Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1991 року, в якому у них народилися троє дітей, син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми, та дочка [PERSON], [INFO]. При цьому зазначив, що через те, що в кожного з подружжя було своє бачення сімейного життя, ігнорування налагодження сімейних відносин, вони втратили повагу та любов один до одного. На протязі останніх років між ними часто виникали сварки, внаслідок чого припинили спільне проживання та ведення спільного господарства та спільного бюджету. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить його інтересам, важає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, в зв»язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримав повністю, при цьому, суду поямнисв, що сторонни разом не проживають 4 місяці, взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце такого була повідомленою у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подала. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 122468, повторно виданого 25 березня 2016 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 27 квітня 1991 року у Скала Подільській селищній раді, про що складено відповідний актовий запис за № 12. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Гузман». В шлюбі у них народилися троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є неповнолітньою. Також судом встановлено, що сторонни фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved