Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Просив суд визначити між сторонами по справі частки земельної ділянки (кадастровий номер 7310136600:07:002:0012), яка є у спільній сумісній власності та знаходиться за адресою [ADDRESS] в такому порядку: [PERSON] належить 58/100 частин земельної ділянки, [PERSON] належить 21/100 частин земельної ділянки. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 58/100 часток, земельної ділянки (кадастровий номер 7310136600:07:002:0012) площею 0,0283 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них до суду надійшли заяви, в яких просять суд справу розглядати в їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що покійна [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, загальна площа якої становить 0,0487га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА №9622258 /а.с.5/. Як встановлено судом, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть /а.с.12/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина згідно заповіту. 05.09.2013 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 58/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.14/. Дана частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS], була зареєстрована, підтвердженням чого є копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.10/. У відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка знаходяться за адресою [ADDRESS], позивач звернувся до першої Чернівецької державної нотаріальної контори, однак відповідно до постанови від 24.04.2014 року №745/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0487га., в зв'язку з тим, що не визначена (не виділена) частка земельної ділянки, яка належить спадкодавцю [PERSON], із спільної сумісної власності /а.с.13/. Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.01.2014 року, [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка за адресою [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності /а.с.11/. Відповідно до ч.4. ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч.1 ст.131 ЗК України, - громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved