Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], яка в подальшому була уточнена, про визнання факту сумісного проживання, визнання договору частково недійсним та визнання права власності, в якому просив: - визнати факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] в період з 30.08.2016 року по 30.11.2016 року; - визнати договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/28 від 03.11.2016 року, укладений між Споживчим товариством «Бєлінський» та [PERSON], частково недійсним в частині Пайовика; - перевести права і обов'язки Пайовика Споживчого товариства «Бєлінський» за договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/28 від 03.11.2016 року з [PERSON] на [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/28 від 03.11.2016 року. У судове засідання з'явився представник [PERSON]., позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, через свого представника, який був присутній в попередніх судових засіданнях, до суду не з'явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав та не заявляв. З огляду на те, що справа в провадженні судді знаходиться тривалий час, дотримуючись розумні строки розгляду, враховуючи, що заперечень проти позову на адресу суду не надходило та пояснень відповідачем чи його представником не надавались, суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому засіданні було встановлено, що з серпня 2016 року і по кінець листопада 2016 року Позивач та Відповідач мешкали разом в готелях, в тому числі готелі «Джоконда» та «Панорама Де Люкс». Так, відповідно до листа № 0103-17 від 03 січня 2017 року директора готелю «Джоконда Бутік Готель» у відповідь на адвокатський запит адвоката Якових Є.В. повідомлено, що громадянин Обєднаних Арабських Еміратів [PERSON]. дійсно мешкав у готелі «Джоконда Бутік Готель» двічі: у період з 30.08.2016 року по 09.09.2016 року та у період з 30.09.2016 року по 04.10.2016 року номері категорії Делюкс з терасою № 21, разом з [PERSON], яка особисто дзвонила в готель та бронювала номер для гостя. В підтвердження викладеного надані копії реєстраційних картки [PERSON]. та [PERSON] з копіями паспортів. Відповідно до листа № 29/5 від 29.05.2017 року ФОП [PERSON], у відповідь на адвокатський запит адвоката Якових Є.В. повідомлено, що у період з 19.10.2016 року по 24.10.2016 року та з 24.11.2016 року по 29.11.2016 року громадянин Обєднаних Арабських Еміратів [PERSON]. винаймав номер у готелі «Panorama De Luxe» (ФОП [PERSON].). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що працює в готелі «Джоконда Бутік Готель» прибиральницею, та особисто бачила як влітку та восени 2016 року [PERSON]. та [PERSON] займали спільний номер в готелі з одним спільним ліжком, та з огляду на їх поведінку та взаємовідносини вбачалось, що вказані особи є чоловіком і жінкою. Допитаний в судовому засіданні свідок Бажі Жалель повідомив суду, що працює перекладачем з арабської мови на російську, та в 2016 році працював особистим перекладачем [PERSON]., та постійно супроводжував [PERSON]. під час його перебування в Україні. Свідок зазначив, що між [PERSON]. та [PERSON] було почуття любові, вони спільно мешкали разом в готелях, в тому числі готелі «Джоконда», «Панормама Де Люкс», «М1», «Немо», спільно приймали їжу та спільно витрачали грошові кошти, з чого вбачалось, що вказані особи вели себе як чоловік і жінка. З урахуванням наведених доказів, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання факту сумісного проживання [PERSON]. та [PERSON] в період з 30.08.2016 року по 30.11.2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/28 від 03.11.2016 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 26 жовтня 2016 року, з метою придбання квартири [ADDRESS], Позивач перевів на рахунок Відповідача 105 000 (сто п'ять тисяч) дол. США, про що свідчить банківська виписка ALSAPRTOUT-1071-000001 від 26.10.2016 року. 03 листопада 2016 року Відповідач уклала зі Споживчим товариством «Бєлінській» Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/28 від 03.11.2016 року, відповідно до умов якого зобов'язалась внести у споживче товариство долю в сумі 2 834 664, 00 (два мільйони вісімсот тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн. для подальшого отримання у власність новозбудованої квартири [ADDRESS]. 03 листопада 2016 року Відповідачем внесена повна сума за договором асоційованого членства в споживчому товаристві, а саме 2 834 664, 00 грн., що роздрібним курсом долару США до гривні 2700 грн. за 100 дол. США складає 105 000 дол. США. Вказане свідчить про те, що договір асоційованого членства оплачений Відповідачем за рахунок особистих коштів Позивача, проте в якості Пайовика зазначений Відповідач. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 217 ЦПК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, позовні вимоги в частині визнанню частково недійсним спірного договору асоційованого членства та про переведення прав і обов'язків Пайовика з Відповідача на Позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Верховним судом України за 2015-2016 роки сформовані наступні правові позиції по справам щодо поділу майна подружжя. - у постанові від 25 листопада 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про правильність застосування судом першої інстанції статей 57, 60 СК України, оскільки судом установлено, що спірна квартира придбана за особисті кошти одного з подружжя, не є об'єктом спільної сумісної власності, а належить одному з подружжя на праві приватної власності; - у постанові від 16 грудня 2015 року Верховний Суд України, передаючи справу на новий розгляд, указав на те, що, застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя; - у постанові від 11 березня 2015 року (справа № 6-211цс14), під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Відповідно до банківської виписки ALSAPRTOUT-1071-000001 від 26.10.2016 року, грошові кошти в сумі 105 000 (сто п'ять тисяч) дол. США належали Позивачу та були переведені 26 жовтня 2016 року на рахунок Відповідача. Судом досліджено джерело набуття вказаних коштів в сумі 105 000 дол. США. Так, згідно листа LLC TOP ENTERPRISES (Обєднані Арабські Емірати, м. Дубай) [PERSON] в якості компенсаційних виплат з урахуванням надбавок як Голові LLC TOP ENTERPRISES було виплачена за 2015 рік 1 000 0000 (один мільйон) доларів США. Відповідно до Додатку № 2 до Договору, вартість майнових прав складає 2 834 664, 00 грн , що за роздрібним курсом долару США до гривні 2700 грн. за 100 дол. США і складає 105 000 дол. США. З огляду на те, що грошові кошти на придбання квартири [ADDRESS] належали особисто Позивачу, то і майнові права на квартиру [ADDRESS] є особистою приватною власністю саме Позивача, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved