Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У січні 2019 року позивач вирішив подарувати квартиру, у зв`язку із чим звернувся до приватного нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору дарування. Нотаріус повідомив, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру був накладений арешт згідно постанови Ленінського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2010 року. Оскільки позивачу не відомо з приводу чого було накладено обтяження на його майно, 01.02.2019 року він звернувся до відповідача з клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, в межах якого було накладено заборону. 27.02.2019 року позивачу була надана відповідь в якій було зазначено, що виконавче провадження разом із постановою про арешт майна, разом з іншими провадженнями, що були закінчені у 2008-2010 роках були передані до архіву. До того ж у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження, ознайомитись із ними немає можливості. На підставі норм Закону України «Про виконавче провадження» представник за довіреністю [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту з майна, однак позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви через знищення даного виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, а будь яка інформація в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня, внаслідок чого виконавець не має повноважень власноруч зняти арешт з квартири. Зважаючи на вищевикладене позивач змушений звернутись до суду для захисту свої майнових прав. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 30.05.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.09.2019 року проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Коссе Л.М. від 22.05.2001 року №1-1408. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS] накладено арешт від 27.04.2010 року за №9771808 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АА№064115 від 23.04.2010 року Ленінського відділу ДВС Харківського МУЮ. 01.02.2019 року [PERSON] звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області із клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна. Згідно відповіді, наданої начальником Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області №13884 від 27.02.2019 року, позивачеві було повідомлено про те, що на виконанні перебувало дев`ять виконавчих проваджень відносно [PERSON] , однак згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на даний час не має технічної можливості встановити у якому саме виконавчому провадженні була винесена постанова про арешт майна АА №064115 від 23.04.2010 року. Зазначені виконавчі провадження закінчені у 2008-2010 роках та передані до архіву, а матеріали знищені зі спливом терміну зберігання, у зв`язку із чим ознайомлення з ними не вбачається можливим. Після того, [PERSON] звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області із заявою про зняття арешту з майна. Згідно відповіді № 30524 від 18.04.2019 року, позивачу роз`яснено, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 2016 року) передбачені виключні підстави для зняття арешту з майна боржника. Беручи до уваги той факт, що відомостей про фактичне виконання вимог виконавчого документу до відділу не надходило, підстав для зняття арешту з всього майна не вбачається. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова за захистом своїх майнових прав. Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Нормами частин 1 та 2 ст.321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.\~\~ Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.\~\~Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року), у разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~направлення виконавчого\~документа за\~належністю іншому\~органу державної\~виконавчої служби,\~офіційного оприлюднення\~повідомлення про\~ \~визнання \~ боржника\~ \~банкрутом \~і \~відкриття \~ліквідаційної процедури,\~ закінчення\~ виконавчого\~ провадження\~за рішенням\~суду,\~винесеним \~у \~порядку \~забезпечення \~позову \~чи \~вжиття запобіжних\~заходів,\~ а\~ також\~крім випадків\~нестягнення виконавчого\~збору або\~витрат,\~ пов`язаних\~з організацією\~та проведенням\~виконавчих дій),\~повернення \~ виконавчого\~ документа\~ до\~ суду\~ або\~ іншого\~ органу\~(посадовій\~ особі),\~ який\~ його\~ видав,\~арешт,\~накладений на\~майно боржника,\~знімається,\~скасовуються інші\~вжиті державним\~виконавцем заходи\~ примусового\~ виконання\~ рішення,\~ а\~також провадяться\~інші дії,\~ необхідні\~ у\~зв`язку\~із завершенням\~виконавчого провадження.\~Завершене виконавче\~провадження не\~може бути\~розпочате знову,\~крім випадків,\~передбачених цим\~Законом. У\~разі якщо\~у виконавчому\~провадженні державним\~виконавцем накладено\~арешт на\~майно \~боржника,\~ у\~ постанові\~ про\~ закінчення\~виконавчого \~провадження \~або \~повернення виконавчого\~документа до\~суду \~або \~іншого \~органу \~(посадовій\~ особі),\~ який\~ його\~ видав,\~державний \~виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Всупереч вказаної норми, державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було вирішено питання про зняття арешту з майна [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того у відповідності до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року) підставами для\~зняття виконавцем\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини\~є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5)\~відсутність у\~строк до\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~виконавця,\~зазначеного у\~частині шостій\~\~ статті\~61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, виходячи зі змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року), правом зняти арешт за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу або відомості щодо якого відсутні у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчого провадження, державний виконавець не наділений, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі\~викладеного, ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321,\~391\~ЦК України,

Outcome: approved