Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 265389 грн. 02 коп., тобто по 132694 грн. 51 коп. з кожного; стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач по справі [PERSON] доводиться йому сином. З відповідачкою [PERSON] 14.11.2009 син зареєстрував шлюб. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідачі власного житла не мали, тому він разом зі своєю дружиною вирішив надати дітям грошові кошти в сумі 10000 доларів США для придбання квартири. З них 5000 доларів США в борг, а 5000 доларів США подарувати синові [PERSON] Борг у розмірі 5000 доларів США відповідачі повинні були повернути протягом трьох років. Під час надання грошових коштів для придбання квартири [ADDRESS], що відбувалося в день її придбання, сином [PERSON] була надана розписка від 08.02.2011. На той час офіційний курс гривні до долару США становив 794.5000 грн. за 100 доларів США. Кошти в сумі 10000 доларів США надавалися в присутності відповідачки [PERSON] та двох свідків його дружини [PERSON] та матері відповідачки [PERSON] Квартира придбана за 57040 грн. на імя відповідача [PERSON], його право власності зареєстроване 21.02.2011. Протягом всього часу відповідачі гроші не повертали та постійно просили відстрочити день їх повернення. Він з дружиною не бажали сварок, оскільки відповідачі їх діти, тому постійно відстрочували день повернення грошей. За позовом відповідачки [PERSON] 02.03.2017 Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області винесено заочне рішення, яким шлюб між відповідачами розірвано. Крім того, відповідачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку придбаної 08.02.2011 квартири. Оскільки відповідачі борг не повернули, він змушений звертатися до суду з позовом про стягнення з них 10000 доларів США. Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Також пояснив, що він не звертався до відповідачів з письмовою вимогою про повернення коштів. Відповідач [PERSON] в судове засідання 13.03.2018 не зявився, але подав суду заяву, в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але її представник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Зокрема зазначає, що в розписці від 08.02.2011 відсутні родові ознаки переданих у борг грошових коштів, оскільки в тексті розписки відсутнє посилання на те, долари якої саме країни надавалися в борг, тому розрахунок позовних вимог є неналежним доказом. Водночас вказує, що у межах строку, визначеного розпискою, відповідачі повернули [PERSON] частину боргу, яка за підрахунками [PERSON] становить 1600 доларів, на підтвердження чого суду надано блокнот із записами [PERSON] Після спливу строку 08.02.2014 [PERSON] жодного разу не вимагав повернення боргу. Після народження 21.01.2014 сина [PERSON], який доводиться онуком позивачу, вони з [PERSON] жодних коштів не повертали, оскільки не мали такої матеріальної можливості. Таким чином, строк повернення коштів, визначений розпискою, сплив 08.02.2014. Отже з 09.02.2014 почався перебіг строку позовної давності. Оскільки позовна заява [PERSON] подана до суду 25.10.2017, тобто після закінчення строку загальної позовної давності тривалістю в три роки, вона просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви з цієї підстави. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] під час написання розписки, передання грошей та придбання квартири присутня не була, а тому не знала про написання на той час її чоловіком [PERSON] даної розписки та письмової згоди на це не давала. Про те, що [PERSON] взяв у борг 5000 доларів у батька [PERSON], вона дізналася пізніше від чоловіка [PERSON] Щоб не погіршувати стосунки з батьками чоловіка, вони вирішили поступово повернути взяті в борг кошти. Заслухавши пояснення сторін та допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.03.2017 шлюб між відповідачами - [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 14.03.2017 (а.с.5). Договір купівлі-продажу квартири від 08.02.2011 свідчить про те, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 57040 грн. (а.с.15-16). У довідці від 01.11.2017, виданій Знамянським РС УДМС України в Кіровоградській області, вказано, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі (а.с.23). Сторонами вказано, що рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2017 за [PERSON] визнано право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частку вказаної квартири. З розписки від 08.02.2011, оригінал якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що 08.02.2011 [PERSON] подарував 5000 доларів сину [PERSON] та дав у борг [PERSON] 5000 доларів на три роки. [PERSON], в свою чергу, зобовязався повернути [PERSON] борг в сумі 5000 доларів протягом трьох років. Свідками в розписці зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.76). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 05.02.2018 суду пояснила, що розписку власноручно написала вона в присутності відповідачів. Підписав розписку відповідач [PERSON] В борг [PERSON] надавалися кошти в розмірі 5000 доларів США строком на три роки. Відповідачі ніяких коштів не повертали. З пояснень сторін та показів свідка встановлено, що гроші надавалися в борг доларами США. Даний факт представником відповідача в судовому засіданні не оспорювався. Аналізуючи зміст вказаної розписки суд встановив, що [PERSON] 5000 доларів США сину [PERSON] подарував. Правової підстави для стягнення подарованих коштів позивачем не вказано, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині. Водночас, аналіз розписки від 08.02.2011 свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав [PERSON] 5000 доларів США, а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути зазначені гроші протягом трьох років. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 №6-63цс13 викладена правова позиція, згідно з якою, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. [PERSON], зобов'язавшись повернути борг в сумі 5000 доларів США протягом трьох років, не зробив цього. Доводи представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] про те, що відповідачі повернули [PERSON] частину боргу, яка за підрахунками [PERSON] становить 1600 доларів, судом до уваги не приймаються, оскільки блокнот із записами [PERSON] не є належним доказом зазначеного. Відповідні відомості повинні були б бути внесеними до оригіналу розписки. Проте, як вбачається з оригіналу розписки, зазначені відомості в ньому відсутні. Щодо відсутності письмової згоди відповідача [PERSON] на укладення її колишнім чоловіком відповідачем [PERSON] договору позики, суд зазначає наступне. Згідно з ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оскільки, договірпозики, що укладений між [PERSON] та [PERSON], не потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також не стосується цінного майна, то письмова згода другого з подружжя, тобто [PERSON], не вимагається. Судом під час розгляду справи встановлено, що договір позики, укладений [PERSON] як одним із подружжя, був укладений в інтересах сімї і одержані за цим договором кошти використані на її потреби, зокрема на придбання квартири [ADDRESS], яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання та не повернув суму позики у строк, визначений розпискою, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 5000 доларів США, що в еквіваленті в українській валюті становить 132694 грн. 51 коп., підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки укладений договір позики створює обов'язки для другого з подружжя, тобто для [PERSON], то вказана сума має бути стягнута з обох відповідачів порівну, а саме по 66347 грн. 26 коп. з кожного, що еквівалентно 2500 доларам США. Разом з тим, відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що визначено статтею 257 ЦК України. Враховуючи те, що сума позики у строк, визначений розпискою, не повернута, те, що після 09.02.2014 позивач не предявляв вимог до відповідачів про повернення боргу, що ним не оспорюється, те, що загальний строк позовної давності, у межах якого [PERSON] міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, минув, те, що позовна заява подана до суду після закінчення строку позовної давності, те, що [PERSON] у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, а також обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу позовної давності, не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної заяви в частині стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 2500 доларів США у звязку зі спливом позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог на 25%, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 663 грн. 50 коп. На підставі викладеного, ст.ст.3, 11, 256, 257, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.61, 65 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial