Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства юстиції України про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до наказу Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства Юстиції України від 20.03.2013 № 26-к його призначено на посаду директора Черкаського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (з 30.03.2015 року - Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області). Наказом КЦ від 16.03.2016 року № 86-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» йому оголошено догану. У вказаному вище наказі зазначається: «Таким чином, Центром не було виконано ухвали суду від 15 лютого 2016 року, від 17 лютого 2016 року та від 29 лютого 2016 року в частині забезпечення захисника за призначенням, що є порушенням статті 124 Конституції України, яка стверджує, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України». Це стало формальною підставою притягнення його до відповідальності. Суть обставин та факти, що спростовують твердження, які містяться в наказі Координаційного центру від 16.03.2016 № 86-к. 15лютого 2016 року Регіональним центром з надання БВПД у Черкаській області, на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси віл 15 лютого 2016 року № б/н, видано доручення № 023-0000201 щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному провадженні № 22014250000000027 та забезпечено участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 17 лютого 2016 року. При цьому, було враховано, що захист обвинуваченого В. з 2014 року здійснює адвокат [PERSON] на підставі укладеної угоди та заяви самого обвинуваченого з вимогою участі у провадженні адвоката [PERSON] і відмову від допомоги будь-якого іншого адвоката. 17 лютого 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив: «Вважати адвоката [PERSON] таким, що здійснює захист обвинуваченого В. за призначенням на протязі всього судового провадження на підставі ухвали Придніпровського районного суду від 15 лютого 2016 року». Тобто, суд самостійно визначив конкретного адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному провадженні № 22014250000000027, перебравши на себе повноваження Регіонального центру з надання БВПД. Іншою ухвалою від 17 лютого 2016 року № б/н суд лише зобов'язав Регіональний центр забезпечити участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 29 лютого 2016 року, що було виконано Центром. Слід зазначити, що ухвали Придніпровського районного суду від 17 лютого 2016 року на виконання до Регіонального центру з надання БВПД у Черкаській області не надходили. На виконання ухвали Придніпровського районного суду від 29 лютого 2016 року, Центром видано доручення за № 023-0000366 та забезпечено участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 17 березня 2016 року по кримінальному провадженню № 22014250000000027, взявши до уваги заяву адвоката [PERSON] про неможливість участі у вказаному судовому засіданні у зв'язку з участю у тренінгу з питань правової допомоги учасникам Бойових дій на Сході України, який проходив у м. Києві. Наведені факти спростовують сентенції, викладені у наказі КЦ від 16.03.2016 року № 86-к, та вказують на відсутність події будь-якого порушення з його боку та з боку інших працівників Регіонального центру, які за посадовими пов'язками мають безпосереднє відношення до видання доручень адвокатам для надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальних провадженнях, здійснюють координацію та контроль роботи відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідач при притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача не встановив чи був насправді факт порушення трудової дисципліни, в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Будь-які дані, що свідчили б про порушення ним обовязків працівника, визначених ст. 139 КзпП України, у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим спірний наказ від 16.03.2016 року № 86-к підлягає скасуванню як незаконний. Оскільки він вважає, що незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і порушення його прав та гарантій як працівника та керівника призвели до погіршення фізичного стану, значних душевних страждань, усвідомлення несправедливого, нечесного, необ'єктивного ставлення з боку керівництва, розповсюдження в масштабах усієї країни інформації шляхом надсилання окремих листів на адресу усіх Регіональних центрів та місцевих центрів з надання БВПД (усього 124 суб'єкти) про нібито скоєння ним порушення та притягнення до відповідальності, чим принижено його честь та гідність, а також ділову репутацію. І це, не дивлячись на позитивні показники в роботі, що підтверджено висновком аудиторської перевірки від 04.03.2016 року № 1 за період роботи з 01.01.2013 року по 01.03.2016 року, проведеної Координаційним центром з падання правової допомоги. Вказані обставини призводять до необхідності прикладання ним податкових зусиль на організацію свого життя та професійної діяльності. Вважає, що Координаційний центр з надання правової допомоги Міністерства юстиції України повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі, який він визначає в сумі 25000 гривень. Просить суд скасувати наказ директора Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства юстиції України від 16.03.2016 року № 86-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» про оголошення [PERSON] догани. Стягнути з Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства юстиції України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 25000 гривень. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, на попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити, всі обґрунтування виклав у запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 214 ЦПК України- під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 147 цього ж Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно з ст. 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, а також не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпПврегульований порядок застосування дисциплінарних стягнень, згідно з яким до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення. При обранні стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Судом встановлено, що відповідно до наказу Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства Юстиції України від 20.03.2013 року № 26-к [PERSON] призначено на посаду директора Черкаського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (з 30.03.2015 року - Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області). 15лютого 2016 року до Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Черкаській області надійшла ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси щодо залучення захисника для розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON], оскільки адвокат [PERSON], що був захисником, неодноразово на судові засідання не зявлявся, ігноруючи повістки суду. Відповідно до ч. 3 ст. 49 КПК України постанова (ухвала) про доручення призначити адвоката негайно направляється відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, і є обовязковою для негайного виконання. Невиконання, неналежне або несвоєчасне виконання постанови (ухвали) про доручення призначити адвоката тягнуть відповідальність, встановлену законом. 15 лютого 2016 року Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги у Черкаській області, на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси віл 15 лютого 2016 року № б/н, видано доручення № 023-0000201 щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному провадженні № 22014250000000027 та забезпечено участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 17 лютого 2016 року. Регіональним центром з надання БВПД було враховано, що захист обвинуваченого [PERSON] з 2014 року здійснює адвокат [PERSON] на підставі укладеної угоди та заяви самого обвинуваченого з вимогою участі у провадженні адвоката [PERSON] і відмову від допомоги будь-якого іншого адвоката. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2016 року ухвалено: «Вважати адвоката [PERSON] таким, що здійснює захист обвинуваченого [PERSON] за призначенням на протязі всього судового провадження на підставі ухвали Придніпровського районного суду від 15 лютого 2016 року». 29 лютого 2016 року Придніпровським районним судом м. Черкаси винесено ухвалу яку надіслано до кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури Сумської та Черкаської областей, до Координаційного центру з надання правової допомоги для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність осіб, а також до Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області для виконання ухвали суду від 15 та 17.02.2016 року в частині забезпечення участі захисника за призначенням в судовому розгляді кримінального провадження, та адвокатам [PERSON] і [PERSON] для відома. Встановлено строк виконання ухвали суду до 17.03.2016 року. На виконання ухвали Придніпровського районного суду від 29 лютого 2016 року, Центром видано доручення за № 023-0000366 від 17.03.206 року та забезпечено участь адвоката [PERSON] у судовому засіданні 17 березня 2016 року по кримінальному провадженню № 22014250000000027, взявши до уваги заяву адвоката [PERSON] про неможливість участі у вказаному судовому засіданні у зв'язку з участю у тренінгу з питань правової допомоги учасникам Бойових дій на Сході України, який проходив у м. Києві. Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 16 березня 2016 року № 86-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» оголошено догану [PERSON], директору Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області. У вищевказаному наказі зазначено: «Таким чином, Центром не було виконано ухвали суду від 15 лютого 2016 року, від 17 лютого 2016 року та від 29 лютого 2016 року в частині забезпечення захисника за призначенням, що є порушенням статті 124 Конституції України, яка стверджує, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України», що стало підставою притягнення [PERSON] до відповідальності. Посадові обовязки [PERSON] як директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області визначено у Положенні «Про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги», затвердженому наказом Мінюсту від 02.07.2012 року за № 967/5. Відповідно до п. 11 вказаного Положення Директор регіонального центру: 1) організовує його роботу, відповідає за виконання покладених на регіональний та відповідні місцеві центри завдань. ... 9) уповноважує працівників регіонального центру, що здійснюють чергування, видавати від імені регіонального центру доручення черговим адвокатам для надання безоплатної вторинної правової допомоги субєктам відповідного права, визначеним пунктами 3-7 частини першої статті 14 Закону («Про безоплатну правову допомогу»); За викладеним у п. 8 Положення регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до покладених на них завдань: 1) забезпечують участь захисника під час здійснення досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом. Зазначене вище вказує на те, що позивач як директор організував роботу Центру, забезпечивши участь захисника під час здійснення досудового розслідування та судового провадження шляхом (зокрема) уповноваження працівників регіонального центру, що здійснюють чергування, видавати від імені регіонального центру доручення черговим адвокатам для надання безоплатної вторинної правової допомоги субєктам відповідного права, визначеним пунктами 3-7 частини першої статті 14 Закону. Відповідно до посадової інструкції заступника директора регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Черкаській області заступник директора: … спрямовує, координує і контролює роботу відділу організації надання безоплатної вторинної допомоги Регіонального центру; здійснює контроль за виданими дорученнями для підтвердження повноважень захисника … Відповідно до п. 2.1.4. посадової інструкції «Начальника відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області» визначено обовязок організації процесу видання доручень адвокатам. Відповідно до абз.абз. 2, 3 п. 2.2. посадової інструкції «Головного спеціаліста відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області» визначено обовязок видавати доручення адвокатам для підтвердження повноважень, приймати до виконання ухвали суду та на їх підставі оформляти доручення про призначення адвоката. Аналіз наведених витягів з посадових обовязків службових осіб Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області свідчить про те, що визначення характеру надання певним адвокатом правової допомоги тим чи іншим особам в кримінальному провадженні (чи то залучення захисника для здійснення захисту за призначенням, чи то залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії) належить до компетенції посадових осіб відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області, а не до компетенції директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~\~із подальшими змінами\~\~ визначено, що при\~\~розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП Україниправила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. В наказі Координаційного центру з надання правової допомоги від 16 березня 2016 року № 86-к не обґрунтовано в чому конкретно полягає порушення трудової дисципліни [PERSON], оскільки перевірку проведено формально без проведення службового розслідування, зокрема, не зясовано в чому полягає вина [PERSON] у не виконанні чи неналежній організації роботи регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Черкаській області при виконанні ухвал суду, не досліджені інструкції заступника регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Черкаській області, доручення, посадові інструкції начальника, посадових осіб на яких безпосередньо покладено контроль за складання доручень, не має посилання на конкретну норму положення, а також не встановлено чи був насправді факт порушення трудової дисципліни, в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Без зясування обставин справи в повному обсязі відповідач прийшов до передчасного висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Разом з тим, за наслідками ретельного службового розслідування та перевірки позивач в праві прийняти рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб встановлених за результатами службової перевірки. Позивач вказує, що порушення його прав та гарантій як працівника та керівника призвели до погіршення фізичного стану, значних душевних страждань, усвідомлення несправедливого, нечесного, необ'єктивного ставлення з боку керівництва, розповсюдження в масштабах усієї країни інформації шляхом надсилання окремих листів на адресу усіх Регіональних центрів та місцевих центрів з надання БВПД (усього 124 суб'єкти) про нібито скоєння ним порушення та притягнення до відповідальності, чим принижено його честь та гідність, а також ділову репутацію. І це, не дивлячись на позитивні показники в роботі, що підтверджено висновком аудиторської перевірки від 04.03.2016 року № 1 за період роботи з 01.01.2013 року по 01.03.2016 року, проведеної Координаційним центром з падання правової допомоги. Вказані обставини призводять до необхідності прикладання ним податкових зусиль на організацію свого життя та професійної діяльності. Вважає, що Координаційний центр з надання правової допомоги Міністерства юстиції України повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі, який він визначає в сумі 25000 гривень. Згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 Цивільного кодексу Українивстановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи розяснення п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довго тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає правильним визначити заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 500 грн. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається\~\~ як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 551,21 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved