Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04.11.2011 року по 14.02.2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу, а саме: 12.04.2012 року сторонами придбано майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку № 119, кадастровий номер 0520680200:01:004:0349, що розташована в садівничому масиві «Науковий» Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області на загальну суму 40000 грн. Станом на сьогоднішній день земельною ділянкою користується відповідач по справі. На постійні прохання позивача розділити спільне сумісне майно подружжя відповідач уже тривалий час відповідає лише обіцянками. За наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить виділити йому та визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки, оскільки нерухоме майно придбане під час шлюбу, за спільні сімейні кошти, а тому є спільним сумісним майном подружжя. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги свого довірителя підтримує, змін та доповнень не має, просить позов задоволити; в разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення в газеті «Вінниччина» від29.01.2016 року. Зі згоди представника позивача, згідно наданої заяви, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії АР 042762, виданого 21.06.1996 року Нахімовським РВ УМВС України в м. Севастополь, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 04.11.2011 року (а.с. 3 - 4). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 077715 від 22.01.2013 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 22.01.2013 року, про що було зроблено актовий запис № 31, шлюб розірвано на підставі спільної заяви (а.с. 4 -5). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] № 82 від 17.09.2015 року, позивач [PERSON] надавав згоду, викладену у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] 12.04.2012 року за реєстровим номером № 358, на купівлю його дружиною [PERSON], в їхню спільну сумісну власність земельної ділянки № 119 за кадастровим номером 0520680200:01:004:0349, що розташована в садівничому масиві «Науковий» Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області на загальну суму 40000 грн. 00 коп., що еквівалентно 5006,00 доларам США за курсом НБУ станом на 12.04.2012 року 1 долар США=7,99 грн. за договором купівлі продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] 12.04.2012 року за реєстровим № 359 (а.с.6). Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивачем [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, у звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 13). За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 487 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved