Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи вимоги тим, що після смерті його матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 09.07.2019 року він звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але йому було відмовлено у видачі свідоцтва, через неможливість встановити документ, який посвідчує право власності на житловий будинок. Так як в свідоцтві про право власності на будинок, прізвище померлої матері вказано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». На підставі викладеного заявник просив встановити факт належності правовстановлюючого документу його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.07.1981 року за № 190/3, виданого на ім?я [PERSON] . В судовому засіданні представник заявника [PERSON] , та його представник [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, вимоги заяви підтримали. Представник заінтересованої особи Шостої Запорізької державної нотаріальної контори до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представників заявника, суд дійшов до наступного. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2020 року №62/02-31, державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. відмовлено гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері гр. [PERSON] , через неможливість встановити належність документу, який посвідчує право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , померлій гр. [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.08.1963 року Шевченківським відділом ЗАГС міста Запоріжжя батьками [PERSON] , [INFO] вказані [PERSON] , та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 20.07.1993 року Шевченківським відділом ЗАГС міста Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 573, після розірвання шлюбу змінено прізвище « [PERSON] » з « Рогожкіної » на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 17.11.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] померла - [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.07.1981 року номер 190/3, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім?ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з розясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Досліджені докази вказують на те, що через розбіжності в правовстановлюючих документах, усунення яких є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Предметом розгляду справи є встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який необхідний заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину. Тому, суд вважає, що встановлення юридичного факту, про яке просить заявник, знайшло повне підтвердження в судовому засіданні і його об`єктивність не викликає в суду сумніву, заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved