Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору надання послуг купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 23.11.2010р. В обґрунтування позову вказує, що апеляційним судом Житомирської області 14.09.2010р. прийнято рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача коштів в сумі 85869грн. Вказане судове рішення не виконане. Постановою ВДВС Коростишівського РУЮ від 20.10.2010р. було відкрито виконавче провадження. При розгляді судом скарги на неправомірну бездіяльність держвиконавця було встановлено, що у власності [PERSON] перебував автомобіль КАМАЗ 5511 д.н.з. [NUMBER], який 23.11.2010р. згідно договору надання послуг було продано [PERSON] Так, про відкриття виконавчого провадження відповідачу було відомо з 26.10.2010р., після ознайомлення з вказаною постановою, отже договір укладено під час виконавчого провадження. Вважає договір з надання послуг удаваним, оскільки він укладений за домовленістю з метою уникнути звернення стягнення на автомобіль; крім того, із змісту договору вбачається, що автомобіль Камаз на момент продажу є технічно справним та придатним до експлуатації, отже сума 7000грн., як оцінили сторони майно, очевидно не відповідає дійсній вартості цього майна, що підтверджено зокрема і висновком суб`єкта оціночної діяльності Семенченко П.О. про те, що вартість даного автомобіля станом на 23.10.2010р. становила 71995,56грн. Після укладення договору боржник не вносив на депозитний рахунок ВДВС та не здійснював оплати в погашення боргу безпосередньо позивачу 7000грн.; із змісту довідки МРЕВ слідує, що ще у 2008р. [PERSON] передав третій особі право користування автомобілем, залишившись лише формальним власником авто. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав з викладених в ній підстав. Додатково пояснив, що вказаний автомобіль купував саме він для потреб виробництва, а [PERSON] як працівнику було доручено лише процедуру придбання. Придбавши автомобіль, відповідач оформив його на себе. Протягом майже 6 років позивач намагається отримати належні йому кошти, однак відповідач [PERSON] ніяким чином не виконував і не виконує свої зобов`язання та рішення апеляційного суду, при цьому позивач вказує, що йому завдано величезні збитки і іншої можливості виконати рішення апеляційного суду він не має. Звертає увагу суду, що відповідач знаходився в змові з державним виконавцем Карпюком Т.П., що також частково підтверджено ухвалою суду за наслідками розгляду його скарги. Відповідач в судове засідання по справі не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, хоча сам був неодноразово належним чином сповіщений судом про час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих відправлень від 08.11.2013р., 19.11.2013р. та від 13.12.2013р., особистим підписом в розписці про отримання повістки від 26.12.2013р. Враховуючи не заперечення позивача, після роз`яснення наслідків, судом ухвалено проводити по справі заочний розгляд. Третя особа в судові засідання не з'являвся, заяв, пояснень не надавав, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений особисто, що підтверджено відповідними поштовими повідомлення в матеріалах справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови державного виконавця від 20.10.2010р. було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-282, виданого 29.09.2010р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 84900грн. боргу та шкоди. Згідно даних МРЕВ ДАІ м.Радомишль власником автомобіля КАМАЗ 5511 д.н.з. [NUMBER] був [PERSON] Ухвалою Коростишівського районного суду від 22.03.2012р. за наслідками розгляду скарги [PERSON] на дії та бездіяльність державного виконавця встановлено, що державним виконавцем 27.10.2010р. було встановлено наявність у власності боржника [PERSON] автомобіля Камаз, проте арешт на майно накладався лише 27.11.2010р., при цьому держвиконавцю Карпюку Т.П. було достовірно відомо про намір відчужити автомобіль 23.11.2010р. на користь іншої особи; ухвалою суду визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Коростишівського районного управління юстиції щодо не накладення арешту на належний боржнику автомобіль Камаз 5511 д.н.з. [NUMBER] у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Дана ухвала суду ніким з можливих апелянтів не оскаржувалась і набрала законної сили. 23.11.2010р. між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір надання послуг з купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку. Згідно умов договору покупець придбав, а продавець продав автомобіль КАМАЗ 5511 кузов 541120010616, 1987р.в.; предмет купівлі-продажу оцінено сторонами в 7000грн.; продавець несе відповідальність в тому, що майно спірних питань не викликає; гроші передаються продавцю під час передачі документів; продавець зобов`язується самостійно сплатити ПДФО. На підставі оспорюваного договору ТОВ «Тайфун трак партнер» було видно довідку-рахунок КІМ №378180 на ім`я [PERSON] Однак, зазначена довідка може бути видана лише в разі продажу транспортних засобів торговельною організацією при здійсненні посередницьких послуг, про що і вказано в змісті самої довідки (Примітка). Суд звертає увагу, що із змісту договору вбачається, що він дійсно укладався в присутності представника підприємства ТОВ «Тайфун трак партнер» [PERSON], діючого на підставі статуту, однак стороною договору вказана особа не являється, продаж здійснювався громадянином-фізичною особою. Існування договірних відносин відповідача та/або третьої особи з ТОВ «Тайфун трак партнер» документально належними доказами не підтверджено. Суд зазначає, що довідка-рахунок не являється платіжним документом, який засвідчує факт оплати за транспортний засіб; інших фінансових документів, доказів внесення до каси або розписки не надано; докази сплати відповідачем ПДФО відсутні. Документів, які б підтверджували оплату придбаного автомобіля, суду не надано. В ході виконавчого провадження кошти після укладення договору ні на рахунок ДВС, ні позивачу не передавались, докази отримання коштів відсутні. Сторонами оспорюваного договору автомобіль Камаз оцінено в 7000грн. Однак, як вбачається з довідки №35/12/12 від 21.12.2012р. суб`єкта оціночної діяльності Семенченка П.О. про проведення незалежної оцінки - вірогідну ринкову вартість колісного транспортного засобу Камаз 5511 [NUMBER] встановлено, що ринкова вартість з врахуванням допусків, в межах яких відбулась оцінка, станом на 23.10.2010р. складає 71995,56грн. Звіт про визначення оціночної вартості транспортного засобу в договорі не відображений, хоча узгоджена сторонами договору вартість майна має бути не нижчої, ніж зазначено у відповідному звіті, при цьому наявність звіту про оцінку майна є обов`язковою суттєвою умовою. Довідкою МРЕВ ДАІ м.Радомишль від 06.04.2009р. підтверджено, що 22.11.2008р. відповідач [PERSON] передав [PERSON] як власник автомобіля Камаз право користуватись вказаним автомобілем. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У даному випадку мається на увазі інший за своєю правовою природою правочин, ніж той, що був укладений для його приховування. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Так, [PERSON] та [PERSON] укладено договір надання послуг з купівлі-продажу. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, суд приходить до висновку, що сторонами договору від 23.11.2010р. фактично досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений сторонами-фізичними особами договір за своєю правовою природою не є договором про надання послуг. При цьому істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Процедура проходження оцінки вартості транспортного засобу станом на день укладення оспорюваного договору 23.11.2010р. була обов'язковою при оформленні купівлі - продажу транспортного засобу: довідки-рахунки в комісійному магазині або договору купівлі-продажу в нотаріуса. Проводять дану процедуру сертифіковані оцінювачі згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. Згідно з чинним законодавством продавець транспорту при його відчуженні зобов'язаний сплатити відрахування від отриманого прибутку державі: 1% від вартості транспортного засобу прибуткового податку при оформленні довідки-рахунку. Відповідно до ст. 9 згаданого вище Закону від 12.07.2001р. та ст.8 Закону України «Про судову експертизу» спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 р. за № 1074/8395, затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Відповідно до абзацу 38 п.1.6 ст.1 Методики, ринкова вартість колісних транспортних засобів (його складників) - це є вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо і без примусу. Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості. Таким чином, з метою оподаткування ціна, зазначена у графі «вартість» довідки-рахунку, повинна бути не нижчою оціночної вартості такого майна, визначеної в порядку, передбаченому Законом України від 12.07.2001р. «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, оспорюваний договір укладено в той час, коли було відкрито виконавче провадження з приводу стягнення з [PERSON] на користь позивача коштів в сумі 84900грн., про що відповідачу було достеменно відомо. Більш того, із змісту п.3 договору вбачається, що продавець (відповідач) несе відповідальність по цьому договору в тому, що предмет продажу спірних питань не викликає. Доказів проходження процедури оцінки автомобіля, сплати державі відповідних податків від продажу, суду не надано. Ціна предмету договору - автомобіля Камаз є істотною умовою даного виду договору, і має бути узгоджена сторонами договору, однак при цьому мають бути дотримані вимоги чинного на час укладення договору законодавства щодо порядку визначення ціни, тобто дійсної ринкової вартості майна. Статтею 203 ч.ч.1,3,5 встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно приписів ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, враховуючи сукупність наданих доказів, враховуючи підстави, зазначені в обґрунтування позову, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача [PERSON], отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved