Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, на підставі якого, з урахування заяви про збільшення позовних виЦмог, просить суд: припинити приватне обтяження у вигляді застави належного [PERSON] автомобіля DAEWOO Lanos 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , що встановлена на підставі договору застави від 20.06.2007 р. № 1583 і зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 16215364; визнати протиправною реєстраційну дію, здійснену державним реєстратором філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» Казновецькою О.О. у вигляді реєстрації обтяження у формі застави належного [PERSON] автомобіля DAEWOO Lanos 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , яка зареєстрована на підставі договору застави від 20.06.2007 р. № 1583 і зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 16215364. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що він є власником автомобіля DAEWOO Lanos 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Даний автомобіль було придбано на кошти, отримані згідно кредитного договору від 20.06.2007 р. № 014/2554/73/40948. Кредитний договір було укладено між Позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Окрім того для забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір застави від 20.06.2007 р. № 1583. У зв`язку із порушенням Позивачем умов кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2010 році звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати кредитний договір, стягнути з Позивача залишок заборгованості в розмірі 62 000 грн. та звернути стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2010 р. № 2-2414-1/10 позов було задоволено в повному обсязі. Постановою державного виконавця від 24.09.2010 р. № 21515991 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Дізнавшись про існування заочного рішення та виконавчого провадження, Позивач у 2012 році звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання рішення суду. Ухвалою від 27.12.2012 р. № 2608/8468/12 заяву було задоволено частково і розстрочено виконання рішення на 28 місяців. В грудні 2014 року Позивач здійснив останній платіж т виконав рішення суду в повному обсязі. Тому, 14.01.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, а 26.01.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, приватне обтяження, що було накладено згідно договору застави від 20.06.2007 р. № 1583 припинено не було, відповідно до витягу № 47480546 від 22.07.2015 р. Тому, Позивач звернувся до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою від 18.03.2015 р. про зняття обтяження у зв`язку з виконанням рішення суду та погашенням кредиту. Проте ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовив. Така відмова ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зі слів уповноваженого співробітника банку вмотивована тим, що згідно внутрішніх комп`ютерних систем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за Позивачем все ще рахується борг за кредитним договором № 014/2554/73/40948. Вважаючи таку відмову і мотиви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» незаконними Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про зняття арешту з автомобіля. Заочним рішенням від 07.12.2015 р. № 757/26275/15-ц позов [PERSON] було задоволено та припинено обтяження, що було накладено на автомобіль згідно договору застави від 20.07.2006 р. № 1583. 06.05.2016 р. Позивач звернувся до державного реєстратора і встановлене договором застави обтяження було вилучене з реєстру, що підтверджується витягом № 49533044. В 2018 році, маючі намір розпорядитися належним йому автомобілем, Позивач дізнався, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було повторно зареєстровано обтяження автомобіля 05.04.2017 р., що підтверджується витягом від 19.02.2018 р. № 54900286. На думку Позивача, такі дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» носять умисний характер та спрямовані на переслідування Позивача та фактичне вимагання від нього грошових коштів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 р. позовну заяву залишено без руху. 05.03.2019 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 р. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 р. у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 24.10.2019 р. протокольною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк». 07.02.2020 р. на адресу суду надійшла заява про уточнення (збільшення) позовних вимог від представника позивача [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2020 р. позовну заяву залишено без руху. 03.07.2020 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2020 р. 02.04.2021 р. на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов представника відповідача ДП «Інформаційні системи» Літовченка І.В., в якому заперечував проти задовлення позову, вказуючи, що в позові до ДП «Інформаційні системи» відсутні позовні вимоги, та ДП «Інформаційні системи» є неналежним відповідачем. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, проси його задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове зсідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи без самостійних вимог пояснень щодо позову до суду не надав, в судове засідання не з`явився, причини своєї невки не повілмовив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що він є власником автомобіля DAEWOO Lanos 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] (а.с.8). Даний автомобіль було придбано на кошти, отримані згідно кредитного договору від 20.07.2006 р. № 014/2554/73/40948. Кредитний договір було укладено між Позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Окрім того для забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір застави від 20.07.2006 р. № 1583 (а.с.9-14). У зв`язку із порушенням Позивачем умов кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2010 році звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати кредитний договір, стягнути з Позивача залишок заборгованості в розмірі 62 000 грн. та звернути стягнення на предмет застави (а.с.15-19). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2010 р. № 2-2414-1/10 позов було задоволено в повному обсязі (а.с.20-21). Постановою державного виконавця від 24.09.2010 р. № 21515991 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (а.с.22). Дізнавшись про існування заочного рішення та виконавчого провадження, Позивач у 2012 році звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання рішення суду. Ухвалою від 27.12.2012 р. № 2608/8468/12 заяву було задоволено частково і розстрочено виконання рішення на 28 місяців (а.с.24). В грудні 2014 року Позивач здійснив останній платіж та виконав рішення суду в повному обсязі. Тому, 14.01.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, а 26.01.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.24-25). Разом з тим, приватне обтяження, що було накладено згідно договору застави від 20.06.2007 р. № 1583припинено не було, відповідно до витягу № 47480546 від 22.07.2015 р. (а.с.26-28). Тому, Позивач звернувся до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою від 18.03.2015 р. про зняття обтяження у зв`язку з виконанням рішення суду та погашенням кредиту. Проте ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовив. Така відмова ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зі слів уповноваженого співробітника банку вмотивована тим, що згідно внутрішніх комп`ютерних систем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за Позивачем все ще рахується борг за кредитним договором № 014/2554/73/40948. Вважаючи таку відмову і мотиви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» незаконними Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про зняття арешту з автомобіля. Заочним рішенням від 07.12.2015 р. № 757/26275/15-ц позов [PERSON] було задоволено та припинено обтяження, що було накладено на автомобіль згідно договору застави від 20.07.2006 р. № 1583. 06.05.2016 р. (а.с. 29-30) Позивач звернувся до державного реєстратора і встановлене договором застави обтяження було вилучене з реєстру, що підтверджується витягом № 49533044 (а.с.31). В 2018 році, маючі намір розпорядитися належним йому автомобілем, Позивач дізнався, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було повторно зареєстровано обтяження автомобіля 05.04.2017 р., що підтверджується витягом від 19.02.2018 р. № 54900286 (а.с.32-34). 12.12.2017 р. між ПАТ «Раййфазен Банк Аваль» ( у зв`язку із прийняттям статуту в нові редакції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 114/50, згідно з яким відбулось відступлення прав вимог за кредитними договорами (а.с.61-65). Відповідно до умов Договору відступлення прав вимоги від 12.12.2017 р., та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» 12.12.2017 р. набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за Кредитним договором № 014/2554/73/40948 від 20.07.2006 р., що є позичальником за ним. 18.12.2017 р. між ПАТ «Раййфазен Банк Аваль» ( у зв`язку із прийняттям статуту в нові редакції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами застави, згідно з яким відбулось відступлення прав вимоги за договором застави від 20.07.2006 р., предметом якого є автомобіль DAEWOO Lanos 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , укладеним між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання умов кредитного договору № 014/2554/73/40948 від 20.07.2006 р. (а.с 67-70). Згідно з частиною четвертою ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факти, установлені в прийнятому раніше судовому рішенні, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням у будь-якій іншій справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п.3 ч.2 ст.15Цивільного кодексуУкраїни, одним із способів захисту порушеного праває припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою ст. 317 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Відповідно ч. 1 до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Водночас, слід зауважити, що обтяженням, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. № 1255-ІV, є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Варто зазначити, що вказані нормативно-правові акти детально визначають алгоритм та спосіб внесення/вилучення записів до/з Державного реєстру, внесення будь-яких змін до вже існуючих записів про обтяження в Державному реєстрі. Пунктом 6 Порядку ведення Держаного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 р. № 73/5 передбачено, що у разі проведення державної реєстрації приватних обтяжень нотаріусом або його помічником, відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи, поданої виключно в паперовій формі. Пунктом 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Державного реєстру. Частиною 3 ст. 44 Закону № 122-ІV визначено, що у разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до заяви Обтяжувача, а саме АТ «Райффайзен Банк Аваль» було накладено приватне обтяження за № 16215364 від 05.04.2017 р., а саме заборонено відчужувати автомобіль DAEWOO Lanos 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , тому спірним записом є саме приватне обтяження, яке виникло на підставі Договору застави транспортного засобу № 1583 від 20.07.2006 р. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності обтяження накладеного на Автомобіль, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, але в свою чергу Позивач не надав суду докази свого звернення до АТ «Райффайзен банк Аваль» про зняття приватного обтяження за № 16215364 від 05.04.2017 р., що відповідає нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. № 1255-ІV та Порядку ведення Держаного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 р. № 73/5. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги Позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed