Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до держави України, в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи Звенигородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області, в якій просив стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України з коштів державного бюджету України на його користь на відшкодування заборгованості за соціальними виплатами кошти у розмірі 39585,20 грн. 25 квітня 2017 року суддею Тальнівського районного суду Черкаської області відкрито провадженні у даній справі та призначено її судовий розгляд. 10 травня 2017 року надійшли письмові заперечення третьої особи Звенигородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області. 05 липня 2017 року ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 14 серпня 2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва матеріали справи прийняті до провадження судді Цокол Л.І. 19 березня 2018 року надійшли письмові пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. 12 червня 2018 року проведено заміну третьої особи з Звенігородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області на Головне управління ПФУ в Черкаській області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013р. зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тельнівському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 18 січня 2011р., основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. ст. 39,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи те, що рішення суду до цього залишилось без виконання, тому просив стягнути з відповідача заборгованість по соціальним виплатам, визначену вказаним судовим рішенням. Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже, розгляд даної справи відбувається за положеннями ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (зі змінами). У судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність його представника. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У письмових запереченнях направлених на адресу суду висловив незгоду із заявленими позовними вимогами. Зазначив, що рішенням суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому позивач фактично хоче у такий спосіб здійснити заміну порядку та способу виконання судового рішення. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали матеріал справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що Київським апеляційним адміністративним судом за наслідком перегляду постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2011р. за №2а-6915/11, за позовом [PERSON] до управління Пенсійного фонду України у Тальнівському районі Черкаської області про здійснення перерахунку та виплати пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначену постанову було скасовано та ухвалено нову від 06 листопада 2013р., якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково; визнано дії управління Пенсійного фонду України у Тальнівському районі Черкаської області неправомірними; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] з 18 січня 2011р. основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. ст. 39,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених за цей період виплат; у решті позов залишений без розгляду, та відмовлено. 23 березня 2015р. Тальнівським районним судом Черкаської області було видано виконавчий лист по справі, на підставі якого у подальшому головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження за ВП №48538324 від 25 серпня 2015р., та надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання судового рішення. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 21 березня 2017р., виконавчий лист про стягнення з управління Пенсійного фонду України у Тальнівському районі Черкаської області на користь [PERSON] соціальних виплат було повернуто стягувачу. Підставою такого повернення стало те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, а саме: оскільки кошти з Державного бюджету для здійснення виплат по Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з вересня 2011р. до органів Пенсійного фонду не надходили, тому виплати не здійснюються. Враховуючи те, що рішення суду до цього часу не виконане, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення коштів з держави Україна. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. За змістом ст. 95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, виключно Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст.87 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на соціальний захист на соціальне забезпечення здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду Державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених Державним бюджетом України. Розподіл коштів за наслідками проводиться відповідно до затверджених в установленому порядку кошторисів. Виплата бюджетних коштів у розмірах, не передбачених відповідним бюджетним асигнуванням або з інших рахунків, є грубим порушенням бюджетного законодавства, нецільове використання коштів тягне за собою відповідальність посадових осіб. Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Судові рішення у справах щодо пенсійного забезпечення виконуються органами Пенсійного фонду України у межах покладених судом зобов'язань, з урахуванням повноважень, визначених чинним законодавством. Виплата коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, здійснюється виключно через органи казначейства шляхом списання коштів з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані. Отже, оскільки рішення суду виконуються відповідно до «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, відповідно до якого заборгованість виплачується через органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в порядку черговості після внесення рішення до реєстру, а тому відповідач в даному випадку не є боржником та жодним чином не порушило права позивача за спірними правовідносинами, тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсійної виплати. Суд також звертає увагу, що задоволення позову щодо стягнення суми донарахованої пенсії в даному випадку призведе до подвійного її стягнення, оскільки порушені права позивача було відновлено постановою суду про зобов'язання нарахувати та виплатити належну йому пенсію, яка знаходиться на виконанні та частково виконана, оскільки органом ПФУ проведений перерахунок пенсії позивачу, визначений розмір та нарахована доплата до пенсії, а тому стягнення заявленої позивачем суми у зазначеному спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов'язання, що в розрізі положень Конституції України - є недопустимим. Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 12 вересня 2018р. по справі за № 320/749/17-ц. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позивачу його позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed