Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON]. При цьому позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складається із земельної ділянки площею 5,36 га в межах згідно з планом, що розташована на території Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер якої - [NUMBER], цільове призначення - для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, належна померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] (Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №010452000647 від 28 грудня 2004 року). Відповідач є рідною сестрою позивача та спадкоємицею першої черги па підставі закону яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем та вважається такою, що прийняла спадщину. Проте через розбіжності у написанні в паспортах прізвищ позивача як «[PERSON]» та відповідача як «[PERSON]» відповідач надати письмову згоду на прийняття позивачем спадщини не може оскільки. Також позивач зазначає, що через відсутність можливості зібрати весь необхідний для вчинення нотаріальних дій пакет документів, а саме оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно з підстав не залежних від нього, тобто, шестимісячний строк ним був пропущений з поважних, об'єктивних, не залежних від його волі обставин. Виходячи з вищенаведеного [PERSON] просить визначити йому додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явився надав до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги та розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки суд не повідомила, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у її відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З ч.1 ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З ч.1 ст.1270, ч.1, 3 ст.1272 ЦК України вбачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи справу

Outcome: approved