Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON], зареєстрований, але фактично не проживає в домоволодінні, яке розташовано за адресою [ADDRESS] з 2008 року, місце проживання та перебування відповідача невідоме. Факт реєстрації [PERSON] в домоволодінні складає для позивача певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальну послуги, отримувати соціальну допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] викликався в судові засіданні за адресою місця реєстрації згідно вимог абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак в судові засідання повторно не з'явився. Рекомендовані листи до судових повісток повернуті до суду з поштовими відмітками про те, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. Згідно абз. 5 ч. 5 цієї ж статті, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири, розташованої [ADDRESS], яку він придбав за договором купівлі-продажу від 12 листопада 2016 року, зареєстрованим в реєстрі № 1616 (а.с. 6-7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 листопада 2016 року власником квартири, розташованої [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 8). У вказаній квартирі зареєстрований - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 3089 від 02 грудня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Дворічанської селищної ради Харківської області (а.с. 10). Відповідач по справі хоча і зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично з 2008 року по теперішній час в належній позивачу квартирі не проживає, що підтверджується депутатським актом від 02 грудня 2016 року (а.с. 9). Факт реєстрації в домоволодінні [PERSON] складає для позивача певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальну послуги, отримувати соціальну допомогу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved