Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції Одеської області про зняття заборони відчудження майна. В судове засідання позивач не зявивсяь, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання представник відповідача не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність. Відповідно до статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються на основі судових повісток та судових повідомлень. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що 16 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу рухомого майна, а саме: автомобіля марки MITSUBISHI Lancer, 2008 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер JMYSRCY2A84004354, номер державної реєстрації: ВН1873СА. Згідно умов договору купівлі-продажу [PERSON] передав позивачу у власність автомобіль марки MITSUBISHI Lancer, 2008 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер: JMYSRCY2A84004354, номер державної реєстрації: ВН1873 СА. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17 серпня 2015 року по справі №495/4688/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] задоволений. Договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер JMYSRCY2A84004354, номер державної реєстрації BH1873CА, укладений 16.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] визнаний дійсним. За [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер JMYSRCY2A84004354, номер державної реєстрації ВН1873СА. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. «Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1388 від 07 вересня 1988 року не встановлюють обовязок державної реєстрації самого договору, а встановлюють обовязок власника-продавця автомобіля зняти його з реєстрації безпосередньо перед його відчуженням та обовязок, як вказано в самих правилах «нового власника» провести реєстрацію придбаного транспортного засобу. При цьому державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС виключно з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обовязкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Таким чином той факт, що автомобіль не був попередньо знятий з реєстрації та не пройшов процедуру державної реєстрації за позивачем не є визначальною обставиною для розгляду спору, оскільки правове значення при вирішенні питання щодо підстав набуття права власності щодо нього має не реєстрація цього майна, а наявність правочину, яка не суперечить вимогам закону. Порушення правил реєстрації може лише призводити до інших негативних наслідків для нового власника. Вказана обставина повністю узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України, зокрема ст.328 ЦК України, та положеннями самих Правил. Між тим, Державною виконавчою службою Саратського районного управління юстиції в Одеській області по виконавчим провадженням №41945780 за виконавчим листом №2-415 від 09.09.2012 року про стягнення з боржника [PERSON] боргу на користь ПАТ «Дельта банк» у сумі 192989,62 грн. та №36106344 за виконавчим листом №2-к 1/12 від 13.12.2012 року про стягнення з боржника [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 902 грн., накладено арешт на майно, а саме транспортний засіб марки MITSUBISHI Lancer, 2008 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер: JMYSRCY2A84004354, номер державної реєстрації: ВН1873СА, що юридично належав позивачуі на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 16.11.2009 року, який в подальшому 17 серпня 2015 року судом визнаний дійсним. Про вищевказані обтяження, так само, як і про боргові зобовязання [PERSON] позивачу стало відомо 06.04.2015 року, за результатами ознайомлення з актом опису й арешту майна та постанов про припинення розшуку майна боржника за №41945780 та №36106344 у відділі ДВС Саратського районного управління юстиції в Одеській області, в результаті чого порушуються права позивача, оскільки позивач не можу в повній мірі розпоряджатись своїм майном та провести відповідну державну реєстрацію транспортного засобу. За таких обставин, позивач набувши право власності на майно, не має боргових зобовязань перед третіми особами в частині зазначеного майна, а відповідно позбавлення майна в рахунок погашення грошових зобовязань за третіх осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Таким чином, з вищенаведених підстав позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з метою зняття заборони відчуження мого майна. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно з виключенням відмітки про заборону відчуження такого майна. Відповідно до п.4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ст.114 ЦПК України позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved