Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, укладеного 01.04.2017 року у розмірі 7 032 500 (сім мільйонів тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень, судових витрат за сплату судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 квітня 2017 року між ним та відповідачкою був кладений договір позики, за яким він передав у власність позичальника (відповідачки) 6 744 014,50 грн., що в еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2017 року, склало 250 000,00 доларів США. У відповідності до п. 3 зазначеного Договору, позичальник [PERSON] зобов`язувалась повернути позичені кошти до 31 січня 2018 року включно. Сума до повернення обчислювалась в еквіваленті до доларів США за діючим курсом валют на час повернення коштів. У п. 4 Договору було передбачено можливість повернення коштів частинами та достроково. Однак [PERSON] , заволодівши його грошовими коштами, жодних дій щодо повернення боргу не вчинила. Строк повернення грошових коштів минув 31 січня 2018 року, з того моменту він неодноразово звертався до відповідачки, щоб повернути свої кошти, однак крім обіцянок так нічого і не отримав. Останніх пів року [PERSON] перестала відповідати на телефонні дзвінки і уникає спілкування з ним. Позивач вказує, що за таких обставин змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Заборгованість за договором позики становить 7 032 500 грн., що станом на день подачі позову еквівалентно 250 000 доларів США, оскільки офіційний курс гривні становить 28,13 грн. за 1 доларів США. Позивач в судове засідання не прибув, подавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, про що у справі є відповідні докази. Від неї не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був кладений Договір позики (надалі Договір), за яким позивач передав у власність позичальника (відповідачки) 6 744 014,50 грн. (шість мільйонів сімсот сорок чотири тисячі чотирнадцять гривень 50 копійок), що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2017 року склало 250 000,00 доларів США (двісті п`ятдесят тисяч доларів США) (а.с. 5-6). У відповідності до п. 3 зазначеного Договору, позичальник [PERSON] зобов`язувалась повернути позичені кошти [PERSON] до 31 січня 2018 року включно у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату повернення грошових коштів. Пунктом 4 Договору було передбачено можливість повернення коштів частинами та достроково. Позивач вказує, що [PERSON] , заволодівши його грошовими коштами, жодних дій щодо повернення боргу не вчинила, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. В силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку Договору позики, укладеного 01.04.2017 року. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним\~ з\~ моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обґрунтованими доказами, а тому підлягають до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 7 032 500 (сім мільйонів тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350,00 грн., що підтверджено квитанцією № 54053011 від 01.02.2021 року (а.с. 13). Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду. Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивачка дійсно понесла витрати на правничу допомогу, не надані та матеріали справи таких не містять. У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial