Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про переведення, про поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, про відшкодування моральної шкоди, уточнивши який, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ головного лікаря Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» Кузар\~О.В. від 09.10.2017 р. №01/7-8к у частині оголошення догани лікарю - анестезіологу відділення анестезіології з палатами інтенсивної терапії [PERSON]; поновити строк на оскарження наказу від 15.05.2017 р. № 40-кп в частині переведення лікаря-анестезіолога [PERSON] на посаду лікаря-анестезіолога стажиста; визнати протиправним та скасувати наказ головного лікаря Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» Кузар\~О.В. від 15.05.2017 р. №40-кп у частині переведення лікаря - анестезіолога [PERSON] на посаду лікаря-анестезіолога стажиста відділення анестезіології з ПІТ з 17.05.2017 р. по 16.11.2017 р.; визнати протиправним та скасувати наказ головного лікаря Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» Кузар\~О.В. від 16.11.2017 р. №79-кз-1 про звільнення [PERSON] з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ за невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст.40 КЗпП України; стягнути з Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.11.2017 р. по день фактичного поновлення на роботі, а також стягнути з Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» на користь [PERSON] 110 000,00 (сто десять тисяч) гривень у якості відшкодування моральної шкоди.Свій позов обґрунтовує тим, що наказом №01/7-8к головного лікаря Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» від 09.10.2017 року йому, лікарю-анестезіологу відділення анестезіології з палатами інтенсивної терапії Іллічівської лікарні, оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме недотримання стандартів надання медичної допомоги. Позивач зазначає, що в оскаржувальному наказі вказано, що дисциплінарне стягнення на нього накладене на підставі Акту службового розслідування від 29.09.2017 року, однак, ні в Акті, ні в наказі не вказано, які саме трудові обов'язки він порушив, яких саме стандартів надання медичної допомоги не дотримався. З вказаним наказом не згоден, вважає, що він не вчиняв будь-яких порушень трудової дисципліни, не порушував стандарти надання медичної допомоги, у зв'язку з чим у головного лікаря Іллічівської лікарні були відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. З листопада 2014 року [PERSON] працює на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з палатами інтенсивної терапії Іллічівської лікарні та за цей час не мав жодного дисциплінарного стягнення, свої трудові обов'язки та нормативні акти МОЗ України, у тому числі стандарти надання медичної допомоги, знає та виконує належним чином. 04.09.2017 року приблизно о 10:00 годині завідуючий відділення анестезіології з палатами інтенсивної терапії Іллічівської лікарні [PERSON] направив його у відділення гінекології для огляду пацієнтки [PERSON] для анестезіологічного забезпечення ургентної операції, яка звернулася до Іллічівської лікарні 30.08.2017 року самостійно та була госпіталізована у гінекологічне відділення з діагнозом: аномальна маткова кровотеча, позаматкова вагітність, кіста правого яєчника, правосторонній гідросальпінкс. Після клініко-діагностичних досліджень та обстежень, 04.09.2017 року [PERSON], завідуючим відділенням гінекології [PERSON] та лікарем-гінекологом гінекологічного відділення [PERSON] було прийняте рішення про ургентне оперативне втручання з передопераційним діагнозом: позаматкова вагітність, перекрут правих придатків. Позивач оглянув пацієнтку, опитав її, ознайомився з її медичною карткою стаціонарного хворого №9535, після чого роз'яснив [PERSON] запропонований метод знеболення, можливі наслідки, та отримав від неї письмову згоду на знеболення та операційне втручання, про що були внесені відповідні записи до медичної картки. [PERSON] повідомила, що хронічних захворювань у неї не має. 04.09.2017 року о 10:50 годині пацієнтка була доставлена в операційну та об 11:00 годині позивачці був введений наркоз, після чого в 11:15 годині розпочалася операція, пацієнтка була переведена у положення Тренделенбурга та в асептичних умовах пацієнтці було проведено лапароскопію та створено карбоперитоніум. Анестезіологічне забезпечення операції разом з позивачем здійснювала медична сестра - анестезистка [PERSON], з якою вони проводили моніторинг тиску, пульс-аксиметрії за допомогою медичного апарату «Фаза-21» та капнографу. Об 11:36 годині у пацієнтки [PERSON] сталася зупинка серцевої діяльності, після чого газ та інструменти з черевної порожнини пацієнтки були вилучені та позивачем відразу були розпочаті реанімаційні процедури, пацієнтці був введений атропін. Був викликаний завідуючий відділенням [PERSON] Приблизно через 4-5 хвилин після зупинки серця до операційної був доставлений кардіомонітор, до якого була підключена пацієнтка та була зафіксована асистемія (повна відсутність серцевої діяльності). Також до реанімаційних процедур був додатково залучений лікар-анестезіолог [PERSON] та був доставлений кардіограф. Реанімаційні процедури були проведені вдало і в 12 годин 03 хвилини у пацієнтки відновився серцевий ритм та були викликані консультанти Одеського центру екстреної медичної допомоги: лікар-анестезіолог [PERSON] та акушер-гінеколог [PERSON] [PERSON] знаходилася в стані медикаментозної седації. 05.09.2017 року до 00 годин 20 хвилин [PERSON] знаходилася в операційній під постійним медичним наглядом, після чого була переведена в реанімаційну палату, де перебувала до 11:00 години 07.09.2017 року. Позивач наголошує, що при проведенні службового розслідування відповідач вказав у висновку, що імовірною причиною несприятливої реакції з боку серцево-судинної та дихальної системи у хворої [PERSON] були перенесена напередодні ГРВІ, нейроциркуляторна дистонія в анамнезі, карбоксиперитоніум та положення Тренделенбурга під час операції. Також комісія, яка проводила службове розслідування, вказала у акті про те, що ретельне виконання стандарту інтраопераційного моніторингу пацієнтки, а саме моніторинг оксигенації, вентиляції легень, кровообігу попереджували вказану реакцію серцево-судинної та дихальної системи, а своєчасна діагностика порушень серцевого ритму могли попередити тяжкі ускладнення. З даними висновками службового розслідування позивач не згоден за наступними підставами: операційна не обладнана кардіомонітором; у відділенні анестезіології з палатами інтенсивної терапії на час проведення ургентної операції були відсутні кардіомонітори, які могли бути використані під час операції; а він не є відповідальною особою за оснащення лікарні, зокрема операційної, тому він не мав можливості здійснити кардіомоніторинг під час операції за допомогою кардіомонітору у зв'язку з його відсутністю. Позивач зазначає, що у акті службового розслідування відповідач не вказав, на підставі чого був зроблений висновок про те, що застосування кардіомоніторингу під час операції могли попередити тяжкі ускладнення та допомогли б своєчасній діагностиці серцевого ритму, оскільки застосування кардіомонітору сприяло б кращому контролю за станом пацієнтки, але у цій конкретній ситуації порушення серцевого ритму та зупинка серця були діагностовані своєчасно, реанімаційні заходи були здійсненні своєчасно та у повному обсязі, що дозволило відновити пацієнтці серцевій ритм з поверненням до свідомості. Крім цього, після відновлення серцевої діяльності [PERSON], її родичі у бесіді із завідуючим відділенням [PERSON] у присутності консультантів було з'ясовано, що пацієнтка страждала сильним головним болем, епізодами підвищенням артеріального тиску до 160/90, але при підготовці до операції [PERSON] приховала вказані вище хвороби, про які стало відомо вже після операції зі слів її родичів. Також, вже після операції позивачу стало відомо про те, що хвора [PERSON] перед операцією приймала самостійно, без призначень лікаря, Спазмалгон. Очевидно, що якби позивачу були відомі ці обставини, то операційне втручання мало б здійснюватися без застосування положення Тренделенбурга, оскільки заповнення черевної порожнини вуглекислим газом у такому положенні (положення лежачи на спині під приблизно 45° з піднесеним по відношенню до голови тазом) могло призвести до надлишкового навантаження на серцево-судинну та дихальну систему. За таких обставин позивач вважає, що під час анестезіологічного забезпечення операційного ургентного втручання [PERSON] 04.09.2017 р. не порушив своїх трудових обов'язків та не порушив стандарти надання медичної допомоги. Крім цього, позивач зазначив, що з 17.05.2017 року відповідач, без його згоди, перевів його на посаду лікаря-анестезіолога стажиста до 16.11.2017 року, про що позивач не знав та його про даний перевід не було ознайомлено, з посадовою інструкції за новою посадою він також ознайомлений не був. Таким чином, за наявності такого наказу відповідач взагалі не мав права доручати його здійснювати самостійне анестезіологічне забезпечення ургентної операції.Щодо оскарження наказу про переведення на іншу посаду позивач зазначає, що Наказом №40-кп від 15.05.2017 року його було переведено з посади лікаря-анестезіолога на посаду лікаря-анестезіолога стажиста відділення анестезіології з ПІТ, з яким він не був ознайомлений, дізнався про нього під час отримання наказу про звільнення 17.11.2017 року, що є підставою для поновлення йому пропущеного строку на оскарження цього наказу про переведення, оскільки було здійснене без його згоди та незаконно, а також у його особовій картці відсутній запис про ознайомлення його з цим наказом, також про переведення не внесено запис до трудової книжки. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 32 КЗпП України та вимоги наказу МОЗ України від 19.12.1997 р. №359 в редакції наказу від 02.10.2015 р. №650. Щодо оскарження наказу про звільнення позивач зазначає, що Наказом №79-к3 від 16.11.2017 року його звільнено з посади лікаря-анестезіолога внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст.40 КЗпП України. Вважає, що відповідач при цьому порушив його трудові права та вимоги трудового законодавства, оскільки його невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації відповідачем не перевірялася, атестації не проводилася, а також відповідач не отримав згоди профспілкового комітету на його звільнення, питання про надання такої згоди взагалі не розглядалося, позивача не запрошували на розгляд цього питання. Крім цього, позивач вказує, що з 17.05.2017 року відповідач без його згоди та грубо порушуючи трудове законодавство, незаконно перевів його на посаду стажиста, а 16.11.2017 року звільнив з посади не стажиста, а лікаря. Таким чином, позивач вважає, що відповідач незаконно звільнив його з посади лікаря-анестезіолога, що є підставою для визнання наказу протиправним та його скасування з покладанням на відповідача обов'язку здійснити позивачу оплату за вимушений прогул, починаючи з 16.11.2017 року по день фактичного поновлення на посаді.Моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок незаконного переведення його на посаду стажиста, а також внаслідок подальшого безпідставного оголошення йому догани і протиправного звільнення, позивачу спричинені душевні страждання. Втрата роботи та безпідставне звинувачення позивача у недостатній кваліфікації призвели до порушення його звичного образу життя, до втрати нормальних життєвих зв'язків, до спричинення шкоди його діловій репутації, для відновлення яких йому необхідно прикласти значні зусилля. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ головного лікаря Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» Кузар О.В. від 09.10.2017 р. №01/7-8к у частині оголошення йому догани; поновити строк на оскарження наказу від 15.05.2017 р. № 40-кп в частині переведення позивача на посаду лікаря-анестезіолога стажиста; визнати протиправним та скасувати наказ головного лікаря Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» Кузар О.В. від 16.11.2017 р. №79-кз-1 про його звільнення з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології за невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст.40 КЗпП України; стягнути з Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 110 000,00 гривень. Представник відповідача - Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» в судовому засіданні позов не визнав вказуючи, що підстав для задоволення позову не вбачається. Представником відповідача звернуто увагу суду, що позивач вказує, що до нього було застосоване нове дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, у зв'язку з невідповідністю займаній посаді, що не відповідає дійсності, так як дисциплінарне стягнення було одне - Наказ №01/07-8к від 09.10.2017 року «Про накладання дисциплінарного стягнення на лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ [PERSON]). І звільнення позивача за Наказом №79-кз від 16.11.2017 року, ніяким чином не стосується дисциплінарного стягнення. Щодо оскарження наказу про оголошення догани, представник відповідача зазначав, що відповідно Акту службового розслідування від 29.09.2017 року комісією встановлено, що [PERSON], [INFO], звернулася самостійно до приймального відділення ДЗ «ІБЛ на ВТ МОЗ України» 30.08.2017 року о 12:10 годині. 04.09.2017 року після огляду лікарів було прийнято рішення про ургентне оперативне втручання. Призначена консультація анестезіологом [PERSON] Під час проведення всіх видів анестезії, повинні постійно оцінюватися такі параметри: оксигенація, вентиляція, циркуляція і температура тіла хворого. Так, на підставі розглянутих документів комісія з проведення службового розслідування щодо медичної допомоги пацієнтці [PERSON], зробила висновки, що зупинка серця сталося через недбалість лікаря (недотримання стандартів надання медичної допомоги), тобто ситуація, в якій «речі говорять самі за себе», ґрунтуючись на свідченнях оточуючих. Представник відповідача вказував, що пояснювальні записки лікарів, які приймали участь при оперативному лікуванні, а саме лікаря вищої категорії акушер-гінеколога [PERSON] свідчать про те, що позивачем не дотримано стандартів надання медичної допомоги. В ході проведення реанімаційнихзаходів було виявлено, що до хворої [PERSON] не був підключений електрокардіомонітор, а також і капнограф. Представник відповідача звернув увагу суду, щодо неправдивих показів [PERSON] де він вказує, що до зупинки серця був моніторинг за допомогою капнографу, тому що ці обставин не відповідають дійсності виходячи з показань свідків цих подій, при цьому фальсифікуючи записи в медичній карті стаціонарного хворого №9535.Сторона відповідача також спростовує покази позивача про відсутність кардіомоніторів у відділенні анестезіології з палатами інтенсивної терапії на час проведення ургентної операції, так як на балансі лікарні знаходяться сім кардіомоніторів, які закріплені за відділенням анестезіології, і позивач міг їм скористатися або взагалі відмовитись від проведення анестезії поки йому не нададуть кардіомонітор. Представник лікарні вважав хибними покази [PERSON] про вчасність діагностуванні їм зупинки серця, що не відповідає дійсності виходячи із пояснювальних свідків та Акту службового розслідування. Щодо оскарження наказу про переведення на іншу посаду, представник відповідача зазначив, що відповідно до пункту 2.11 розділу 2 Завдання та обов'язки, Посадової інструкції №4.12/2 лікаря-анестезіолога, код КП 2221.2 відділення анестезіології з ПІТ Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров'я України» - «Постійно удосконалювати свої знання та практичні навички шляхом відвідування лікарських консультацій, днів спеціалістів, засідання обласної ради, курсів підвищення кваліфікації кожні п'ять років». У разі відмови від стажування (спеціалізації), відповідно до абз. 6 Роз'яснення, лікар (провізор) - стажист (за згодою) з додержанням вимог наказу МОЗ України від 25.12.92 №195 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю», може бути переведений на посаду молодшого спеціаліста з медичною освітою, а у разі відмови - підлягає звільненню по ст.40 п.2 КЗпП України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці). Атестація лікарів (провізорів) проводиться за їхнім бажанням, лікар, у якого закінчився 5-річний термін після атестації і який не подав документи на підтвердження атестації не має права працювати на керівній посаді чи посаді лікаря-спеціаліста. Займати лікарську посаду він може лише після проходження атестації та підтвердження звання «лікар-спеціаліст», або його треба перевести на посаду, яка відноситься до категорії середнього медичного персоналу. Поки вирішується питання про стажування лікаря має бути переведено на посаду лікаря стажиста зі встановленням окладу згідно з п.2.2.5 Наказу МОЗ №308/519. Термін стажування визначається органом охорони здоров'я (від 1 до 6 міс). Таким чином, ствердження позивача, що його не направляли на стажування, не має під собою законних підстав, оскільки це питання повинен вирішувати виключно сам лікар.Щодо оскарження наказу про звільнення, представник відповідача вказує, що термін дії сертифіката лікаря-спеціаліста з конкретної лікарської спеціальності - 5 років, після чого потрібно підтвердити право працювати за фахом упродовж наступних 5 років або пройти атестацію на кваліфікаційну категорію чи підтвердити звання лікаря- спеціаліста після стажування. У разі відмови від стажування (спеціалізації) лікаря-стажиста можуть перевести (за його згодою і згідно з вимогами Наказу МОЗ України №195) на посаду молодшого спеціаліста з медичною освітою, а якщо він не пристане й на такі умови, тоді згідно з КЗпП України його буде звільнено. Зокрема п. 2 ст. 40 КЗпП визначає умови дочасного розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, у тому числі й у випадках «виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, шо перешкоджає продовженню цієї роботи». А лікар, який не пройшов чергових етапів атестації, не відповідає кваліфікаційним вимогам і не має права обіймати лікарські посади. Таким чином, звільнення лікаря проводилося у відповідності до чинного законодавства України. Щодо моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання, яких на практиці налічується чотири: вина (вина може розумітися як ставлення роботодавця до здійснюваного порушення трудових прав працівника); факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи; протиправність дій роботодавця, а також причинний зв'язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди. Таким чином, лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями роботодавця та наслідками. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивач не довів, що ДЗ «ІБЛ на ВТ МОЗ України» повинен відшкодувати моральну шкоду. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ (палатою інтенсивної терапії) з 05.02.2016 року, що підтверджується записами з наданої трудової книжки серії [NUMBER]. Документами, що знаходяться в матеріалах справи підтверджується, що 12.05.2017 року начальником відділу кадрів на ім'я головного лікаря ДЗ «ІБЛ та ВТ МОЗ України» складено рапорт, в якому зазначається, що при перевірці термінів закінчення попередньої атестації лікарів та своєчасного проходження атестації лікарями було виявлено наступне. У лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ [PERSON] 16.05.2017 року закінчився 5-ти річний термін дії сертифікату лікаря-спеціаліста. На неодноразові звернення начальника відділу кадрів про надання документів щодо проходження курсів підвищення кваліфікації з подальшою атестацією [PERSON] не прореагував. З метою виконання Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого наказом МОЗ України від 19.12.1997 р. № 359 «Про подальше удосконалення атестації лікарів» просить перевести лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ [PERSON] на посаду лікаря-стажиста з 17.05.2017 по 16.11.2017. 15.05.2017 року адміністрацією ДЗ « Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» прийнято наказ № 40-кп-6 від 15.05.2017 року «Про переводи», згідно з яким [PERSON] - лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ, код-17, переведено на посаду лікаря-анестезіолога стажиста відділення анестезіології з ПІТ з 17.05.2017 р. по 16.11.2017 р. на підставі: рапорту начальника відділу кадрів Попової Р.Л. З повідомлення головного лікаря від 03.07.2017 року вбачається, що адміністрація ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» повідомляє профспілковий комітет закладу про те, що 16.05.2017 у лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ [PERSON] закінчився термін дії сертифікату лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Анестезіологія». Наказом №40-кп-6 від 17.05.2017 року [PERSON] був переведений лікарем-анестезіологом стажистом. Впродовж березня - червня 2017 начальник відділу кадрів Попова Р.Л. звертала увагу лікаря анастезіолога [PERSON] на те, що йому необхідно вирішити питання атестації. Також, про ситуацію, яка склалася з лікарем-анестезіологом [PERSON] був неодноразово проінформований завідуючий відділенням [PERSON] На даний час лікар-анестезіолог [PERSON] ніяких документів, що підтверджують його кваліфікацію (ПАЦ, ТУ) до відділу кадрів не надав. Відповідно до розділу 1 ч.2,3 Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 359 від 19.12.1997 року) у редакції наказу Міністерства охорони здоров'я України № 650 від 02.10.2015 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 176/28306, визначено, що Основними завданнями атестації лікарів є визначення рівня професійної підготовки лікарів та можливості подальшого використання спеціалістів, підвищення їх кваліфікації. Передбачено види атестації лікарів: 1) атестація на визначення знань і практичних навиків з присвоєнням ( підтвердженням) звання «лікар-спеціаліст»; 2) атестація на присвоєння кваліфікаційної категорії; атестація на підтвердження кваліфікаційної категорії. Атестація на визначення знань та практичних навиків з присвоєнням ( підтвердженням) звання «лікар-спеціаліст» проводяться в комісіях, що створюються при вищих медичних навчальних закладах та закладах післядипломної освіти. Відповідно до розділу 11 п.7 Положення - особі, якій за результатами атестації на визначення знань та практичних навиків присвоєно ( підтверджено ) звання « лікар - спеціаліст» з конкретної лікарської спеціальності, вищим медичним навчальним закладом видається сертифікат лікаря-спеціаліста за формою, наведеною у додатку 2 цього Положення. Як вбачається з сертифікату [NUMBER], [PERSON] 30 січня 2008 року атестувався на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Одеському державному медичному університеті, наказом по Одеському державному медичному університету від 31 січня 2008 року за № 32-о присвоєно( підтверджено) звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю медицина невідкладних станів. Сертифікат дійсний до 31 січня 2013 року. З Сертифікату [NUMBER], строк дії якого до 17 травня 2017 року, вбачається, що наказом по Одеському національному медичному університету від 17 травня 2012 року за № 612 [PERSON] присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Анестезіологія». [PERSON] видано Сертифікат [NUMBER], строк дії якого до 17 травня 2017 року. Згідно Розділу 11 Положення про порядок проведення атестації лікарів, атестації на визначення знань та практичних навиків з присвоєнням звання «лікар-спеціаліст» з конкретної лікарської спеціальності підлягають особи, які закінчують навчання в інтернатурі, а також особи, які у порядку, передбаченому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1992 року за № 195 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю», допущені до лікарської діяльності та пройшли курси спеціалізації або стажування. Особи, які не працювали більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю та особи, які своєчасно не пройшли атестацію на кваліфікаційну категорію, не можуть займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без попереднього проходження стажування відповідно до вимог Положення про порядок направлення на стажування лікарів, які не працювали за спеціальністю більше трьох років, і про порядок їх наступного доступу до лікарської діяльності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 березня 1993 року за № 48, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01 квітня 1993 року за № 19. Атестацію на визначення знань та практичних навиків проводять за Переліком лікарських посад у закладах охорони здоров'я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12 листопада 2002 року за № 385, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7181. Термін дії сертифіката лікаря ( провізора) - спеціаліста становить 5 років. Департамент кадрової політики та запобігання корупції Міністерство охорони здоров'я України надав роз'яснення щодо правильного використання посад «лікар (провізор) -стажист», згідно з яким у разі закінчення терміну дії сертифіката лікаря (провізора - спеціаліста», одного року після закінчення 5-річного строку з моменту попередньої атестації на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії чи отримання звання лікаря (провізора)- спеціаліста з іншої спеціальності , лікар ( провізор) підлягає терміновому направленню на стажування (спеціалізацію) і до отримання звання «лікар (провізор) спеціаліст» зараховується (переводиться) на посаду «лікар-провізор». Згідно роз'яснення щодо правильного використання посад «лікар (провізор) -стажист» наданим МОН, вбачається, що у разі закінчення терміну дії сертифіката лікаря (провізора) - спеціаліста, одного року після закінчення 5-річного строку з моменту попередньої атестації на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії чи отамання звання лікаря - (провізора) - спеціаліста з іншої спеціальності, лікар-провізор підлягає терміновому направленню на стажування (спеціалізацію) і до отримання звання «лікар (провізор) - спеціаліст» зараховується (переводиться) на посаду «лікар (провізор) -стажист». При цьому лікарська (провізорська) посада на час спеціалізації (стажування) повинна бути заміщена посадою лікаря (провізора) - стажиста з цієї спеціальності ( п.2.1.3 наказу МОЗ України від 22.07.93 року № 166 « Про подальше удосконалення системи післядипломної підготовки лікарів (провізорів). Проаналізувавши вищенаведені нормативно-правові акти, суд приходить до висновку про законність наказу № 40-кп від 15 травня 2017 року про переведення [PERSON] лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ на посаду лікар-анестезіолога стажиста відділення анестезіології з ПІТ з 17.05.2017 року по 16.11.2017 року, а тому не вбачає підстав для його скасування. Оскаржуючи наказ про переведення позивач зазначає, що йому нічого не було відомо про дії керівництва лікарні щодо його переведення на посаду лікаря-стажиста, з цих причини він був позбавлений можливості своєчасно оскаржити наказ до суду, а тому просить поновити строк для його оскарження. Ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видача трудової книжки. Ст.234 КЗпП України, вказує, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпЗ України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до Посадової Інструкції лікаря анестезіолога, позивач в своєї роботі зобов'язаний керуватися Конституцією України та чинним законодавством, нормативно-правовими документами України в сфері охорони здоров'я наказами та розпорядженнями керівництва закладу. З цих підстав суд приходить до висноску, що позивач зобов'язаний бути обізнаним щодо наказів МОЗ України, з роз'ясненнями Департаменту кадрової політики та запобігання корупції Міністерства охорони здоров'я України щодо правильного використання посад «лікар (провізор) -стажист», а тому не міг не знати про наказ № 40-кп від 15 травня 2017 року про його переведення як лікаря -анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ на посаду лікаря-анестезіолога стажиста відділення анестезіології з ПІТ з 17.05.2017 року по 16.11.2017 року, у зв'язку з чим вважає строк для його оскарження пропущеним з неповажних причин. Проте, суд надав правову оцінку наказу № 40-кп про переведення [PERSON] та відмовив у задоволенні позовних вимог в цієї частині з загальних підстав. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст.141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. З Наказу №01/7-8к від 09.10.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ [PERSON]» вбачається, що через порушення стандартів надання медичної допомоги з анестезіології та акушерства і гінекології, на підставі Акту службового розслідування від 29.09.2017 р.,

Outcome: dismissed