Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Старовижівського районного суду від 22 січня 2008 року, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 31 березня 2008 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22 січня 2008 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 січня 2008 року та до досягнення сином повноліття. Позивач зазначає, що на даний час його матеріальний стан час змінився. Вказує, що вдруге одружився, за час перебування в другому шлюбі у нього народилося ще троє дітей, які перебувають на його утриманні. Крім того, дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за наймолодшою дитиною. На підставі наведеного, просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в підготовче засідання не з`явився, представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримала в уточненому розмірі, зокрема просила стягувати з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позов визнала в уточненому розмірі, проти задоволення позову не заперечила. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому за змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу даних правових норм вбачається, що особа, яка сплачує аліменти вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Судом встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області Старовижівського районного суду Волинської області від 22 січня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 січня 2008 року та до досягнення сином повноліття. (аркуш справи 6). З матеріалів справи також встановлено, що позивач вдруге одружився, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (аркуш справи 18), довідкою Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинськоїх області від 18 лютого 2019 року (аркуш справи 17). Від даного шлюбу у нього народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження (аркуш справи 8-10). З копії трудової книжки та довідки про доходи вбачається, що позивач має офіційне джерело доходу, сплачує аліменти в розмірі приблизно 3000, 00 гривень щомісячно (аркуш справи 11 - 16). Відповідно до частин 1, 5-6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що відповідач уточнений позов визнала (аркуш справи 66). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оцінивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і на батька, як позивач, так і відповідач є здоровими працездатними особами, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, враховуючи, що позивач створив іншу сім`ю та в нього на утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей, суд вбачає суттєву зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на дитину, щомісячно, що відповідно до положень статті 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Таким чином суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і зміну способу стягнення аліментів, зокрема стягувати з позивача на користь відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі - 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір відповідатиме вимогам достатності, справедливості, встановленому прожитковому мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, який на час розгляду справи становить 2027 гривень, що свідчить про достатність коштів для забезпечення належного утримання гармонійний розвиток дитини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів та статті 192 ЦПК України надано роз`яснення, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921, 00 гривень. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 768, 40 гривень. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, відповідач, реалізувавши передбачене статтею 206 ЦПК України право, визнала позов повністю до початку розгляду справи по суті, то відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України, пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору - 384 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved