Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Харківської міської ради про визнання права власності, в якому зазначає, що він з початку 1997 року фактично мешкає у житловому будинку по [ADDRESS]. Власник будинку [PERSON], поїхав відвідувати рідних до Російської Федерації, а позивачу по справі запропонував пожити в зазначеному будинку. [INFO] року відповідач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. У зв'язку з наведеним, позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу в його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що позивач з початку 1997 року фактично мешкає у житловому будинку по [ADDRESS]. Власник будинку [PERSON], поїхав відвідувати рідних до Російської Федерації, а позивачу по справі запропонував пожити в зазначеному будинку. [INFO] року відповідач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. З зазначеного часу, позивач користується будинком [ADDRESS] одноособово, весь час за власні кошти та власними зусиллями підтримує належний стан та проводить необхідні ремонтні роботи житлового будинку. Відповідно до вимог статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, відповідно до вимог статті 317 ЦК України, становлять три складові, а саме, право володіння, право користування, право распорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти, щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до відповіді десятої Харківської державної нотаріальної контори, вбачається, що після померлого [PERSON], який помер [INFO] року, спадкова справа, за період з 2001 року по 2015 рік, не заводилася. Відповідно до статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майно протягом десяти років набуває право власності на це майно, якщо іншим не встановлено законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, відповідно до вимог частини 4 статті 344 ЦК України. Згідно пунктів 1,8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України він набирає чинності з 01.01.2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 01.01.2001 року. Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання шнності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 щого Кодексу, зокрема, 10-річного, починається з 01.01.2001року. У роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Про деякі аспекти забуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» зазначене наступне. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права гласності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше ібо незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній гласності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, і зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved