Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне», просить змінити формулювання причини звільнення його з роботи із «звільнений за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 КЗпП України» на «звільнений у зв'язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст. 38 ч. 3 КЗпП України» та стягнути вихідну допомогу в розмірі 8091, 15 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 02 лютого 2015 року працював в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Рівне» на посаді стрільця підрозділу ВОХОР. В останні місяці у відповідача накопичувалась заборгованість по заробітній платі, тому ним було прийнято рішення про припинення трудових відносин. 10 червня 2015 року ним була подана роботодавцю заява з проханням звільнити його з роботи за власним бажанням за ст. 38 ч. 3 КЗпП України за невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. В день його звільнення з ним не був проведений розрахунок із заробітної плати, не видано наказ про звільнення та трудова книжка. Як вбачається з наказу № 38-к про припинення трудового договору від 10.06.2015 року його було звільнено за власним бажанням ст. 38 ч. 1 України, з таким формулюванням він не згідний, про що зазначив при ознайомленні з наказом. Відповідно до ст. 44 КЗпП відповідач зобовязаний виплатити вихідну допомогу в розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, підтримала подані на позов заперечення, вказала, що у випадку звільнення по абз. 1 ст. 38 КЗпП України, так і у випадку звільнення за абз. 3 ст. 38 КЗпП України підстава звільнення одна й та ж сама ст. 38, незалежно від передбачених нею умов та обставин, а саме розірвання працівником трудового договору за власною ініціативою, тому чинним трудовим законодавством не визначено необхідності розподілу підстав звільнення по вказаній статті за певними частинами. За час роботи позивача в ОКП «МА Рівне» від останнього не надходило жодних скарг чи заяв щодо порушення його трудових прав з боку роботодавця. Ні керівництво, ні посадові особи ОКП «МА Рівне» не були притягнуті до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю, таким чином позивачем не доведено наявність будь-яких обставин, які б давали йому право стверджувати про порушення відповідачем трудового законодавства. 22 травня 2014 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області постановою про арешт коштів боржника було накладено арешт на всі грошові кошти в межах суми стягнення, в зв'язку з чим працівникам ОКП «МА Рівне» було розяснено процедуру отримання заробітної плати, тому що заборгованість по заробітній платі позивача була спричинена попереднім керівництвом і накопичувалась протягом тривалого часу. В подальшому порушення строків виплати заробітної плати не було спричинене неправомірними діями ОКП «МА Рівне», а діями державного виконавця. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 02 лютого 2015 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт «Рівне» (далі ОКП «МА «Рівне») на посаду стрільця підрозділу «ВОХОР». У силу вимог\~ст.115 КЗпП України\~власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць. Відповідно до п. 8.3 колективного договору ОКП «МА «Рівне», заробітна плата виплачується у робочі дні не рідше двох разів на місцяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів або за письмовою згодою працівників один раз на місяць. 10 червня 2015 року [PERSON] звернувся до ОКП «МА «Рівне» з заявою про звільнення на підставі ст. 38 ч. 3 КЗпП України у звязку з невиконанням умов колективного трудового договору і невиплати заробітної плати. Відповідно до наказу № 38-к про припинення трудового договору, [PERSON] звільнений з ОКП «МА «Рівне» 10 червня 2015 року за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 України. З даним наказом позивач ознайомився 10.06.2015 року, про що свідчить його особистий підпис в книзі обліку руху трудових книжок, окрім того, у даному наказі позивач зазначив наступне «з наказом не згідний. Вимагаю розрахувати згідно поданою мною заяви». Згідно розрахункової відомості ОКП «МА Рівне» за період травень 2014 року по червень 2015 року [PERSON] нарахована заробітна плата в розмірі 11\~307 грн. 33 коп., сума виплаченої заробітної плати після відрахування обовязкових платежів становить 9\~069, 27 грн. Відповідно до постанови про арешт коштів боржника ЗВП № 20114184 від 22.05.2014 року слідує, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області накладено арешт на всі грошові кошти в національній та іноземних валютах в межах суми стягнення. З долучених до матеріалів справи представником відповідача відомостей з відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області слідує, що [PERSON] отримав заборгованість по заробітній платі в сумі 4333, 63 грн. 23 червня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 370 , в розмірі 3533, 78 грн. 26 червня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 394. Доводи представника відповідача про те, що на ОКП «МА Рівне» було розяснено процедуру отримання заробітної плати нічим не підтверджені, також ОКП «МА Рівне» не вижито заходів для зняття арешту з розрахункового рахунку, який ним використовується для виплати заробітної плати для забезпечення прав працівників на своєчасне одержання винагороди за працю. За змістом\~ст..38 КЗпП України\~працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовій договір, при цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства( ч.3\~ст.38 КЗпП\~) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину 3\~статті 38 КЗпП України. При цьому відповідачем не враховано, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини 3\~статті 38 КЗпП України\~значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотності. Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч.3\~ст.38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені. Роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи. Самостійне змінення в. о. директора ОКП «МА «Рівне» визначених [PERSON] у заяві від 10 червня 2015 року причин звільнення, без посилання на частину 3статті 38 КЗпП України, призвело до порушення прав позивача. Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в своїй Постанові від 31.10.2012 року по справі №6-120цс12. Згідно з ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до\~ст. 235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства. Таким чином підлягає до задоволення вимога позивача про звільнення формулювання причини звільнення [PERSON] з роботи із « звільнений за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 КЗпП України» на «звільнений у звязку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст. 38 ч. 3 КЗпП України. За умовами ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником чи уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 та 39), працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором , але не менше тримісячного середнього заробітку. Умовами колективного договору ОКП «МА «Рівне» не передбачено розміру вихідної допомоги, таким чином розмір вихідної допомоги [PERSON] становить тримісячний середній заробіток. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки від 06.07.2015 року № МА-00000040, зарплата [PERSON] за останні два місяці складає 5394, 2 грн. (1850, 88 грн. за квітень + 3543, 32 грн. за травень), число відпрацьованих робочих днів становить 39 (21 робочий день у квітні 2015 року + 18 робочих днів у травні 2015 року). Таким чином середньоденна заробітна плата становить 138 грн. 31 коп. (5394, 2: 39), середньомісячне число робочих днів становить 19, 5 дн. (39:2), відтак середньомісячна заробітна плата становить 2697, 05 грн. (138 грн. 31 коп. Х 19, 5 дн.), відповідно тримісячний середній заробіток 8091, 15 грн. Таким чином вихідна сума в розмірі 8091, 15 грн. підлягає до стягнення з ОКП «МА «Рівне» на користь [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України,\~ якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід\~\~\~\~\~\~держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позивач звільнена від\~\~ сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід\~\~стягнути\~\~в прибуток держави 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 40, 44, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved