Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на наступне. 17 листопада 2003 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] 14 січня 2005 року постановою Відділу державної виконавчої служби Другого Приморського районного управління юстиції було накладено арешт на належне [PERSON] майно, а саме: ? частину буднику [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Згодом виконавче провадження було передано до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за місцем проживання боржника - [PERSON] 31.01.2014 року постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавче провадження було закінчено у зв'язку зі сплатою аліментів [PERSON] Після цього позивач звернувся до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для зняття арешту з майна, але останньому було відмовлено у зв'язку з тим, що у відділі відсутні матеріали виконавчого провадження, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, а тому дане провадження було знищене. У зв'язку з вищенаведеним, необхідність перебування майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] під арештом відсутня, так як останній виконав вимоги виконавчого документу в повному обсязі. Внаслідок накладення арешту на належне майно [PERSON], останній позбавлений можливості здійснювати володіння, користування і розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач в судове засіданні не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень відповідачки. В ході судового засідання було встановлено, що 17 листопада 2003 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] 14 січня 2005 року постановою Відділу державної виконавчої служби Другого Приморського районного управління юстиції було накладено арешт на належне [PERSON] майно, а саме: ? частину буднику [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Згодом виконавче провадження було передано до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за місцем проживання боржника - [PERSON] 31.01.2014 року постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавче провадження було закінчено у зв'язку зі сплатою аліментів [PERSON] Як було з'ясовано судом, після цього позивач звернувся до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для зняття арешту з майна, але останньому було відмовлено у зв'язку з тим, що у відділі відсутні матеріали виконавчого провадження, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, а тому дане провадження було знищене. В ході судового засідання позивач довів, що на момент подачі позовної заяви останнім була погашена у повному обсязі вся сума заборгованості по аліментах, про що свідчить постанова ВП № 33134965 від 31.01.2014 року Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відповідно до якої, заборгованість громадянина [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини відсутня. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що необхідність перебування рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] під арештом відсутня, так як останній виконав вимоги виконавчого документу в повному обсязі. Згідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених [PERSON] вимог, суд робить висновок, що позов підлягає повному задоволенню та вважає необхідним звільнити з-під арешту вказане майно, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Outcome: approved