Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину (реституції) шляхом стягнення з Відповідача на його користь сплачених за правочином коштів в сумі 600 000,00 грн., матеріальної шкоди у сумі 130 862, 78 грн. грн., моральної шкоди у сумі 60 000, 00 грн., та судового збору на загальну суму позовних вимог у сумі 790 862,78 грн., посилаючись на те, що 13 квітня 2012 року між Відповідачем [PERSON] та Позивачем [PERSON] укладений Договір купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про що було зроблено відповідний запис у реєстрі за № 204. У відповідності до п. 4 Договору купівлі-продажу від 13.04.2012р. №204 Відповідач [PERSON] здійснив продаж зазначено квартири, а Позивач [PERSON] сплатив за неї грошову суму у розмірі: 600 000, 00 грн. На підставі відповідного Договору купівлі-продажу 3 травня 2012 року Позивач [PERSON] зареєстрував в електронному реєстрі право власності на відповідну квартиру та отримав витяг про державну реєстрацію прав від 03.05.2012р. № 34011305. Після чого, 6 жовтня 2014 року суддею Приморського районного суду міста Одеси винесено рішення по справі № 2/5221600/14, яке набрало законної сили, яким Договір купівлі-продажу від 13.04.2012р. №204, який був укладений між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] визнаний недійсним та визнано власником квартири №22 Відповідача [PERSON], з зобов'язанням Позивача [PERSON] повернути квартиру у власність Відповідачу [PERSON]. Позивач [PERSON] вказував на те що, для розрахунку за Договором купівлі продажу квартири №22 від 13.04.2012р. № 204, який був укладений з Відповідачем [PERSON] ним укладено кредитний договір №63МІ11120413001 від 13.04.2012р. з ПАТ «УКРСОЦБАНК» відповідно до якого Позивач [PERSON] зобов'язаний сплатити в банк суму тіла кредиту у розмірі: 400 000, 00 грн. та проценти за користування кредитними коштами, які Позивачем [PERSON] вже оплачені ПАТ «УКРСОЦБАНК» у розмірі: 89 987,78 грн. що підтверджується Довідкою з банку №09.501-16/96-16873 від 16.12.2014р., які також Позивач [PERSON] просить стягнути з Відповідача [PERSON]. Також, Позивачем [PERSON] зазначено про те що, при оформленні Договору купівлі продажу від 13.04.2012р. № 204 житлової квартири №22 він оплачував додаткові витрати, а саме сплатив вартість рієлторських послуг на загальну суму: 2500 доларів США, що еквівалентно 40 394,50 грн. (сорок тисяч триста дев'яносто чотири гривні 50 копійок), що підтверджується Договором про надання рієлторських послуг №12/23 від 05.04.2012р., які він також просить стягнути з Відповідача [PERSON]. Представник Позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений згідно вимог п. 9 ст. 74 ЦПК України, про час та місце розгляду справи, про що свідчить надруковане оголошення про його виклик до суду в засобах ЗМІ, в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки і не подав заяви про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до пункту 9 статті 74 ЦПК України Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зважаючи на викладене, вважається, що судовий виклик на 30 січня 2015 року Відповідачу [PERSON] вручено належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку Відповідача за даною цивільною справою, та те що у матеріалах справи достатньо даних про права та обов'язки сторін, а також наявність відповідної заяви представника Позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку, згідно зі статтею 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги Позивача [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 квітня 2012 року між Відповідачем [PERSON] та Позивачем [PERSON] укладений Договір купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про що було зроблено відповідний запис у реєстрі за № 204. У відповідності до п. 4 Договору купівлі-продажу від 13.04.2012р. №204 Відповідач [PERSON] здійснив продаж зазначено квартири, а Позивач [PERSON] сплатив за неї грошову суму у розмірі: 600 000, 00 грн. На підставі відповідного Договору купівлі-продажу 3 травня 2012 року Позивач [PERSON] зареєстрував в електронному реєстрі право власності на відповідну квартиру та отримав витяг про державну реєстрацію прав від 03.05.2012р. № 34011305. Після чого, 6 жовтня 2014 року суддею Приморського районного суду міста Одеси винесено рішення по справі № 2/5221600/14, яке набрало законної сили, яким Договір купівлі-продажу від 13.04.2012р. №204, який був укладений між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] визнаний недійсним та визнано власником квартири №22 Відповідача [PERSON], з зобов'язанням Позивача [PERSON] повернути квартиру у власність Відповідачу [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 1 статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 5 статті 216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При таких обставинах суд вважає, що слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі - продажу № 204 від 13.04.2012р. житлової квартири [ADDRESS], та стягнути з Відповідача [PERSON] на користь Позивача [PERSON] вартість квартири у сумі 600 000,00 грн. Судом встановлено, що для розрахунку за Договором купівлі продажу квартири №22 від 13.04.2012р. № 204, який був укладений з Відповідачем [PERSON] Позивачем [PERSON] укладено кредитний договір №63МІ11120413001 від 13.04.2012р. з ПАТ «УКРСОЦБАНК» відповідно до якого Позивач [PERSON] зобов'язаний сплатити в банк суму тіла кредиту у сумі 400 000, 00 грн. та проценти за користування кредитними коштами, які Позивачем [PERSON] вже оплачені ПАТ «УКРСОЦБАНК» у сумі 89 987,78 грн., що підтверджується Довідкою з банку №09.501-16/96-16873 від 16.12.2014р. Судом при вирішенні справи також встановлено що, при оформленні Договору купівлі продажу від 13.04.2012р. №204 житлової квартири №22, Позивачем [PERSON] понесені додаткові витрати, а саме оплачено вартість рієлторських послуг на загальну суму 2500 доларів США, що еквівалентно 40 394,50 грн. (сорок тисяч триста дев'яносто чотири гривні 50 копійок), що підтверджується Договором про надання рієлторських послуг №12/23 від 05.04.2012р. Пунктом 2 статті 216 ЦК України передбачено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. За таких обставин, суд вважає за необхідне в порядку пункту 2 статті 216 ЦПК України стягнути з Відповідача [PERSON] на користь Позивача [PERSON] матеріальний збиток у розмірі - 89 987,78 грн. (що підтверджується Довідкою з банку №09.501-16/96-16873 від 16.12.2014р.) та - 40 875,00 грн. (що підтверджується Договором про надання рієлторських послуг №12/23 від 05.04.2012р.), разом сума матеріально збитку складає 130 862, 78 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то зі змісту позовної заяви вбачається, що Відповідачем [PERSON] Позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду у зв'язку з втратою житлової квартирі [ADDRESS], та в якій він проживав разом з родиною. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою яка вчинила неправомірні дії. У зв'язку втратою житлової квартирі в якій він проживав з родиною Позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду і це знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи саме Відповідач [PERSON] має відшкодовувати Позивачу [PERSON] моральну шкоду. Разом з тим у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» міститься роз'яснення, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При таких даних суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача [PERSON] на користь Позивача [PERSON] моральної шкоди, а саме 60 000,00 грн. Крім того, Позивач [PERSON] поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідача [PERSON]. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними Позивачем [PERSON] та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved