Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить винести рішення, яким стягнути з відповідача, як з фізичної-особи підприємця - роботодавця [PERSON], визнаного судом винним у скоєнні злочину та в спричиненні позивачу тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, на його користь матеріальну шкоду в сумі 3037,23 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач у 2008 році перебував у трудових відносинах з [PERSON] та був власником автомобіля марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак [NUMBER], який [PERSON] використовував як таксі. 26.09.2008 року приблизно о 16.00 годині, порушивши Правила дорожнього руху, [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак [NUMBER] по вул.Рози Люксембург допустив зіткнення з мотоциклом марки «Ява» державний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, які, згідно з висновками експертизи, відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, позивачу було встановлено третю групу інвалідності. Вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2009 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 13.10.2011 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2009 року скасовано, а провадження по справі закрито на підставі ст.376 КК України у зв'язку зі смертю засудженого, яка настала 18.08.2011 року. Оскільки позивач нічого не отримав в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної [PERSON], вважає, що він має право на відшкодування шкоди [PERSON], який на час скоєння злочину був роботодавцем [PERSON], який, керуючи автомобілем роботодавця, завдав позивачу тілесні ушкодження, що у свою чергу потягло суттєві матеріальні витрати щодо відновлення здоров'я позивача. Відповідно до довідки державного закладу «Відділкова лікарня ст.Знам'янка» ДП «Одеська залізниця» в період стаціонарного лікування з 26.09.2008 року по 07.10.2008 року позивачем були придбані за власний кошт медикаменти та предмети медичного призначення на загальну суму 517 грн. Крім того, під час лікування у відділенні нейрохірургії Кіровоградської області лікарні з 08.11.2011 року по 21.11.2011 року позивачем були придбані за власний кошт медикаменти та предмети медичного призначення на загальну суму 933,87 грн. Під час лікування у період з 12.02.2014 року по 21.02.2014 року позивачем на придбання медичних препаратів було витрачено 1136,36 грн. Також 26.02.2014 року позивач проходив комп'ютерну томографію у ООО «КТ-Медсервіс» у м.Олександрія, вартість якої складала 450,00 грн. З урахуванням вартості лікування, просить стягнути з відповідача 3037,23 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи йому повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява, де позивач, підтримавши свої позовні вимоги у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності. При цьому, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Поважних причин своєї неявки відповідач суду не повідомив, як і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, згідно з ухвалою Знам'янського міськрайонного суду від 18.03.2015 року, розгляд цивільної справи проводився заочно. Частина 4 статті 169 ЦПК України зазначає, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2009 року (а.с.7-10) [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у тому, що 26.09.2008 року приблизно о 16.00 годині, [PERSON], керуючи за шляховим листом автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак [NUMBER] по вул.Рози Люксембург в м.Знам'янка Кіровоградської області, порушивши Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Ява» державний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких, як такі, що потягли тривалий розлад здоров'я. Даним вироком [PERSON] призначене покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на три роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст.76 КК України. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 13.10.2011 року (а.с.11-12) вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2009 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі ст.376 КПК України, у зв'язку зі смертю засудженого, яка настала 18.08.2011 року. Таким чином, суд вважає, що в діях [PERSON] встановлені обставини та склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, спірні правовідносини, крім зазначених норм, також регулюються ст.1172 ЦК України, згідно з якою відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових обов'язків покладається на юридичну або фізичну особу, з якою цей працівник перебуває в трудових правовідносинах. Тобто, при доведеності вини працівника у заподіяній шкоди під час виконання ним трудових обов'язків, відповідальність несе його роботодавець. Згідно з роз'ясненнями п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст.1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст.1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст.1172 ЦК України у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства (кооперативу), так і особами, які виконують роботу за трудовим договором. Факт наявності між володільцем та особою, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, трудових відносин має бути підтверджений належними доказами (первинними документами, довідкою Фонду соціального страхування на випадок безробіття, довідкою органу Державної податкової служби України тощо). Як видно з вироку Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2009 року,автомобіль марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак [NUMBER], належний на праві власності [PERSON], використовувався ним як приватним підприємцем на відповідній правовій підставі для надання послуг з перевезення пасажирів, і під час ДТП водій [PERSON] керував цим автомобілем на підставі трудового договору від 23.09.2008 року відповідно до якого [PERSON] на період з 23.09.2008 року до 26.09.2008 року прийняв на роботу в якості водія і, відповідно до вказаного договору, [PERSON] зобов'язаний був виконувати стажування на робочому місці, здійснювати перевезення пасажирів, виконувати правила дорожнього руху та правила пожежної безпеки і охорони праці, нести матеріальну відповідальність, тому за змістом зазначених правових норм за шкоду, заподіяну з вини водія [PERSON] має відповідати його роботодавець. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Заявляючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3037,23 грн. позивач обґрунтовує її тим, що вона складається з витрат на лікування в період стаціонарного лікування з 26.09.2008 року по 07.10.2008 року в розмірі 517,00 грн, що підтверджується довідкою державного закладу «Відділкова лікарня ст.Знам'янка» ДП «Одеська залізниця» (а.с.16); за період з 08.11.2011 року по 21.11.2011 року в розмірі 933,87 грн., що підтверджується довідкою Кіровоградської обласної лікарні та наданими копіями чеків за придбання ліків (а.с.17-19); за період з 12.02.2014 року по 21.02.2014 року в розмірі 1136,36 грн., що підтверджується виписним епікризом №2827 Кіровоградської обласної лікарні та наданими копіями чеків за придбання ліків(а.с.20-21); проходження комп'ютерної томографії, вартість якої складала 450,00 грн. (а.с.22-24).Отже, вимога про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи маються документальні підтвердження витрат позивача на лікування. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд відносить судові витрати у справі в сумі 243 грн. 60 коп. на рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved