Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: державний нотаріус Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А про встановлення факту резиденства України. В обгрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що після смерті його сина, громадянина України [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], заявник прийняв спадщину , до складу якої входить нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] яка належила на праві власності [PERSON] Оскільки[PERSON] не був зареєстрованим у вказаній квартирі та помер, перебуваючи тимчасово за кордоном, то місце відкриття спадщини було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.07.2015 року. Заявник, посилаючись на те, що адреса проживання [PERSON] зазначалась: [ADDRESS], яка і була визнана судом як місце відкриття спдщини після померлого [PERSON], а також оскільки [PERSON] фактично вчиняв дії на території України в м. Харкові, та всі члени сім'ї, рідня та знайомі сина заявника постійно проживають в Україні , крім того, [PERSON]знаходився на обліку в Московському райвійськкоматі , перебував на обліку в податковій інспекції Московського району м.Харкова як платник податків та зборів та за місяць до смерті, при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом, будучи платником податку на доходи з фізичних осіб і резидентом України він був звільнений від сплати державного мита на підставі п. 16 ст. 4 Декрету КМ України від 21.01.1993 р. «Про держмито», просить суд , посилаючись на вимоги Податкового Кодексу України, ст. 29 ЦК України, встановити факт резиденства України [PERSON] При цьому заявник зазначає, що 06.08.2013 р. за вх № Н-198/зв. Він звернувся до ДПІ у Московському районі м.Харкова щодо отримання довідки- підтвердження статусу податкового резидентства України [PERSON] У відповіді від 15.08.13 року № 1008/10/20-34-17-01-10. ДПІ у Московському районі м.Харкова повідомило його про неможливість надати довідку - підтвердження статусу податкового резидента України, оскільки на час звернення [PERSON] помер . 06.08.2015 року № Н-593 заявник звернувся до Західної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області стосовно отримання офіційного роз'яснення щодо розміру ставки оподаткування на отримане ним у спадщину нерухоме майно та видачею довідки- підтвердження статусу податкового резидента України на [PERSON] У відповіді від 20.08.15 р. № 12482/11/17-01 Західна ОДПІ м.Харкова ГУДФС у Харківській області повідомила [PERSON], що для отримання довідки- підтвердження статусу податкового резидента України на [PERSON] заявнику необхідно звернутися до ДПІ у Московському районі м.Харкова, оскільки податкова адреса вищевказаного громадянина на дату смерті зазначена як [ADDRESS] 02.09.2015 року заявник звернувся за отриманням податкової консультації до ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області стосовно статусу податкового резидентства [PERSON] , однак [PERSON]було повідомлено, шо з 01.09.2015 року був змінений порядок надання контролюючими органами індивідуальних та узагальнюючих консультацій, та запропоновано звернутися до ГУ ДФС у Харківській області. 04.09.2015 року [PERSON] звернувся за отриманням податкової консультації стосовно податкового резидентства [PERSON] та розміру ставки оподаткування на отримане заявником у спадщину нерухоме майно до ГУ ДФС у Харківській області. Однак, у відповіді 185З/Н/20-40-17-02-15 від 29.09.2015 року замість урахування фактичних обставин, вказаних у зверненні, обґрунтування застосування норм законодавства та висновка з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, заявнику було цитовано загальні норми податкового законодавства. 29.12.2015 року на повторне звернення до ГУ ДФС у Харківській області щодо надання індивідуальної податкової консультації з питання оподаткування доходу від отримання спадщини, листом 238/Н/20-40-17- 02-15 від 21.01.2016, заявнику також було цитовано лише загальні норми податкового законодавства . 03.11.2015 року у зв'язку з тим, що державна нотаріальна контора не може встановити, чи є спадкодавець резидентом України чи ні, Третя Харківська державна нотаріальна контора звернулася з відповідним запитом стосовно оподаткування отриманої заявником спадщини після померлого [PERSON] до Західної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області та ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області . 20 листопада 2015 року Західна ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області відповіла, що при визначенні податкового зобов'язання щодо сплати податку на доходи фізичних осіб спадкоємцем першої ступені споріднення [PERSON], необхідно керуватися вимогами Податкового кодексу України щодо визначення статусу резидента спадкодавця . 24 листопада 2015 року ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області повідомила нотаріальну контору, що з 01.09.2015 року був змінений порядок надання контролюючими органами індивідуальних та узагальнюючих консультацій, та Третій Харківській державній нотаріальній конторі запропоновано звернутися до ГУ ДФС у Харківській області . 25 грудня 2015 року у зв'язку з тим, що держконтора не може встановити, чи є спадкодавець резидентом України чи ні, Третя Харківська державна нотаріальна контора звернулася за наданням податкової консультації стосовно оподаткування отриманої заявником спадщини після померлого [PERSON] до ГУ ДФС у Харківській області. Заявник зазначає, що і у відповіді ГУ ДФС у Харківській області від 19.01.2016 замість урахування фактичних обставин, вказаних у зверненні, обгрунтування застосування норм законодавства та висновка з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, було цитовано лише загальні норми податкового законодавства . Таким чином, [PERSON] зазначає, що вичерпавши, на його думку, всі можливості встановити резидентський статус спадкодавця , він змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав та інтересів. Встановлення факту резидентства [PERSON] заявнику необхідно для правильного оформлення спадщини та визначення ставки оподаткування отриманої ним спадщини. Заявник та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, при цьому пояснили, що нотаріус рекомендував [PERSON] для визначення [PERSON] статусу резидента України звернутися до суду. У судовому засіданні встановлено, що нотаріусом не було відмовлено заявнику у вчиненні нотаріальної дії , жодних доказів на підтвердження або спростування вказаних обставин матеріали справи не містять. Представник заявника зазначив суду, що встановлення вказаного юридичного факту необхідно [PERSON] для обчислення нотаріусом податку зі спадщини за ставками для резидентів України. Вважає, що всіма документами, що надані суду, а перед зверненням до суду, вони ж надавалися і нотаріусу, підтверджується факт, що просить встановити заявник, інших будь-яких документів немає. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи заінтересована особа у судове засідання не з'явилась, надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності.(а.с. 58). Вислухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому порядку факт, що має юридичне значення, з огляду на положення ст. п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦПК України, може встановлюватися лише тільки тоді, коли не може бути підтверджений через неможливість отримання або втрату документа, який не може бути відновлений в позасудовому порядку. Заявник та його представник мають хибну уяву про відсутність законодавчо врегульованого позасудового порядку визначення особи резидентом України. Порядок визначення резидентського статусу фізичної особи регулюється абз. «в» пп. 14.1 п. 14.1.213 ст. 14 Податкового кодексу України, згідно з яким фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року. При цьому відповідно до пп..34.1.4 п.34.1 ст. 34 Податкового кодексу України чітко встановлено, що податковим періодом є, зокрема, календарний рік. Достатньою (але не виключною) умовою визначенням місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності. Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України. Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України або її реєстрації як само зайнятої особи. Всі ці положення Податкового кодексу України підлягають застосуванню податковими органами та іншими особами, відповідальними за правильність сплати пордатку до бюджету (в даному випадку ними можуть бути нотаріуси). На підтвердження цього висновку суду органи Державної податкової служби України висловили свою позицію в листах, наданих на адресу заявника та державного нотаріуса , що містяться в матеріалах цивільної справи, в тому числі в листі Головного Управління ДФС у Харківській області № 19/20-40-17-02-14 , зі змісту якого випливає, що обов'язок визначення статусу резидента України покладається на нотаріуса, що видає свідоцтво про спадщину (а.с. 48-49). Однак , матеріали справи не містять доказів того, що необхідні документи, що можуть підтвердити зазначені в Податковому кодексі обставини, були предметом розгляду нотаріуса, що видає свідоцтво про спадщину, та оцінювались ним на предмет достатності чи не достатності для визначення резидентства України. В судовому порядку факт, що має юридичне значення, з огляду на положення ст. п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦПК України, може встановлюватися лише тільки тоді, коли не може бути підтверджений через неможливість отримання або втрату документа, який не може бути відновлений в позасудовому порядку. Зі змісту вказаних вище листів органів Державної податкової служби України вбачається, що обов'язок визначення статусу резидента України покладається саме на особу, відповідальну за перевірку правильності сплати податку до бюджету. При цьому відповідно до пп. 34.1.4 п. 34.1 ст. 34 Податкового кодексу України чітко встановлено, що податковим періодом є, зокрема, календарний рік. З матеріалів справи вбачається , що нотаріусом не видавалася постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] при наявності зазначених вище документів, яку він міг би оскаржити відповідно до вимог закону. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави щодо задовлення заяви [PERSON], оскільки факти, які заявник просить встановити суд, за вказаних вище обставин, не підлягають встановленню в судовому порядку, а вирішуються в іншому порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Outcome: dismissed