Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що після смерті свого батька [PERSON] успадкував належну йому земельну ділянку площею 5,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий № 4825485500:04:000:0004, про що отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.11.2012 року. Згодом дізнався, що батьком за життя, 01.04.2005 року, було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки із ФГ «Сатурн» строком на 10 років, тобто до 01.04.2015 року. Однак з настанням цього строку відповідач відмовляється повернути йому земельну ділянку, посилаючись на те, що договір оренди діє до 01.09.2016 року, тобто десять років з часу його державної реєстрації, а не з дня укладення. Вважає, що такі дії відповідача порушують його права власника земельної ділянки і просить визнати договір оренди земельної ділянки землі № 86 від 01.04.2005 року, укладений між [PERSON] та ФГ «Сатурн», припиненим з 01.04.2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позов, просив його задовольнити, наполягаючи на тому, що моментом укладення договору є його підписання, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тобто 01.04.2005 року, а тому строк його дії припинився 01.04.2015 року, оскільки жодна із сторін договору не повідомляла іншу про наміри продовжити дію договору на майбутнє, а самим договором не передбачено продовження його дії за мовчазної згоди сторін. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що початком строку дії договору оренди є дата його державної реєстрації 01.09.2006 року, а тому договір діє до 01.09.2016 року. Також звертав увагу суду на те, що позивач не повідомляв відповідача про відсутність намірів продовжити дію договору оренди, не просив у письмовому вигляді про повернення йому земельної ділянки, тож вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі», договір є чинним. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий № 4825485500:04:000:0004. За життя, 01.04.2005 року, він з ФГ «Сатурн» уклав договір оренди вказаної земельної ділянки № 86 на строк 10 років (п.4.1 договору). Договір зареєстровано у Книзі № 4 записів державної реєстрації договорів оренди землі за реєстраційним номером 040602200081 по Полтавській сільській раді. У наданій суду копії договору оренди дата реєстрації не зазначена. [PERSON] помер 27.10.2006 року, після чого право власності в порядку спадкування перейшло до його сина [PERSON], що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Аналогічне положення закріплене у п. 4.4 договору оренди. Тобто з переходом права власності на спірну земельну ділянку до позивача, до нього також перейшли права та обовязки орендодавця за договором оренди земельної ділянки № 86 від 01.04.2005 року. Відповідно до п.9.1.2 вказаного договору оренди, договір втрачає чинність в разі його припинення або розірвання. Відповідно до п.9.2.1 підставою припинення договору є в тому числі закінчення його строку. Умовами договору не передбачено продовження терміну його дії у разі відсутності повідомлення будь-якої із сторін договору про намір його припинити по закінченню строку, на який його було укладено. Зокрема, не передбачено обовязку орендодавця завчасно письмово попереджати орендаря про відсутність наміру продовжити дію договору. Пунктом 4.2 договору лише передбачено, що по закінченні договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. При цьому зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання пролонгації договору на новий строк не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку договору. Однак, як встановлено судом, сторони не повідомляли про такі наміри, а позивач не мав обовязку в разі небажання пролонгувати договір, письмово повідомляти про це орендаря. Тож вказаний договір оренди відповідно до п.9.2.1 мав втратити чинність у звязку з його припиненням по закінченню його строку. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинність договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору, так як є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права. За таких обставин державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору свідчить про правомірне, договірне використання відповідачем ФГ «Сатурн» спірної земельної ділянки з моменту його укладення у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 6, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», ст. 319 ЦК України. Враховуючи наведене, строком припинення спірного договору оренди землі є саме 01.04.2015 року через десять років з дня укладення договору, а не з дня його державної реєстрації. У звязку з наведеним вимога позивача про визнання припиненим договору оренди землі є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що така вимога не може бути задоволена окремо від вимоги про повернення земельної ділянки власнику у звязку із припиненням договору оренди землі, оскільки відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення правовідношення, а відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа самостійно обирає спосіб захисту свого права, а визнання спірного договору оренди землі припиненим надасть позивачу можливість в подальшому вимагати повернення земельної ділянки. Оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати, зокрема витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved