Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Позов мотивований тим, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 15.03.2012 року № 602 [PERSON] є власником кімнат 1-3 та 1-4 загальною площею 17,7 кв.м. в житловому будинку літ «А». Решта будинку належить відповідачу. Даний будинок сторони по справі отримали у спадщину від батька в рівних частках. Згодом позивач та відповідач звернулися до нотаріуса та за обопільним погодженням розділили між собою приміщення житлового будинку. Проте, пізніше відповідач почав чинити перешкоди позивачу у користуванні його власністю, не допускаючи останнього до будинку. Фактично сам відповідач у будинку не проживає вже більше п`яти років та весь цей час здає будинок у найм. 10.05.2019 року адвокат позивача звернулася з вимогою забезпечити позивачу можливість вселення та використання ним його майна, а саме: літ. «А» кімнатами 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м. Однак будь-якої відповіді отримано не було. Фактично [PERSON] заволодів належним позивачу майном незаконно без відповідної правової підстави, чим порушив ст. 387 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Тетева- Родюк І. О . вимоги позовної заяви підтримали та просила її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 18/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: в житловому будинку по [ADDRESS] , а саме: літ. «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 174577332 від 21.07.2019 року, свідоцтвом про право власності від 15.03.2012 року. Інших 18/25 часток вище вказаного житлового будинку належить [PERSON] , що підтверджується технічним паспортом. Як вбачається з листа, адресованого на ім`я [PERSON] , адвокат [PERSON] - Тетева - Родюк І.О . звернулась із проханням терміново забезпечити можливість вселення та використання майна, а саме: житлового будинку по [ADDRESS] , а саме: літ. «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м., власником [PERSON] , оскільки [PERSON] чиняться перешкоди. Однак належного реагування на даний лист відповідачем здійснено не було. Із письмових свідчень [PERSON] , посвідчених головою квартального комітету «Надія» 23.07.2019 року, вбачається, що в будинку по [ADDRESS] проживають квартиронаймачі з 2018 року по теперішній час, в кількості 2 людей. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 47 Конституції України кожному гарантоване право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи з того, що позивач на час розгляду справи судом є співвласником частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , він має таке ж право як і відповідач користуватися даним майном, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належними йому приміщеннями у житловому будинку по [ADDRESS] , а саме: літ. «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м., шляхом вселення [PERSON] до даного будинку та передачі йому ключів від будинку. Що стосується вимоги про вселення дружини позивача до вище вказаного будинку, то дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки остання не є стороною по справі та жодних позовних вимог не заявляла. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial