Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд винести рішення, яким визнати договір купівлі - продажу житлового будинку №3903 від 16.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., що знаходиться по [ADDRESS] недійсним з моменту укладення. Свої вимоги мотивував тим, що він з 05.12.2009 року по 15.09.2014 року перебував з [PERSON] у шлюбі. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.12.2015 року було задоволено його позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/2 частку вищезазначеного житлового будинку та поділ спільного майна подружжя. 20 червня 2017 року йому стало відомо, що 16.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку №3903, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В.. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] набула у власність житловий будинок по [ADDRESS]. Вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку є недійсним, оскілки між ним та [PERSON] не було укладено жодних правочинів щодо відчуження частки у майні на користь іншого із подружжя, що передбачається у ч.2 ст. 64 СК України. [PERSON] не зверталася до нього щодо відчуження частки житлового будинку, хоча про судове рішення щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного будинку знала. Також він не подавав письмової згоди на таке відчуження. Крім того, визначення часток в натурі житлового будинку та визначення порядку користування майном за домовленістю не було між ним та [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені в позові. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подала. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідачів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як достовірно встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] 05.12.2009 року зареєстрували шлюб. Відповідно до заяви [PERSON], яка посвідчена 25.02.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за р.№576, [PERSON] надав його дружині [PERSON] згоду на укладання договорів купівлі продажу, за якими придбати житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та продати цей будинок за ціну та на умовах на свій розсуд. Згідно договору купівлі - продажу /ВТС №312506, ВТС №312507/, який посвідчений 28.02.2013 року, [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.09.2014 року, яке набрало законної сили 10.09.2014 року, шлюб, який зареєстровано 05.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.12.2015 року, яке набрало законної сили 21.01.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності задоволено, визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON], за кожним на 1/2 частці, при цьому як вбачається із вказаного рішення суду, [PERSON] була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи, тобто достовірно знала про прийняте судом рішення. Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 16 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького майського нотаріального округу Ганночкою О.В., [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку літ.Б,б1,бг1, житловою площею 63,2 кв.м., огорожі 32,3, убиральні літ.Д, розташованих на земельній ділянці комунальної власності. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстрову речових прав на нерухоме майно та Реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №89996391, сформованого 20.06.2017 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. Ст.13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст..228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено судом, відповідно до заяви [PERSON], яка посвідчена 25.02.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за р.№576, [PERSON] надав його дружині [PERSON] згоду на укладання договорів купівлі продажу, за якими придбати житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та продати цей будинок за ціну та на умовах на свій розсуд. Між тим, суд вважає, що вказана згода, внаслідок розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] та ухвалення рішення судом про визнання за останніми права власності по 1/2 частині на спірний будинок, втратила свою чинність на час укладення спірного договору. З огляду на викладене, відповідач [PERSON], достовірно знаючи про те, що шлюб між нею та [PERSON] розірвано та за ними визнано право власності по 1/2 частині за кожним на спірний будинок, діяла всупереч вказаним вимогам закону та Конституції України, вийшла за межі своїх цивільних прав та розпорядилася частиною майна, що їй не належала, а тому укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 16.12.2016 року має бути визнаний недійсним. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в рівних частках.

Outcome: approved