Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 лютого 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5500 гривень, на строк до 01 вересня 2011 року, зі сплатою 25% річних. Відповідач умови договору порушила та у визначений строк грошові кошти не повернула, що свідчить про невиконання з боку відповідача взятих на себе грошових зобов'язань. Оскільки, відповідач не виконала умови договору позики, просить стягнути з неї заборгованість за договором у розмірі 5500 гривень, 25% річних у розмірі 4950 грн., а також 3% річних та збитки від інфляції у загальній сумі 1419,03 грн. згідно ст. 625 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставах викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, тому суд, вважає можливим розглядати справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Представник позивача проти застосування заочного розгляду справи не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 ЦК, передбачено, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Матеріалами справи встановлено, що 22 лютого 2011 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 5500 грн., зі сплатою 25 % річних, строком до 01 вересня 2011 року. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики позивачем надано розписку позичальника, відповідно до умов якої [PERSON] зобов'язувалась повернути суму позики та сплатити відсотки, однак свій обов'язок належним чином не виконала та грошові кошти не повернула. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтю 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що відповідач відповідно до укладеного договору позики, повинна виконати своє зобов'язання, яке нею порушене, та повернути позивачу позику в сумі 5500 гривень. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як вбачається з наданої розписки відповідач брала грошові кошти під 25 % річних, тому за період з 22.02.2011 по 27.08.2014 року заборгованість за відсотками, становить 4950 грн. (сума боргу) 5500 * 25% (розмір відсотків згідно умов договору) * 3 роки 6 місяців (період невиконаних зобов'язань). Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи правовідносини сторін у відповідності з положеннями чинного законодавства та враховуючи практику Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, проценти, що визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним Таким чином, відшкодування відсотків, передбачених ст. 1048 ЦК України і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми є правомірними, оскільки заявлені позивачем. Між тим, суд не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості індексу інфляції та 3% річних проведений позивачем через збільшення періоду таких нарахувань. Як вбачається з вказаного розрахунку його проведено з моменту отримання боржницею коштів тобто 22.02.2011 року по 31.07.2014 року в частині нарахування інфляції та по 27.08.2014 в частині нарахування 3% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з умов розписки, [PERSON] повинна була повернути до 01 вересня 2011 року. Отже, нарахування інфляційних збитків та 3% річних повинно здійснюватись з наступного дня після цієї дати. Таким чином, витрати від інфляції за період з вересня 2011 року по 31.07.2014 року, згідно перерахунку складають 671 грн., що витікає з формули: (втрати від інфляції) = (сума боргу * індекс інфляції /100%) - сума боргу. Проценти у розмірі 3% річних у період з 01.09.2011 по 27.08.2014 року становлять 493,64 грн. (сума боргу 5500 * 3 % / 365(кількість днів у році) * 1092 (фактичну кількість днів порушення зобов'язання). При вирішенні справи суд також керується правовою позицією висловленою Верховним Судом України при розгляді справи N 6-39цс13 від 29.05.2013 року. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 5500 грн., проценти за користування коштами 4950 грн., а також згідно ст.. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 493,64 грн. та сума індексу інфляції 671 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial