Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати дійсним договір купівлі - продажу гаражу № 288 в гаражно будівельному кооперативі «Луч-4», укладений 13 червня 2013 року між ним і [PERSON], та визнати за ним право власності на вказаний гараж. (а.с.3, 10) В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в червні 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі продажу гаражу за 375 грн., при чому гроші відповідач взяла, що підтверджується розпискою від 13 червня 2013 року, а гараж на його імя не переоформила. На даний час [PERSON] не визнає його право на спірний гараж, гроші повертати не бажає, в звязку з чим з посиланням на ст.. ст.. 392, 526 ЦК України позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав та пояснив суду, що він передав [PERSON] на її потреби 375 грн., які вона мала йому повернути. Проте віддавати гроші відповідач відмовляється , тому за ним слід визнати право власності на гараж № 288 в гаражно будівельному кооперативі «Луч-4», який [PERSON] за розпискою надала в заставу, а домовленості між ними визнати дійсним договором купівлі продажу. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала та повідомила суду, що дійсно брала на власні потреби у позивача 375 грн., які не має наміру повертати. Згодна, щоб за [PERSON] було визнано право власності на гараж, бо він їй не потрібний. Правовстановлюючі документи на гараж у неї відсутні. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову та здійснював судовий розгляд за загальними правилами. Представник третьої особи до суду не зявився, пояснень з привиду позовних вимог не надав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з положеннями ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 657 ЦК України визначено, що \~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Ч. 1 ст. 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 3 , ч. 4 ст. 334 ЦК України, \~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.. 210 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч. 3, ч. 4 вказаної статі передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню у справі про визнання договору купівлі продажу дійсним підлягає як факт його укладення, так і наявність у продавця права продажу товару. В судовому засіданні не підтверджено належними та допустимим доказами право власності [PERSON] на гараж № 288 в гаражно будівельному кооперативі «Луч-4». Посилання позивача як на документ, що підтверджує право власності [PERSON] на гараж на рішення Світловодського міськрайонного суду від 25 грудня 2013 року не є правильним. Так, даним рішенням визнано за відповідачкою право користування зазначеним гаражем, а не право власності. Право користування є однією зі складових права власності та не включає в себе право розпорядження майном. Правовстановлюючі документи на спірний гараж, а також документи на підтвердження технічних характеристик будівлі відсутні. Представлена позивачем письмова розписка , складена 27 лютого 2014 року [PERSON] про те, що вона взяла у [PERSON] на власні потреби 375 грн. та під заставу надала гараж, не може свідчити про укладення договору купівлі - продажу. (а.с. 23) Така розписка може свідчити про наявність між сторонами позикових зобовязань та про право вимоги [PERSON] щодо повернення боргу. Суду не доведено факт укладення між сторонами договору купівлі продажу нерухомого майна з дотриманням положень ст.ст. 210, 655, 657, 658 ЦК України, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed