Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS], загальною площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та земельна ділянка загальною площею 0,0246 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по [ADDRESS]. Проїзд до вказаної земельної ділянки можливий тільки з [ADDRESS]. Також, його земельна ділянка межує з земельною ділянкою на якій побудовані гаражі приватних осіб [PERSON] і [PERSON] та гаражі Фастівської міської ради та Фастівської РДА і тому, територія огороджена, перебуває під охороною і відповідно доступ сторонніх осіб заборонений. При зверненні позивача до виконавчого комітету міської ради з питання надання дозволу на облаштування заїзду на належну йому земельну ділянку, що межує з земельною ділянкою на якій побудовані гаражі Фастівської міської та районної рад, а також гаражі приватних осіб [PERSON] і [PERSON], йому 23 травня 2014 року за № 224 було надано відповідь з відмовою, оскільки територія гаражів знаходиться у спільному користуванні виконавчого комітету Фастівської міської ради та Фастівської РДА, територія огороджена і відповідно доступ сторонніх осіб заборонений. Позивач вказану відмову вважає безпідставною та такою, що порушує його право власності на земельну ділянку. Оскільки, відповідачі безпідставно заволоділи землею загального користування, встановивши паркан та незаконно перешкоджаючи йому у користуванні його ж земельною ділянкою, а усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення паркану є цілком правомірним. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні, 02.12.14 року позов не визнав та просив у ньому відмовити, як необґрунтованому. В дане судове засідання не з»явився, повідомлений вчасно та належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подав та про причину неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS], загальною площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та земельна ділянка загальною площею 0,0246 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане Реєстраційною службою Фастівського МРУЮ Київської області від 22 квітня 2014 року, та державним актом серії ВК №366996 (а.с.11-12). Проїзд до вказаної земельної ділянки можливий тільки з [ADDRESS]. Також, земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою на якій побудовані гаражі приватних осіб [PERSON] і [PERSON] та гаражі Фастівської міської ради та Фастівської РДА і тому, територія огороджена, перебуває під охороною і відповідно доступ сторонніх осіб заборонений, що підтверджується зведеним планом ділянок та схемою ( а.с. 17 -18). Як вбчається з відповіді даної 23.05.2014 року за №224 відділом містобудування та архітектури на заяву [PERSON], територія гаражів знаходиться у спільному користування виконавчого комітету Фастівської міської ради та Фастівської РДА, територія огороджена і відповідно доступ сторонніх осіб заборонений. При цьому, суд критично розглядає дану відповідь, оскільки на вказаній території розташовані два гаражі фізичних осіб. Відповідно до положень ст. 12 ЗК України, питання розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Право власності, право постійного користування чи право оренди відповідно до вимог ст. ст. 125, 126, 202, 204 ЗК України на земельну ділянку де розташовані вищевказані гаражі у місті Фастові в державному земельному кадастрі не зареєстровано. Як свідчить довідка видана КП «Фастіводоканал», в якій зазначено, що по земельній ділянці яка закріплена за будинком [ADDRESS], прокладено дві труби напірної каналізації діаметром 150 мм (а.с.15). Доступ до якої позивач як власник ділянки зобов'язаний забезпечити цілодобово для працівників КП «Фастівводоканал». Задовольняючи вказаний позов, суд також бере до уваги те, що висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства зобов'язано позивача надавати у разі необхідності безперешкодний доступ комунальним службам міста проводити аварійно-відновлювальні роботи, однак відмовляючи [PERSON] в наданні дозволу на облаштування такого виїзду (оскаржувана відмова), повністю унеможливив виконання свого попереднього розпорядження, оскільки єдиний прохід до вказаних труб можливо забезпечити між гаражами, що належать приватним особам [PERSON] і [PERSON] та з території гаражів, що знаходиться у комунальній власності міста. Суд також враховує положення норм ст. ст. 19, 20, 38, 39, 80, 83 ЗК України, які визначають категорію земель і порядок віднесення земель до тієї чи іншої категорії, порядок використання земель житлової та громадської забудови й здійснення права власності на землю територіальної громади, суд належним чином перевірив повноваження відповідачів на користування спірною земельною ділянкою та встановлення обмежень [PERSON] у використанні цієї земельної ділянки для проїзду (проходу) до власної земельної ділянки не вбачає; враховуючи при цьому відповідну надану містобудівну документацію. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України вирішення земельних спорів у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Три секції залізобетонного паркану, який безпосередньо і перешкоджає проїзду до земельної ділянки позивача знаходиться у спільному користуванні виконавчого комітету Фастівської міської ради та Фастівської районної державної адміністрації, разом з тим він розташований між гаражами фізичних осіб [PERSON] і [PERSON] на території земель комунальної власності, що суттєво порушує права позивача як власника земельної ділянки. Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об»єктів благоустрою відносить вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до ст.14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог. передбачених законодавством. В ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначено, що на об'єктах благоустрою забороняється вчинювати певні дії, зокрема: самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків. Позивач, як громадянин України має право на підставі ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пуктів» користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів в даному випдаку проїздом між земельними ділянками, вимагати негайного виконання робіт з благоустрою населених пунктів у разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю, здоров'ю або майну громадян, звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, регіональних і місцевих правил забудови, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених державних стандартів, норм і правил. При встановленні паркану на проїзджій частині дороги відповідачі порушила вимоги п. 3.22. ДБН 360-92, відповідно до яких- у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома- 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Стаття 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачає, що до повноваження сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить зокрема здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо. Крім того, відповідачем порушено вимоги ст. 55 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, виходячи з викладеного відповідачі безпідставно не визнають прав позивача на користування проїздом до земельної ділянки та незаконно перешкоджають у користуванні земельною ділянкою. Статтею 391 ЦК України /захист права власності від порушень, не пов язаних із позбавленням володіння/ передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом враховується й те, що 05.11.2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду зобов2язано Фастівську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії ради заяву [PERSON] від 23.04.2014 року та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення, у зв»язку з чим в судовому засіданні 02.12.2014 року судом було оголошено перерву, однак відповідачем вказаної вимоги не виконано, тому суд приходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved