Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2012 року, які були стягнуто на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 10.05.2012 року та просив зменшити розмір аліменти з 1/3 частини до ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів його матеріальний стан змінився. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав та зазначив, що позов є безпідставний та задоволенню не підлягає. Заслухавши думку сторін, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2012 року з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.05.2012 року та до досягненню дитиною повноліття, а саме: по [INFO] (а.с.5-7). Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч.3 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З представленої копії трудового договору вбачається, що [PERSON] починаючи з 17.07.2013р. працює водієм у ФОП-[PERSON] та отримує заробітну плату в розмірі 1147 гривень. [PERSON] не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами той факт, що починаючи з часу ухвалення рішення суду від 30.05.2012р. змінилось його матеріальне становище. Навпаки, як було встановлено судом та зазначено вище [PERSON] працевлаштувався на роботу та має регулярний заробіток, що вказує на правильне стягнення з нього аліментів у частці від заробітку (ч.1 ст.184 СК України). Згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2013 року з позивача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 10.05.2012р. по 01.07.2013р. в розмірі 25 808 грн. 70 коп. (а.с.10). Посилання позивача на наявність рішення суду про стягнення пені не може розцінюватися судом, як погіршення матеріального стану позивача. Наявність такого рішення вказує на безпідставне невиконання рішення суду з боку [PERSON], а стягнення пені, застосовується як санкція за його невиконання. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру аліментів з 1/3 частини до ? частини з усіх видів заробітку. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. ст. 180, 192 СК України,

Outcome: dismissed