Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить збільшити розмір аліментів з 280 грн. до 2500 грн. та стягнути зазначену суму з [PERSON] на його користь. В обґрунтування позову зазначив, що 03 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області стягнула з [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 200 грн. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з [PERSON] згідно рішення судової колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року стягнуто з [PERSON] на його користь аліменти на утримання батька у розмірі 280 грн. щомісячно замість 200 грн. до зміни матеріального положення чи стану здоровя сторін. 29 квітня 2014 року заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька до 600 грн. Рішенням апеляційного суду Харківського області від 26 грудня 2014 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року скасовано, в звязку з тим, що у звязку з подорожчанням споживчих товарів і послуг позивач не позбавлений можливості вирішити спір у відповідності до ЗУ «Про індексацію грошових коштів». Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року розяснено рішення суду та зазначено, що розмір аліментів, визначений судом на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про бездіяльність Державної виконавчої служби з приводу індексації. Зазначене рішення скасовано апеляційним судом Харківської області та зазначено, що позивач має право подати заяву про збільшення розміру аліментів. Стан позивача останнім часом різко погіршився, з грудня 2014 року йому поставлено діагноз цукровий діабет у важкій формі, в звязку з чим він був переведений на інсулін. Позивач несе витрати на ліки, на засоби введення інсуліну ( шприци, голки, спирт, вата) та потребує стаціонарного лікування. Позивач важко хворий хворобою на лікування якої він вимушений витрачати значні грошові кошти. Відповідач в добровільному порядку не виконує свої обовязки по утриманню батька. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, з наступних підстав. Відповідач по справі є сином позивача та сплачує аліменти на його утримання у розмірі 280 грн. щомісячно. При цьому, аліменти сплачуються нерегулярно, не в повному обсязі. На теперішній час заборгованість по аліментам за [PERSON] становить більше ніж 1500 грн. Позивач є інвалідом ІІ-ї групи, страждає на ряд тяжких захворювань, що обумовлює постійні додаткові витрати на лікування, спеціальне харчування, споживання додаткових непродовольчих товарів. Позивач отримує пенсію у розмірі 1295,52 грн., однак йому її не вистачає для життєдіяльності. В матеріалах справи містяться письмові виписки з історії хвороби позивача, з яких вбачається, що наприкінці 2014 року стан його здоровя різко погіршився, що призвело до призначення лікарем йому додаткових лікарських препаратів та надання рекомендації щоденного вживання інсуліну. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, з наступних підстав. Позивач посилається на те, що він є інвалідом та отримує пенсію. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року встановлено розмір аліментів у сумі 200 грн. щомісячно. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів до 280 грн. щомісячно. Відповідач по справі має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], на якого щомісячно сплачує 1000 грн., допомагає своїй колишній дружині [PERSON], яка на даний час не має постійного заробітку, сплачує комунальні послуги, сплачує щомісячно аліменти на утримання позивача у розмірі 280 грн., крім того, через те, що позивач по справі [PERSON] перешкоджає його праву користування житловим будинком в с. Покотилівка Харківського району Харківської області, по вул. Жихорській, 18, він вимушений знімати житло. Відповідач є приватним підприємцем та не має постійного доходу. До того ж на теперішній час він має іншу сімю та другу неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На час ухвалення рішення Харківським районним судом від 21 травня 2013 року та збільшення суми аліментів до 280 грн., позивач вже мав другу групу інвалідності. До того ж судом при вирішенні питання про збільшення розмір аліментів необхідно прийняти до уваги, що на користь позивача також стягнуто аліменти з іншого сина [PERSON], а також перевірити інші джерела отримання коштів позивачем, а саме: чи має він доходи від самостійної діяльності або отримує він соціальну допомогу. Слід зазначити, що мати відповідача, звернулась до податкової міліції ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області з заявою з приводу ухилення від сплати податків [PERSON] За результатами розгляду якої встановлено, що [PERSON] збирає колекцію зі старих автомобілів, а саме в період 2014 року ним було придбано наступні автомобілі: Nissan Bluebird, 1987 р.в., д.н. [NUMBER] за 300$, Peugot 305, 1983 р.в., за 300$, Fiat 141, 1988 р.в., за 300$. Крім того в його власності знаходиться автомобіль ЗАЗ Таврія. Даний факт підтверджується листом начальника ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області від 05 червня 2014 року. Враховуючи викладені обставини, вважає, що підстав для збільшення аліментів не має. Також, представник відповідача зазначає, що відповідно до норм СК України син зобовязаний утримувати батька, в разі якщо він потребує матеріальної допомоги, однак позивачем не надано доказів того, що він потребує збільшення розміру аліментів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання батька [PERSON] у розмірі 200 гривень. Рішення набрало законної сили /а.с. 4 зворотна сторона 5/. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року розмір аліментів на утримання [PERSON] збільшено до 280 грн. /а.с. 6 7/. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Питання щодо обовязку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентовані главою 17 ст.ст. 202-206 СК України. Зазначені норми не містять положень щодо зміни розміру аліментів, тому суд вважає, що за аналогією закону до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення ст.ст. 184, 192 СК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Необхідність збільшення розміру аліментів позивач обґрунтовує тим, що його стан останнім часом різко погіршився, з грудня 2014 року йому встановлено діагноз цукровий діабет, через що його доходів не вистачає на придбання шприців, голок, спирту, вати та стаціонарного лікування. Позивач є інвалідом ІІ групи з 21 листопада 2011 року безстроково, що підтверджується довідкою, виданою Харківською міжрайонною медико - соціально експертною комісією /а.с. 4/, має ряд хронічних захворювань. [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1295,52 грн., що підтверджується довідкою від 10 березня 2016 року /а.с. 33/. Також, судом встановлено, що за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року [PERSON] на користь батька сплачено аліменти у розмірі 5600 грн. /а.с. 32, 65/. Статтею 7 Закону України №928-V111 від 25 грудня 2015 року «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на одну особу, яка втратила працездатність, становить: 1074 грн. з 01 січня 2016 року, 1130 грн. з 01 травня 2016 року і 1247 грн. з 01 грудня 2016 року. Співставлення даних про розмір пенсії інваліда ІІ групи [PERSON] і розміру прожиткового мінімуму на одну непрацездатну особу, визначеного 25 грудня 2015 року Верховною [PERSON] України в\~Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»\~свідчить про відсутність підстав для визнання позивача [PERSON] таким, що потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір його пенсії перевищує встановлений законом у грудні 2015 року прожитковий мінімум на 2016 рік. Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що законодавчо встановлений прожитковий мінімум не забезпечує реально об'єктивні потреби [PERSON] у лікуванні. Довідка МСЕК та фрагменти медичної документації, свідчать лише про стан здоров'я, щодо якого у сторін та суду не виникають сумнівів. Однак даних про вартість лікування, про обсяг витрат, пов'язаних з лікуванням та даних про загальний обсяг щомісячних витрат позивача на забезпечення проживання, позивачем та його представником не надано, а матеріали справи таких не містять. Посилання позивача на те, що його другим сином [PERSON] не сплачуються на його користь аліменти, в звязку з чим за [PERSON] станом на 01 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 27000 грн., не є підставою для збільшення розміру аліментів стягнутих з [PERSON] Слід також, зазначити, що позивач посилається на те, що він є інвалідом ІІ-ї групи, страждає на ряд тяжких захворювань, через що потребує постійних додаткових витрат на лікування, спеціальне харчування, споживання додаткових непродовольчих товарів та його посилання на те, що розмір прожиткового мінімуму не враховує додаткові витрати, які може понести особа, у звязку з тяжкою хворобою та інвалідністю, судом не приймаються, оскільки позову з приводу стягнення додаткових витрат на батька, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю позивач не заявляв. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також, суд звертає увагу на те, що позивач зазначає, що обовязок повнолітнього сина утримувати батька безпосередньо пов'язаний з минулою поведінкою батьків до дітей, однак представником відповідача ніяким чином не заперечувалися ті обставини, що [PERSON] в минулому належним чином виконував свої батьківські обовязки. Суд вважає, що позивачем не доведена наявність обставин для збільшення розміру аліментів, що виникли після постановлення рішення від 21 травня 2013 року. [PERSON] не доведена його крайня нужденність та потреба в матеріальній допомозі, що є однією з обовязкових умов застосування норми статті ст. 192 СК України. Позивачем не заперечувався той факт, що йому на праві власності належить зруйнований житловий будинок, розташований в м. Люботин Харківського району Харківської області по вїзду Мереф'янському, 12 та квартира [ADDRESS]. Посилання представника відповідача, як на матеріальне становище позивача, на лист ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів від 05 червня 2014 року, відповідно до якого у позивача на праві власності перебуває ряд автомобілів, судом не приймаються оскільки [PERSON] звертався зі зверненням до Головного Управління Міндоходів у Харківській області щодо дій посадових осіб, до яких було прийняті міри дисциплінарного стягнення, однак слід звернути увагу на те, що [PERSON] в судовому засіданні не заперечував того факту, що на його подвірї знаходяться автотранспортні засобі, однак звернув увагу на те, що це залишки автомобілів, які вже втратили своє функціональне призначення. Позивач, обґрунтовуючи свої доводи щодо заявленого позову посилався на його захворювання на діабет тяжкої форми, що потребує витрат на ліки та харчування. Між тим, з довідки КЗОЗ «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Покотилівка» вбачається, що згідно діючого законодавства, що регламентує забезпечення пацієнтів лікарськими засобами, препарати інсуліну отримуються пацієнтом безоплатно. Пацієнт повинен придбати за власні кошти засоби для введення інсулінів (шприці, шприц - ручку, голки до шприц - ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози крові (глюкометрові тестові смужки). Суд не заперечує того факту, що позивач дійсно має ряд захворювань, які передбачають матеріальні витрати, йому встановлена друга група інвалідності, що також є підтвердженням незадовільного стану здоровя позивача. Між тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд приймає до уваги той факт, що у відповідача на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 23, 24/. Посилання позивача як на задовільний матеріальний стан відповідача, на те, що відповідач узяв кредит та сплачує щомісяця по 400 дол. США на його погашення не є доказом належного матеріального стану відповідача. В звязку з тим, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів на утримання позивача у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України, то посилання позивача на зміну матеріального стану відповідача, якому на праві власності належить три престижних автомобілі та посилання на те, що відповідач відпочиває на кращих курортах світу, суд до уваги не бере. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів свій позов і відмовляє у задоволені позову. Ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову не перешкоджає в подальшому, враховуючи динамічність змін обставин, які мають значення для вирішення спірних правовідносин сторін, звертатися позивачу до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України у встановленому цим Кодексом порядку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed