. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що він був працевлаштований у ДМП «Водозабір», а після звільнення з роботи з ним не було проведено розрахунок, в звязку з чим на даний момент існує заборгованість по заробітній платі. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму обчисленого позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений про час розгляду справи відповідно до закону, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, надані позивачем, суд дійшов до наступного. Відповідно до позовної заяви та долученого [PERSON] розрахунку - позивач працював у Державному малому підприємстві «Водозабір» на посаді заступника директора. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, позивачем не надано жодного доказу на доведення того, що він дійсно був працевлаштований у ДМП «Водозабір», а також не доведено факт наявності заборгованості з боку підприємства по заробітній платі як на момент звільнення [PERSON], так і на момент звернення із цим позовом до суду. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем надано довідку-розрахунок, із якої вбачається, що обчислений [PERSON] розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в звязку із невиплатою сум, належних при звільненні, з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати, який зазначено позивачем 177 грн. 70 коп. та кількості днів затримки її виплати - становить 89 205 грн. 40 коп. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Жодних допустимих та належних доказів на підтвердження факту працевлаштування [PERSON] у ДМП «Водозабір», подальшого звільнення позивача з роботи, наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем з боку відповідача, а також її розміру, позивачем суду надано не було. Наданий позивачем розрахунок суми боргу судом не приймається до уваги, так як він здійснений особисто позивачем без надання підтверджуючих його обґрунтованість документів. З огляду на наведене, позов [PERSON] не підлягає до задоволення, в звязку із ненаданням стороною доказів, на підтвердження заявлених вимог. На підставі наведеного, ст.ст.94, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: dismissed