Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо малолітньої дочки. Позов мотивований тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірваний відповідно до рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 02 вересня 2011 року. Від шлюбу у них є донька - [PERSON], [INFO]. Ще до розірвання шлюбу відповідачка пішла з дому, залишивши дитину проживати з позивачем. З того часу вона не бере участі у вихованні та утриманні дитини, взагалі нею не цікавиться. Всі обов'язки, пов'язані з вихованням дитини, її розвитком виконує позивач по справі, якому також допомагає його бабуся. За таких обставин позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], а також стягнути з неї аліменти на утримання доньки в розмірі ? частки від всіх доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Прокурор, який заявив про свою участь у справі, підтримав позовні вимоги позивача. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає обґрунтованою вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим 11 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Шлюб між сторонами розірваний відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 вересня 2011 року. З 2011 року [PERSON] по теперішній час проживає окремо від доньки. Протягом трьох років мати не спілкується з дитиною, не підтримує з нею родинних відносин, не надала жодного матеріального утримання. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачкою обов'язками про піклування та виховання доньки є довідка ДНЗ №57 від 11.08.2014 року №64, який відвідувала дитина, довідка загальноосвітньої школи-гімназії №23 від 25 вересня 2014 року №662, де навчається дівчинка, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Останні вказували на байдужість матері до дитини. Відповідачка не появляється, не цікавиться життям дитини, її розвитком, не бере участі в її утриманні. Питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось Органом опіки та піклування Вінницької міської ради. Як вбачається з висновку даного органу від 06.11.2014 року № 01-00-011-46031 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, свідоме нехтування ними, а саме: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, взагалі не появляється в житті дитини, та приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки це не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, а також звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов'язок батьків по утриманню дитини, а також те, що відповідач є працездатною особою, а утримання дитини потребує певних коштів. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги дитині та неможливості утримувати її суду не надала. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утриманню, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі про який клопоче позивач - 1/4 частки всіх видів заробітків (доходів) відповідача. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 01 жовтня 2014 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь позивача - 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved