Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вороновицької об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за договором дарування подарувала своїм синам [PERSON] та [PERSON] 53/100 частки будинку з відповідними частинами господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Барти [PERSON] та [PERSON] трвиалий час не спілкувалися та не підтримували родинних звязків. Через похилий вік позивач [PERSON] з метою врегулювання свого спадкового права намагався подарувати свою частку вищевказаного будинку своїй дочці, однак нотаріусом було повідомлено, що укласти договір дарування неможливо, оскільки частки в будинку не визначені і з даним питанням слід звернутися із позовом до суду до іншого співвласника. Оскільки [PERSON] не спілкувався із [PERSON] , той звернувся до адвоката. На адвокатські запити було встановлено, що [PERSON] з 10.05.2005 по 14.01.2018 перебував у Вороновицькій філії КУ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку», де [INFO] помер. [PERSON] не був одружений та не мав дітей, а тому позивач є єдиним спадкоємцем після смерті брата. 02.04.2021 позивач звернувся до Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті брата [PERSON] , однак постановою нотаріуса №523/01-31 від 02.04.2021 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. У зв`язку із тим, що між ним та братом існували неприязні відносини, вони тривали час не спілкувалися, позивач не знав про смерть брата, а установа де останній час перед смертю перебував брат, не повідомила рідних про смерть [PERSON] , позивач вважає, що пропустив визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин. З огляду на викладене просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю да місяці. Ухвалою суду від 29.04.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 24) Ухвалою суду від 16.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 38). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Красіловський В.О. в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились. Представником позивача подано заяву, в якій позовні вимоги він підтримує повністю та просить справу розглянути у їх відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальної установи «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» в судове засідання не зявився, від директора [PERSON] надійшла заява, в якій він просить справу розглянути буз участі представника третьої особи, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник відповідача Вороновицької об`єднаної\~територіальної громадив судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлився про час, дату та місце його проведення, відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього\~Кодексу\~проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. На підставі досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 6-7). З копії посвідки про народження позивача [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00028732006 від 01.12.2020 (а.с. 11) 21.07.1951 у Відділі ДРАЦС Гайсинського РУЮ Вінницької області було вчинено актовий запис №203 про народження [INFO] [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . З копії договору від 27.07.1994 (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] уклали договір відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 53/100 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель в [ADDRESS] . Згідно копії\~повторного свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] \~(а.с.\~14)\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до листа Комунальної установи «Вінницький обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» №10 від 26.01.2021 [PERSON] , [INFO] , перебував у закладі з 10.05.2005 по день смерті [INFO] (а.с. 12). З листа Вінницької районної державної нотаріальної контри №1172/01-16 від 27.07.2021 (а.с. 47) вбачається, що відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори №523/02-31 від 02.04.2021 представнику позивача [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] на майно яке належить [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 16). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач вказує на сукупність об`єктивних причин, таких як існування між ним та спадкодавцем [PERSON] неприязних відносин, внаслідок чого вони тривали час не спілкувалися, неповідомлення установою, де перебував [PERSON] , рідних про його смерть, внаслідок чого позивач був необізнаний про смерть брата. При цьому, жодних доказів в підтвердження вказаних обставин суду не надано. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 750/262/20, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.\~Також безпідставним є посилання на ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом зокрема у постановах від\~13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17\~та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. При цьому, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.\~Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтями 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду\~на вищевикладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~ [PERSON] \~не доведено\~належними та\~допустимими доказами\~викладені у\~позовній заяві\~обставин,\~які б\~переконливо свідчили\~про необізнаність позивача про смерть спадкодавця його брата [PERSON] , про відсутність у спадкодавця спадкоємців першої черги, а тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed