Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 80000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 22.03.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 80000,00 грн., без дати повернення суми позики. 20.06.2018 року на адресу відповідача позивач направив вимогу про повернення суми позики, яка була отримана відповідачем 29.06.2018 року. повторна вимога про повернення позики була направлена відповідачу 07.02.2019 року. Однак остання не відреагувала на вказані вимоги. Просить позов задоволити. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 16.08.2019 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 16.09.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 30.10.2019 року. Позивач у судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та за участю його представника. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подала відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без її участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.ст.280-282 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст.530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Статтею 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Судом встановлено, що 22 березня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 80000,00 грн., а остання отримала кошти та зобов`язалася їх повернути, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою. Відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики від 22.03.2004 року щодо своєчасного повернення коштів не виконала, борг у сумі 80000,00 грн. не повернула. 20.06.2018 року [PERSON] на адресу [PERSON] , за місцем її реєстрації, направлено вимогу про виплату боргу у сумі 80000,00 грн. Дана вимога отримана останньою 29.06.2018 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Окрім того, позивачем 06.02.2019 року повторно на адресу відповідача направлено вимогу про повернення суми позики. Станом на день подання позовної заяви відповіді на вищевказані вимоги від [PERSON] позивачем не отримано. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики, хоча всі умови договору - істотні, звичайні та випадкові - з моменту їх укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. При цьому, суд враховує, що цивільно-правовий договір укладений з узгодженої волі сторін, спрямованої на встановлення цивільних прав та обов`язків. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 80000,00 грн. за договором позики від 22.03.2004 року. Окрім цього, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 800,00 грн.

Outcome: approved