Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він знаходиться у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано між ними 03.09.2005 року виконавчим комітетом Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 02. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], який мешкає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак не надає, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного рішення він не заперечує (а.с.33). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не зявилась, причину неявки суду не доповідала, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 03.09.2005 року виконавчим комітетом Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №226956 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 032667, видане Великобабчанською сільською радою Чугуївського району Харківської області 19.01.2006 року (а.с.4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка на цей час мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 15.04.2015 року за № 02-47/68 (а.с.5). Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками свого обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як розяснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працездатна, інших осіб на своєму утриманні не має. З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved