Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому\~просить стягнути з відповідача на його користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 187110, 23 гривні, стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 187 110, 23 гривень, а також судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить приміщення № 43 по вулиці Iцхака Рабiна, 18 в місті Одесі. Вказане приміщення розташоване на першому поверсі, а відповідач є власником квартири №47 по вулиці Iцхака Рабiна, 18 в місті Одесі що розташована поверхом вище. 07 вересня 2015 року квартиру позивача було злито водою з вини Купкiної [PERSON], яка на той час була співвласником квартири №47 по вулиці Iцхака Рабiна, 18 в місті Одесі в результаті чого приміщення та майно позивача отримало пошкодження, а саме: пошкодження стелі і стін, деформація кухонних і офісних меблів, пошкодження електропроводки, затоплення кавомашини, електричного чайника, мікрохвильової печі, холодильника, деформація дверей усе це потребує ремонту та заміни. Також позивач в своєму позові вказує, що внаслідок залиття, його приміщення потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо. Сусіди з квартири №47 неодноразово заливали його квартиру і кожного разу позивач за свій рахунок ремонтував приміщення. 07.09.2015 року складено акт про затоплення нежилого приміщення, яким встановлено, що затоплення сталося з вини мешканців квартири №47, а саме через недбале ставлення до системи холодного водопостачання (був залишений увімкненим душ у ванній кімнаті). У позовній заяві позивач вказує, що внаслідок залиття його приміщення в результаті винних та неправомірних дій, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушені права власності. Зокрема, внаслідок пошкодження приміщення водою, позивач зазнав немало переживань та страждань з приводу того, що особа, яка пошкодила його майно та повинна відповідати за свої дії не бажає добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки. В результаті чого позивач хвилювався та знаходився у нервовій та психологічній напрузі. Оскільки, позивач вважає, що відшкодувати завдану майнову шкоду та компенсувати заподіяну моральну шкоду повинний відповідач, який в добровільному порядку відмовляється покрити завдані йому збитки, він вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник позивача приймаючи участь в судових засіданнях проведених під головуванням суддів Бурана О.М. та Леонова О.С., позовні вимоги підтримував з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. В судове засідання призначене до розгляду на 28.11.2018 року позивач та його представник не зявилися, представник позивача надав до канцелярії суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності та проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач та його представники з моменту прийняття справи до судового розгляду суддею Поліщук І.О.( 03 серпня 2017 року) в судові засідання 11.10.2017 року, 29.11.2017 року, 17.01.2018 року, 06.03.2018 року, 11.04.2018 року, 24.05.2018 року, 27.09.2018 року та 28.11.2018 року не зявлявся. Будучи присутнім в судових засіданнях які проводилися під головуванням суддів Бурана О.М. та Леонова О.С., заперечував проти задоволення позову. 9.11.2015 року відповідачем було надано письмові заперечення в яких він просив в позовних вимогах [PERSON] до нього, [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі, зазначивши, що не погоджується з розміром матеріальних збитків, а саме в частині розміру матеріального збитку, щодо пошкодженого майна в сумі 58 265,23 грн., оскільки розмір матеріального збитку завданого власнику майна, яке було пошкоджено 16\~764,88 грн, що підтверджується висновком № ЕД-2-6-95/15 від 25.09.2015 року. Крім того позивач взагалі не обґрунтував в чому полягає моральна шкода, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, не надав жодних допустимих та належних доказів, а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши\~надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи\~з наступного. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення офісу № 43 по вулиці Iцхака Рабiна, 18 в місті Одесі, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 11652721 від 26.10.2013 року. З технічного паспорту вбачається, що примiщення № 43 по вулиці Iцхака Рабiна, 18 в місті Одесі розташоване на першому поверсі п'ятиповерхового будинку. З довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) №977 від 07.09.2015 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частини квартири №47 по вулиці Iцхака Рабiна, 18 в місті Одесі. Згiдно акту про затоплення нежилого приміщення вiд 07.09.2015 р., встановлено, що 07 вересня 2015 року сталося затоплення з вини мешканців квартири №47, а саме через недбале ставлення до системи холодного водопостачання (був залишений увімкненим душ у ванній кімнаті). Як вбачається з висновку товарознавчого експертного дослідження №ЕД-2-6-95/15 від 25.09.2015 року розмір матеріального збитку завданого власнику майна, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 18, оф. 43, та було пошкоджене внаслідок залиття, станом на момент проведення дослідження становить 16\~764,88 грн.. Як вбачається з висновку про проведення будівельно-технічного, оціночно-будівельного експертного дослідження № 131/2015 від 14.09.2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт (з урахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів), які необхідно виконати для усунення пошкоджень спричинених залиттям офісних приміщень №43 по вул. Іцхака Рабіна, 18 у м. Одесі, визначена відповідно до вимог ДСТУ (з урахуванням ПДВ та фізичного зносу) складає: 122\~145,0 грн.. Розмір матеріальної шкоди визначається виходячи із загальної вартості ремонтно-будівельних робіт, на яких при необхідності нараховується фізичний знос по конструктивних елементах квартири в разі можливості визначення його величини без урахування ушкоджень (дефектів) в слідстві залиття. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року витребувано з Сьомої Одеської державної нотаріальної контори інформацію про відкриття спадкової справи та належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 08.04.2016 року. На виконання ухвали суду завідувачем Сьомої Одеської державної нотаріальної контори було надіслано спадкову справу, яка була отримана Малиновським районним судом м. Одеси 03.03.2018 року. З матеріалів спадкової справи №247/2016 до майна померлої 08.04.2016 року [PERSON] вбачається, що державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 21.10.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 3-1537. З даного свідоцтва вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 08 квітня 2016 року, є [PERSON]. Інші особи з заявами до нотаріальної контори не зверталися. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~11\~квітня 2018\~рокуправонаступником щодо вимог заявлених до відповідачки [PERSON] визначено її правонаступника [PERSON] до якого також предявлявся позов ще за життя [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що в ході розгляду даної справи 07.11.2016 року відповідач [PERSON] розпорядився квартирою за адресою: [ADDRESS], подарувавши її [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна згідно з якою, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частки квартири №798 виданого 07.11.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та на підставі договору дарування 1/2 частки квартири №1006 виданого 27.09.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Представник позивача ознайомившись з матеріалами справи клопотання про залучення до розгляду справи в якості співвідповідача нову власницю квартири [PERSON] не заявляв. Суд вивчивши матеріали справи, встановивши що залиття квартири сталося 07 вересня 2015 року, у той час співвласниками квартири № 47 були [PERSON] та [PERSON] кожний по 1/2 частини, тому позовні вимоги правомірно заявлені до обох співвласників. В ході судового розгляду 08 квітня 2016 року [PERSON] померла, її єдиний спадкоємиць відповідач [PERSON] прийняв спадщину та отримав Свідоцтво про прав на спадщину за заповітом. З зазначених вище підстав суд приходить до висновку, що оскільки залиття квартири сталося у той час коли власниками були [PERSON] та [PERSON], то після смерті [PERSON] відповідач є єдиним належним відповідачем по даній справі, незалежно від зміни власника квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 10 ЖК УРСР громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. За правилом ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст..323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування майна) несе його власник.\~\~ Таким чином, оскільки квартира № 47 належала відповідачу на час залиття , то він, як законний власник цієї квартири несе відповідальність за пошкодження майна позивача, так як неналежне користування створило для відповідача певні зобовязання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення позивача. Відповідач зобовязаний вжити усі належні заходи, аби запобігти створенню загрози оточуючим та їх майну. Це свідчить про наявність протиправної бездіяльності, так і причинного звязку з такою поведінкою та негативними наслідками, що настали. Визначаючи розмір належного відшкодування завданої відповідачами майну позивача, суд виходив з такого. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Проаналізувавши правовідносини які виникли між сторонами по справі, нормативно правові акти, що регулюють зазначені правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме присудження до стягнення з відповідача на користь позивача - 138\~909\~гривень 88\~копійок в\~рахунок відшкодування\~матеріальної шкоди,\~оскільки її\~розмір підтверджується\~ висновком оціночно-будівельного експертного дослідження № 131/2015 від 14.09.2015 року та висновком товарознавчого експертного дослідження № ЕД-2-6-95/15 від 14.09.2015 року. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має врахувати масштабність порушення прав позивача, характер та тривалість створених позивачу незручностей. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, з вини відповідача завдано позивачеві моральну шкоду: душевні страждання з приводу пошкодженого майна, втрачений спокій, страждання з приводу того, що особа, яка пошкодила її майно та повинна відповідати за свої дії не бажає добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки, в результаті чого позивач хвилювався та знаходився у напрузі. Суму компенсації заподіяної моральної шкоди у зв'язку із пошкодженням майна суд оцінює в розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ч. 1, п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивачем за подання цивільного позову було сплачено 4677,75 гривень. Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив за проведення будівельно-технічного, оціночно-будівельного експертного дослідження 3000,00 гривень, за проведення товарознавчої експертизи 3700,00 гривень. Згідно зі\~ст. 140 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial