Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих аліментів, посилаючись на те, що 02 жовтня 2015 року рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 50% всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день є безробітним, хворіє, потребує лікування, а тому не взмозі виплачувати аліменти в розмірі 50% всіх видів заробітку. Позивач вказує, що в нього суттєво змінилося матеріальне становище, у зв'язку з чим, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.10.2017 року, просить зменшити розмір стягнутих аліментів до 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не зявився, 27.10.2017 року подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить справу розглядати в його відсутність та зменшити розмір стягнутих аліментів до 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду, заперечень не подала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2015 року рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області з [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 50% всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2015 року до досягнення сином повноліття (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Із положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив судам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. В силу ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Для підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивачем надано до позовної заяви лише [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.01.2017 року, в якому знаходяться відомості про припинення з 29.12.2016 року діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 6-8). Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду доказів зміни його матеріального стану чи погіршення стану здоров'я, про що стверджується в позові, а наявність лише відомостей про припинення його діяльності як фізичної особи-підприємця, за відсутності інших доказів, не підтверджують такі вимоги позивача, а тому, суд не знаходить підстав для зменшення розміру стягнутих аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed