Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з усього його невизначеного нерухомого майна, накладений постановою слідчого прокуратури Тетіївського району юриста 2 класу Олійника О. від 17.04.2009 року, зареєстрований Тетіївською районною державною нотаріальною конторою 17.04.2009 року за № 8655645 та Ставищенською районною державною нотаріальною конторою 13.05.2009 року за № 8712055, посилаючись на те, що постановою Тетіївського районного суду Київської області від 05.08.2009 року [PERSON] , який є його сином, та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 45 КК України та провадження в справі закрито, проте арешт, накладений на його майно в рамках даної кримінальної справи, знятий не був. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачаКиївської обласної прокуратури Защитинська Т.І. в судовому засіданні підтримала надані суду додаткові пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначено, що вирішення питання про зняття арешту з майна за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій до набрання чинності КПК 2012 року, чинним КПК не передбачено, а тому просить суд вирішити позовні вимоги [PERSON] згідно вимог чинного законодавства України. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого прокуратури Тетіївського району юриста 2 класу Олійника О. від 17.04.2009 року в рамках кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України було накладено арешт на все невизначене нерухоме майно [PERSON] як батька обвинуваченого [PERSON] , який зареєстрований Тетіївською районною державною нотаріальною конторою 17.04.2009 року за № 8655645 та Ставищенською районною державною нотаріальною конторою 13.05.2009 року за № 8712055, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.04.2021 року (а.с. 4-5) та копією свідоцтва про народження [PERSON] від 20.07.1991 року (а.с. 7). Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 05.08.2009 року, яка набрала законної сили 13.08.2009 року, [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 45 КК України та провадження в справі закрито (а.с. 6). Проте арешт, накладений все невизначене нерухоме майно [PERSON] в рамках даної кримінальної справи, знятий не був. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, власник майна, який протиправно обмежений у здійсненні права власності накладенням арешту на його майно, має право вимагати усунення порушення шляхом зняття арешту з цього майна. При цьому Згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, справа про скасування арешту з майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК України 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінально-процесуальних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та зняття арешту з його майна, накладеного в рамках кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України, зареєстрованого Тетіївською районною державною нотаріальною конторою 17.04.2009 року за № 8655645 та Ставищенською районною державною нотаріальною конторою 13.05.2009 року за № 8712055, оскільки дана кримінальна справа закрита, проте арешт не знятий, чим порушено право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому таке право підлягає захисту.

Outcome: approved