Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділення частки в житловому будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що вони з відповідачкою є співвласниками вищезазначеного будинку: йому належить 7/12 частин будинковолодіння, а відповідачці - 5/12 частин. Посилаючись на те, що відповідачка не бажає домовитись про порядок використання майна, позивач просив виділити йому в натурі частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що становить 7/12 частки відповідно до проведеної будівельно-технічної експертизи з можливим присудженням одній із сторін грошової компенсації. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року призначено будівельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи зупинено провадження у справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2020 року поновлено провадження у справі . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача -адвокат Верес М.Я. позов підтримав та просив задовольнити шляхом виділення позивачу в натурі частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, згідно варіанту №1 будівельно-технічної експертизи. В іншому випадку просив вирішити питання щодо повернення позивачу сплачених ним коштів на депозитний рахунок суду в рахунок компенсації за виділену йому більшу частку. Відповідачка у судовому засіданні заперечила щодо поділу будинковолодіння, посилаючись на те, що не погоджується із єдиним запропонованим варіантом поділу, оскільки коштів для облаштування відповідних переобладнань не має. При запропонованому варіанті поділу кухня, котельня переходить у власність позивача. Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Йосипівської сільської ради від 28.08.2012 р. за № 26, оформлено право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частини кожний. Дана обставина такою стверджується довідкою сільської ради від 14.08.2013 р. за № 238, згідно якої співвласниками будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожний. [PERSON] 27.12.2005 р. склала заповіт, яким заповіла належну їй частку будинку [PERSON] , а земельну ділянку 08.06.2012 р. заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дані обставини стверджуються заповітом посвідченим 27.12.2005 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрованим в реєстрі за №8902 та заповітом посвідченим секретарем виконавчого комітету Йосипівської сільської ради Тернопільського району від 08.06.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 38 відповідно. [PERSON] померла [INFO] , що стверджується матеріалами спадкової справи та змістом рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2014 року. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2014 р. визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на ѕ від 1/3 частини будинковолодіння. В рішенні також зазначено, що [PERSON] має право на обов`язкову частку як непрацездатна дочка померлої. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , шляхом подання до нотконтори у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. [PERSON] 12.08.2013 р. заповів все належне йому майно [PERSON] , що стверджується заповітом, посвідчений секретарем виконкому Йосипівської сільської ради Тернопільського району 12.08.2013 р., зареєстрованим в реєстрі за № 38. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Йосипівської сільської ради 16.08.2016 р. серії [NUMBER] . 30 серпня 2016 року за заявами [PERSON] та [PERSON] Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 440/2016. 13 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Отже, відповідачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак на даний час ще не оформила її. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником 7/12 частини будинковолодіння по [ADDRESS] ( 1/3 частини будинковолодіння на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Йосипівською сільською радою 02.10.2012 року на підставі рішення виконкому за №26 від 28.08.2012 р., а 1/4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2014 р.). [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом належну йому 1/3 частини будинковолодіння, а також частину будинковолодіння як обов`язкову частку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо визначення можливих варіантів поділу спірного домоволодіння та господарських споруд між співвласниками, частки яких відповідно складають 7/12 та 5/12. Висновком судової будівельно-технічної експертизи Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24.01.2020 р. за № 1594/1615/19-22 встановлено, що садибний житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд розміром 11 соток. Житловий будинок згідно Технічного паспорту, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим БТІ 12.09.2016 р. побудований у 1962 році, а прибудова «а1» побудована у 1982 році, прибудова «а2» - у 1990 р. Літня кухня з підвалом побудована у 1970 році, господарська будівля «В» - у 1962 р., господарська будівля «Г» - у 1968 р. Житловий будинок складається з трьох кімнат площею відповідно: 19,0 кв.м, 14,7 кв.м., 20,8 кв.м.; котельні - 6,2 кв.м., приміщення 1-1 (коридор) площею 18,8 кв.м., літньої кухні «Б», підвалу «пд», стайні «В», стодоли «Г». Згідно вищезазначеного висновку вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за витратним підходом (залишкова вартість) становить 418 934,0 грн., а за порівняльним (ринкова вартість)- 194 418, 0 грн. Вартість 7/12 частин - 126 884, 0 грн. (46,38 кв.м.), вартість 5/12 (33,12 квм.) - 67534 грн. Висновком судової будівельно-технічної експертизи Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24.01.2020 р. за № 1594/1615/19-22 запропоновано один варіант розподілу спірного житлового будинку з надвірними спорудами. За запропонованим експертом поділом першому співвласнику відходить частина домоволодіння - 57/100 долей по площі і 65/100 долей по вартості, що на 13 474грн. більше ідеальної частки, а саме: коридор площею 5,2 кв.м., котельня пл.6,2 кв.м., кімната площею 19,0, кімната площею 14,7 кв.м., літня кухню, підвал. Другому із співвласників виділена частка становить 43/100 долей по площі і 35/100 долей по вартості, що на 13 474 менше від ідеальної частки, а саме коридор пл.13,6 кв.м., кімната площею 20,8 кв.м., стайня, стодола. Даний варіант поділу передбачає виконання наступних ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку з влаштуванням окремих входів, а саме: у приміщення 1-1 влаштувати стіну, розділивши дане приміщення на два приміщення 1-1а та 1-1б: між приміщеннями 1-4 і 1-5 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз: між приміщеннями 1-1б та 1-5 пробити дверний проріз та влаштувати дверний блок: для входу в приміщення 1-1б в зовнішній стіні влаштувати дверний проріз та встановити дверний блок: приміщення 1-б розділити і влаштувати коридор та кухню. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Положеннями ч.ч 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з вимогами ч. 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Крім того, у пункті 7 вказаної постанови визначено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до статті 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділу) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікаю об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14). Як вбачається з висновку будівельно-технічної експертизи, один із співвласників, частка якого зменшується буде позбавлений кухні, котельні, що ставить під сумнів існування окремої системи життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто чи буде складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Також, експертом не зазначено чи при такому поділі кожен із співвласників буде мати окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Суд критично відноситься до висновку експерта щодо здійснення робіт у виділеному одному із співвласників приміщення 1-б. Так, у висновку зазначено необхідність одному із співвласників розділити приміщення 1-б площею 13,6 кв.м. і влаштувати таким чином кухню і коридор. В цьому приміщенні (приміщенні 1-б) облаштувати дверний проріз та встановити дверний блок у зовнішній стіні, а також в цьому приміщенні пробити дверний проріз та влаштувати дверний блок у приміщення 1-5. Однак на схемі поділу житлового будинку експертом не зазначено можливі межі влаштування стіни у приміщенні 1-б для влаштування коридору та кухні, враховуючи необхідність влаштування дверних прорізів та при наявності існуючих двох вікон. Крім того, суд може провести поділ зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, з урахуванням конкретних обставин, однак позивачем не наведено, а судом не встановлено таких обставин. За відсутності вищенаведених обставин, суд вважає, що підстави для здійснення реального поділу спірного будинковолодіння в натурі за запропонованим експертом єдиним варіантом поділу будинковолодіння, на даний час відсутні. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінивши в сукупності наявні у справи докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Outcome: dismissed