Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 29 жовтня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 880. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29 жовтня 2004 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачкою не склалось у зв'язку з несумісністю характерів, різними поглядами на шлюб, сім'ю та плани на майбутнє. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Також позивач зазначає, що з вересня місяця 2014 року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей між ними немає. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 29 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб, актовий запис № 880, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в [PERSON] з відповідачкою не склалось у зв'язку з несумісністю характерів. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Також судом встановлено, що з вересня місяця 2014 року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей між ними немає. Сторони досягли домовленості щодо проживання сина разом з батьком, а доньки - разом з відповідачкою, що також не заперечувалось [PERSON] у судовому засіданні. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved