Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Княгиницької сільської ради Рогатинського району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS], як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить домоволодіння [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому позивач як син спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом належного йому майна. Він фактично прийняв спадщину оскільки вступив у володіння та користування майном. Через те, що правовстановлюючий документ на домоволодіння відсутній, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просив визнати за ним право власності на домоволодіння по [ADDRESS], як спадкоємцем за законом, які на день смерті належали його батьку [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Княгиницької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області - сільський голова Байда Л. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що сільська рада позов визнає, просить розглядати справу за відсутності їхнього представника. Розгляд справи здійснено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки виконавчого комітету Княгиницької сільської ради Рогатинського району №264 від 10 травня 2016 року в домоволодінні по [ADDRESS] був зареєстрований та проживав до дня смерті [PERSON] Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року встановлено факт смерті [PERSON] А саме встановлено, що [PERSON] помер у с. Княгиничі Рогатинського району [INFO]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить домоволодіння [ADDRESS]. Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. В рішенні Рогатинського равйонного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року визначена конкретна дата настання смерті [PERSON] - [INFO], у такому разі часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця [PERSON], вказаний у судовому рішенні. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, а тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Дзери М.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 червня 2016 року нотаріусом встановлено, що окрім [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Даною постановою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності померлого на вищевказаний житловий будинок. Із технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок, виданого на ім`я [PERSON] та довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації №55 від 14 грудня 2015 року вбачається, що до складу домоволодіння [ADDRESS], загальною вартістю 61 419,00 грн. входить: житловий будинок загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., літня кухня площею 16,4 кв.м., стайня площею 39,0 кв.м., криниця площею 12,0 м/п. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). У силу статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб , а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved