Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що 30 листопада 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 1500 грн. строком на три місяці, що підтверджено відповідною розпискою. Добровільно відповідач суму боргу не повернув. Просить стягнути з [PERSON] суму боргу 1500 грн., три відсотки річних від простроченої суми 45,00 грн. проценти на рівні облікової ставки НБУ в сумі 258,42 грн., інфляційні втрати в сумі 411 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 487,20 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову про стягнення боргу в сумі 1500 грн. та трьох відсотків річних в сумі 45 грн. В іншій частині позовні вимоги не визнала. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позичкодавець) передає іншій стороні (позичальнику) у власність гроші чи інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позивачем судові представлена розписка відповідача [PERSON]. Згідно розписки від 30 листопада 2014 року відповідач [PERSON], що проживає за адресою : [INFO] зобов»язується повернути борг [PERSON] в сумі 1500грн. протягом трьох місяців (а.с.7 зворот) Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно наданої розписки заборгованість складає 1500 грн. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Що стосується вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, то згідно зі ст. 1048 ЦК України позичкодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно наданої суду розписки від 30 листопада 2014 року сторонами, за вказаним договором позики, не передбачено взагалі виплату процентів ( а не їх розмір), що підтверджено і позивачем в судовому засіданні. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача [PERSON] трьох процентів річних в сумі 45 грн. та процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного Банку України в сумі 258,42 грн. не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань в сумі 411 грн. підлягають задоволенню, а всього підлягає до стягнення 1911,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial