Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Цей факт підтверджується: -свідоцтвом про право власності на житло від 29.11.2001 року, виданого згідно з рішенням від 29.11.2001 року за №2001 та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.04.2009 року; -свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 05.10.2007 року; -договором дарування 1/4 частки квартири [ADDRESS] . 23.11.2002 року у Міському відділ РАГС управління юстиції у Вінницькій області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після чого [PERSON] стала проживати у квартирі позивача разом із ним за адресою: [ADDRESS] . 21.04.2019 року [PERSON] припинив спільне проживання з [PERSON] , оскільки вона виїхала за межі України. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] в квартирі не проживає, але продовжує бути зареєстрованою, що створює перешкоди в отриманні пільг щодо оплати житлово-комунальних послуг. Досудове врегулювання спору не можливе, так як місцезнаходження відповідача невідомо. В судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Допитані в судовому засіданні свідки дали наступні показання. Свідок [PERSON] повідомила суд про те, що більше 10 років знає сторони. Відповідач [PERSON] поїхала в Польщу на роботу і більше року в квартирі не проживає. В квартирі мешкають позивач та його старший син [PERSON] . Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона знає позивача біля 10 років, так як мешкає по сусідству. [PERSON] поїхала в Польщу і більше року свідок її не бачила ні в квартирі, ні в дворі будинку. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Цей факт підтверджується: -свідоцтвом про право власності на житло від 29.11.2001 року, виданим згідно з рішенням від 29.11.2001 року за №2001 та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.04.2009 року; -свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 05.10.2007 року; -договором дарування 1/4 частки квартири [ADDRESS] . 23.11.2002 року у Міському відділ РАГС управління юстиції у Вінницькій області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після чого [PERSON] стала проживати у квартирі позивача разом із ним за адресою: [ADDRESS] . 21.04.2019 року [PERSON] припинив спільне проживання з [PERSON] , оскільки вона виїхала за межі України. Відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] в квартирі не проживає, але продовжує бути зареєстрованою, що створює позивачу перешкоди в отриманні пільг щодо оплати житлово-комунальних послуг. Факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом МКП УП «Житло-Гарант» про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 19.02.2020 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи те, що факт непроживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік встановлений, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача юридичне значення, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, доведеними. Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На стягненні судових витрат з відповідача позивач не наполягав. На підставі викладеного,

Outcome: approved