Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи [PERSON], та просить визнати припиненими правовідношення за договором поруки від 29 лютого 2008 року №44.02-13-215/І, укладеного між ним та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». При цьому позивач посилається на те, що 29 лютого 2008 між ним та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки №44.02-13-215/1, відповідно до якого він зобовязався відповідати за невиконання [PERSON] зобовязань перед Банком за кредитним договором №44.29-48-161/І від 29 лютого 2008 року. Договір поруки був укладений на невизначений строк до повного припинення всіх зобовязань боржника за договором кредиту, термін виконання якого встановлювався до 28 лютого 2033 року. Однак, [PERSON] з 12 січня 2009 року перестала оплачувати кредитні кошти, тому позивач вважає, що протягом 90 днів Банк повинен був направити йому, як поручителю, вимогу про дострокове погашення заборгованості, чого зроблено не було. Також позивачка зазначає, що Банк в односторонньому порядку змінив розмір відсоткової ставки з 12, 25 % до 14%, що збільшує обсяг відповідальності поручителя за кредитним договором. Тому, позивач вважає, що правовідношення, які виникли у нього з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» на підставі укладеного 29 лютого 2008 року договору поруки мають бути визнані припиненими згідно вимог ст. 559 ЦК України. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказав, що згідно п. 5.2. договору поруки від 29 лютого 2008 року визначено, що вказаний договір діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. Оскільки строк виконання основного зобовязання [PERSON] перед Банком встановлений до 28 лютого 2033 року, то твердження позивачки про те, що строк виконання зобовязань закінчився в момент виникнення заборгованості позичальника за кредитним договором є необґрунтованими. Строк виконання кредитного договору ще не закінчився, а відповідно не може вважатись припиненим і договір поруки, укладений в забезпечення виконання основного зобовязання. Також зазначив, що Банк направляв боржниці пропозицію щодо укладення додаткового договору про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, проте не отримавши згоду [PERSON] на таку угоду, Банк залишив відсоткову ставку у розмірі 12, 25 %. Тому, на думку представника відповідача, підстав для припинення договору поруки у звязку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя, немає. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №44.29-48-161/І, згідно з яким Банк надав позичальнику грошову суму у розмірі 125\~169, 00 дол. США з остаточним строком повернення кредиту 28 лютого 2033 року. В забезпечення виконання основного зобовязання за вищевказаним кредитним договором 29 лютого 2008 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки №44.02-13-215/І, згідно умов якого позивач зобовязався відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №44.29-48-161/І від 29 лютого 2008 року, в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до п. 1.2 договору поруки [PERSON] ознайомлений з усіма умовами кредитного договору, в тому числі, про суму зобовязання за кредитним договором та термін виконання основного зобовязання 28 лютого 2033 року. Також судом встановлено, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, в неї виникла прострочена заборгованість у сумі 5\~693\~250, 66 грн., про що свідчить відповідний розрахунок заборгованості, наданий до суду представником відповідача. Згодом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON], як боржника, та [PERSON], як поручителя, за невиконання умов кредитного договору №44.29-48-161/І від 29 лютого 2008 року. Рішення по вказаній справі ще не прийняте. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Твердження позивача про те, що правовідношення, які виникли у нього з ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі укладеного 29 лютого 2008 року договору поруки мають бути визнані припиненими згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, спростовуються наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 5.2. договору поруки від 29 лютого 2008 року визначено, що вказаний договір діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. З вищевикладеного вбачається, що строк виконання основного зобовязання, а саме зобовязань [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 29 лютого 2008 року настане 28 лютого 2033 року. Тому суд вважає, що доводи позивача про те, що строк виконання зобовязань закінчився в момент виникнення заборгованості позичальника за кредитним договором є необґрунтованими. Крім того, звернення Банку про дострокове погашення заборгованості є правом кредитора, а не його обовязком. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договір поруки не є самостійним договором, а є способом забезпечення кредитного зобовязання, строк виконання якого визначений датою 28 лютого 2033 року, відтак такий строк є і строком для договору поруки. Тому у даному випадку строк виконання основного зобовязання за кредитним договором не настав, відповідно поруку не можна вважати припиненою. Доводи позивача про те, що Банк в односторонньому порядку змінив розмір відсоткової ставки з 12, 25 % до 14 %, що збільшило обсяг відповідальності поручителя за кредитним договором, спростовуються розрахунком заборгованості за кредитним договором. Також судом встановлено, що Банк направляв боржниці пропозицію щодо укладення додаткового договору про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, проте не отримавши згоду [PERSON] на таку угоду, Банк залишив відсоткову ставку у розмірі 12, 25 %, за якою і була розрахована відповідна заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed