Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В позовній заяві вказує, що 24 березня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Фактично шлюбні відносини з відповідачем остаточно припинено на початку жовтня 2014 року, з цього часу він з нею у шлюбних стосунках не перебуває, мешкає окремо. Відповідач на теперішній час створила іншу сімю і мешкає у громадянському шлюбі з іншим чоловіком. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01 грудня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин спільна дитина [PERSON], зі згоди відповідачки, мешкає разом з позивачем за місцем його реєстрації і знаходиться повністю на його утриманні. Однак у звязку з тим, що питання щодо місця проживання дитини юридично не вирішене, у позивача виникли складнощі, повязані з реєстрацією дитини за місцем проживання, а також і в усіх інших питаннях, що повязані з реєстрацією дитини, так як дитина по теперішній час взагалі не має місця реєстрації. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням надати дозвіл на реєстрацію дитини за його місцем мешкання і фактичним місцем мешкання дитини, однак по теперішній час даний дозвіл не отримав. Вважає, що визначення місця проживання дитини разом з батьком за адресою його реєстрацією буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки він та його батьки створили для дитини атмосферу любові і моральної та матеріальної забезпеченості, позивач з повною відповідальністю ставиться до виконання своїх батьківських обовязків. Позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини з ним за адресою м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 52 а кв.64. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та день слухання справи сповіщалася належним чином шляхом надання оголошення в газету, заперечень не надала, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 березня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції між [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія 1-ЖС № 031173, виданим 24.03.2007р., актовий запис № 65 від 24.03.2007 р. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЖС номер 073836, виданим 09 жовтня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Актовий запис № 623 від 09 жовтня 2007 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01 грудня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі довідки вих.№4218 від 02 квітня 2015 року, виданої центром обслуговування абонентів, встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] а кв.64. Згідно акту центру обслуговування абонентів від 03.04.2015 року неповнолітня дитина [PERSON] мешкає зі своїм батьком за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 52 а кв.64 . Згідно службової характеристики, виданої 21.10.2014 року начальником служби безпеки гіпермаркету „ Ашан [PERSON] за період роботи в гіпермаркету з 13.11.2013 року зарекомендував себе з позитивної сторони, правила трудового розпорядку не порушував, до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності не притягувався. Згідно висновку від 11.09.2015 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], наданого органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. На підставі ч.4 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, зобовязані також піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~\~ Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~\~ В судовому засіданні не встановлено будь-яких виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з батьком. Таким чином, у звязку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси малолітнього та інші обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позов, визначивши місце проживання дитини разом з батьком . На підставі викладеного,

Outcome: approved