Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 29.01.2013 року Шполянським районним судом Черкаської області було розірвано шлюб між ним та відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони домовились, що добровільно поділять все набуте за час шлюбу майно. На початку виконання таких домовленостей відповідач продала спільний будинок, але належну йому частину грошових коштів виручених від продажу будинку не передала чим порушила домовленості про розподіл майна і в даний час відповідач відмовляється ділити спільно набуте майно, в результаті чого ми маємо спір щодо порядку поділу майна набутого за час шлюбу. За час перебування в шлюбі ними було придбано наступне майно: автомобіль [NUMBER], що зареєстрований на ім'я відповідача; внесок до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагроресурс», код 15206501, сформований за кошти набуті за час шлюбу і номінальна вартість якого становить 21094 грн.; житловий будинок по [ADDRESS], який був зареєстрований на ім'я відповідача та продано останньою третій особі, після розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи вищевикладене та те, що на даний є спір щодо набутого під час шлюбу майна, який вирішити в добровільному порядку ними неможливо він вимушений звернутись до суду з вимогою про поділ майна. Вважає, що поділ майна має відбутися наступним чином: - автомобіль [NUMBER], оскільки він є неподільним і знаходиться в користування відповідача має бути виділений їй із відповідною компенсацією йому 1/2 частини ринкової вартості авто на час ухвалення рішення; - внесок до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагроресурс», код 25206501 (корпоративні права) мають належати відповідачу, оскільки майно господарського товариства не підлягає поділу, то йому має бути виплачена грошова компенсація в розмірі 1/2 частини ринкової вартості частки відповідача у статутному капіталі товариства; - грошові кошти отримані від реалізації житлового будинку по [ADDRESS] на користь третьої особи, мають бути розділені порівну між ним та відповідачем; - дохід від діяльності ТОВ «Трансагроресурс» за останні три роки, вважає що половина цього доходу має бути стягнута на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з відповідача [PERSON]на його користь: 273886, 76 грн. 1/2 частину від вартості автомобіля [NUMBER]; 10 547 грн., що становить половину статутного фонду ТОВ «Трансагроресурс» засновником якого є відповідач [PERSON] та 140 000 гривень половину коштів отриманих від продажу спільного будинку. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і суду пояснив, що визнає позов позивача в частині стягнення з відповідача половини внеску до статутного фонду ТОВ Трансагроресурс» засновником якого вона є, в сумі 10 547 гривень. Дійсно легковий автомобіль [NUMBER] зареєстрований на відповідача і був придбаний під час перебування у шлюбі. Вказаним автомобілем фактично користується відповідач. Визначена експертом вартість легкового автомобіля в розмірі 547773,52 грн. є високою і вона не спроможна виплатити позивачу половину вартості автомобіля в сумі 273886,76 грн., тому не може таку суму внести на депозитний рахунок суду і не погоджується на варіант розподілу автомобіля вказаний позивачем, згідна про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини вказаного автомобіля. Представник відповідача також не визнав позову в частині стягнення коштів за проданий сторонами житловий будинок, при цьому суду пояснив, що при продажі вказаного будинку у позивача і відповідача була домовленість про поділ грошових коштів, отриманих від продажу, про що і позивач вказує у позовній заяві. Вказана домовленість була виконана і половина коштів передана позивачу. Так як вищевказані домовленості були між колишнім подружжям, які прожили в шлюбі 20 років, відповідач при передачі грошей позивачу не брала з нього будь-яких письмових розписок. Заслухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що статтею 12 Закону України від 19 вересня 1991р. «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданного йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружися, хто не є учасником товариства, мас право на поділ одержаних доходів. У Правовому висновку Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79 цс 13) зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а також факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, враховуючи положення вказаної постанови Пленуму ВСУ та Правових висновків ВСУ у конкретній справі, які є обов'язковими до застосування судами України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача половину вартості внесеного майна. Внесеним майном під час шлюбу [PERSON] до ТОВ «Трансагроресурс» є внесок до статутного фонду даного товариства, який становить 21094 грн. згідно витягу з ЄДР, який надав позивачу. Половина внеску до статутного фонду товариства становить 10547 грн., на яку і може претендувати позивач. Не підлягає задоволенню позов щодо стягнення грошової компенсації за легковий автомобіль [NUMBER] який зареєстрований на відповідача і був придбаний під час перебування у шлюбі. Відповідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхспільній частковій власності. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не надала згоди на сплату грошової компенсації позивачу за легковий автомобіль [NUMBER], який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає що за позивачем необхідно визнати право на 1/2 частину спірного автомобіля. Суд також вважає, що не підлягає до задоволення позов позивача [PERSON] в частині стягнення грошових кошті з відповідача [PERSON] за належний сторонам житловий будинок, так як на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.01.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу Білоусом В.П., реєстр 139, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Згідно п.2.1. вказаного договору продаж будинку було здійснено за 280000 грн., які були перераховані покупцем на поточний рахунок продавця у ПАТ «Приватбанк» згідно квитанції № CSP0002BVZ від 21.12.200З року. [PERSON] надавав свою згоду 08.12.2013 року у вигляді посвідченої нотаріусом заяви (реєстр № 2655) на відчуження вказаного житлового будинку третій особі за місяць до укладення договору-купівлі, про що зазначено у пункті 4.3. договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.01.2014року, тобто коли відповідачкою [PERSON] була виконана домовленість про поділ грошових коштів від продажу будинку. Про те, що відповідач 24.12.20013 року отримала із свого рахунку кошти, щоб розрахуватись з позивачем вказує виписка з рахунку відповідача про видачу їй готівкою грошей в сумі 278600 гривень. Письмових доказів щодо грошових зобов'язань [PERSON] перед позивачем [PERSON], останній суду не надав. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на підставі наданих документів, що підтверджують дані витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 105, 47 грн.

Outcome: partial