Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми за договором позики на придбання квартири у шлюбі та витрат по обслуговуванню квартири. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2002 року по 10 липня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період перебування у шлюбі він в інтересах сім»ї уклав з ВАТ «МК «Азовсталь» договір позики № 0100/238 на суму 326 655 грн., а за отримані гроші придбав квартиру [ADDRESS] для проживання в ній своєї сім»ї та 24 березня 2008 року уклав договір іпотеки з метою забезпечення договору позики. Після розірвання шлюбу відповідачка в грудні 2014 року переїхала проживати в квартиру [INFO], де і проживає по даний час. Однак після розірвання шлюбу відповідачка відмовилася нести витрати по утриманню квартири та сплачувати комунальні послуги, а також свою частку за договором страхування квартири. У зв»язку із чим вказані видатки він сплачував сам. За період з 10 липня 2014 року по цей час він сплатив щомісячні платежі за погашення суми за договором позики в розмірі 21 653,73 грн., обов»язковий платіж за договором страхування майна СТД № 3299766 за 2015 рік в розмірі 171,67 грн., обов»язковий платіж за договором страхування життя СТД № 3308444 за 2015 рік в розмірі 314,73 грн., щомісячні платежі за квартиру та обслуговування прибудинкової території в сумі 705,20 грн. та щомісячні платежі за опалення в сумі 1 159,94 грн. Враховуючи це, просить стягнути з відповідачки на його користь 24 005, 27 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн., усього на загальну суму 25 005,34 грн. При розгляді справи в суді позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивачеві одноосібно на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Так, дійсно він брав в позику гроші на придбання цієї квартири для сім»ї, на що давала згоду відповідачка. Проживаючи в квартирі спільно вона брала участь в оплаті за неї та сплаті комунальних послуг. Однак, після припинення спільного проживання ніякого відношення до цієї квартири не має, квартира не визнана об»єктом права спільної сумісної власності, не розділена і їй взагалі не належить, тому вона не зобов»язана нести витрати по її утриманню та обслуговуванню. Просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 липня 2014 року, розірвано (а.с.8-9). Відповідачка [PERSON] після реєстрації повторного шлюбу змінила своє прізвище на Овчарову (а.с.53). 29 лютого 2008 року між ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та [PERSON] укладено договір позики № 0100/238 на суму 326 655 грн. з метою придбання квартири [ADDRESS] (а.с.10-14). 24 березня 2008 року між ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.17-18). Цього ж дня позивач [PERSON] на підставі акту прийому-передачі отримав вказану квартиру (а.с.25). Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 квітня 2008 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.19-20). 24 березня 2008 року між ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 24.03.2008 року. Вартість предмета іпотеки за згодою сторін склала 362 950 гривень (а.с.21-24). Як встановлено при розгляді справи, відповідачка [PERSON] не проживає в [INFO] з 10 грудня 2014 року по даний час, що підтверджується актом ККП «КК Східна» від 11 листопада 2015 року та договором найму житла від 06 грудня 2014 року наданим самою ж відповідачкою. При цьому, суд не приймає до уваги надану відповідачкою довідку про те, що вона з жовтня по грудень 2014 року проживала [INFO], так як факти викладені в ній спростовуються вищевказаним актом, складеним за участю сусідів і вважає, що ця довідка не є належним доказом підтвердження заперечень відповідачки проти позову та не впливає на вирішення спору між сторонами по суті. З роздруківок нарахованої та виплаченої [PERSON] заробітної плати за липень грудень 2014 року та за січень- серпень 2015 року вбачається, що з його заробітної плати здійснюються утримання по оплаті позики (а.с.26-30). Крім цього, позивачем сплачено обов»язковий платіж за договором страхування майна СТД № 3299766 від 16.03.2015 рік за 2015 рік в сумі 629,45 грн. та за договором страхування життя СТД № 3308444 за 2015 рік в сумі 314,73 грн. (а.с.33-34). На підтвердження позовних вимог щодо стягнення грошових коштів сплачених за обслуговування прибудинкової території з січня по вересень 2015 року та опалення за квартиру з січня по травень 2015 року позивачем [PERSON] надано суду ксерокопії квитанцій про оплату ним таких послуг (а.с.35-39). Відповідно до ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України (далі- СК України) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст.65 СК України. Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Судом встановлено та визнано сторонами, що кошти одержані позивачем [PERSON] за укладеним в період шлюбу договором позики від 29 лютого 2008 року № 0100/238 були скеровані на придбання квартири [ADDRESS], де сторони спільно однією сім»єю проживали до грудня 2014 року. Разом з цим одноосібним власником вказаної квартири є позивач [PERSON] Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Враховуючи обставини справи та вищенаведені норми права суд приходить до висновку про те, що положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору. А оскільки квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], в період з липня 2014 року сторони не перебувать у шлюбі, тому підстав для стягнення з відповідачки половини суми, сплаченої позивачем за договором позики на її придбання за період з 10 липня 2014 року по вересень 2015 року, не має. Крім цього, так як квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить одноосібно позивачеві [PERSON], враховуючи положення ч.4 ст.319 ЦК України про те, що власність зобов»язує, а також той факт, що відповідачка [PERSON] у даній квартирі не проживає з грудня 2014 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з неї половини витрат за обслуговування прибудинкової території і опалення квартири. В зв»язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, суд відповідно до ст.88 ЦПК України приходить до висновку про відмову в стягненні з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed