Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , третя особа: [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, усунення перешкод у користуванні приміщенням квартири шляхом звільнення квартири від належного відповідачам майна та передання ключів від вхідних дверей, будинкової книги, технічного паспорту, договорів з комунальними підприємствами та розрахункових книжок по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2002 року за позовом [PERSON] визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За цим рішенням суду [PERSON] з 15.05.2002р. втратила право власності на квартиру [ADDRESS] та втратила право бути зареєстрованою за цією адресою, а також проводити будь-які реєстрації в квартирі тобто володіти, розпоряджатися та користуватися квартирою. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2013 року по справі №0907/2-3569/2011 визнано ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] рівними без реального розподілу квартири як майна подружжя. Залишено вказану квартиру у спільній власності з його часткою -1/2 та [PERSON] -1/2. На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.201 Зр № 80451026101 йому належить 1/2 частина вказаної квартири. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2012 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та стягнення майнової шкоди. Але відповідачі продовжують незаконно утримувати квартиру, проживати в квартирі та в ній зареєстровані, чим фактично позбавили його можливості володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою. 19.02.2018 року позивач подав доповнення до позовної заяву, в якому просив суд вселити його як власника в квартиру [ADDRESS] (а.с.34-35, т.1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12.03.2020 року залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , третя особа: [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення; усунення перешкод у користуванні приміщенням квартири шляхом звільнення квартири від належного відповідачам майна та передання ключів від вхідних дверей, будинкової книги, технічного паспорту, договорів з комунальними підприємствами та розрахункових книжок по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, вселення в квартиру [ADDRESS] власника квартири [PERSON] - Службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с.250, т.1) 19.03.2020 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив позовні вимоги в частині виселення та зняття з реєстрації із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення залишити без розгляду. Зазначив, що підтверджує свої позовні вимоги про вселення в квартиру [ADDRESS] власника квартири [PERSON] (а.с.1-4, т.2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.06.2021 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про виселення та зняття з реєстрації із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, усунення перешкод у користуванні приміщенням квартири шляхом звільнення квартири від належного відповідачам майна та передання ключів від вхідних дверей, будинкової книги, технічного паспорту, договорів з комунальними підприємствами та розрахункових книжок по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги- залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про вселення в квартиру [ADDRESS] власника квартири [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги щодо вселення в квартиру [ADDRESS] підтримав , розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.46, т.2). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Яковишин В.В. проти позову заперечив, оскільки позивач [PERSON] не є власником квартири. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідност. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2013 року [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с.7). Однак, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна з 29.01.2021 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) (а.с. 89-90). Згідно даної довідки право власності на 1/2 частини квартири перереєстроване на [PERSON] 29.01.2021 року на підставі договору дарування. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадкахі в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, окрема із правочинів. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 521/17805/16-ц та від 06 квітня 2020 року у справі № 754/14843/16-ц. Тобто, право вимагати вселення у квартиру належить лише власнику квартири, а позивач припинив бути власником спірної квартири у січня 2021 року та з цього часу втратив право вимагати вселення у спірну квартиру, яка належить [PERSON] та [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] стосовно квартири [ADDRESS] не має права власності, тому не має підстав вимагати вселення до даної квартири. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Відповідно достатті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, тому позовні вимоги позивача не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed