Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], що діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані його сестра [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та їх неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] та їх неповнолітні діти фактично з моменту реєстрації у належному позивачу будинку не проживають, тому у позивача постійно виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг та неможливістю оформлення субсидії. [PERSON] окремо зазначив, що зняття дітей з реєстрації жодним чином не порушує їх права, так як вони фактично проживають за іншою адресою. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи його законні права. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду повторно не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Вони про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, згідно з вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про їх виклик в газеті «Урядовий кур'єр» від 12 травня 2017 року за № 86, причину своєї неявки до суду відповідачі не повідомили. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, в судове засідання не з'явилася, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути в її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 28 жовтня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №2191, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно з реєстраційним посвідченням КП «Дворічанське бюро технічної інвентаризації» від 22 листопада 2005 року, записаним в реєстрову книгу №11 за реєстровим №3427, посвідчується, що цілий житловий будинок, розташований в [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] на праві приватної форми власності. Відповідно до облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2011 - 2015 роки, виданої Жовтневою сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вибули в січні 2011 року до м. Харків. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 07 квітня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з депутатським актом обстеження домоволодіння від 07 квітня 2017 року, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]зареєстровані, але фактично не проживають з дня реєстрації. В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти - [PERSON], [PERSON] відсутні за місцем своєї реєстрації, по [ADDRESS], більше одного року, їх реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачами права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач, як власник майна має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Також в судовому засіданні встановлено, що є підстави для судового захисту цього права шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved