Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначає, що 07.05.1998 він придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру загальною площею 57,1 кв.м, в тому числі жилою площею 36,9 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло №3/96-3375, виданого державною холдінговою компанією «Селидіввугілля» 18.03.1998, зареєстрованого у БТІ м. Димитрова 15.04.1998, за реєстровим №6 реєстр. №24 стр.71. Договір купівлі-продажу був оформлений та зареєстрований регіональною торговою біржею «Юго-Восток» у м. Димитрові Донецької області 07.05.1998, реєстраційний №31 та зареєстрований 21.05.1998 в БТІ у реєстровій книзі №6 за реєстровим №24 стр.71. Позивач вважав, що договір є дійсним і не потребує нотаріального посвідчення, однак нещодавно дізнався, що це не так, оскільки такий договір не є правовстановлюючим документом та, відповідно, він не може розпорядитись своїм майном, в той час з моменту придбання квартири він по цей день користується нею. Повторно укладати договір купівлі-продажу квартири відповідачі відмовилися, [PERSON] та [PERSON], які виступали у договорі купівлі-продажу квартири як продавці вже померли. Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсним, та визнати за ним право власності на придбану за цим договором квартиру. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягали. Крім того, в заяві представник позивача просив не стягувати з відповідачів сплачений позивачем судовий збір. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбачений цивільним процесуальним законодавством спосіб. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідач [PERSON] жодних заяв не надала. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.05.1998 між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] придбав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] продали квартиру загальною площею 57,1 кв.м, в тому числі жилою площею 36,9 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Продаж був вчинений за дві тисячі гривень. Вказаний договір був оформлений і зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 07.05.1998 за реєстраційним №31, що підтверджується копією договору (а.с.7). 21.05.1998 право власності на квартиру зареєстровано за позивачем [PERSON] у Димитровському бюро технічної інвентаризації та вписане у реєстрову книгу №6 за реєстровим №24 стор. 71, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення (а.с.8). З договору купівлі-продажу вбачається, що до його підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.7). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями статті 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Однак, разом з тим, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу » №1957 XII від 10.12.1991 в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Враховуючи зазначене, те, що договір купівлі-продажу вищевказаного житла не був нотаріально посвідчений через реєстрацію його на товарній біржі, що є порушенням зазначеної норми закону, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153,224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки продавці добровільно не бажають переукласти договір купівлі-продажу, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47,71,153,203,224,227 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved