Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Дворічанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області - на теперішній час Дворічанський відділ Державної виконавчої служби у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52599995 від 04.10.2016 старшим державним виконавцем Дворічанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бачуріною А.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2134 виданого 07.05.2015 приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення заборгованості у розмірі 156229,15 гривень з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав лише в жовтні 2021 року, після чого з матеріалів виконавчого провадження ВП № 52599995 позивачу стали відомі наступні обставини. 07.05.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2134, про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором № DNH4KР20821118 від 08.10.2006, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у сумі 156229,15 гривень, з яких: 8853,00 гривень - залишок заборгованості за кредитом; 46017 гривень 12 копійок - сума заборгованості по відсоткам; 92300 гривень 50 копійок - пеня; 7358 гривень 53 копійки - штраф. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривень. Всього з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 156229 гривень 15 копійок. Строк, за який проводиться стягнення - вісім років шість місяців один день, а саме з 08.10.2006 по 09.04.2015. Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Вважає, що виконавчий напис № 2134 від 07.05.2015 було вчинено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з грубим порушенням норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вважає, що порушені його права, оскільки він не знав умов кредитування, розмір процентних ставок за користування кредитом та інші істотні умови кредиту. Йому не було роз`яснено всіх умов договору, зокрема строків та об`єму своїх прав та обов`язків, оскільки графіку платежів йому надано не було. З Умовами та Правилами надання банківських послуг позивач безпосередньо ознайомлений не був, а відтак згоди своєї на умови щодо нарахування процентів, штрафу та комісії не давав, отже, таке нарахування є незаконним. Крім того, позивач не погоджувався з розміром процентів за користування кредитом, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, та зі строком їх нарахування.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився. 03 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору № DNH4KP20821118 від 08.10.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 8853,00 гривні зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.04.2010. З підписанням договору [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Позивача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) додаються до позовної заяви. Відповідно до п. 5.3 Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) - при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості. Банк зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, відповідна обставина не заперечується позивачем. В свою чергу, [PERSON] у порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України не виконував належним чином взяті на себе грошові зобов`язання за договором. 07.05.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 2134, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь банка заборгованість за договором № DNH4KP20821118 від 08.10.2006 в розмірі 154529,15 гривень. Відповідач зазначив, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не надає належних доказів відсутності боргу перед Банком, виконання повністю або частково зобов`язань за укладеним договором станом на день вчинення виконавчого напису, або доказів наявності меншого розміру заборгованості в зв`язку з виконанням грошового зобов`язання перед банком, ніж той розмір, що визначено у виконавчому написі. Укладений між [PERSON] та банком договір № DNH4KP20821118 від 08.10.2006 не визнаний недійсним і його правомірність презюмується та з огляду на те, що умови договору позичальником не були виконані належним чином, його умови продовжують діяти і до сьогодні. Стосовно безспірності заборгованості відповідач у відзиві зазначив наступне. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідач зазначив, що позивач у позові неправильно розтлумачив поняття «безспірності заборгованості» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в якій вказано, що «нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості». «Безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ (надалі - Перелік) - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. У відзиві відповідач просив розглянути справу за відсутності їх представника. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, при цьому надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та зазначила, що за Типовою номенклатурою справ приватного нотаріуса, строк зберігання справи 02-20 «Копії виконавчих написів та документи на підставі яких вони вчинені» складає 3 роки; правилами ведення нотаріального діловодства затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010, передбачено знищення документів після закінчення строку їх зберігання. Згідно акту від 13.01.2020 № 7 схваленого протоколом засідання ЕК Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 13.08.2020 № 6, про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документів, на підставі яких вони вчинені за 2015 рік було знищено. Представник третьої особи - Дворічанського ВДВС у Куп`янському районі Харківської області СМУ МЮ (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання повістки. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно заяви позичальника № DNH4KР20821118, позичальником зазначений [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-74). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DNH4KР20821118 від 08.10.2006, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , заборгованість останнього перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 154529,15 гривень (а.с. 75). 07 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № DNH4KР20821118 від 08.10.2006, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яке правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: -залишок заборгованості за кредитом - 8853,00 гривень; -сума заборгованості по відсоткам - 46017 гривень 12 копійок; -пеня - 92300 гривень 50 копійок; штраф - 7358 гривень 53 копійки. -Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривень. -Всього з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 156229 гривень 15 копійок (а.с. 14). 04 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Дворічанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бачуріною А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52599995 з примусового виконання виконавчого напису № 2134 приватного нотаріуса Бондар І.М. від 07.05.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 156229,15 гривень (а.с.13). Згідно акту від 13.01.2020 № 7 схваленого протоколом засідання ЕК Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 13.08.2020 № 6, про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені за 2015 рік було знищено (а.с. 66, 67). На підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як встановлено судом, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В постанові КЦС ВС від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся до суду після того як дізнався про існування виконавчого провадження, заперечував розмір боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення його позовних вимог. Відповідачем всупереч вимог ст.ст. 11, 12, 13, 76-79 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позову не надано. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивматеріали справи, і приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved