Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після зменшення позовних вимог, посилаючись на домовленість подружжя щодо розміру їх часток у праві спільної сумісної власності, просив визнати за ним право власності на 2/5 частини нежитлового приміщення №1 в буд.№20 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя, а за відповідачем право власності на 3/5 частини вищевказаного нежитлового приміщення. В судове засідання представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій наполягає на задоволенні зміненого позову, та просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] також надав заяву, в якій підтверджує наявність у його довірителя [PERSON] та позивача домовленості щодо часток у праві спільної сумісної власності, у звязку з чим просить задовольнити позов, та розглянути справу без його участі. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з копії рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року у справі ЄУН №336/2830/15-ц, Провадження №22ц/778/4977/15 (а.с.4) [PERSON]і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1986 року по 25 листопада 2015 року. Під час перебування у шлюбі, 15 вересня 2011 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, [PERSON] набула право власності на нежитлове приміщення №1 в буд.№20 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя. Відповідно до ч.1 ст. 182, ч.4 ст. 334 ЦК України [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказане приміщення. Інформація про право власності актуальна і на час розгляду справи. У відповідності до ч.1 ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно ч.1 ст. 69 СК Українидружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено в уточненні до позову, домовленістю між [PERSON]і [PERSON] визначено розмір частокмайна подружжя відносно спірного нежитлового приміщення, а саме, частка чоловіка складає 2/5 частини, дружини 3/5 частини. Стороною відповідача також підтверджена вказана домовленість сторін. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене, оскільки сторони у справі скористались наданим ч.1 ст. 70 СК України правом щодо визначення часток майна дружини та чоловіка щодо обєкта права спільної сумісної власності подружжя, письмове підтвердження чого через представників надали суду, суд вважає за необхідне задовольнити змінені позовні вимоги. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України в уточненому позові не заявлено, у звязку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: approved