Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що він з 11.07.2014 року був прийнятий на роботу інженером із заготівлі сировини в ПАТ «Бобровицький молокозавод» з посадови окладом в сумі 1975 грн. Наказом № 26 від 26.03.2015 року був звільнений з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Після звільнення з роботи, керівництво підприємства розрахунку з ним в повному розмірі не провело, а саме не виплатило заробітну плату за листопад-грудень 2014 року та за січень-лютий 2015 року. На неодноразові усні звернення про виплату заробітної плати, керівництво ПАТ «Бобровицький молокозавод» не реагує. Несвоєчасною виплатою заробітної плати та виплати її при звільненні, [PERSON] зазнав моральних принижень та страждань із-за неодноразового звернення до керівництва ПАТ «Бобровицький молокозавод» з проханням здійснити виплату коштів та видачею йому необхідних документів. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6400 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23520 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав по вищевикладеним мотивам і просив їх задовольнити. Відповідач належним чином про час і місце розгляду позовної заяви повідомлений, однак від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не надані останнім, на запит суду, дані про заборговану заробітну плату позивачу, його середньоденний заробіток, розрахунок. А тому, суд за згодою позивача на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі належних у справі доказів. Заслухавши позивача та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що у цивільному судочинстві сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно копії трудової книжки, копії наказу (розпорядження) № 155 від 11.07.2014 року, № 26 від 26.03.2015 року, позивач працював на ПАТ «Бобровицький молокозавод»з 11 липня 2014 року по 26 березня 2015 року, інженером із заготівлі сировини, мав оклад 1975 грн. та доплату 105 грн. звільнився з роботи за угодою сторін, по п.1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки при звільненні з роботи відповідачу [PERSON] не виплачена заробітна плата, позивач рекомендованим листом 10 березня 2016 року звернувся до голови правління ПАТ «Бобровицький молокозавод» з клопотанням надати йому довідку про заборгованість товариством (по заробітній платі) за період роботи з листопада грудня 2014 року та січень лютий 2015 року, причину затримки повного розрахунку при звільненні, вказавши, що ці дані йому необхідні для долучення до позовної заяви та зверненні до суду, про примусове стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди. З заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України (невиплата заробітної плати), позивач звернувся до Бобровицького ВПГУНП і відповідно талона-повідомлення № 191, заяву прийнято за реєстрованим № 1181 за ЄО 04 квітня 2016 року. Відповідно ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. (ст. 15 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки Відповідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від клопотання працівника про таку виплату. В судовому засіданні встановлено, що позивач працюючи на ПАТ «Бобровицький молокозавод» відповідно наказу від 11.07. 2014 року № 155 мав заробітну плату 2080 грн. (оклад 1975 грн. та доплату 105 грн.). Відповідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 розяснено, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином судом встановлено, що заборгованість із заробітної плати позивачу на час розгляду справи в суді не виплачена, вина відповідача в невиплаті заробітної плати та сума невиплаченої заробітної плати, останнім не спростована, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п.5 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно п. 8, вищевказаного порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже середньоденний заробіток [PERSON] складає 104 грн. (1975 грн. оклад + 105 грн. доплата заробітна плата за місяць; 2080*2- заробітна плата за два місяці 4160; число робочих днів у січні, лютому 2015 року 40; 4160/40= 104 грн.). Відповідно наказу (розпорядження) № 26 від 26.03.2015 року позивач звільнений з роботи 26.03.2015 року. А тому заборгованість із виплати заробітної плати складає 8008 грн. Відповідно до вказаного наказу (розпорядження) про звільнення [PERSON], позивачу не виплачена компенсація за 20 календарних днів відпустки, що складає (104 грн.*20=2080 грн.). Затримка розрахунку при звільненні позивачу складає 313 робочих днів, на день розгляду справи в суді, а тому середній заробіток за весь час затримки складає: (104 грн.*313= 32552 грн.). Відповідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач докладав додаткових зусиль для організації свого життя та родини, а тому суд вважає з врахуванням розумності та виваженості стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Відповідно ч.1, ч.3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] 1378 грн. судового збору сплаченого позивачем за подання до суду заяви про відшкодування моральної шкоди. Відповідно ч.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved