Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення курсової різниці за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 жовтня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики: Розписка від 06 жовтня 2007 року та додаткова вимога від 10 серпня 2009 року. Відповідно до умов даного договору, [PERSON] позичив у нього грошові кошти в розмірі 50500,00 грн., які зобовязався повернути у розмірі 50500,00 грн. або відповідно до п. 1.2 договору позики , згідно додаткової вимоги, еквівалентно 10000 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення позики. Відповідно до п. 2.3 договору позики, відповідач [PERSON] повинен виплатити неустойку, у вигляді пені, в розмірі 0,1 % від суми неповернутої позики, за кожен день прострочення, до дня повернення позики. Згідно змісту відповідного договору позики від 06 жовтня 2007 року строк повернення позики до 06 жовтня 2009 року. Тобто, у звязку з неповерненням суми позики у визначений строк з 07 жовтня 2009 року позичальник є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання. Враховуючи, що відповідач частково не повернув суму боргу, посилаючись на норми цивільного процесуального кодексу України, вважає, що [PERSON] повинен сплатити йому курсову різницю, за договором позики еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі - 79946, 55 грн. Згідно умов пункту договору позики, а також закону України позичальник зобов'язався повернути позикодавцю суму еквівалентну 10000 доларів США, яку відповідач власною рукою встановив в розписки. Крім того, повернення боргу в примусовому порядку, за участю відділу виконавчої служби, мало бути щомісячними платежами згідно Закону з оплатою належних сум в гривнях за курсом Національного банку України на день сплати чергових платежів на розрахунковий рахунок позикодавця (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Умови договору: вони є юридично обовязковими, а цивільні права, що ґрунтуються на умовах договору, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволені частково. Стягнуто на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі - 40123 грн. 15 коп., проценти за користування позикою - 170 грн. 39 коп., 3 % річних від простроченої суми - 2691 грн., пеню за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року 14644 грн. 95 коп., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6712 грн. 43 коп., понесені судові витрати 965 грн. 51 коп. Як випливає з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про судоустрій України», суди загальної юрисдикції становлять єдину систему. Тому висновки і мотиви, зазначені в рішенні або в ухвалі вищестоящого суду, обовязкові для нижчестоящого суду при новому розгляді конкретної справи, у якій вищестоящий суд дав вказівку, зокрема, у яких скасовано рішення нижчестоящого суду. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2013 року у цивільній справі № 2/243/767/2013; 243/1107/13-ц, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі 1203 грн. 69 коп., пеню в розмірі 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 401,20 грн., понесені судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 2/243/553/2015; 243/410/15-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляції, пені та процентів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі - 1203 грн. 69коп. , пеню в розмірі - 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції, за період з 01січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, в розмірі 10191,27 грн., понесені судові витрати в розмірі - 301 грн. 45 коп. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі № 2/243/487/2016; 243/172/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі 14526,89 грн., три відсотки річних у розмірі 1722 грн. 84 коп., пеню в розмірі 20961,23 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 24866,34 грн., понесені судові витрати в розмірі 621 грн. 80 коп. Положення норм права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів передбачених законом, а також угод які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, а також, правової позиції висловленої Верховним Судом в постанові, від 19 березня 2018 року, у справі № 718/2080/17-ц. Рішенням Апеляційного суду Донецької області, від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволені частково. Стягнуто на користь [PERSON], суму основного боргу у розмірі 40123 грн. 15 коп., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6712 грн. 43 коп. Вважає, що оскільки основна сума позики частково відповідачем не сплачена після набрання судового рішення законної сили, то необхідно стягнути з відповідача основну суму позики у розмірі 46835,58 грн. (40123,15 грн. + 6 712,43 грн.). Додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції: за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2013 року у розмірі 401, 20 грн.; від 20 лютого 2015 року - у розмірі 10191, 27 грн., від 04 \~ \~ \~ \~ лютого 2016 року у розмірі 24866,34 грн., загальна 82294,39 грн. Оскільки на час розгляду справи день платежу не настав, а зобовязання залишається не виконаним, то розмір зобовязання визначений у гривні підлягає коригуванню в залежності від зміни офіційного курсу гривні до долара США. 46835, 58 грн.: 7,993грн. = 5859, 57 долара США. (на 28 серпня 2012 року). 5859, 57 долара США х 23,7837 грн. = 139362,25 грн. (на 01 січня 2016 року). 5859, 57 долара США х 27,6882 грн. = 162240,94 грн. (на 01січня 2019 року). Між сторонами в письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого позикодавець має право вибору валюти, в якій має бути повернуто позику. Вважає, що стягнення курсової різниці є способом захисту цивільного права, передбаченим п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, тобто примусовим виконанням обов'язку в натурі, оскільки полягає у стягненні тієї частини боргу у гривнях, яка не була стягнута раніше, з огляду на зміну офіційного курсу гривні до тієї іноземної валюти в якій сторони встановили еквівалент грошового зобовязання день платежу за яким не настав через прострочення його виконання. 162240, 94 грн. - 82294, 39 грн. = 79946,55 грн. (курсова різниця). Просить суд\~стягнути із\~[PERSON] \~на його,\~[PERSON],\~користь \~ курсову різницю за договором позики, еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 79946,55 грн. та судові витрати у розмірі 800,00 грн. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 11 лютого 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. (а.с.14,15). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним отримана 06 лютого 2019 року (а.с.16) та відзив відповідачем до суду не наданий. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що\~ позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення курсової різниці за договором позики не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд\~ не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом,\~ тому що\~ право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З договору позики, укладеного 06 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON], позичив грошові кошти [PERSON] у сумі 50500 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, які [PERSON] повинен повернути у строк до 06 жовтня 2009 року. За порушення зобовязань по договору позики позичальник сплачує позикодавцю 0,1 % від суми неповернутої позики за кожен день прострочення платежу до дня фактичного повернення (а.с. 6). Частиною другою статті 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З Розписки, наданої [PERSON] [PERSON], вбачається, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 50500,00 грн., які зобовязався повернути у строк до 06 жовтня 2009 року (а.с. 7). Даний договір позики від 06 жовтня 2007 року та Розписка до нього від 06 жовтня 2007 року були предметом розгляду цивільної справи № 2/0544/1316/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про заборгованості за договором позики (а.с.17-19 ). Так, Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012, справа №\~2/544/1316/12, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 06 жовтня 2007 року задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], суму основного боргу у розмірі 40123 грн. 15 коп., проценти за користування позикою 170 грн. 39 коп., 3 % річних від простроченої суми 2691 грн., пеню за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року 14644 грн. 95 коп., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6712 грн. 43 коп., понесені судові витрати 965 грн. 51 коп. (а.с. 20-22). Також у цьому рішенні апеляційний суд зазначив, що «судом встановлено, що між [PERSON]Ф та [PERSON] 06 жовтня 2007 року був укладений в простій письмовій формі договір позики, предметом якого є грошові кошти в сумі 50500 грн., що еквівалентно станом на 06.10.2007 року 10000 доларам США. Строк повернення позики встановлений договором по 06.10.2009 року. Пунктом 2.3 передбачено розмір пені 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочки виконання зобов'язання. Із тексту розписки, що є додатком до договору, вбачається, що [PERSON] отримав від позичальника 50500 грн. Висновок суду, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення основного боргу в сумі 73331 грн. 97 коп., що еквівалентно 9325,70 доларів США, є правильним, оскільки частина перша\~статті 1049 ЦК України\~закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Отримання грошей у національній валюті підтверджується розпискою позичальника. Отже, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~[PERSON] зобов'язаний повернути позикодавцю саме 50500 грн. Ст. 524 ЦК України визначає валютою зобовязання грошову одиницю України - гривню. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Доводи скарги, що суд не врахував положення п. 1.2. договору позики, яким передбачено повернення боргу як в національній валюті, так і за вибором позикодавця на його додаткову вимогу в еквіваленті 10000 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення позики, відхиляються апеляційним судом. Діюче законодавство дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. У даному спорі валютою зобовязання є гривня. Відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості у сумі, що зазначена позивачем.» (а.с. 20-22 ) Таким чином суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на ті обставини, що позичальник зобов'язався повернути позикодавцю суму еквівалентну 10000 доларів США, яку відповідач, власною рукою встановив в Розписки, оскільки з тексту Розписки вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] саме 50500,00 грн., а не 10000,00 доларів США (а.с. 7). Також дана обставина встановлена у вищезазначених судових рішеннях, яка відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Також Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2013 року по цивільній справі № 2/243/767/2013; 243/1107/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі 1203 грн. 69 коп., пеню в розмірі 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 401,20 грн., понесені судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с. 25-26). Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 2/243/553/2015; 243/410/15-ц, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, задоволені. Стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], проценти за користування позикою в розмірі 3031,70 грн., три відсотки річних у розмірі - 1 203 грн. 69коп., пеню в розмірі - 14685,07 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, в розмірі 10191,27 грн., понесені судові витрати в розмірі - 301 грн. 45 коп. (а.с. 23-24). Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі № 2/243/487/2016; 243/172/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляції, пені та процентів, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, - задоволені. Стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], проценти за користування позикою в розмірі 14526,89 грн., три відсотки річних у розмірі 1722 грн. 84 коп., пеню в розмірі 20961,23 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 24866,34 грн., понесені судові витрати в розмірі 621 грн. 80 коп. (а.с. 9-10). Таким чином з матеріалів справи вбачається, що вказаними судовими рішеннями встановлено, що грошові зобов'язання [PERSON] перед позивачем [PERSON] мають виконуватися у валюті договору позики - у гривні. При цьому судові інстанції виходили з того, що предметом договору позики між сторонами у справі були 50500,00 грн., а не будь-яка сума у доларах США . Відповідно до частини 4\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] курсової різниці за договором позики, еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 79946,55 грн. не підлягають задоволенню, оскільки Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2012 року № 2-0544/1316/2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яке змінено Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2012 року по цивільній справі № 22ц/0590/8971/2012, справа №\~ 2/544/1316/12, та яке набуло законної сили 28 серпня 2012 року, встановлено, що грошові зобов'язання [PERSON] перед позивачем [PERSON] за договором позики від 06 жовтня 2007 року мають виконуватися у валюті договору позики - у гривні, а не у будь якій іншій іноземній валюті. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення курсової різниці за договором позики, еквівалент долара США за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 79946,55 грн., а тому вимоги щодо відшкодування судових витрат також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed