Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що в вересні 2002 року за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 1010 кв.м., розташовану на [ADDRESS] на якій він побудував будинок, який не введений в експлуатацію. В 2006-2008 роках відносно нього було порушено ряд кримінальних справ, а в 2011 році рішенням Солом'янського районного суду м.Києва з нього на користь [PERSON] стягнуто значну суму боргу та судові витрати. В 2007 році він зареєстрував шлюб з відповідачем. 18.05.2012 року позивач на підставі нотаріально посвідченого договору подарував відповідачу спірну земельну ділянку. В 2014 році відповідач заявила, що має намір розірвати шлюб з позивачем, а земельну ділянку залишити за собою, як подаровану. Оскільки оспорюваний договір було укладено з метою уникнення накладення органами слідства та органами виконавчої служби арешту та стягнення на майно, фактично між сторонами було укладено договір зберігання майна, позивач просить визнати договір дарування земельної ділянки площею 0,1015 га, яка розташована на [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для садівництва удаваним, встановивши, що між сторонами укладено договір зберігання майна, визнати за ним право власності на вказану ділянку та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на неї. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що в 2002 році придбав спірну земельну ділянку, на якій побудував будинок. В 2006-2008 роках відносно нього було порушено кримінальні справи з метою рейдерського захоплення його підприємств. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва в липні 2011 року з нього на користь [PERSON] стягнуто заборгованість в сумі близько 150000 грн. В 2007 році вони з відповідачем одружились, від шлюбу дітей не мають. Для уникнення арешту та відчуження належного йому майна, позивач оспорюваним договором подарував земельну ділянку дружині. Фактично вони уклали договір зберігання майна. На разі кримінальні справи відносно нього, крім однієї, закриті, з боргом на даний час також питання вирішено. В грудні 2014 року відповідач заявила йому про намір розірвати шлюб та залишити собі земельну ділянку. Оскільки оспорюваний договір було укладено сторонами з метою приховання іншого правочину, просить його вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв, клопотань суду не подала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що тривалий час товаришує з [PERSON] Їй відомо, що коли він піддавався кримінальному переслідуванню, то для уникнення опису та арешту майна подарував своїй дружині земельну ділянку на якій розташований побудований ним будинок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що договір дарування земельної ділянки від 18 травня 2012 року є фіктивним, оскільки укладений з метою збереження того ж майна. Свідок [PERSON] пояснив суду, що договір дарування сторонами був укладений з метою зберегти земельну ділянку від арешту та відчуження. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 2002 році позивач за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 1010 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для садівництва, що знаходиться на [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2007 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Як вбачається з копії нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за номером 1879 договору дарування земельної ділянки, 18 травня 2012 року [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] земельну ділянку з цільовим призначенням для садівництва, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1015 га., що знаходиться на [ADDRESS]. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що спірний договір дарування було укладено з метою уникнення накладення органами слідства та органами виконавчої служби арешту та стягнення на земельну ділянку, а фактично між сторонами було укладено договір зберігання майна в порядку ст.936 ЦК України. Однак вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході вирішення позову. Як вбачається з копії постанови слідчого з ОВС прокуратури м.Києва від 20 серпня 2007 року кримінальні справи, порушені 20.03.06, 20.04.06 та 19.06.06, 21.04.06, 18.07.06 за фактом та стосовно [PERSON] закриті на підставі ст.6 п.2 КПК України. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 20 липня 2011 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 151500 грн. На підставі вказаного рішення видано виконавчий документ, який звернуто до виконання. Відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач), зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем) і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони справді вчинили. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснив Пленум ВСУ в п.25 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. [PERSON] у суді першої інстанції не обґрунтовував удаваність вчиненого договору дарування прихованням договору зберігання майна, який насправді мав місце, не довів, що удавана угода прикриває реальну угоду, яку мали на меті укласти сторони, чи діяли обидві сторони умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду. Відповідно до частини третьої статті 10, частини другої статті 59, частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору дарування. За наведених обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed