Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON], про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] у вересні 2011 року разом із сином [PERSON], виїхали із будинку [ADDRESS] на інше місце проживання, а 30.01.2012 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] 29.10.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою провул. [ADDRESS] 16.03.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було винеено рішення про припинення за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку площею 0,0722 гектари за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. За змістом ст.7 даного Закону України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайоного суду Одеської області від 01.05.2004 року за [PERSON] було визнано право власності на ? части домоволодіння [ADDRESS] а також права власності на ? частину земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,045 га (а.с. 27). На підставі договору дарування від 08.06.2005 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-953 [PERSON] прийняв в дар ? будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці 450 кв. метрів ( а.с. 26). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 11.07.2005 року за № 7737968, будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування /ВСС № 026420/08.06.2005/ (а.с.28). 12.02.2010 року [PERSON] уклав договір з [PERSON] про дарування житлового будинку [ADDRESS] 10.03.2010 року між вказаними сторонами був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0722 га за адресою: [ADDRESS] З вересня 2011 року відповідачка [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] виїхали з будинку [ADDRESS] на інше місце проживання. 30.01.2012 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03.06.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 189, було розірвано (а.с. 29). 29.10.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними (а.с. 3 - 4). 16.03.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було винеено рішення про припинення за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку площею 0,0722 гектари за вказаною адресою (а.с. 43). Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, розташованому за адресою: [ADDRESS] а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved