Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що [PERSON], яка згодом змінила своє прізвище на [PERSON], позичила у нього 560\~000 грн., що на час позики було еквівалентно 70\~000 доларів США, які зобовязалася повернути до 10 березня 2016 року за курсом долара на дату повернення. Про вказане зобовязання відповідач власноручно написала та видала розписку. У вказані терміни відповідач свої зобовязання не виконала, позичені кошти не повернула. Вказує, що розпискою передбачено повернення позики за курсом гривні до долара США, який діятиме на день повернення позики, тому інфляційні витрати не відбуваються, але компенсація за користування утримуваними грошовими коштами у вигляді відсотків підлягає до нарахування На підставі зазначеного просить стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики, що становить 1891827 грн. та 302\~537,19 грн. процентів за користування позикою, а всього 2194 364,19 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав в ньому зазначених, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, зазначивши, що дійсно позичала кошти в позивача в сумі, яка зазначена в розписці, однак на даний час не має можливості повернути борг. Представник відповідача підтримала пояснення своєї довірительки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про зміну прізвища серії І-ЕГ №006211, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області від 02 грудня 2015 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], актовий запис №110 (а.с.5). З розписки, датованої 10 березня 2012 року, написаної відповідачем власноручно, чого вона не заперечує, вбачається, що позивач та [PERSON] уклали між собою договір позики, за яким остання отримала в борг від [PERSON] з обовязковим поверненням 560\~000 грн., що на час позики еквівалентно 70\~000 доларів США. Позичені кошти [PERSON] зобовязалась повернути [PERSON] до 10 березня 2016 року в сумі, яка буде еквівалента 70\~000 доларів США за курсом НБУ на дату повернення коштів (а.с.6). Даною розпискою підтверджено факт укладення між сторонами договору позики. Даний договір відповідає вимогам закону щодо письмової форми договору. У обраній сторонами формі договору (у вигляді розписки позичальника) сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих умов договору позики, передбаченого ст.1046 ЦК України: в розписці зазначено суть договору - позика, суму позики і грошову одиницю, строк її повернення. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу). Згідно ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору. Судом встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернула позивачу борг. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що на час звернення до суду, загальний розмір заборгованості відповідача становить 2\~194 364 грн., що складається з суми позики 70 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2017 року становить 1891827 грн.; +11194,26 доларів США сума заборгованості по процентах за користування грошима, що за курсом НБУ станом на 20.02.2017 року становить 302537,19 грн. Відповідач заперечень на спростування вказаного розрахунку не навела, нараховану позивачем суму боргу визнала повністю. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 12.06.2009 р. У разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Проаналізувавши зібрані та дослідженні в справі докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача в користь держави 8000,00 грн. судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved