Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що сторони зареєстрували шлюб 03 вересня 2010 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, синів [PERSON], [INFO] та Владислава, [INFO]. Причиною звернення до суду з даним позовом вказує те, що спільне сімейне життя у сторін не склалося, між ними втрачено почуття довіри, турботи, любові та взаємоповаги. Зазначає, що часті конфлікти між ними призвели до припинення подружніх стосунків та неприязних відносин. Вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим і таким, що суперечить його інтересам. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що відносини між сторонами погіршилися з жовтня 2016 року. Вони проживають в одному будинку, однак тривалий час подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. У наданий судом строк примирення між ними не наступило. Він втратив почуття любові та поваги до дружини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Наміру відновити подружні стосунки та зберегти сімю не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, оскільки на цьому наполягає позивач. При цьому пояснила, що з жовтня 2016 року між сторонами погіршилися відносини, відповідач часто зникав з дому, відпочивав з друзями, вживав спиртне, з цього приводу між ними часто виникали сварки та різного роду непорозуміння. У наданий термін примирення між ними не наступило, хоча вона хотіла б зберегти сімю заради дітей. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 вересня 2010 року, мають двох малолітніх дітей, синів [PERSON], [INFO] та Владислава, [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, часті сварки та різного роду конфлікти між ними призвели до погіршення стосунків та розпаду сімї. Сторони з листопада 2016 року подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, між ними склалися неприязні відносини. У наданий судом строк примирення не наступило. Позивач наміру відновити подружні стосунки з відповідачем не має, втратив почуття любові та поваги до дружини. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім`ї є неможливим і таким, що суперечить інтересам позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України На підставі наведеного та

Outcome: approved