Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 31 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив у [PERSON] 3000,00 доларів США, які зобов'язався повернути 01 серпня 2015 року. На підтвердження взятих на себе зобов'язань, [PERSON] надав [PERSON] письмову розписку від 31 липня 2015 року. Відповідач [PERSON] за договором позики від 31 липня 2015 року отримав у власність 3000,00 доларів США, а тому, з врахуванням положень ч.2 ст. 533 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню 78600,00 грн., що еквівалентно вищезазначеній сумі в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ. Позивач просить стягнути з відповідача 78 600 гривень боргу, що еквівалентно 3000 доларів США, а також судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився без поважної причини, причину неявки не вказав, був повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується поштовими повідомленнями. Позову не оспорив. Судом ухвалено проведення заочного розгляду даної справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 31 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив у [PERSON] 3000,00 доларів США, які зобов'язався повернути 01 серпня 2015 року. На підтвердження взятих на себе зобов'язань, [PERSON] надав [PERSON] письмову розписку від 31 липня 2015 року. Проте вказані кошти не повернув. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов'язання, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 786 гривень судового збору. На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 256, 258, 261, 526, 527, 530, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved