Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 17.08.2000 року в селі Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрував шлюб з відповідачкою. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що шлюб існує формально близько шести останніх місяців, так як подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, не веде спільного господарства. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, оскільки, сторони втратили розуміння один одного та почуття любові. Примирення між ними є неможливим. Спору щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя немає. А тому, просив шлюб розірвати, доньку залишити на проживання з матірю. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечивує щодо заочного розгляду справи (а.с.8). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.17). З урахуванням думки позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження Серія І-НМ № 047546, сторони 17.08.2000 року зареєстрували шлюб в селі Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 3 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач стверджує, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивача шлюб їх існує формально, миритися він не бажає, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 17.08.2000 року в селі Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 3 слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу з матірю, то вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки, [PERSON], [INFO], уже виповнилось 17 років, то згідно вимог вищезазначеної статті, вона сама вправі визначати своє місце проживання. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового здоволення. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України, ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed