Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю. Посилався на те, що 30 листопада 1990 року [PERSON] подарувала йому ? частину житлового будинку №5 по вул.Київська в с.Копили Полтавського району Полтавської області, що розташований на земельній ділянці державного фонду площею 0,04 га та складається в цілому з житлового будинку площею 30,2 кв.м літ.А-1; сараю літ.Б та туалету літ.В, що підтверджується договором дарування. Вказана частина нерухомого майна належала [PERSON] на підставі свідоцтва на спадщину за заповітом, виданого Полтавською районною державною нотаріальною конторою 13 лютого 1985 року та зареєстрованого в Полтавському МБТІ за реєстровим номером 136 в книзі №1 та на час укладення договору дарування підтверджувалось довідкою з Полтавського МБТІ №98 від 26 листопада 1990 року. На підставі вищевказаного договору дарування він зареєструвався за даною адресою. На час підписання договору йому стало відомо, що інша ? частина домоволодіння по вул.Кивська,5 в с.Копили Полтавського району належить [PERSON] 21 листопада 1995 року [PERSON] помер, а його донька [PERSON] успадкувала ? частину вказаного житлового будинку. Зазначив, що після відкриття 11 березня 2015 року Полтавським районним судом провадження у справі за позовом [PERSON] до нього та Терешківської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та отримання позовної заяви з додатками він дізнався, що вся земельна ділянка по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району була приватизована в повному обсязі спочатку на [PERSON], а потім перейшла у власність до [PERSON], що є порушенням його прав як власника ? частини житлового будинку з господарськими спорудами за цією ж адресою, щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, а саме: при передачі земельної ділянки у власність одній особі, не було враховано те, що житловий будинок належить двом співвласникам в рівних частинах. При винесенні рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради народних депутатів №73 від 25 жовтня 1994 року про передачу [PERSON] у приватну власність присадибної земельної ділянки площею 0,10 га в с.Копили по вул.Київська,5 не враховано, що житловий будинок №5 по вул.Київська в с.Копили Полтавського району на праві особистої власності належить двом особам, а саме [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] успадкувала вищевказану земельну ділянку та отримала свідоцтво про право на спадщину від 01 грудня 1996 року, де зазначено, що приватизована земельна ділянка площею 0,10 га за даною адресою належала спадкодавцю на підставі рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради народних депутатів №73 від 25 жовтня 1994 року. На підставі даного свідоцтва та ще рішень виконавчого комітету Терешківської сільської ради від 04 грудня 1996 року та від 26 грудня 1996 року [PERSON] оформила державний акт на земельну ділянку за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,15 га. Враховуючи вказане, просив визнати незаконними та скасувати рішення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області №73 від 25 жовтня 1994 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,10 га безоплатно у приватну власність [PERSON] в с.Копили Полтавського району Полтавської області по вул.Київська,5 та рішення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 04 грудня 1996 року від 26 грудня 1996 року №102 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки у приватну власність в с.Копили Полтавського району Полтавської області по вул.Київська,5. Також просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №020306 від 26 березня 1997 року виданий на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Копили Полтавського району Полтавської області по вул.Київська,5. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що 30 листопада 1990 року [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину житлового будинку, розташованого по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району. Після отримання будинку в дар, [PERSON] зареєструвався у будинку та проживав у ньому зі своєю дружиною. Під час проживання у будинку між [PERSON] та [PERSON] виникали сварки. Після того як його дружина завагітніла, переїхав проживати до матері дружини в м.Хорол. Про смерть [PERSON] [PERSON] дізнався у 1996 році. Однак, про те, що [PERSON] була приватизована земельна ділянка, на якій розташований будинок, він дізнався у 2015 році при розгляді цивільної справи у Полтавському районному суді. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставини викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона ніяким чином не порушила права позивача, оскільки останній у будинку не проживає та не здійснює розрахунки по відповідним платежам. Представник відповідача адвокат [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки є недоведеним. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що працює на посаді сільського голови. У 2015 році їй стало відомо, що по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району зареєстрований [PERSON] Разом з тим вказаний громадянин, на відміну він інших мешканців села, жодного разу ні з яким питанням до сільської ради, виконавчого комітету не звертався., тому у неї виникають сумніви, що він дізнався про порушення його прав тільки у 2015 році. Про те, що він сплачує земельний податок за користування тією землею, де знаходиться його нерухоме майно, їй не відомо. З приводу прийняття виконавчим комітетом сільської ради рішення з земельних питань, вказані повноваження виконавчому комітету делеговані сільською радою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи та справи №2/545/827/15, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12 лютого 1999 року виконавчий комітет Терешківської сільської ради посвідчив, що обєкт ? частина, який розташований в с.Копили по вул.Київській,5 належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Терешківської сільської ради від 08 лютого 1999 року №1 взамін дублікату виданого виконкомом Терешківської сільської ради 12.08.1999 року та №17 договору дарування, посвідченого виконавчим комітетом Терешківської сільської ради 30.11.1990 року за №54. Ксерокопія вказаного свідоцтва завірено працівником Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 27.03.2015 року (а.с.90 справи №2/545/827/15). Вказану частину будинку [PERSON] отримав у власність відповідно до договору дарування від 30 листопада 1990 року, посвідченого головою виконкому Терешківської сільської Ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі за №54 (а.с.44, 45 справи №2/545/827/15). Як власник частини будинку, [PERSON] зареєструвався за даною адресою. Інша ? частина домоволодіння по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району належала [PERSON] 21 листопада 1995 року [PERSON] помер, а його донька [PERSON] успадкувала ? частину вказаного житлового будинку. Про перебування у власності [PERSON] та [PERSON] по ? частини житлового будинку в с.Копили Полтавського району Полтавської області по вул.Київська,5 встановлено також рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі №545/1313/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на житлове приміщення (а.с.18, 19). В січні 2015 року [PERSON] звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] та Терешківської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме, на ? частину домоволодіння по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району, що належить [PERSON] на праві власності. До вищевказаного позову була подана позивачем копія державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 1997 року, виданого Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області на імя [PERSON] на земельну ділянку, розташовану по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після відкриття провадження у даній справі 11 березня 2015 року та отримання позовної заяви з додатками позивач дізнався, що вся земельна ділянка по вул.Київська,5 в с.Копили Полтавського району була приватизована в повному обсязі спочатку на [PERSON], а потім перейшла у власність до [PERSON], незважаючи на те, що ? частини житлового будинку з господарськими спорудами за цією ж адресою, належить двом співвласникам в рівних частинах. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч.1 ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Закону України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад. Крім того, як передбачено ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням названого Кодексу, разом з іншими нормативно-правовим актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, регіонального використання та охорони земель. Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в ч.3 вищевказаної статті). Передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить по повноважень сільських, селищних, міських рад (пункт б ч.1 тс.12 ЗК України). Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно вимог ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб. Аналогічна вимога закону передбачена також ст.377 ЦК України. Відповідно п.18 пп.ґ) постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Враховуючи дане положення, суд приходить до висновку, що [PERSON] являючись власником ? частини домоволодіння повинен бути співвласником пропорційно своєї частки домоволодіння, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції. Відповідно до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються у судовому порядку. У відповідності до п.10 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. При прийнятті рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради народних депутатів №73 від 25 жовтня 1994 року про передачу [PERSON] у приватну власність присадибної земельної ділянки площею 0,10 га в с.Копили по вул.Київській,5 не враховано, що житловий будинок №5 по вул.Київська в с.Копили Полтавського району на праві особистої власності належить двом особам, а саме [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] успадкувала вищевказану земельну ділянку та отримала свідоцтво про право на спадщину від 01 грудня 1996 року, де зазначено, що приватизована земельна ділянка площею 0,10 га за даною адресою належала спадкодавцю на підставі рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради народних депутатів №73 від 25 жовтня 1994 року (а.с.13, 68). Рішенням виконавчого комітету Терешківської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області №102 від 26 грудня 1996 року передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування будинку, розташовану в с.Копили по вул.Київська,5 (а.с.67). На підставі вказаних документів [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №020306 від 26 березня 1997 року на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану в с.Копили Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14-17, 35). Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради №73 від 25 жовтня 1994 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,10 га безоплатно у приватну власність [PERSON] в с.Копили по вул.Київська,5, рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради №102 від 26 грудня 1996 року в частині передачі земельної ділянки безоплатно у приватну власність [PERSON] за цією ж адресою, не відповідають вимогам закону, ними порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, а саме, при передачі земельної ділянки у власність одній особі, не було враховано те, що житловий будинок належить двом особам на праві власності в рівних частках. Рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області №25 від 27 березня 1995 року про списання земельної ділянки розміром 0,04 га в державний фонд з [PERSON], який не використовує земельну ділянку за призначенням, для наділу співвласнику [PERSON] (а.с.171), ніяким чином не підтверджує законність прийняття оспорюваних вищевказаних рішень. Відповідно до положення ст.256 ЦК України загальний строк позовної давності складає три роки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Законодавцем визначено, що суд застосовує позовну давність до правовідносин сторін лише за заявою сторін, зроблену до винесення рішення (ч.3 ст.267 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Для визначення правильного обчислення позовної давності є важливим визначення його початкового моменту. Як вбачається з матеріалів справи позивач своєчасно не звернувся з вказаним позовом, оскільки\~дізнався про порушення свого права після отримання копії ухвали Полтавського районного суду від 11 березня 2015 року та доданих до неї копій позовної заяви [PERSON] до [PERSON], Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, додатків, в тому числі копії державного акту про право приватної власності на землю від 26 березня 1997 року, виданого Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.9). \~\~\~\~\~\~\~\~ Положенням частини 5 ст.267 ЦК України передбачено, що в разі якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, зважаючи на вище викладені обставини суд вважає за доцільне поновити [PERSON] строк на звернення до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області №73 від 25 жовтня 1994 року в частині передачі присадибної земельної ділянки площею 0,10 га безоплатно у приватну власність [PERSON] в с.Копили Полтавського району Полтавської області та рішення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області №102 від 26 грудня 1996 року в частині передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,05 га для обслуговування будинку, розташованого в с.Копили Полтавського району Полтавської області по вул.Київська,5 у приватну власність в с.Копили Полтавського району Полтавської області по вул.Київська,5, слід задовольнити. Позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 04 грудня 1996 року, яке не було надано суду, не підлягають задоволенню у звязку з недоведеністю. Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, тому вирішення питання про правовірність видачі державного акта безпосередньо належить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. Щодо скасування державного акту на право приватної власності, то дана вимога є похідною і залежить від доведеності незаконності рішення орган місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт, наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа №6-93цс13). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №020306 від 26 березня 1997 року виданий на імя [PERSON] також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп. (а.с.1, 25, 26), даним рішенням позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що з кожного відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 413 грн. 40 коп., а всього 825 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial