Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 серпня 2013 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Факт реєстрації шлюбу підтверджується актовим записом № 519 на підставі якого було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21.08.2013 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , про що зроблено запис Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану за № 574. Спільне життя з відповідачем у них не склалося із-за різних поглядів на сімейне життя. На цьому ґрунті у них виникли постійні непорозуміння, внаслідок чого з кінця 2019 року вони стали проживати окремо за різними адресами. З цього часу між ними були припинені фактичні шлюбні відносини, вони не мають спільного бюджету, втратили один до одного обоюдний інтерес та не цікавляться справами друг друга. Фактично стали чужими людьми. Отже з 2019 року має місце стійкий розлад подружніх стосунків та сім`я фактично розпалася і існує формально. На сьогодні їх з відповідачем ніщо не зв`язує та відсутні будь-які обставини, що унеможливлюють розірвання шлюбу. Свої батьківські обов`язки він виконує та піклується про їхню дитину, яка залишається проживати із матір`ю. Він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та буде приймати активну участь у піклуванні за їхньою дитиною. Виходячи з тривалості відсутності шлюбних стосунків, наміру їх налагодити як з його сторони так і зі сторони відповідача, вважає недоцільним надання йому з [PERSON] строку для примирення оскільки збереження сім`ї ґрунтується на добровільному волевиявленні, якого він не має. Оскільки між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, вони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, і разом не проживають з кінця 2019 року цілком очевидно, що сім`я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 серпня 2013 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції актовий запис 519. Позивач в судове засідання не з`явилася, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату після завершення періоду дії карантинних заходів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 14:00 год. 19.04.2021, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.04.2021 року відкладено розгляд справи на 09:30 год. 30.04.2021, у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 30.04.2021 року відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У своєму клопотанні представником відповідача не наведено конкретних обставин, які б унеможливлювали явку до суду та відповідних підтверджуючих документів не надано. На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації № 196 від 23 квітня 2020 року затверджений Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 922/2575/19, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням у країні карантину, діяв в межах чинного законодавства, керувався процесуальними нормами щодо строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а позивач та/або його представник не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду. Зважаючи на ці положення нормативних актів та враховуючи, що відповідач про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та мала можливість в зв`язку із запровадженням карантину звернутись до суду з заявою про проведення засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд вважає, що клопотання про відкладення судового засідання не підлягає до задоволення, оскільки в іншому випадку було невиправдано обмежено процесуальне право іншої сторони на розгляд справи упродовж розумного строку. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За приписами статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Як визначено у ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 519. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved