Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування боргу, посилаючись на те, що в 2011 році між ним (постачальник) та відповідачем (покупець) була укладена усна домовленість про поставку вугілля. За умовами вказаного договору постачальник зобов'язався передавати товар, кількість та асортимент якого визначається за заявками покупця, у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість протягом 14 календарних днів, строк дії договору протягом 2011 року. Але, внаслідок недобросовісного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки, а саме оплати поставленого товару, виникла заборгованість за весь час дії договору в розмірі 20000 гривень. Ці обставини підтверджуються переданою позивачем відповідачу розпискою, в якій було прописано кількість поставленого товару, оплата за датами (21.04, 28.05, 07.06, 23.06. та 03.07.2011 року). Враховуючи вищевикладене, просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача в розмірі 20000 гривень, судові витрати в вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень; витрати на правові послуги в сумі 1500 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягає на задоволенні позову, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Позивач [PERSON] до судового засідання жодного разу не з'явився, належним чином повідомлений про час, день та місце судового розгляду - 27.05.14; 13.06.14, 13.08.14 року; (а.с. 15, 18, 22). Ухвалою суду від 03 вересня 2014 року явка позивача в судове засідання була визнана обов'язковою для дачі особистих пояснень, але до суду повернувся конверт з відміткою про часткове призупинення пересилання поштових відправлень за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 29). Представник позивача неодноразово наголошував, що позивач [PERSON] з'явиться до судового засідання, але не може цього зробити по причині бойових дій в Донецькій області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ніяких домовленостей між ним та [PERSON] про поставку вугілля не існує. Так, дійсно він як приватний підприємець займається купівлею-продажем вугілля. Має договірні відносини з ПП «Лугпромснаб» в особі [PERSON] та надана позивачем розписка, це розрахунки їх з [PERSON] за поставлене вугілля та сплата за нього. Одного разу він через [PERSON] передавав [PERSON] 9000 гривень за поставлене вугілля, про що зазначено в розписці, більш ніяких відносин він з [PERSON] не мав, яким чином у [PERSON] опинилася ця розписка він не знає, але ніякого відношення вона до позивача не має. Просить в задоволенні позову відмовити в повному об'ємі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, на місці ухвалив, проводити судовий розгляд справи у відступіть позивача на підставі наявних в справі доказах, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. Так, в судовому засіданні досліджений оригінал розписки наданої позивачем, зі змісту якої вбачається що відповідач [PERSON] отримував вугілля та сплачував за це кошти в 2011 році (а.с. 23). Відповідач не заперечує проти того, що дану розписку надав, але не [PERSON], з яким ніяких договірних відносин не мав, ця розписка була способом розрахунку з [PERSON] за постачання приватним підприємством «Лугпромснаб» йому вугілля. На підтвердження цього надав накладну № 16 від 07 липня 2011 року (а.с. 24) Одного разу він через [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 9000 гривень за поставлене вугілля, про що і зазначено в розписці. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як доказ існування між сторонами договору постачання товару представником позивача наданий оригінал розписки зі змісту якої не вбачається хто передає товар, в який строк, не зазначена ціна та строки оплати. Тобто, належних та неспростовних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] мали договірні відносини щодо постачання [PERSON] товару, а [PERSON] прийняття його та оплати суду не надано. Інших доказів представником позивача суду не надано. Таким чином, враховуючи вищевикладене в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Судові витрати не підлягають стягненню з відповідача згідно ст.. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed