Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) та визнання права власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, згідно із яким 10.06.1999 року померла тітка позивача [PERSON]. [PERSON] залишила заповіт від 10.06.1999 року, посвідчений [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області та зареєстрований за № 74, згідно якого все своє майно заповідає [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Після смерті [PERSON]. відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) площею 1,98 га по КСП «Україна», яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0174432 від 08.07.1997 року виданого Оратівською РДА Вінницької області та житлового будинку з погосподарськими будівлями, який розташований по вул. Б. Хмельницького, 17 с. Якимівка Оратівського району Вінницької області. Нотаріально оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлений можливості, так як у визначений законодавством термін для прийняття спадщини після смерті спадкодавця він не звернувся до нотаріальної контори у звязку з браком коштів та віддаленістю місця проживання від місця відкриття спадщини, а тому позивач змушений звернутися до суду для визнання права на земельну частку (пай) та право власності на житловий будинок. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 1,98 га по КСП «Україна», яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0174432 від 08.07.1997 року виданого Оратівською РДА Вінницької області, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 10.06.1999 року та право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, який розташований по вул. Б. Хмельницького, 17 с. Якимівка Оратівського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 10.06.1999 року. Справу просить розглядати без йогоучасті, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників справи до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.211 ЦПК України, у звязку з чим \~ в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, \~не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 068733 від 12.06.1999 року [PERSON] померла 10.06.1999 року в с. Якимівка Оратівського району Вінницької області. Згідно із заповітом від 10.06.1999 року, посвідченого сектерарем [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 74, [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано. Згідно сертифікату серії ВН № 0174432 від 08.07.1997 року на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Якимівка Оратівського району Вінницької області, розміром 1,98 в мовних кадастрових гектарах, виданого на підставі рішення Оратіської РДА, належить [PERSON] Як вбачається з правописного словника-довідника «[PERSON] імена людей» [PERSON] та [PERSON] одне і те ж саме імя. Відповідно до виписки із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № Б-316/0-0.31-436/436/131-17 від 11.12.2017 року, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 р. №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП «Україна» с. Якимівка Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН № 0174432 за порядковим № 456 зареєстровано 10.07.1997 року на [PERSON], яка проживала на території с. Якимівка Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 1,93 га. Вартість земельної частки (паю) становить 73522 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 23.05.1997 року за № 112. Вартість земельної частки (паю) на дату смерті 10.06.1999 року становить 18101 грн. Згідно із технічним паспортом на житловий будинок № 17 по вул. Б. Хмельницького в с. Якимівка Оратівського району Вінницької області, виготовленого 10.02.1988 року, головою колгоспного двору є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва № 241 на право особистої власності на жилий будинок від 10.02.1988 року по вул. Б.Хмельницького, 17 с. Якимівка Оратівського району Вінницької області, головою колгоспного двору є [PERSON]. Згідно довідки № 1050 від 29.11.2017 року виданої [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області про те, що в записах в погосподарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради за № 5 особовий рахунок № 452 померла [PERSON], яка народилася 26.12.1930 року в с. Якимівка Оратівського району Вінницької області. На день смерті 10.06.1999 року була зареєстрована і проживала в [INFO]. На день смерті спадкодавця за вказаною адресою осіб зареєстрованих та проживаючих в тому числі малолітніх та неповнолітніх не значиться. Відповідно до відповіді на запит № 856/01-16 від 16.12.2017 року наданої Оратівською державною нотаріальною конторою про те, що спадкова справа до майна померлої 10.06.1999 року [PERSON] в Оратівській державній нотаріальній конторі не заводилась. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної \~Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). \~Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 10.06.1999 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців по закону,\~ які б могли вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. На підставі ст. ст. 524-527, 524, 529,534, 550 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved