Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 01.02.2007 року з нього стягнено аліменти на користь відповідача у справі на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від доходу, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.20016 року, щомісячно, до повноліття дитини. З 01.06.2017 року донька проживає та зареєстрована разом з позивачем та повністю знаходиться на його утримані, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, систематично ухилятись від виконання батьківських обовязків, аліменти використовує не за призначенням, а на власні потреби всупереч інтересам дитини. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, судові витрати просив залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. 01.02.2017 року рішенням Костянтинівського міського суду Донецької області шлюб між батьками розірвано, з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від доходу, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.20016 року, щомісячно, до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області був виданий виконавчий лист за № 233/5181 від 01.02.2017 року, який знаходиться на виконанні в Костянтинівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. На час подання позову дитина проживає з батьком, який її утримує. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вказані обставини визнаються сторонами, а також підтверджуються копією свідоцтва про народження 1-НО №304441 (актовий запис № 22 від 18.09.2002 року, складений виконкомом Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області), копією рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2017 року, копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 03.08.2017 року, довідкою про склад сімї позивача, виданої виконавчим комітетом Іванопільської сільської ради від 24.10.2017 р., характеристикою відповідача, наданої сільським головою виконавчого комітету Іванопільської сільської ради від 01.11.2017 року, довідкою про фактичне місце проживання відповідача, виданої виконавчим комітетом Іванопільської сільської ради від 27.11.2017 р. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказана норма права кореспондується із ст.273 СК України, відповідно до якої якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог шляхом припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, що здійснюється на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем має бути відшкодований відповідачем. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судовий збір, сплачений позивачем при подачі даного позову до суду, на його рахунок.

Outcome: approved