Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай) в КСП «Івангородське» с. Івангород Ічнянського району Чернігівської області, площею 6,77 га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 06 вересня 1997 року на підставі рішення Ічнянської районної державної адміністрації від 24 липня 1997 року за № 229 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 06 вересня 1997 року за № 635, що належала [PERSON], який помер [INFO]. Позивач після смерті [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, але не може її належним чином оформити, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документа, який би підтверджував право померлого на дану земельну частку (пай). Просить визнати за ним право на вищевказану земельну частку(пай) в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Івангородської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в позовних вимогах [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) в КСП «Івангородське» с. Івангород Ічнянського району Чернігівської області, площею 6,77 га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 06 вересня 1997 року на підставі рішення Ічнянської районної державної адміністрації від 24 липня 1997 року за № 229 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 06 вересня 1997 року за № 635, що належала [PERSON] (а.с.5-6). З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, суд вважає, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УРСР 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Згідно положень ст. ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст.ст. 548,549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Стаття 529 ЦК УРСР вказує, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом також належали непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Таким чином, за законодавством, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено лише дві черги спадкоємців за законом. Племінники не входилидо числа осіб, які мали право на спадкування за законом. Судом встановлено, що заповітом від 13 жовтня 1995 року, посвідченим секретарем Івангородської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, [PERSON] все рухоме і нерухоме майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося на день смерті, заповів [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.26-27) та копією з журналу для реєстрації нотаріальних дій (а.с.32-33,36-38). Даний заповіт був зареєстрований у книзі реєстрації нотаріальних дій Івангородської сільської ради № 41. В матеріалах справи, наданої позивачем [PERSON], міститься заповіт, складений [PERSON] 13 жовтня 1995 року, згідно якого все рухоме і нерухоме майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося на день смерті, він заповів [PERSON]. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі також за № 41 (а.с.7). Але в журналі для реєстрації нотаріальних дій відсутня відмітка про реєстрацію вищевказаного заповіту. Із зазначеного вбачається, що спадкодавцем [PERSON] за життя був складений та зареєстрований лише один заповіт на ім'я [PERSON] (а.с.26-27). З матеріалів справи також видно, що позивач звернувся до Ічнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 111/2017, що підтверджується повідомленням Ічнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 25 липня 2017 року № 1634/01-16 (а.с.21-23), а також вступив в управління та розпорядження спадковим майном, що підтверджується копією довідки Івангородської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 23 січня 2017 року № 28 (а.с.8). Крім того, згідно довідки Івангородської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 23 січня 2017 року № 27 на день смерті [PERSON] разом із ним проживала та була зареєстрована [PERSON] (а.с.47). Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та всі докази в сукупності, прийшов до висновку, що за позивачем не може бути визнане право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, так як він не належав до числа осіб, які мали право на спадкування за законодавством, чинним на час відкриття спадщини, оскільки ЦК УРСР було визначено лише дві черги спадкоємців за законом, та племінники не входилидо числа осіб, які мали право на спадкування за законом, а заповіт, складений на ім'я [PERSON], ніде не зареєстрований та ніким не посвідчувався, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. До того ж в матеріалах справи відсутні документальні докази в підтвердження родинних відносин позивача із спадкодавцем, а саме, що [PERSON] доводиться дядьком [PERSON] Також [PERSON] не надано достатніх доказів про відсутність після смерті [PERSON] спадкоємців першої черги та спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Крім того, вказана спадщина в шестимісячний строк після смерті [PERSON] ніким не була прийнята та фактично перейшла до держави. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed