Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. В позовній заяві, уточненій під час судового розгляду, покликається на ту обставину, що 25 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON], було укладено чотири договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №№1805, 1807, 1809 та 1811. Предметом договорів купівлі-продажу виступило таке нерухоме майно: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363,6 кв.м., що знаходиться в м.Володимир-Волинський вул. 20-го Липня,8а; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165,7 кв.м., що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а; нежитлове приміщення торгового центру /3-1/ загальною площею 184,0 кв.м., що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а, кадастровий номер 0710200000:01:004:2783, цільове призначення - для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу). Від імені позивача договори купівлі-продажу укладав відповідач [PERSON], який є чоловіком відповідача [PERSON] (покупця). З формальної сторони [PERSON] діяв як його представник на підставі довіреності, посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] Зазначає, що між ним та відповідачем [PERSON] 25 лютого 2014 року було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] як позичальник надав йому позику в сумі 150 000,00 доларів США під проценти, а він зобов'язався повертати її частинами в розмірі 5 000,00 доларів США щомісячно до 25.05.2020р.; в цілому ж повинен був повернути йому 375 000,00 доларів США суми позики та процентів за користування нею. Саме укладенням такого договору позики і було зумовлено видання позивачем довіреності на ім'я [PERSON], згідно якої він мав право розпоряджатися спірним нерухомим майном. Зазначає, що довіряв [PERSON] та погодився на його категоричну вимогу стосовно видання означеної довіреності на його ім'я. Про те, що видання довіреності і укладення договору позики, є пов'язаними фактами (правочинами), свідчить, зокрема, і та обставина, що відбулися вони в один день. Що стосується виконання договору позики від 25.02.2014р., то позивачем він виконувався належним чином, позика поверталася згідно графіку. Стверджує, що не мав ні наміру, ні бажання на укладення спірних договорів купівлі-продажу. У нього було відсутнє будь-яке волевиявлення з цього приводу. Вважає, що видана ним довіреність від 25.02.2014р. не давала [PERSON] будь-яких законних підстав на укладення таких договорів. Зазначає, що відповідач [PERSON] достеменно знав про те, що позивач не має наміру, потреби чи необхідності продавати належні йому об'єкти нерухомого майна. Окрім цього, [PERSON] достеменно знав і про те, що позивач більше йому не довіряє і не хоче, щоб він мав право розпоряджатися від його імені даним майном. Більше того, [PERSON] було відомо про те, що позивач вчиняє дії, необхідні для скасування (відкликання) виданої ним довіреності від 25.02.2014 р. Згідно умов договору-розписки від 25.02.2014р. забезпеченням боргових зобовязань є земельна ділянка та приміщення ТЦ «Євродім», що знаходяться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а, які переходять у власність [PERSON] в разі невиконання [PERSON] умов договору (несплата платежів у відповідності до графіка погашення на протязі трьох місяців), зазначених у цій розписці; до розписки додається генеральне доручення, завірене нотаріально на предмет забезпечення боргових зобов'язань. Отже, згідно довіреності від 25.02.2014р., виданої [PERSON] на імя [PERSON], останній мав право розпоряджатися конкретними обєктами нерухомого майна ТЦ «Євродім». Однак згідно договору позики від 25.02.2014р. таке право на розпорядження конкретними обєктами нерухомого майна ТЦ «Євродім», надане на підставі виданої довіреності, могло бути реалізоване [PERSON] тільки у випадку невиконання або порушення [PERSON] умов договору позики. Оскільки порушення забезпеченого основного зобов'язання як юридичного факту не відбулося, то відповідно у [PERSON] не виникло право на реалізацію прав розпорядження нерухомим майном, які виникли на підставі забезпечення виконання основного зобовязання. Договори купівлі-продажу були укладені на вкрай невигідних для позивача умовах, а саме всі об'єкти нерухомого майна були продані по істотно заниженим цінам. Позивач категорично не згідний не лише із ціною продажу кожного із чотирьох об'єктів нерухомого майна, але й з їх ринковою вартістю, яка є значно вищою. Вважає, що спірні договори купівлі-продажу були укладені від імені позивача [PERSON] в своїх інтересах. Зазначає, що відповідач [PERSON] перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON], а тому спірні обєкти нерухомого майна (як майно, яке набуте відповідачкою за час шлюбу з [PERSON]А.), належать в тому числі і [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а зазначена в договорах купівлі-продажу умова про те, що відчужувані обєкти нерухомого майна купуються покупцем за власні особисті кошти взагалі не відповідає дійсності, оскільки відповідач [PERSON] як покупець ніколи не мала особистих грошових коштів у великому розмірі, і ця умова зумисне включена в договір з метою приховати майнову зацікавленість по цьому питанню представника продавця [PERSON] Таким чином, спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником [PERSON] у власних інтересах, всупереч його дійсній волі, всупереч його майновим інтересам та в результаті зловмисної домовленості його представника [PERSON] з іншою стороною - покупцем [PERSON], з якою [PERSON] перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1805 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064101 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1807 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16063931 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстрований реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1809 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064220 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1811 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064313 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Просять позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, для участі у розгляді справи повторно не з»явились, заяви про розгляд справи у їх відсутності суду не надали, а тому на підставі ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення, на чому наполягають позивач та його представник. Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] для участі у розгляді справи не з»явився. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення за недоведеністю позовних вимог Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON], було укладено чотири договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №№1805, 1807, 1809 та 1811. Предметом договорів купівлі-продажу виступило таке нерухоме майно: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363,6 кв.м., що знаходиться в м.Володимир-Волинський вул. 20-го Липня,8а; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165,7 кв.м., що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а; нежитлове приміщення торгового центру /3-1/ загальною площею 184,0 кв.м., що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8а, кадастровий номер 0710200000:01:004:2783, цільове призначення - для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу). Як вбачається з копій вказаних договорів, від імені позивача [PERSON] вказані договори купівлі-продажу укладав відповідач [PERSON], який діяв як представник продавця [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] Внаслідок укладення даних договорів, приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064101 від 25.09.2014р., за індексним номером: 16063931 від 25.09.2014р., за індексним номером: 16064220 від 25.09.2014р. та за індексним номером: 16064313 від 25.09.2014р. Позивач, як на підставу недійсності вказаних договорів, покликається у позовній заяві та своїх поясненнях в суді на ту обставину, що спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником [PERSON] у власних інтересах, всупереч його дійсній волі, всупереч його майновим інтересам та в результаті зловмисної домовленості його представника [PERSON] з іншою стороною - покупцем [PERSON], з якою [PERSON] перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Відповідно до ч. З ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 25 лютого 2014 року було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] як позичальник надав йому позику в сумі 150 000,00 доларів США під проценти, а він зобов'язався повертати її частинами в розмірі 5 000,00 доларів США щомісячно до 25.05.2020р.; в цілому ж повинен був повернути йому 375 000,00 доларів США суми позики та процентів за користування нею. Дана обставина стверджується договором-розпискою. Як зазначає позивач у своїх доводах, саме укладенням такого договору позики і було зумовлено видання ним довіреності на ім'я [PERSON], згідно якої останній мав право розпоряджатися спірним нерухомим майном. Зазначає, що довіряв [PERSON] та погодився на його категоричну вимогу стосовно видання означеної довіреності на його ім'я. Про те, що видання довіреності і укладення договору позики, є пов'язаними фактами (правочинами), свідчить, зокрема, і та обставина, що відбулися вони в один день. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. З дослідженої судом довіреності, виданої [PERSON] на ім»я [PERSON] та посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], не вбачається що вона видана як забезпечення виконання ним боргових зобов»язань перед [PERSON] Відсутні такі покликання на довіреність і у договорі-розписці від 25.02.2014 року. Що стосується доводів позивача про своєчасність виконання договору позики від 25.02.2014р., то доводи позивача спростовуються наданими ним самим доказами, а саме копією рішення апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року (а.с.107-110) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору позики та стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Оскільки недійсність довіреності, на підставі якої було вчинено оспорювані договори купівлі-продажу, не встановлено судовим рішенням, інших підстав для визнання її недійсною суд не вбачає. Доводи позивача, що він не мав ні наміру, ні бажання на укладення спірних договорів купівлі-продажу, що у нього було відсутнє будь-яке волевиявлення з цього приводу, не підтверджені жодними доказами і суперечать змісту довіреності та укладених від його імені договорів. Позивач, як на підставу недійсності вказаних договорів, покликається у позовній заяві та своїх поясненнях в суді на ту обставину, що спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником [PERSON] у власних інтересах, всупереч його дійсній волі, всупереч його майновим інтересам за явно заниженою ціною та в результаті зловмисної домовленості його представника [PERSON] з іншою стороною - покупцем [PERSON], з якою [PERSON] перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках. Як вбачається з доводів позивача про явну заниженість ціни, за якою було вчинено продаж належного йому нерухомого майна, на підтвердження чого він надав суду відповідні висновки спеціаліста. Разом з тим, зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ було продане за 149\~000,00 грн. (п. 2.1 Договору №1805), а згідно звіту про оцінку майна №RS04-140923-007 від 23.09.2014р., виданого ТзОВ «АКР-КОНСАЛТ», його ринкова вартість становить 1 361 510.00 грн. (п. 2.2 Договору №1805). Земельна ділянка була продана за ціною 149\~000,00 грн. (п. 2.1 Договору №1811), а згідно звіту про оцінку майна №RS04-140923-006 від 23.09.2014р., виданого ТзОВ «АКР-КОНСАЛТ», її ринкова вартість становить 360 626.00 грн. (п. 2.2 Договору №1811). Два інших об'єкти нерухомого майна, які були продані згідно Договору №1807 та Договору №1809, то їх ціна продажу, зазначена в п. 2.1 договорів відповідає їх ринковій вартості, вказаній в п. 2.2 договорів. Виходячи із змісту даних договорів та вимог ЦК України щодо ціни при укладенні договору купівлі-продажу, суд не знаходить підстав для визнання недійсними даних договорів з цих підстав. Стосовно покликання позивача на ту обставину, що спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником [PERSON] у власних інтересах, в результаті зловмисної домовленості з іншою стороною - покупцем [PERSON], з якою [PERSON] перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках, то суд враховує положення умов договорів, зокрема п. 4.6 договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та п.5.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки про те, що відчужувані обєкти нерухомого майна купуються покупцем за власні особисті кошти, тобто відповідно до вимог Сімейного Кодексу України являються особистою власністю покупця. Відповідно до п.3 ч.2 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] не мала достатніх коштів на придбання спірного майна, не підтверджені жодними доказами та є його припущеннями. Покликання позивача на рішення апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки дане рішення не має преюдиціального значення при вирішенні даної справи, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, оскільки у справі беруть участь інші особи. Інші доводи позивача не мають правового значення для вирішення справи по суті. За таких обставин справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст..88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного, ст.203,215,232,238,546 ЦК України, ст.57 СК України,

Outcome: dismissed