Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,. уточнені 02.09.2019 року, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 6000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2017 року неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, по одному із епізодів він є потерпілим. Згідно зазначеного вироку в ніч з 12.05.2016 року на 13.05.2016 року неповнолітній [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] з належного йому гаражу [ADDRESS] викрали таємно належний йому мопед «Хонда-Горн» номер рами AF24-1728772 зеленого кольору. З викраденим мопедом з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд. Відповідачі знищили належний йому мопед і дотепер в добровільному порядку матеріальні збитки йому не відшкодували. Вартість мопеду складає 6000 грн, які він просить стягнути з винних осіб солідарно. Окрім того вважає, що неправомірними діями відповідачів йому також завдано і моральну шкоду. Знищення мопеда спричинило негативні емоції через неможливість користування ним. Він хворіє на гіпертонічну хворобу, а також має хворе серце. На цьому ґрунті протягом судового розгляду у нього через постійні переживання виникали кризові стани, головні болі, запаморочення, біль в області серця Протиправне діяння з боку відповідачів порушило його звичний спосіб життя. Він є інвалідом II групи, йому важко пересуватись, тому після викрадення та знищення мопеда у нього виникли труднощі з пересуванням та добиранням до лікарні чи магазину. Необхідність змінити звичне життя спричинили душевні переживання, що призвело до порушення сну з-за постійних переживань з приводу збереження свого майна. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити та стягнути з відповідачів на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 6000 грн та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Просив задовольнити вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі вартості викраденого мопеду, а позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди вважає завищеними та необґрунтованими доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з`явився. В наданому суду відзиві на позов, частково не визнавши позов, зазначив, що дійсно вироком Роздільнянського районного суду Одеської області його дітей [PERSON] та [PERSON] було визнано винними по епізоду крадіжки мопеда « Хонда Горн » у потерпілого [PERSON] . Вартість мопеда відповідно до довідки складає 6000 грн, але [PERSON] ні на попередньому слідстві, ні в суді позов про стягнення завданої матеріальної шкоди не заявляв, а тому йому належить відмовити в задоволенні позову в цій частині. Крім того, вважає, що [PERSON] заявив необґрунтовано завищену суму моральної шкоди. Так, мопед « Хонда Горн» було викрадено у [PERSON] в ніч з 12.05.2016 року на 13.05.2016 року, а лікування яке проходив [PERSON] пов`язує з крадіжкою мопеда, в період з 08.11.2016 року по 22.11.2016 року, тобто після спливу півроку, крім того, в наданій до матеріалів справи виписці-епікризі з історії хвороби № 5881 зазначено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи та знаходився на обстеженні і лікуванні в кардіологічному відділенні, з діагнозом гіпертонічна хвороба, хронічний простатит, викривлення носової перегородки, варікозна хвороба обох нижніх кінцівок, дифузний склероз, неврастенічний, взаимомоторний ринит. Дані хвороби є хронічними та пов`язані з отриманою інвалідністю. Експертиза про встановлення взаємозв`язків перенесеної моральної травми з захворюванням не проводилась, тому вважає, що твердження [PERSON] стосовно лікування внаслідок перенесеного стресу від крадіжки мопеду є надуманими. Вважає, що [PERSON] не довів суду той факт, що моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях потягла хворобу та лікування в внаслідок чого оцінена в 10000 грн. Також зазначив, що відповідно до законодавства відповідальним за моральну шкоду, пов`язану із пошкодженням майна, є на момент скоєння злочину неповнолітні відповідачі, які засуджені вироком Роздільнянського районного суду Одеської області, а він є неналежним відповідачем. Посилаючись на дані обставини просить суд в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, на теперішній час відбуває покарання в Арбузинській виправній колонії №83 смт Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. Заяви про слухання справи за його участю на адресу суду не надійшло. Суд, на підставі наданих сторонами доказів, встанови наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та [PERSON] призначено покарання із застосуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та на підставі ст.75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. [PERSON] призначено покарання з застосуванням ч.1 ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та на підставі ст. 75,104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Даним вироком встановлено, що в ніч з 12.05.2016 року на 13.05.2016 року повторно, неповнолітній [PERSON] , за передньою змовою з неповнолітнім [PERSON] з метою незаконного заволодіння транспортним засобом прибули до гаражу [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний намір, переконавшись у відсутності господаря гаражу та сторонніх осіб, шляхом зриву навісного замикаючого пристрою проникли в середину гаражу та незаконно заволоділи мопедом «Хонда-Горн» номер рами AF24-1728772 зеленого кольору. З викраденим мопедом з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.(а.с.7) Згідно довідки ТОВ «Макс» вартість мопеду марки «Хонда Горн» викраденого складає 6000 грн. Даних про те, що викрадене майно було повернуто потерпілому [PERSON] , в матеріалах справи не міститься, речовим доказом по кримінальному провадженню даний мопед не визнавався. В підтвердження вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, потерпілий [PERSON] надав суду документи, що підтверджують його стан здоров`я. Так відповідно до виписки-епікризу з історії хвороби №5881 [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу, а також має захворювання, такі як - гіпертонічна хвороба, хронічний простатит, викривлення носової перегородки, варікозна хвороба обох нижніх кінцівок, дифузний склероз, неврастенічний, взаимомоторний ринит. (а.с.18) Окрім того судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . (а.с.21) Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносять втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. Згідно ст. 1182 ЦК України, шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Якщо в момент завдання шкоди кількома неповнолітніми особами одна з них перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад відшкодовує завдану шкоду у частці, яка визначається за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром нього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши надані письмові докази та давши оцінку заявленим позовним вимогам на їх відповідність наведеним нормам права, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що даний спір виник з правовідносин, щодо відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Судом встановлено, і дані обставини не підлягають повторному доказуванню по даній справі, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи неповнолітніми вчинили злочин, а саме таємно викрали мопед у потерпілого [PERSON] в ніч з 12.05.2016 року на 13.05.2016 року. Їх винуватість встановлена обвинувальним вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2017 року, який набрав законної сили. Як передбачено у ч. 1 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Позивач [PERSON] має право звернутися з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, так як є потерпілим від злочину по кримінальному провадженню. Його право на відшкодування шкоди виникло в нього з моменту подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, однак під час розгляду кримінального провадження останній позов про відшкодування шкоди не заявляв. Між тим дані обставини не є підставою для відмови в задоволенні його позову в суді, як про це просить відповідач [PERSON] , так як позивач має право після розгляду кримінального провадження подати до суду відповідний позов з вимогами про відшкодування йому шкоди, заподіяної злочином з посиланням на вирок суду, яким вже встановлена винуватість відповідачів у вчиненні злочину і в такий спосіб розпорядитися на власний розсуд своїми процесуальними правами. Крім того, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. В іншому випадку шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні або позову, що подається в порядку цивільного судочинства, коли по справі винесено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Далі, виходячи з вищенаведених норм законодавства, зокрема норм матеріального права ст.1166 ЦК України, компенсація шкоди, як правило, здійснюється особою, яка вчинила злочин. Так судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] злочин вчинили в неповнолітньому віці, відповідно до вимог ст.1179, 1180 ЦК України, обв`язок їх батька - [PERSON] по відшкодуванню шкоди, завданої неповнолітньою особою, припиняється та вказані особи відповідають за завдану ними шкоду самостійно на загальних підставах. Тому в позові до відповідача [PERSON] належить відмовити. При цьому, оскільки шкода завдана спільними діями вказаних осіб, коли вони були неповнолітніми, то відповідно до ч.1 ст.1182 ЦК України вона відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю сторін або за рішенням суду, а не в солідарному порядку, як про те просить позивач. Далі в судовому засіданні встановлено, що викрадений у [PERSON] йому не повернуто винними особами, відтак матеріальна шкода, завдана злочином йому не відшкодована, а тому стягненню з винних осіб підлягають понесені ним збитки у виді реальної вартості викраденого майна. Вартість викраденого майна підтверджується довідкою про вартість такого мопеду, яка складає 6000 грн, а тому суд вважає, що з відповідачів на користь позивача належить стягнути в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 6000 грн в рівних частках по 3000 грн з кожного. При цьому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. По перше, суд враховує, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, надані ним документи щодо стану його здоров`я, а саме наявність низки хронічних захворювань, таких як гіпертонічна хвороба, хронічний простатит, викривлення носової перегородки, варікозна хвороба обох нижніх кінцівок, дифузний склероз, неврастенічний, взаимомоторний ринит свідчать про те, що крадіжка у нього мопеду, який був засобом його пересування, вочевидь завдала йому страждань та вплинула на його звичний спосіб життя. Тому суд враховує фізичний стан позивача, лікування та реабілітацію, глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 6000,00 грн, і дані кошти належить стягнути з відповідачів також в рівних частках по 3000 грн з кожного на користь позивача. При цьому суд вважає, що саме така сума підлягає відшкодуванню позивачеві, так як останній на протязі тривалого часу з 2016 року не отримав відшкодування заподіяної шкоди, витрачав додаткові зусилля та переносив нервові потрясіння, є людиною з інвалідністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , і вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь належить стягнути в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 6000 грн, а також в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 6000 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню в рівних частках на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674. На підставі ст. 1166, 1179,1180,1182 ЦК України,

Outcome: partial