Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Короткий зміст та обґрунтування позову Під час розгляду справи позивач [PERSON] уточнив (збільшив) позовні вимоги, та просив суд: стягнути з [PERSON] на свою користь: борг у сумі 6000,00 (шість тисяч доларів США), що еквівалентно 160800,00 (сто шістдесят тисяч вісімсот гривень); стягнути індекс інфляції в сумі 21115,61 (двадцять одну тисячу сто п`ятнадцять гривень шістдесят одну копійку); стягнути 3% річних в сумі 5291,00 (п`ять тисяч двісті дев`яносто одну гривню); стягнути сплачений судовий збір у сумі 1872,00 (одна тисяча вісімсот сімдесят дві гривні) та 320,00 (триста двадцять гривень); стягнути витрати на правову допомогу (гонорар) в розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень), які були понесені до прийняття заочного рішення від 01.06.2018 року та витрати (гонорар) в розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень), які понесені відповідачем під час повторного розгляду справи. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.11.2014 року відповідач [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] гроші в розмірі 6000,00 (шість тисяч доларів США), строком до 20 травня 2015 року, та оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився повернути борг, позивач був змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Рух справи у суді Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою було задоволено у повному обсязі. 29.09.2018 року до суду надійшла заява адвоката Царенко О.О., який діє в інтересах відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2018 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2018 року зазначене вище заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але адвокат в його інтересах [PERSON] підтримав у судовому засіданні уточнені (збільшені) позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача наполягає на тому, що 19.11.2014 року відповідач [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] гроші в розмірі 6000,00 (шість тисяч доларів США), строком до 20 травня 2015 року, та оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився повернути борг, позивач був змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою, згідно якої також просить стягути з відповідача інфляційні витрати, три проценти річних від простроченої суми та витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог, та зазначив, що він визнає, що саме він писав зазначену розписку, однак жодних грошових коштів не брав. Розписку ним фактично було написано за посередницькі послуги щодо допомоги у розшуку його автомобіля позивачем при наступних обставинах. Так, 30.10.2014 року у відповідача [PERSON] за допомогою фізичного насилля та з застосуванням вогнепальної зброї було відкрито вкрадено транспортний засіб «Фольесваген Каді Максі», державний номер [NUMBER] , та самого відповідача примусом тримали у зйомній квартирі у місті Одесі. Через деякий час [PERSON] зміг втекти та звернувся з відповідними заявами до правоохоронних органів. При зустрічі [PERSON] та [PERSON] (при свідках [PERSON] , [PERSON] ), позивач по справі запропонував відповідачу допомогу у вирішенні питання щодо розшуку його автомобілю, посилаючись на наявність знайомств у певних кругах,злюдьбми які можуть допомогти, а розписка була надана як гарантія розрахунку за такі послуги у майбутньому з тими людьми, які б допомогли. Через деякий час співробітники поліції у смт Затока знайшли вкрадений транспортний засіб та повернули його відповідачу. Адвокат Царенко Олександр Олександрович, який діє в інтересах [PERSON] просив суд врахувати той факт, що жодних грошових коштів за розпискою відповідач не брав, у зв`язку із чим просив врахувати практику Верховного суду України з аналогічних правовідносин під час винесення судового рішення. Згідно\~ст.1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року відповідач [PERSON] власноруч написав [PERSON] розписку, та поставив свій підпис про те, що він взяв в борг на 6 (шість) місяців 6000,00 (шість тисяч доларів США), та зобов`язався повернути до 20 травня 2015 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував факту написання ним вказаної розписки, однак заперечував отримання в борг будь-яких коштів та зобов`язання їх повернути позивачу [PERSON] Написання розписки відповідач [PERSON] та його представник обґрунтовували тим, що напередодні написанням розписки, а саме 30 жовтня 2014 року у відповідача [PERSON] за допомогою фізичного насилля та з застосуванням вогнепальної зброї було відкрито вкрадено транспортний засіб «Фольксваген Каді Максі», державний номер [NUMBER] , та самого відповідача примусово тримали у невідомій квартирі у місті Одеса, та після того, коли він втік від злочинців, він звертався до правоохоронних органів з цього приводу, а позивач по справі [PERSON] у якого він на той час працював запропонував відповідачу [PERSON] надати посередницькі послуги, щодо допомоги розшуку вкраденого транспортного засобу за допомогою знайомих йому людей, які можуть допомогти у вирішенні будь-яких питань, та враховуючи той факт, що при собі у відповідача не було грошових коштів для того щоб розрахуватися за послуги щодо відшукання його транспортного засобу, була написана розписка в якості гарантії. Той факт, що відповідач [PERSON] звертався до правоохоронних органів з приводу здійсненого на нього нападу 30 жовтня 2014 року підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: талонами повідомленням № 001225 від 31.10.2014 року, № 002584 від 03.11.2014 року (а.с.102); довідкою виданою КУ «Міська клінічна лікарня № 1» від 01.11.2018 року за № 8868 (а.с. 103); заявою про вчинення кримінального правопорушення адресованої начальнику ГУМВС України в Одеській області [PERSON] з вхідним штампом від 07.11.2014 року (а.с. 104-105); скаргою на ім`я прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури з вхідним штампом від 14.11.2014 року (а.с. 106-107). Також у судовому засіданні, яке відбулося 28 жовтня 2019 року був допитаний в якості свідка [PERSON] , [INFO] підпис якого міститься в розписці, яку надає позивач [PERSON] , та який у судовому засіданні пояснив, що: «у [PERSON] вкрали його транспортний засіб, у зв`язку із чим для того, щоб йому допомогли знайти його транспортний засіб ним була написана розписка на ім`я [PERSON] , а також пояснив, що ніяких грошових коштів [PERSON] не отримував». 19 листопада 2019 року у судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON] , [INFO] , підпис якого також міститься в розписці, яку надає позивач [PERSON] , та який у судовому засіданні пояснив, що: «вони разом з [PERSON] сиділи на кухні у [PERSON] , та їх позвав [PERSON] для того, щоб вони поставили свої підписи в розписці, однак передачі грошових коштів він не бачив. Також пояснив, що у [PERSON] було вкрадено транспортний засіб, та [PERSON] запропонував за допомогою своїх знайомих йому допомогу щодо відшукування зазначеного транспортного засобу». У судовому засіданні 19 листопада 2019 року в якості свідка був допитаний позивач по справі [PERSON] , який у судовому засіданні пояснив, що: з [PERSON] він познайомився на морі де два роки підряд у літній сезон вони спілкувалися, та знає його як порядну людину. [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити грошові кошти в сумі 6000,00 (шість тисяч доларів США) після чого у нього вдома [PERSON] написав власноруч розписку та отримав зазначені грошові кошти. Все це відбувалося при свідках [PERSON] та [PERSON] . Про вкрадену автівку він нічого не знав». Суд критично відноситься до показань позивача [PERSON] , які були надані ним в якості свідка 19.11.2019 року у судовому засіданні, оскільки суду не зрозуміло, чому позивач [PERSON] фактично зазначає, що вони з відповідачем [PERSON] товаришували у літку на протязі двох років, на той час дуже часто спілкувалися, однак йому нічого не відомо щодо здійсненого нападу на [PERSON] , та про те, що в нього викрали транспортний засіб. За ч.2\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти тощо. Стаття 509 ЦК України\~визначає, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Відповідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України\~визначає, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~(у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Така позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц. Також у Постанові Верховного суду України від 08.07.2019 року по справі №524/4946/16-ц зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі\~№ 6-1967цс15. Висновки за результатами розгляду справи Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, давши належну оцінку доводам сторін, та, взявши до уваги той факт, що відповідач [PERSON] не отримував грошових коштів за розпискою від 19.11.2014 року, а вказана розписка була ним написана фактично за надання посередницьких послуг по допомозі у пошуку його транспортного засобу, суд приходить до висновку, що між сторонами не виникли правовідносини, які випливають із договору позики, а тому позовні вимоги про стягнення боргу не грунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Згідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Відповідно\~до п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ ЦПК\~України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ст.ст.\~202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.\~2-18,\~76-89,\~258-259,\~262-265,\~268,\~273 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed