Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, який, посилаючись на те, що у серпні місяці 2017 року в інтернеті на сайті AvtoBazar.ua позивач знайшов оголошення, згідно якого продавався трактор колісний МТЗ 82.1 Беларус 2013, модель та ціна якого влаштовували позивача. 09.08.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір доручення № Д-0051, згідно якого відповідач зобов'язується здійснювати пошук, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаних із сприянням позивачу в укладенні ними та /або від його імені, договорів поставки, купівлі-продажу або будь-який інший договір, за яким позивач в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на найбільш вигідних умовах. Позивач підписав бланк цього договору, представники відповідача заповнили його та зазначили у ньому істотні умови, які не були узгоджені з позивачем, а саме у договорі була зазначена інша сума, яку позивач не погоджував. На думку позивача умови цього договору грубо порушують його права, оскільки додатком до договору є графік погашення кредиту, але договір не передбачає умови кредитування, тобто можна вважати, що вищезазначений договір є скритим правочином, яким укладений кредитний договір, однак відповідач не є банком чи іншою фінансовою установою. 09.08.2017 року позивач, за цим договором, здійснив оплату у розмірі 45000,00 гривень. Отримавши свій екземпляр договору, позивач з його умовами не був згоден, тому 11.08.2017 року він звернувся з заявою до директора ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» з проханням анулювати договір та повернути кошти, але відповідь не отримав. В зв'язку з вищенаведеним, просив, визнати договір доручення № Д-0051 від 09.08.2017 року недійсним, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 45000,00 гривень та судові втрати. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги. Зазначив, що відповідачем повернуто йому частину сплачених коштів в розмірі 22500 грн. та просить визнати договір доручення № Д-0051 від 09.08.2017 року недійсним, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 22500,00 гривень та судові втрати, оскільки вважає, що при укладенні договору його було введено в оману. У судовому засіданні позивач та його представник свої вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], надав заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки позивач самим фактом підписання договору зазначив, що ознайомлений, розуміє та згодний з усіма умовами та змістом, договору, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 09.08.2017 року маж [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» було укладено договір доручення № Д-0051, відповідно до умов якою відповідач, діючи від імені або за участю та за рахунок позивача, зобов'язаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким позивач в подальшому отримує у власність транспортний засіб МТЗ 82.1 Білорус, 4,75 МТ, Д-243.(а.с. 11-15). Згідно п. 1.3 Договору вартість транспортного засобу визначається Довірителем на рівні 450000 грн., але відповідно до даного договору Довіритель визнає, що вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або у будь-якому іншому договорі за яким Довіритель отримує у власність транспортний засіб, може бути більшою, але не більше ніж на 20 відсотків від вартості транспортного засобу, яка вказана у даному договорі. Пунктом 3.1. Договору визначено, що за надання послуг згідно з цим договором, Довіритель зобов'язаний сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п.1.3. даного Договору та становить 45000 грн. 09.08.2017 року позивачем було сплачено на користь відповідача сума 45000 грн. «сплата винагороди повіреного згідно договору доручення № Д*0051 від 09.08.2017 року»Усього на виконання умов контракту позивачем сплачено 77 056 грн. 22 коп. (а.с. 13-43, 45) 11 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про анулювання договору на підставі п. 4.2.1, відповідно до якого у випадку відмови довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладення договору, повірений повертає 50 відсотків від сплаченої винагороди повіреного протягом 30 банківських днів з дня отримання від довірителя заяви про відмову від договору. У відповідь на вищевказане звернення. та відповідно до умов п. 4.2.1. договору, відповідачем повернуто суму грошових коштів у розмірі 22 500 гривень, що складає 50 % розміру винагороди повіреного, на картковий рахунок позивача ( а.с. 41). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що ним був підписаний бланк договору, а коли отриманий зразок договору він з його умовами був не згоден. Вважає, що такими діями відповідача його було введено в оману. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суд не погоджується з доводами позивача, оскільки пунктами 10.8, 10.9, 10.10 Договору передбачено, що підписанням Договору Довіритель заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Повіреного, що стосується змісту договору, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір. Представником Повіреного надано Довірителю повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору.Довіритель своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Довіритель своїм підписом засвідчує, що послуга, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку Товариства. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопад 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір не містить несправедливих умов, з якими позивач погодився, підтвердивши своїм підписом в договорі, що одержав повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення, що знаходяться в контракті, та всі його умови йому відомі, зрозумілі і детально роз'яснені, що відповідає умовам договору. Вказані умови Договору не порушують прав [PERSON], як споживача та відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів того, що представник відповідача навмисно ввів позивача в оману, щодо умов придбання трактору, матеріали справи не містять. Як і відомостей внесення відомостей за заявою (повідомленням) про злочин, передбачений ст.190 КК України. З огляду на наведене, у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за його безпідставністю. Крім того, судові витрати суд відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed