Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі за текстом - ВДВС) Хамідуліної Р.Р., в обґрунтування якої вказав, що за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.07.2013 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), у зв'язку з чим 19.07.2013 було видано виконавчий лист, а постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. До червня 2016 року з нього стягувалися аліменти у розмірі 510 грн. У червні 2016 року між ним та [PERSON] було досягнуто усну домовленість з приводу сплати ним аліментів, у зв'язку з чим остання звернулася до ВДВС із заявою про повернення виконавчого листа, про що 13.06.2016 державним виконавцем була винесена відповідна постанова. Починаючи з того часу він сплачував аліменти у такому розмірі: червень 2016 року - 1005 грн; серпень 2016 року - 1000 грн; з вересня по листопад 2016 року - по 995 грн; грудень 2016 року - 795 грн; січень-березень 2017 року - по 995 грн; квітень 2017 року - 1000 грн; травень 2017 року - 1700 грн та на сумму 1646 грн ним було придбано одяг для дитини; червень, липень 2017 року - по 1000 грн; вересень 2017 року - 200 грн; листопад 2017 року 998 грн та 993 грн; грудень 2017 року - 1005 грн. У серпні 2017 року аліменти ним не сплачувалися, оскільки він оздоровив дитину на морі за власний рахунок. У січні 2018 року [PERSON] звернулася до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом. У заяві від 28.12.2017 [PERSON] вимагала винести постанову про арешт його майна (коштів), а у своїх поясненнях від 29.12.2017 заявила, що за 2016 рік ним на її користь було сплачено аліменти в розмірі 12000 грн, в той час, як сума його прибутку на її думку склала більше 200000 грн, з чого [PERSON] зробила висновок, що він ухиляється від сплати аліментів, навмисно сплачуючи найменшу суму за аліментами, у зв'язку з чим за 2016 рік сума заборгованості за аліментами складає 20000 грн. За ствердженням [PERSON] за 2017 рік ним сплачено аліменти у розмірі 6863,48 грн, хоча за квитанціями ним сплачено 12227 грн. Окрім того, [PERSON] заявляє, що оскільки він є ФОП та за 10 місяців 2017 року його прибуток склав 978000 грн, тому за її підрахунком сума заборгованості за аліментами складає близько 200000 грн. 04.01.2018 заступником начальника ВДВС Хамідуліною Р.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55463286, а 30.01.2018 у зв'язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів понад три місяці - постанову про арешт його майна, а саме: автомобілю FORD FIESTA, номерний знак [NUMBER]; квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Він вважає вказані дії державного виконавця такими, що порушують його право власності на належне йому майно, оскільки арешт на його майно було накладено без проведення розрахунку заборгованості, визначення періоду, в який виникла заборгованість, а відповідно і у відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Він зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Окрім виплати аліментів він постійно допомагає сину. Кожної п'ятниці він забирав дитину до себе, останній перебував у нього до понеділка. Він не рахував придбаних для сина речей та подарунки. На його думку, він у повному обсязі виконував свої батьківські обов'язки. [PERSON] не зверталася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, отже, він сплачував аліменти в тому розмірі, який визначено судом за домовленістю зі стягувачем. На його думку, на теперішній час вжиті державним виконавцем заходи для виконання рішення суду у майбутньому без наявності реальної заборгованості в нього, як боржника, не відповідають принципу співрозмірності накладеного обтяження на майно, його вартості та борговим зобов'язанням. Тому, заявник просить суд визнати незаконною постанову заступника начальника ВДВС Хамідуліної Р.Р. про накладення арешту на його майно у виконавчому провадженні № 55463286 від 04.01.2018; зобов'язати ВДВС зняти арешт з належного йому майна, а саме: з автомобілю FORD FIESTA, номерний знак [NUMBER], та з квартир, розташованих за адресою: [ADDRESS], та за адресою: [ADDRESS]. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали скаргу, просили її задовольнити, додавши, що після накладення арешту на майно державним виконавцем була визначена заборгованість по аліментам, яка відразу була погашена боржником у повному обсязі, при цьому вказали, що ця заборгованість виникла не з вини боржника, вона виникла через те, що стягувач забирала виконавчий лист. Крім того, безпідставно накладено арешт на рахунки у банку. Після подання скарги боржник знявся з реєстрації як фізична особа-підприємець та з 12.01.2018 працевлаштувався водієм до ФОП [PERSON], про що повідомив державного виконавця. Заступник начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хамідуліна Р.Р. до суду не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, сповістила суд про розгляд справи у її відсутність, так само як і начальник ВДВС просив розглянути справу у відсутність представника ВДВС, надавши до суду заперечення на скаргу, відповідно до якого у задоволенні скарги просив відмовити, оскільки Хамідуліною Р.Р. був проведений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за минулий час, а саме: за період з 14.06.2016 по 11.01.2018 включно, загальна сума заборгованості склала 10874,37 грн. Стягувач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні також висловилися проти скарги борника, у своїх письмових поясненнях вказали, що 28.12.2017 стягувач звернулася до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила зобов'язати боржника протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно. Відомості про перебування [PERSON] в процесі припинення підприємницької діяльності та запис про державну реєстрацію припинення на час накладання арешту були відсутні. Про обізнаність відкриття виконавчого провадження, зобов'язання надати декларації про доходи та майно свідчать подання боржником заяви про працевлаштування від 12.01.2018 та відсутність заперечень та оскаржень постанови про відкриття провадження. 29.01.2018 за відсутності витребуваних декларацій та сум доходів боржника стягувачем були надані письмові пояснення з власним розрахунком сум боргу, з врахуванням відомостей, які їй були відомі. Зокрема, у період 2017 року [PERSON] були частково виконані зобов'язання. Перерахунок коштів мав періодичний характер, а в деякі місяці 2017 року взагалі відсутні будь-які перерахунки коштів на утримання дитини. В той же час [PERSON] продовжував підприємницьку діяльність та сума прибутку за 10 місяців 2017 року склала близько 978 000 грн. З відрахуванням сум сплати податків та чистого прибутку, сума заборгованості за аліментами складає близько 200 000 гривень. Навіть на час передостаннього ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 22.02.2018 будь-які відомості щодо отриманого заробітку, прибутку чи доходу боржника відсутні, декларації боржником не надані. Із розрахунку заборгованості з 14.06.2016 по 11.01.2018 на суму 10874,37 грн вбачається, що ця сума виникла у період несплати аліментів понад три місяці. З вказаною обставиною погодився й сам боржник, який 02.03.2018 зробив грошовий переказ на ім'я стягувача в сумі заборгованості за розрахунком державного виконавця. Тому постанова державного виконавця винесена в межах повноважень державного виконавця, у відповідності до норм діючого законодавства та визнана самим боржником. Вислухавши сторін виконавчого провадження та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст.124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на виконавчу службу. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За приписами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Судом встановлено, що 03.01.2018 до ВДВС надійшла заява [PERSON] про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 226/1661/13-ц, виданого 19.07.2013 Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У даній заяві наведені дані про нерухоме майно боржника, а також про його статус підприємця з 15.06.2015. Згідно відмітки на виконавчому документі 13.06.2016 виконавчий документ був повернутий стягувачу за п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.3, 4, 5). 04.01.2018 заступником начальника ВДВС Хамідуліною Р.Р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копії якої направлено сторонам провадження (а.с.7, 82, 83). В цей же день державним виконавцем направлений виклик боржнику на 11.01.2018 із зобов'язанням надати достовірні відомості про доходи та місце роботи (а.с.79). З метою виявлення джерел отримання доходів та належного майна боржника державним виконавцем направлені відповідні запити до обліково-реєстраційних установ. Згідно відповідей Пенсійного фонду України джерела отримання боржником доходів відсутні, за даними Державної фіскальної служби України у боржника, який зареєстрований як фізична особа - підприємець, відкритий розрахунковий рахунок (а.с.75, 77, 78). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 15.01.2018 [PERSON] з 12.01.2018 працює у нього водієм, посадовий оклад становить 3730 грн (а.с.71). 18.01.2018 державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка за заявою [PERSON] направлена на виконання до ФОП [PERSON], що підтверджується відповідною постановою, заявою [PERSON], супровідним листом від 18.01.2018, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.67, 68, 69-70, 73). 19.01.2018 до відділу надійшов лист Покровської ОДПІ ГУ ДФС України про неможливість надання інформації про фізичну особу-підприємця [PERSON] (а.с.65-66). У своєму поясненні (заяві) від 29.01.2018 стягувач [PERSON] вказала, що виконавчий лист перебував на виконанні у Димитровському ВДВС до червня 2016 року, поки вона за пропозицією боржника про добровільну сплату аліментів та надання іншої матеріальної підтримки дитині не подала заяву про повернення виконавчого документу без виконання. Оскільки аліментні виплати боржник здійснював несистематично, на свій розсуд, заявник вважає, що по них виникла заборгованість, зокрема, у 2017 році в сумі близько 200000 грн. З огляду на приведене стягувач просила вжити заходів щодо повного розрахунку та повернення суми заборгованості (а.с.6). Відповідно до постанови заступника начальника ВДВС Хамідуліної Р.Р. від 30.01.2018 у зв'язку з наявністю у боржника [PERSON] заборгованості по аліментам понад три місяці накладено арешт на майно боржника, а саме: на автомобіль FORD FIESTA, номерний знак [NUMBER]; на квартиру за адресою: [ADDRESS], та на квартиру за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07.02.2018, витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 30.01.2018, та інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованих станом на 30.01.2018 та на 07.02.2018 (а.с.8, 11, 12-13, 51, 52, 53-54). Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку, сформованого за станом на 13.06.2016, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с.46). Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2016 рік загальна сума доходу [PERSON] склала 396859,00 грн (а.с.50). Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік загальна сума доходу [PERSON] склала 1189438,60 грн (а.с.49). Відповідно до рішення № 37/05-16-13/3051103870 від 12.02.2018 відносно [PERSON] анульована реєстрація платника єдиного податку (а.с.47). Відповідно до довідки ВДВС від 01.03.2018 загальна сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] за період з 14.06.2016 по 11.01.2018 включно складає 10874,37 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості за вказаний період (а.с.43, 44). Згідно наданим у судовому засіданні квитанціям від 02.03.2018 розрахована державним виконавцем сума заборгованості сплачена боржником. Законодавством України на державного виконавця покладається обов'язок вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом. Відповідно до абз.2 ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно за ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан з одночасним накладенням арешту на майно боржника. Згідно ч.2 ст.195 СК України заборгованість по аліментам платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Як встановлено, розрахунок заборгованості по аліментам за період з 14.06.2016 по 11.01.2018 на загальну суму 10874,37 грн здійснений державним виконавцем відповідно до ч.2 ст.195 СК України з урахуванням того, що платник аліментів на час виникнення заборгованості був фізичною особою-підприємцем і перебував на спрощеній системі оподаткування. Із даного розрахунку вбачається, що у період з січня 2017 року по січень 2018 року божником не сплачувалися аліменти у серпні і жовтні 2017 року та у січні 2018 року. Аліменти у жовтні 2017 році були сплачені в сумі 200 грн, що не відповідало обумовленій між сторонами щомісячній сумі у 1000 грн (а.с.44). Про наявність реальної заборгованості щонайменш як за три місяці зазначала і стягувач у своєму поясненні-претензії від 29.01.2018, підтверджуючи її випискою по надходженням з ПАТ КБ «Приватбанк» по картці/рахунку [PERSON], яка долучена до матеріалів виконавчого провадження на підставі заяви стягувача від 26.01.2018 (а.с.62). Даний факт у судовому засіданні не заперечував і боржник, про що також свідчать його дії щодо погашення вказаної заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки на момент винесення постанови державним виконавцем про арешт майна боржника у [PERSON] була наявна заборгованість, дії державного виконавця відповідали вимогам закону, а отже були правомірними. Також суд звертає увагу на те, що поняття накладення арешту на майно боржника і звернення стягнення на майно боржника не є ідентичними, вони регламентуються різними статтями Закону України «Про виконавче провадження» - ст.56 та ст.71. Накладення арешта на майно відбувається безпосередньо після відкриття виконавчого провадження з метою забезпечення реального виконання рішення суду незалежно від наявності розрахунку заборгованості і є підставою під час здійснення стягнення аліментів у примусовому порядку для звернення стягнення на майно боржника за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. При зверненні стягнення на майно відбувається його примусова реалізація, про звернення стягнення на майно боржника виконавець виностить постанову (ст.48 Закону). Предметом скарги заявника є саме накладення арешту на майно боржника, а не звернення на нього стягнення. Також суд не приймає до уваги пояснення заявника на обґрунтування зняття арешту з належного йому майна щодо погашення ним визначеної виконавцем заборгованості після подачі до суду даної скарги, оскільки дана обставина не є підставою заявлених вимог скаржника. Крім того, відповідно до п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягення на майно боржника, є підставою для зняття безпосередньо виконавцем арешту з майна боржника. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення скарги [PERSON] На підставі Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed