Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати право власності на земельну ділянку площею 2,86 га., що належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30.12.1996 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті матері - [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку (пай). Після смерті спадкодавця було здійснено звернення до приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак приватним нотаріусом останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає, розгляд справи просить проводити без його участі (а.с.16). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що матір'ю позивача [PERSON] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). [PERSON] [INFO] померла у смт.Козова Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.12.1997 р. (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай), що належала спадкодавцю на підставі сертифіката серії [NUMBER] від 31.12.1996 року (а.с.8). Вказаний сертифікат втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті (а.с.7). Окрім цього, судом встановлено, що після смерті матері [PERSON] як єдиний спадкоємець за законом звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю сертифіката на право на земельну частку (пай), що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу Боднарук\~Н.М. (а.с.9). Відповідно до довідки Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №622/3-13 від 23.11.2016 р., [PERSON] вступив в управління спадковим майном після смерті матері - [PERSON], а тому вважається таким, що прийняв спадщину (а.с.6). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до ст.ст.529, 549 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст.ст.1217, 1220, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При вирішенні питання про визнання права власності суд враховує, що відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою для позивача при спадкуванні майна та оформленні права власності на таке. Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення.

Outcome: approved