Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з первісним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору, посилаючись на те, що 20 грудня 2006 року в відділі РАЦ м.Турино, Італія було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]. За час шлюбу позивачем було передано до України грошові перекази на ім'я відповідача [PERSON] для придбання будинку в м.Умані. В послідуючому позивачу відповідач [PERSON] повідомила про те, що за суму 70 тисяч євро можна купити лише будинок в с.Родниківка, на що позивач вимушений був погодитись. Після придбання будинку позивач також неодноразово пересилав кошти на проведення ремонту в будинку. Кошти пересилались безпосередньо на ім'я [PERSON] та частково на ім'я її матері, всі документальні докази про проведення переказів коштів збереглись. У зв'язку з тим, що спільне проживання не склалось в 2010 році шлюб було розірвано Уманським районним відділом РАЦС 20 травня 2010 року. Після розлучення позивач звернувся до адвокатської компанії для розв'язання майнового спору - поділу майна. В послідуючому [PERSON] домовилась з ним, що не будуть ділити майно в судовому порядку, а добровільно продадуть будинок та [PERSON] віддасть позивачу частину коштів у розмірі 50% від продажу будинку та земельної ділянки. При цьому домовленість було підтверджено розпискою від імені [PERSON], були присутні адвокати та позивач видав для реалізації даної домовленості довіреність адвокату [PERSON] В березні 2014 року позивач випадково дізнався, що будинок було продано [PERSON] другому відповідачу - [PERSON] при цьому для продажу [PERSON] вчинила шахрайські дії - повідомила неправдиву інформацію, що будинок належить їй особисто та не є спільною власністю подружжя. В послідуючому позивач телефонував своєму адвокату в Україну та запитував чи відповідає дана інформація дійсності, на що адвокат повідомив, що довіреність на право продажу будинку, що видана на його ім'я знаходиться в адвоката, що він довіреність не використовував і його згоди, як повіреного для учинення даного спірного договору купівлі-продажу не бралось. При прибутті в Україну позивач отримав копію договору купівлі-продажу від 4 квітня 2012 року та зрозумів, що [PERSON] його ошукала. За договором продано без погодження з іншим співвласником будинок в с.Родниківка, [ADDRESS] та земельна ділянка за даною ж адресою розміром 0,1605га, кадастровий номер [NUMBER]. В послідуючому позивач скористався правовою допомогою консульства та подає вказаний позов. Позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.04.2012 року та договір купівлі - продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS], с.Родниківка Уманського району Черкаської області, кадастровий номер [NUMBER], розміром 0,1605га, що укладений між [PERSON] та [PERSON], просить стягнути з відповідачів судові витрати. 26.08.2014 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, яка відповідно до ухвали суду від 05.09.2014 року була об'єднана в одне провадження з первісним позовом. В зустрічний позовній заяві [PERSON] відповідачем вказала [PERSON], а третіми особами без самостійних вимог - службу у справах дітей Уманської райдержадміністрації, [PERSON]. В зустрічному позові [PERSON] ставить питання про визнання її добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за нею, посилаючись на те, що 04 квітня 2012 року між нею [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки. Договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Марченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4-725. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Марченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4-727. У відповідності п.1 договору купівлі-продажу від 04.04.2012 року продавець продав та передав у власність, а покупець купив та прийняв у власність будинок [ADDRESS] Черкаської області по [ADDRESS]. За придбаний будинок покупець, згідно п.п.2.1 даного договору сплатив продавцю грошову суму в розмірі 158900,00грн. 01.06.2012 року вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Уманським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». Згідно п.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2012 року продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1605 га, яка розташована в с.Родниківка Уманського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] та сплатив продавцю грошову суму в розмірі 44667,00 грн. Таким чином, на момент підписання договорів купівлі-продажу, вищевказані житловий будинок та земельна ділянка належали [PERSON] на праві приватної власності (житловий будинок належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Уманською районною державною нотаріальною конторою 07 липня 2008 року, реєстр за №3442, зареєстрованого в Уманському виробничому відділку КП ЧООБТІ, номер запису 171 в книзі 1, реєстраційний номер №19593050, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно; земельна ділянка, що належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого управлінням Держкомзему в Уманському району Черкаської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі 23.02.2009 за [NUMBER]). Тобто на момент укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на житловий будинок та земельну ділянку. Таким чином позивач не мав жодних сумнівів з приводу того, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, що і було підставою для укладання договору купівлі-продажу цього майна. За таких обставин, якщо навіть припустити, що житловий будинок був відчужений [PERSON] на користь позивача незаконно, тобто коли продавець не мав права власності на житловий будинок чи володів цим майно на момент його відчуження за певних обставин незаконно або без достатніх правових підстав, [PERSON] не знала і не могла знати про вказані вище обставини, оскільки на момент вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку з боку продавця були надані всі документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, які були перевірені як нотаріусом, який посвідчував правочин, так і позивачем. Таким чином [PERSON] в будь-якому випадку має статус добросовісного набувача житлового будинку і набула з підстав передбачених ст.330 ЦК України право власності на вказану річ. Позивач за зустрічним позовом з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати [PERSON] добросовісним набувачем житлового будинку, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, с.Родниківка, [ADDRESS], що був придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.04.2012 року,визнати [PERSON] добросовісним набувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, с.Родниківка, кадастровий номер [NUMBER], що була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2012 року, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, с.Родниківка, [ADDRESS], що був придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.04.2012 року, визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, с.Родниківка, кадастровий номер [NUMBER], що була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2012 року. В судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON] - адвокат Гребенюк С.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - третьої особи без самостійних вимог за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Кецкало В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], та визнав позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON], посилаючись на те, що позивач [PERSON] з посиланням на ст.65 ЦК України просить суд визнати недійсним вищезгадані договори, вважаючи, що [PERSON] відчужила належне їм з позивачем спільне сумісне майно подружжя без його згоди. Зазначений висновок позивача не відповідає дійсності та спростовується наступними доказами: текстом позовної заяви [PERSON], в якій зазначає, що [PERSON] та [PERSON] домовились про продаж належного їм будинку і земельної ділянки з поверненням [PERSON] половини коштів від їх продажу. · розпискою [PERSON] від 02.10.2010 року аналогічного змісту. · нотаріально посвідченою згодою подружжя на продаж житлового будинку та земельної ділянки, яка посвідчена державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Копиловим В.І. 02 жовтня 2010 року, реєстровий номер №1-1315, та якою позивач [PERSON] уповноважує [PERSON] особисто, від свого імені та на власний розсуд продати належні їм на праві власності спірні будинок і земельну ділянку по [ADDRESS], Уманський район. Дана згода, згідно її тексту, є безстроковою. Отже, позивач свідомо відмовився від свого права власності на частку у спільному майні подружжя, бажаючи отримати лише грошову компенсацію її вартості. [PERSON] зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за цією особою вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Каленська С.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, та просила задовольнити позовні вимоги за її зустрічним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи це тим, що 04 квітня 2012 року між нею, [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі продажу земельної ділянки. Договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Марченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4-725. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Марченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4-727. У відповідності п.1 Договору купівлі-продажу від 04.04.2012 продавець продав та передав у власність, а покупець купив та прийняв у власність будинок [ADDRESS] Черкаської області по [ADDRESS]. За придбаний будинок покупець, згідно п.п.2.1 даного договору сплатив продавцю грошову суму в розмірі 158900,00 гривень. 01.06.2012 року вказаний договір купівлі продажу житлового будинку був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Уманським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». Згідно п.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2012 року Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 0,1605 га, (з яких рілля - 0,1101га, землі під будівлями та іншими угіддями - 0,0504га), яка розташована в с.Родниківка Уманського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Позивачем [PERSON] не надано жодного доказу недійсності правочину. На момент укладення правочину [PERSON] на праві приватної власності володіла житловим будинком та земельною ділянкою. Продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Уманською районною державною нотаріальною конторою 07.07.2008 року, реєстр за №3442, зареєстрованого в Уманському виробничому відділку КП ЧООБТІ номер запису 171 в книзі 1, реєстраційний номер №19593050, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, належав житловий будинок. Земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого управлінням Держкомзему в Уманському районі Черкаської області, зареєстрованого Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі від 23.02.2009 року за [NUMBER]. Відповідно до п.п.5 п.1 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. В позовній заяві відсутнє взагалі обґрунтування недійсності правочину та посилання на будь-яку норму закону щодо його недійсності. Представник третьої особи без самостійних вимог за зустрічним позовом - служби у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, при вирішенні зустрічного позову надала суду заяву, в якій зазначила, що вона як представник покладається на думку суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він підвозив [PERSON], її доньку [PERSON] та [PERSON] на своєму автомобілі подивитись на будинок, що знаходиться в с.Родниківка, коли саме це відбувалось він не пам'ятає. Разом з ними він зайшов на територію будинковолодіння, в подальшому вони разом зайшли в будинок, але вже без нього, про те, чи були вони знайомі, чи ні йому не відомо. В будинку і біля будинку були [PERSON], її донька [PERSON] та [PERSON], про чоловіка [PERSON] він нічого не чув. В 2012 році, коли під'їжджав до будинку, то там проживала мати [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в кінці 2009 року до нього звернувся позивач [PERSON], який зареєстрував шлюб з [PERSON] в Італії, в них народився син, потім їх відносини змінились, [PERSON] наполягала на поверненні в Україну. Першими в Україну приїхали [PERSON] із сином. Вона вмовила [PERSON] купити будинок, гроші на будинок пересилав [PERSON] з Італії. Перед купівлею будинку за рахунок італійця [PERSON] зробила ремонт в будинку батьків. Основна частина коштів пересилалась на ім'я [PERSON] та її матері. Коли вони з [PERSON] знайшли бажаний будинок, то [PERSON] попросив, щоб [PERSON] під'їхав подивився його, адвокат погодився, при огляді будинку його вразила зависока ціна будинку. Розрахунок за будинок проводив безпосередньо [PERSON] із онукою продавця. Угода оформлялась у нотаріуса Вострикової. За будинок заплатили 42 тисячі євро, 30 тисяч євро було потрачено на ремонт, також було ще придбано автомобіль. Всі угоди оформлювались на [PERSON], хоча [PERSON] до останнього думав, що будинок оформлений на нього, погодився, щоб [PERSON] продала автомобіль, натомість дозволила йому спілкуватись із сином, домовились, що продадуть будинок та розділять кошти, оскільки був клієнт, який готовий був придбати будинок за 62 тисячі доларів. [PERSON] погодився продати будинок за 62 тисячі доларів, від яких, за згодою, повинен був отримати 30 тисяч доларів. Стосовно того, що відбулося згоди він не давав. Дана сума витікає з реальних об'єктивних обставин справи, в документах ніде не зазначалась, так як якби вона була зазначена в договорі, то покупець мав би від цієї суми сплати податок. Свідок [PERSON] наполіг, щоб письмова згода на продаж будинку від італійця та довіреність на представництво інтересів [PERSON] були саме у нього, адвоката, оскільки без цієї згоди [PERSON] не зможе самостійно законно продати будинок. [PERSON] знала, що оригінал письмової згоди на продаж будинку від італійця знаходиться у свідка [PERSON], до нього жодного разу не зверталася, ніяких коштів він від неї не вимагав, натомість [PERSON] зверталася до інших нотаріусів для того, щоб нотаріально посвідчити копію угоди. Пройшов рік, але будинок ніхто не продавав, йому нічого не повідомляли про це. На даний час оригінал письмової згоди на продаж будинку від італійця знаходиться у нього. За цією письмовою згодою на продаж будинку від італійця [PERSON] повинна була викликати свідка [PERSON] із письмовою згодою італійця в день, коли оформляється угода, він повинен був подати її до нотаріуса в обмін на те, що клієнт віддасть йому половину коштів, а він вже передасть їх [PERSON]. На підтвердження цього була написана розписка. Через 3 роки зателефонував [PERSON] і повідомив, що він випадково дізнався від перекладача, про те, що в будинку вже проживають інші люди, попросив дізнатись чи це дійсно так, свідок [PERSON] підтвердив дану інформацію. [PERSON] відправив електронним повідомленням [PERSON] письмову згоду на продаж будинку від італійця та написав пояснення, що ця згода знаходиться в нього, до нього ніхто не звертався, якщо договір і оформлений, то незаконно. Свідок [PERSON] пояснив, що оскільки шлюб зареєстровано в Італії, то в паспорті [PERSON] немає відмітки про те, що вона одружена, хоча шлюб дійсний відповідно до міжнародних норм. Через певний час [PERSON] знову зателефонував, повідомив, що дістав договір, [PERSON] порекомендував йому знайти іншого адвоката, на сьогоднішній день він інтереси позивача [PERSON] не представляє. В дистанційному провадженні свідок [PERSON] показала, що була перекладачем [PERSON], знає його та [PERSON] 02 жовтня 2010 року [PERSON] сказала, що є клієнт на спірний будинок. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] 50% вартості будинку належить [PERSON], а інші 50% - [PERSON] При укладенні домовленості тиску не було, все було за згодою сторін. Коли надавалася письмова згода на продаж будинку від італійця у нотаріуса були присутні: вона, [PERSON], [PERSON], адвокат [PERSON] Кому надавалась згода в оригіналі вона на даний час не пам'ятає. Розписка [PERSON] була написана нею добровільно. [PERSON] добровільно дав згоду на продаж будинку і дозволяв зробити продаж будинку [PERSON] За яку суму передбачалось продати будинок вона на даний час не пам'ятає. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показав, що возив [PERSON] по будинках, які виставлялись на продаж, в найкращому стані був саме будинок в с.Родниківка. При розрахунку присутнім не був. В судовому засіданні свідок [PERSON] додатково показав, що можливо він дійсно знав [PERSON], але це не було у зв'язку з виконання ним доручення. На час видачі письмової згоди на продаж будинку від італійця, [PERSON] домовилась з [PERSON] не ділити майно в судовому порядку, а добровільно продати будинок і кошти від продажу розділити. До березня 2014 року він не знав, що [PERSON] продала будинок, розповів про це йому [PERSON], сам же італієць дізнався про це випадково від перекладача. 02 жовтня 2010 року свідок [PERSON] був присутній при нотаріальному посвідченні письмової згоди на продаж будинку від італійця, також були при цьому присутні державний нотаріус [PERSON], перекладач, [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] наполягав, щоб оригінал письмової згоди на продаж будинку від італійця та довіреність на вчинення цією згоди знаходились саме у нього, оскільки [PERSON] може ошукати [PERSON], також якщо знайдеться клієнт на будинок, то [PERSON] на підставі довіреності здійснить договір та отримає кошти за [PERSON]. З письмовою згодою на продаж будинку від італійця при підписанні він не ознайомлювався. При написанні розписки (а.с.6) він був присутнім. Даний будинок було придбано [PERSON] за кошти [PERSON] за 45 тисяч євро, значні кошти було витрачено на ремонт. Він намагався пояснити [PERSON], що хата в селі не може стільки коштувати, що це дуже дорого. При продажу італієць хотів отримати 35 тисяч євро, адвокат пояснив йому, що це не реально. Від [PERSON] італієць дізнався, що будинок продається за 63 тисячі доларів, на що він погодився. Суд,вислухавши сторони та їх представників, покази свідків, беручи до уваги процесуальну позицію представників позивача і відповідачів по первісному і зустрічному позовах, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження, акт [NUMBER], відділ 2, частина 1, [PERSON] та [PERSON] одружилися 20 грудня 2006 року в м.Турин (Провінція Турин)(а.с.16). Згідно договору купівлі-продажу будинку від 07 липня 2008 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала будинок [ADDRESS], Уманського району, Черкаської області, розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0,22га. Договір укладався без витребування згоди чоловіка покупця, оскільки покупець заявила, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває, зміст цієї заяви доведено до відома продавця, заява зберігається у справах Уманської райдержконтори (а.с.13). Згідно згоди подружжя на продаж будинку та земельної ділянки від 02 жовтня 2010 року [PERSON] дає згоду своїй колишній дружині [PERSON] на продаж за ціну і на умовах на її розсуд будинку та земельної ділянки площею 0,1605га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходяться в с.Родниківка, [ADDRESS] Уманського району Черкаської області, придбаних ними у період зареєстрованого шлюбу, дана згода діє безстроково (а.с.230). При цьому, п.7 згоди подружжя встановлено, що один примірник цієї згоди зберігається в справах державної нотаріальної контори, а інший, який має силу оригіналу, видається [PERSON]. Оригінал згоди не використовувався та знаходиться у представника позивача Гребенюка С.А. 02 жовтня 2010 року громадянин Італії [PERSON] уповноважив громадянина України [PERSON] представляти інтереси [PERSON] в питаннях, які будуть стосуватись управління, розпорядження (продажу та/або міни) та експлуатації від імені [PERSON] та в його інтересах належних йому на праві приватної власності частин житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в с.Родниківка, [ADDRESS] (п'ятдесят шість) Уманського району, Черкаської області. Для забезпечення виконання наданих повіреному повноважень, [PERSON] передав [PERSON] оригінал згоди подружжя на продаж будинку та земельної ділянки, оскільки [PERSON] мав можливість у повній мірі забезпечити інтереси [PERSON] та виконати його доручення тільки при наявності у нього цього документу. На час розгляду справи у суді оригінал згоди [PERSON] від 02 жовтня 2010 року не був використаний та був пред'явлений свідком [PERSON] в судовому засіданні. Згідно розписки від 02 жовтня 2010 року [PERSON] зобов'язується після продажу будинку, що знаходиться в с.Родниківка Уманського району Черкаської області, по [ADDRESS], сплатити 50% від суми продажу своєму колишньому чоловікові громадянину Італії [PERSON].(а.с.6). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року серії [NUMBER] [PERSON] продала, а [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] що розташований на земельній ділянці площею 0,1605 га, яка перебуває у приватній власності, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинювався за 158900,00 гривень(а.с.9,10). В пункті 1.4 договору продавець [PERSON] стверджує, що на момент укладення цього договору треті особи не мають прав на будинок, при купівлі вказаного житлового будинку чоловіка у неї не було, вона була неодружена, житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, є її особистою приватною власністю, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вказаний житловий будинок, в тому числі відповідно до ст.ст. 74 та 97 СК України - відсутні. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,1605га, яка розташована в с.Родниківка уманського району Черкаської області, кадастровий номер - [NUMBER]. Продаж земельної ділянки проводився за 44667,00 гривень(а.с.177,178). В пункті 4 договору продавець [PERSON] та покупець [PERSON] стверджують, що не існує майнових прав щодо земельної ділянки і претензій третіх осіб щодо земельної ділянки, про які в момент укладення договору вони не можуть не знати. Продавець [PERSON] стверджує, що на час придбання земельної ділянки чоловіка у неї не було, вона була неодружена, земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, є її особистою приватною власністю, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вказану земельну ділянку, в тому числі відповідно до ст.ст. 74 та 97 СК України - відсутні. Дослідженими у судовому засіданні матеріалами нотаріальної справи щодо продажу будинку та земельної ділянки підтверджується, що [PERSON] взагалі не повідомляла нотаріусу, що будинок та земельна ділянка є об'єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, а тому не підтверджувала у будь-який спосіб свої повноваження діяти від імені обох співвласників цих об'єктів. Таким чином, текстами нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу, які не оспорювалися покупцем та продавцем до початку та в ході розгляду справи в суді, підтверджується, що продаж будинку та земельної ділянки було здійснено без участі позивача [PERSON] та/чи особи, яка мала повноваження діяти від його імені, а також без його письмової нотаріально-посвідченої згоди, зокрема, п.1.4 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.4 договору купівлі-продажу земельної ділянки підтверджується, що відповідач [PERSON] заявила про відсутність прав третіх осіб на майно, яке відчужувала. Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. На час розгляду справи в суді позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладення шлюбу та його дійсність в період з 20 грудня 2006 року ( з дати реєстрації шлюбу в Італії) по 20 травня 2010 року (дати розірвання шлюбу в Україні) не заперечується. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 та 63 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення рівних прав подружжя на володіння, користування та розпорядження цим набутим майном, в незалежності від того, хто із подружжя зазначений власником у правовстановлюючому документі на майно. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.3 ст.369 ЦК України, співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Відповідно до ч.4 ст.369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Дослідженими судом доказами підтверджується, що будинок та земельна ділянка за адресою [ADDRESS], с.Родниківка, Уманського району, Черкаської області, на момент їх відчуження [PERSON] на користь [PERSON] були об'єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, а тому продаж цих об'єктів міг бути здійснений тільки за згодою всіх співвласників, тобто у відповідності до ст.369 ЦК України. Однак, позивач [PERSON] та/чи уповноважена ним особа були усунуті від участі в укладенні договорів купівлі-продажу майна, відповідач [PERSON] при підписанні та реалізації цих договорів діяла лише від свого імені, а об'єкти спільної сумісної власності колишнього подружжя були реалізовані як особиста власність [PERSON], чим порушені права позивача [PERSON]. При цьому, досягнуті в жовтні 2010 року домовленості між [PERSON] та [PERSON] про уповноваження [PERSON] діяти від імені обох співвласників при отриманні коштів за майно, їх поділу та підписанні договорів купівлі-продажу об'єктів спільної сумісної власності колишнього подружжя, були не реалізовані з ініціативи самої [PERSON], а виконання цих домовленостей в подальшому стало неможливим, в зв'язку з підписанням та виконанням [PERSON] договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки лише від свого імені, в своїх інтересах та всупереч волі співвласника майна - позивача [PERSON]. В результаті відчуження [PERSON] об'єктів спільної сумісної власності колишнього подружжя в такий спосіб - позивач [PERSON] був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки без визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними, відновлення цих прав є неможливим. Правильність обраного позивачем способу захисту його порушених прав підтверджується пунктами 5 та 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року. Наявність домовленості між [PERSON] та [PERSON], а також існування згоди [PERSON] на продаж будинку та земельної ділянки не мають відношення до укладених договорів та не можуть вплинути на оцінку судом договорів, оскільки ці договори за змістом та складом учасників вчинені всупереч досягнутим між [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2010 року домовленостям, чим спростовуються доводи представника [PERSON] - адвоката Кецкала\~В.В. При цьому, невиконання досягнутих домовленостей з боку [PERSON] підтверджуються наявністю у позивача [PERSON] оригіналу згоди подружжя на продаж майна, яка, в разі виконання цих домовленостей, мала бути пред'явлена та передана нотаріусу [PERSON] чи його уповноваженим представником, а також наявністю у позивача [PERSON] оригіналу зобов'язальної розписки [PERSON], що підтверджує факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань, досягнутих в жовтні 2010 року домовленостей з [PERSON] Доводи представника [PERSON] - Каленської С.С, також не ґрунтуються на законі, оскільки за прямими приписами Сімейного кодексу України набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення рівних прав подружжя на володіння, користування та розпорядження цим набутим майном, в незалежності від того, хто із подружжя зазначений власником у правовстановлюючому документі на майно чи вважає себе таким власником. Тому, договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS], с.Родниківка, Уманського району, Черкаської області, від 04 квітня 2012 року слід визнати недійсними, оскільки вони були укладені без врахування вимог ст.68 СК України та в порушення вимог ст.369 ЦК України. Щодо зустрічного позову [PERSON], то суд вважає, що він не підлягає до задоволення, оскільки судом достовірно встановлено, що 04.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] що розташований на земельній ділянці площею 0,1605 га, яка перебуває у приватній власності, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинювався за 158900,00 гривень. В цей же день було здійснено державну реєстрацію цього договору (а.с.175). З цього моменту у [PERSON] виникло право власності на зазначений житловий будинок, яке 01 червня 2012 року вона зареєструвала в БТІ (а.с.176). Аналогічно судом достовірно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,1605га, яка розташована в с.Родниківка Уманського району Черкаської області, кадастровий номер - [NUMBER]. Продаж земельної ділянки проводився за 44667,00 гривень. За таких обставин судом встановлено, що у [PERSON] на підставі укладених 04 квітня 2012 року з [PERSON] договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки виникло право власності на спірний житловий будинок та спірну земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, підстав для підтвердження наявного у [PERSON] права власності на спірний житловий будинок та спірну земельну ділянку ще і в судовому порядку немає. Разом з цим, суд вважає, що оскільки матеріали нотаріальної справи не містять, а суду не надано доказів про згоду співвласника майна [PERSON] продати це майно [PERSON] на умовах, зазначених в оспорюваних договорах купівлі-продажу, а співвласник [PERSON] проти передачі вказаного майна у власність [PERSON] на таких умовах, то не підлягає до задоволення вимога позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за нею права власності на це майно. Окрім цього суд вважає, що обраний позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та її представником спосіб захисту як визнання особи добросовісним набувачем законом не передбачений, оскільки ст.16 ЦК України визнання особи добросовісним набувачем не передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. На позивача покладений обов'язок довести в суді ті обставини, на які він посилається в своїй позовній заяві із врахуванням підстав і предмету позову і відповідно, що є підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України , тощо. Тобто, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини. Однак таких доказів позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник по вказаним позовним вимогам суду не надали і не ставили питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві - зустрічний позов в частині визнання позивача за зустрічним позовом [PERSON] добросовісним набувачем житлового будинку та земельної ділянки та визнання права власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку не підлягають задоволенню.

Outcome: approved