Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], стверджуючи, що 18 березня 2014 року між ним, [PERSON], та [PERSON], [INFO], був укладений договір позики грошових коштів, шляхом складання боргової розписки, написаної відповідачкою власноруч. Згідно умов договору [PERSON] взяла в борг товар (сорочки) на суму 6682 (шість тисяч шістсот вісімдесят два) доларів США в розвантажувальному контейнері [NUMBER] на ринку 7 км, який розташований за адресою смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області. Згідно умов договору відповідачка зобов'язувалася повернути борг до 20 грудня 2014 року. По закінченню зазначеного строку сума не була повернута, чим відповідач порушила умови договору. До теперішнього часу [PERSON] борг не віддала і на неодноразові вимоги ухиляється від його повернення, посилаючись на надумані причини, та більше не з'являється за товаром. У зв'язку з викладеним вважає, що з боку відповідача має місце порушення договірних зобов'язань та положень ЦК України, які регулюють зобов'язальні правовідносини, згідно з якими зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Тому вважає за необхідне звернутися до суду за захистом свого порушеного права та стягнення з Відповідача грошових коштів в судовому порядку. Позивач просить стягнути з відповідачки борг у сумі 167063,85 грн., 3% річних від простроченої суми 7305,11 грн., а всього 174368,96 грн., а також судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1743,69 грн., та на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] у судове засіданні не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка у судове засіданні не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнавала та просила про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 18 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, шляхом складання боргової розписки, написаної відповідачкою власноруч. Згідно умов договору [PERSON] взяла в борг у [PERSON] товар (сорочки) на суму 6682 (шість тисяч шістсот вісімдесят два) доларів США в розвантажувальному контейнері [NUMBER] на ринку 7 км, який розташований за адресою смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, та зобов'язалась повернути борг до 20 грудня 2014 року. Однак, відповідачка не виконала зобов'язання за договором позики, борг вчасно не повернула. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1048 ч.1 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ч.1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка до цього часу борг за договором позики від 18 березня 2014 року не повернула, тобто правовідносини сторін договору не припинені, тому позивач має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При подачі позову, позивачем було надано розрахунок, згідно якого: - розмір боргу становить 167063,85 грн. (6682 - сума боргу у доларах США х 2500,2072 - курс НБУ станом на дату подачі позову); - 3% річних становить 7305,11 грн., та було розраховано за формулою (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) : 365 - кількість днів у році: (6682х3%х11): 365 = 6,04 (6682х3%х365): 365 = 200,46 (6682х3%х156): 365 = 85,68 (6,04+200,46+85,68) х 2500,2072 - курс НБУ станом на дату подачі позову. Проте, 12.10.2016 року представником позивача було подано до суду інший розрахунок боргу, за яким борг розраховувався за більшим курсом НБУ гривні щодо іноземної валюти, та становив 181953 грн. (172577-сума боргу + 9376 грн. - 3% річних). Враховуючи, що позивачем та його представником не було надано до суду заяви про збільшення позовних вимог, тому суд не може прийняти до уваги розрахунок від 12.10.2016 року, та при визначенні суми боргу виходить з первинного розрахунку. Також, приймаючи до уваги те, що на день винесення рішення курс гривні щодо іноземних валют зріс, а також те, що суд не може виходити за межі поставлених позивачем позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 174368,96 грн., яка складається з наступного: - 167063,85 грн. - основна сума боргу; - 7305,11 грн. - 3% річних. У зв'язку із задоволенням позову з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1743,69 грн. Позивач просив також стягнути на свою користь з відповідача судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 25280,00 грн., про що суду надано відповідний розрахунок. Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Суд не погоджується повністю з наданим розрахунком правової допомоги, а саме: у розрахунку вказано, що представницею позивача у судових засіданнях від 10.08.016 року та від 12.10.2016 року витрачено по 10 годин часу. Проте, у судовому засіданні від 10.08.016 року представниця позивача перебувала 54 хвилини, а у судове засідання від 12.10.2016 року не з'явилась та надала заяву про розгляд справи у її відсутність, що підтверджується журналом судового засідання. При визначенні розміру стягнення витрат на правову допомогу, суд зменшує розмір стягнення коштів по розрахунку, а саме: у графі 7 розрахунку вартість зменшена з 5800 грн. на 522 грн. (54 хвилини х 580 грн. за год.), а у графі 10 розрахунку вартість допомоги складає 0 грн. При таких обставинах, розмір витрат на оплату правової допомоги складає 14202 грн. та підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: partial