Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачами був укладений договір позики, за умовами якого він надав [PERSON] та [PERSON] у борг 24000 грн. строком до 01 квітня 2017 року. За користування коштами відповідачі зобов`язались платити відсотки у розмірі 5% щомісячно. Позивач стверджує, що у домовлений і визначений законом строк відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з цим, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 24000 грн. неповернутих коштів та 45600 грн. відсотків, нарахованих за 3 роки і 2 місяці. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі та просили його задоволити з наведених в ньому підстав. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями. Суд, дослідивши матеріали справи, вирішив розглянути справу в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідачів, які згідно ст. 128 ЦПК України повідомлені про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно з наданою суду розпискою від 01 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] взяли в боргу у [PERSON] 24000 грн. строком на 12 місяців до 01 квітня 2017 року. За користування коштами відповідачі зобов`язались сплачувати 5% щомісячно. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. З урахуванням наведеного, суд вважає вимоги про стягнення боргу у розмірі 24000 грн. доведеними та такими, що підлягають до задоволення . Щодо стягнення відсотків суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі 405/7267/17. У відповідності з наданою суду розпискою строк користування позикою був визначений сторонами з 01 квітня 2016 року по 01 квітня 2017 року (12 місяців), а тому з відповідачів підлягають стягненню проценти у розмірі 5 % на місяць від отриманої суми позики до дня повернення позики, визначеного договором, а не за період з дня укладення угоди і по день звернення до суду, як просить позивач. А тому з відповідачів на користь позивача належить стягнути 14400 грн. відсотків за користування коштами, нарахованих з 01 квітня 2016 року по 01 квітня 2017 року (24000х5/100х12). У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог З урахуванням наведених норм з відповідачів на користь позивача належить стягнути по 211 грн. 97 коп. сплаченого судового збору та по 662 грн. 07 коп. витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved