Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків - [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , 32944,51 (тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок чотири) гривні 51 копійок у рахунок повернення боргу за договором позики від 16.12.2019. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору у сумі 908,00 гривень. Посилається на те, що 16 грудня 2019 року [PERSON] позичив у позивача [PERSON] кошти в сумі 1200 доларів США (тисяча двісті доларів США), про що власноруч написав розписку. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.12.2019 валютний курс долара США (USD) складав 23,498 гривень за 1 долар. Таким чином, сума позики у гривневому еквіваленті склала 1200х23,498=28197,60 грн. (двадцять вісім тисяч сто дев`яносто сім гривень) 60 коп. У розписці відповідач зобов`язується повернути позивачу борг 18 грудня 2019 року. Але після спливу попередньо зазначеного терміну (18.12.2019) відповідач, всупереч своєму зобов`язанню, не вчинив ніяких дій щодо повернення [PERSON] позичених коштів. Згідно із ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Верховний Суд України 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13 , предметом якої був спір про стягнення боргу договором позики. При розгляді відповідної справи Верховний Суд України правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд України зазначає, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вказано: «якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події». Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за період прострочення, починаючи з 19.12.2019 по дату звернення до суду з позовною заявою. Згідно доданого до позову розрахунку інфляційних збитків вони складають суму 3321,61 грн. Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами проводиться за той же період та відповідно до долученого розрахунку складає суму 1425,30 грн. Таким чином загальна сума, що підлягає стягненню у відповідності до законодавства складає 28197,60+3321,61+1425,30=32944,51 грн. Позиція позивача у позовній заяві повністю узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові КЦС ВС від 12.11.2020 справа № 154/3443/18 та постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. На судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду подав заяву в якій позов підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Справу просив розглянути без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, відзив на позов до суду не подав. Повідомлений про дату та час судового засідання. Справа слухалась в порядку Глави 11 ЦПК України (заочний розгляд справи), та вирішити її на підставі наявних доказів. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено наступне. Кошти були передані [PERSON] відповідачу [PERSON] , що підтверджується розпискою від 16.12.2019 року, написаної власноручно [PERSON] в якій зазначено, що [PERSON] проживає [ADDRESS] закордонний паспорт [NUMBER] виданий 28.10.2016 року отримав у [PERSON] 1200 доларів (тисячу двісті доларів США). Зобов`язуюсь повернути до 18.12.2019 року. Повернення гарантую залогом авто Нісан Мікра № [NUMBER] (а.с. 21). Довідка Мінфін про офіційний курс НБУ в якій зазначено, що в понеділок 16.12.2019, Національний банк України встановив такі валютні курси, зокрема Долар США (USD) - 23,498 грн. за 1 долар підтверджує правильність розрахунку з урахуванням валютного курсу. Суд перевіривши розрахунок інфляційних збитків в якому зазначено, що сума заборгованості складає 28197,60 грн. Дата початку розрахунку 19.12.2019. Дата закінчення розрахунку 25.08.2021. Інфляційні збитки за вказані періоди складають 3321,61 грн., вважає даний розрахунок вірним. Вирішуючи спір, суд керується наступним. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 33852 гривень за договором позики підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений договором та розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-369цс15 від 02.09.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції. Позивач відмовився від права стягнення будь-яких коштів окрім суми боргу, тому оцінивши всі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 та п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 545, 549, 551, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: approved