Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] відповідач [PERSON] через мережу Інтернет на сайті [INFO], власником якого є відповідач [PERSON] розмістив в статті «[INFO]» інформацію, яка не відповідає дійсності і порушує його законні особисті немайнові права. Поширена інформація, зазначає позивач, є неправдивою, викладена в зневажливій формі щодо його професійної діяльності як працівника податкової міліції, його родини, умов проживання, особистих навичок та вмінь. Так, у вказаній публікації від імені мешканця Кременчуцького району, який займається підприємницькою діяльністю, вказано, що 07 серпня 2013 року працівниками податкової міліції проведено обшук в належному йому приватному будинку з порушенням чинного законодавства, оскільки працівниками податкової міліції без попередження було зрізано металеві грати, розбито вікно в будинку, що організатором та найбільш активним учасником обшуку був працівник податкової міліції [PERSON], який намагався йому помститися за відмову заплатити кошти в сумі 30 000 грн. за не перешкоджання підприємницькій діяльності та було вказане його прізвище, ім'я, по-батькові, номер, серія посвідчення працівника податкової міліції Кременчуцької ОДПІ, марка та державний номер автомобіля, адреса його проживання та склад сім'ї. Вважає, що інформація поширена відповідачем [PERSON] на сайті [INFO], власником якого є відповідач [PERSON], в статті «[INFO]» є такою, що не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність і ділову репутацію. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати відомості викладені в статті «[INFO]» поширені через мережу Інтернет на сайті [INFO], власником якого є відповідач [PERSON] такими, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність і ділову репутацію та зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію щодо нього шляхом опублікування на сайті [INFO] інформації наступного змісту: «Спростування! Шановні користувачі! Автор статті «[INFO]» спростовує недостовірну інформацію поширену [INFO] щодо діяльності [PERSON] та визнає неправдивість та неправомірність поширення такої інформації». Відповідача [PERSON] просив суд зобов'язати видалити вказану статтю з сайту. Крім того вважає, що відповідач [PERSON] повинен сплатити йому моральну шкоду в сумі 6000 грн. і судові витрати по сплаті судового збору та витрат на юридичні послуги в сумі 700 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити і відповідач [PERSON] пояснив, що про статтю йому стало відомо від працівників податкової міліції, але він не розміщав її на сайті, який йому не належить. Як йому стало відомо пізніше, це зробив [PERSON], який проживав по-сусідству з ним та був випадковим свідком обшуку в його будинку і він мав з ним про це розмову. З позивачем в нього дійсно неприязнені стосунки, який разом з іншими працівникам податкової міліції робили в його будинку обшук з грубими порушеннями закону та вимагав в нього гроші в сумі 30 000 грн. за сприяння ведення його бізнесу, але доказів про ці факти він не має, його звернення до правоохоронних органів щодо дій позивача та інших працівників податкової міліції позитивних результатів не дали. Не заперечував, що він під час проведення службової перевірки відносно позивача по факту розміщення на сайті зазначеної статті зізнавався, що розмістив статтю на сайті, але це він зробив по рекомендації працівників служби безпеки, бо в нього, з їх слів, могли бути проблеми з його бізнесом, доказів про це в нього не має. Моральну шкоду відшкодовувати відмовився, посилаючись, що позивач не довів, що від розміщеної статті на сайті йому була спричинена моральна шкода. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця її проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала, про причину неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] через мережу Інтернет на сайті [INFO], власником якого є відповідач [PERSON], була розміщена стаття «[INFO]» від імені жителя міста Кременчука, який займається підприємницькою діяльністю біля 15 років про те, що 07 серпня 2013 року працівниками податкової міліції проведено обшук в належному йому приватному будинку з порушенням чинного законодавства. Працівники податкової міліції без попередження зрізали металеві грати, розбили вікно в будинку, і що організатором та найбільш активним учасником обшуку був працівник податкової міліції [PERSON], який намагався йому помститися за відмову заплатити кошти в сумі 30 000 грн. за не перешкоджання його підприємницькій діяльності та було вказане прізвище, ім'я, по-батькові, номер, серія посвідчення працівника податкової міліції Кременчуцької ОДПІ, марка та державний номер автомобіля, адреса його проживання та склад сім'ї [PERSON]. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі. Пленумом Верховного Суду України в п. 17 постанови «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» № 7 від 28.09.90р. (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993, № 4 від 31.03.95, № 14 від 25.12.1996, № 12 від 03.12.97) звернуто увагу судів на те, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою, до якої пред'явлено позов. Проте позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Суд вважає, що позивачем, з посиланням на свої письмові пояснення, а також письмові докази долучені до матеріалів справи і ретельно досліджені в судовому засіданні, доведено факт поширення [INFO] відомостей через мережу Інтернет на сайті [INFO], власником якого є відповідач [PERSON], в статті «[INFO]» щодо [PERSON]. Оприлюднена інформація, суть якої зводиться до того, що працівник податкової міліції Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області [PERSON] вимагав грошові кошти та про неправомірність його дій під час проведення обшуку є такою, що не відповідає дійсності, оскільки вона спростовується матеріалами службового розслідування щодо перевірки інформації розміщеної на відкритому Інтернет - ресурсі [INFO] стосовно неправомірних дій працівників податкової міліції Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області та його висновками від 07 березня 2014 року, що в межах службового розслідування неправомірності дій правників податкової міліції під час проведення 07 березня 2013 року слідчих дій не встановлено, підтвердити чи спростувати факт вимагання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] не має можливості через розбіжності в їх показах. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Оскільки доказів про те, що поширені відомості є будь-чим підтвердженими не встановлено, а тому суд визнає їх такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність і ділову репутацію [PERSON], як фізичної особи так і працівника податкової міліції. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірною інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Однак автора публікації інформації в судовому засіданні встановити не надалось можливим. Матеріали зазначеного Службового розслідування містять припущення, що автором статті є відповідач [PERSON], які ґрунтуються на поясненнях наданих ним в межах службового розслідування, що саме він є автором статті і на це посилається позивач, але він відмовився від них в судовому засіданні, а іншого не встановлено. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, і що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо інформації відповідача [PERSON], що статтю на Інтернет сайті розмістив свідок [PERSON], який на виклик до суду не з'явився та надав суду посвідчену нотаріусом заяву про те, що це він надав інформацію журналістам з сайту «ОРД» ( [INFO]) щодо [PERSON], яка йому стала відома від [PERSON] та інших сусідів, то суд відноситься до неї критично, оскільки свідок не був допитаний в судовому засіданні відповідно до положень Цивільного процесуального Кодексу. Визначаючи спосіб спростування відомостей, суд вважає, що оскільки не встановлено особу, яка поширила відомості, що порочать особу [PERSON], його честь, гідність і ділову репутацію, то необхідно задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов'язання [PERSON] видалити на сайті Інтернет мережі [INFO] статтю «[INFO]» розміщену [INFO]. Отже, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. З огляду на викладене в задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial