Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Голд Тесоро» з вимогами про стягнення заборгованість за договором позики від 04 грудня 2017 року в сумі 5700000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 12565,50 грн. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 04 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивачем було передано особисто [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000 000,00 грн. З метою забезпечення договору позики, між позивачем та ТОВ «Голд Тесоро» був укладений договір поруки від 04.12.2017 р. Дана позика була безвідсоткова і передбачала умовою повернення всіх коштів в строк до 10 травня 2019 року. За період з 04 грудня 2017 року по теперішній час [PERSON] позивачу було повернуто кошті в сумі 300000,0 грн. Станом на час подання позовної заяви до суду сума заборгованості складає 5700 000,0 грн., які до цього часу не повернуті. Крім того позивач зазначає, що 10 травня 2019 року в 10:00 год. [PERSON] на погоджену зустріч для повернення заборгованості не з`явився. На вимоги, щодо повернення суми боргу, [PERSON] , вказує на відсутність у нього коштів. Не виконання відповідачем, взятого на себе зобов`язання, дуже значним чином порушує права позивача, оскільки позичена сума коштів наданих відповідачеві, складається з його власних заощаджень, а також в більшій її частині з позичених коштів у інших осіб, які на даний час також вимагають її повернення, тому він змушений звернутись до суду за захистом свого права і стягнення коштів з відповідача у примусовому порядку. 11 червня 2019 року надійшла заява позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12 червня 2019 року позовна заява була залишена без руху. 13 червня 2019 року позивачем були усунені недоліки, про що подана відповідна заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено в порядку загального провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково та вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій на нежитлові приміщення. 22 серпня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, він заперечує проти заявлених вимог та вказує, що договір позики з [PERSON] він не укладав, грошових коштів від позивача він не отримував. Копія договору позики, яка була надана суду позивачем, не містить його підпису. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 04.09.2019 р. до суду надійшло клопотання ліквідатора ПАТ «НТІ ТТР» Шинкарчука А.В. про залучення ПАТ «НТІ ТТР» до участі у справі у якості третьої особи. 05 вересня 2019 року позивач [PERSON] надав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності позивача. 4 жовтня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про призначення експертного дослідження у даній справі, а саме просив призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу проведення якої доручити експертам Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім..проф.М.С. Бокаріуса. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання ліквідатора Шинкарчука Андрія Володимировича про залучення приватного акціонерного товариства «науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції та реплікації» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відмовлено. 1 листопада 2019 року позивач [PERSON] надав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності позивача та за наявними матеріалами справи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2019 року клопотання відповідача [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи задоволено частково та призначено по цивільній справі судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. 17 січня 2020 р. матеріали цивільної справи були повернені з клопотанням про надання необхідних додаткових матеріалів, квитанцією для сплати вартості робіт по проведенню експертизи та повідомленням про надання необхідних додаткових матеріалів у строк 45 календарних днів. Ухвалою суду від 2 березня 2020 року поновлено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛД ТЕСОРО» про стягнення суми заборгованості за договором позики. Ухвалою суду від 21квітня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛД ТЕСОРО», про стягнення суми заборгованості за договором позики, закрито та справу призначено до розгляду. 16 вересня 2020 року надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Позивач [PERSON] у судове засідання нез*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який повідомлявся рекомендованою кореспонденцією надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та надав заперечення, якими просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛД ТЕСОРО» до судового засідання не з*явився про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв, відзивів та заперечень на позовну заяву не надавав, причини не явки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції України) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Судом встановлено, що 04 грудня 2017 року між мною [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивачем передано особисто [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000000,00 грн. Поручителем за договором виступив директор ТОВ «Голд Тесоро». На підтвердження даного договору та факту отримання коштів, [PERSON] надав розписку, оригінал якої містяться в матеріалах справи та підтверджується підписом директора ТОВ «Голд Тесоро». Згідно п.3 договору позики грошових коштів позичальник зобов`язався повернути позичену суму грошей 10.05.2019 р. о 10:00 за адресою м. Харків, пр. Науки, 56 каб. № 1. ( т. 1 а.с. 4). Крім того, 04 грудня 2017 року з метою забезпечення договору позики, між [PERSON] та ТОВ «Голд Тесоро» був укладений договір поруки. Згідно з умовами договором поручитель перед кредитором за виконання [PERSON] свого обов*язку за договором позики, укладеним між кредитором і боржником. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, судом встановлено, що розписка [PERSON] наданої на ім*я [PERSON] є договором позики, укладеним у простій письмовій формі та відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України, [PERSON] , як позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строки, що встановлені розпискою. Однак відповідач свого обов`язку не виконав, не повернув гроші за відповідним договором позики, що підтверджується наявністю оригіналу розписки, яка долучена до матеріалів позову. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12. Статтею 526 ЦК України передбачено, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, які полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За приписами частини першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у оригіналі розписки, не надав, експертиза непроведена з вини відповідача. Також, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що договори позики між позивачем та відповідачем були укладені не добровільно. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з частиною першо. статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. За правилами ч.2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. З п. 8 договору поруки вбачається, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов*зань за договором розики. У всьому іншому, що не передбачено договором, сторони керуються чинним законодавством України. Оскільки строк дії поруки встановлено сторонами, що не суперечить закону, та частиною четвертою статті 559 ЦК України визначено про припинення поруки після закінчення строку, встановленого договором. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. При цьому, через преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, пред`явлення вимоги слід розуміти, з аналізу частини четвертої ст. 559 ЦК України, як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 ГПК України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачами в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог суду не надано. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує зобов`язання за договором позики гршових коштів належним чином відповідно до умов договору, а ТОВ «Голд Тесоро», в свою чергу, не виконує умов договору поруки і їх дії свідчать про ухилення від сплати кредиту, то ці суми підлягають стягненню з них на користь позивача в солідарному порядку. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про доведеність позивачем того, що згідно з укладеним договором позики, відповідач досі не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу, отже позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки було порушено право позивача на своєчасне отримання належного виконання за зобов`язаннями. Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вирішує питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved