Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 06.12.2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/0122/35527/82 від 06.12.2007 року, який суперечить ЦК України, та іншим Законам України, тому такий правочин підлягає визнанню судом недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України. Зокрема посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що умови кредитного договору порушують його права, як споживача, умови договору є несправедливими та незаконними - йому не було надано повної, своєчасної та достовірної інформації про умови договору та порядок кредитування й супутні послуги. Просить визнати вказаний кредитний договір недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, у справі є його заява відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Колісниченко Є.Ю. в судове засідання не з'явився, надав заперечення у якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог, просить відмовити в задоволенні позову, справу розглянути у відсутність представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON], укладено кредитний договір № 014/0122/35527/82 від 06.12.2007 року. Згідно умов кредитного договору № 014/0122/35527/82 від 06.12.2007 року [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 28000,00 доларів США строком на 120 місяців, остаточний термін повернення кредитних коштів 05.12.2017 року (а.с. 6-9). Даним кредитним договором визначаються умови та порядок надання кредиту, а також сума та валюта кредиту і процентів за користування кредитом, що підлягають поверненню позичальником у визначені строки. У пункті 1.1.1 даного договору валютою кредиту визначено - долар США. Суми до погашення у графіку погашення кредиту визначені у доларах США. Відповідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписанням договору у п. 15.4 кредитного договору сторони погодили, а Позичальник підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Сторони погодили, що з укладанням договору, сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Зобов'язання Банку по наданню кредитних коштів було виконано Банком. Отже з викладеного можна зробити висновок, що укладаючи кредитний договір позивачу була надана повна та достовірна інформація про умови споживчого кредиту, що виключає порушення банком норм Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оспорюваний договір про надання кредиту від 06 12 2007 року підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами договору і згодою з його умовами, сторонами була погоджена валюта, в якій видано кредит - у доларах США, погоджено графік погашення кредиту з визначенням валюти погашення. З часу підписання договору про надання споживчого кредиту банком виконані свої зобов'язання і позивачу передана обумовлена у договорі сума кредиту у доларах США. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи без діяння відповідача, порушення відповідачем чинного законодавства України при укладанні кредитного договору № 014/0122/35527/82 від 06.12.2007 року, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed