Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.04.2014 року в сумі 30000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 8070,00 грн., 3 % річних у розмірі 2268,49 грн. та проценти у розмірі 14265,00 грн. \~\~В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.04.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла у позивач в борг грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. В той же час відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала та грошові кошти у встановлений строк не повернула. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти часткового задоволення позову та пояснила, що не отримувала грошові кошти за договором позики, однак немає доказів на підтвердження вищевказаного факту, тому має намір виплатити суму, яку вимагає позивач. Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи,приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. зі строком повернення до 04.04.2015 року. В зазначений строк відповідач кошти не повернула. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відомостей про виконання умов договору матеріали справи не містять. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач порушила умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була нею отримана від позивача у розмірі 30000,00 грн. Позивач також просила суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми та проценти за користування грошовими коштами. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті\~552, частини другої статті\~625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому, суд погоджується з наданими позивачем розрахунками індексу інфляції, 3% річних та процентів за період з 05.04.2015 року по 10.10.2017 року. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved