Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 58176 швейцарських франків 67 раппенів (сантимів) та 3050 грн. 16 коп., проценти за користування безпідставно набутими грошима в розмірі 64025 швейцарських франків 07 раппенів (сантимів) та 5045 грн. 99 коп. та моральну шкоду у розмірі 4000000 грн. Обгрунтовано позов тим, що в квітні 2007 року позивач звернувся до відповідача з метою отримання кредиту для фінансування будівництва власного житла. Відповідач надав йому інформацію щодо програм кредитування, але приховав важливу для свідомого вибору позивача інформацію про те, для якої сторони правовідносин програма кредитування у швейцарських франках була привабливою та в чому це виражено. Фактично у відповідача не було в наявності швейцарських франків, а кошти згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва перераховувалися саме в гривні, а тому повернення банку коштів у швейцарських франках є безпідставно отриманим майном і ці кошти мають бути повернуті позивачу. [PERSON] у позові зазначає, що кредитний договір є недійсним і нікчемним згідно вимог закону. За користування коштами банк має сплатити позивачу проценти, як упущену вигоду. Своїми неправомірними діями відповідач наніс позивачу моральної шкоди, яку він оцінює в чотири мільйона гривень. Моральну шкоду позивач пов`язує з погіршенням здоров`я внаслідок неправомірних дій відповідача та погіршенням способу його життя. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на необгрунтованість та незаконність вимог позивача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що не погоджується із відзивом відповідача, посилаючись на те, що валютна операція з розміщення залучених швейцарських франків, на здійснення якої відповідачу видана ліцензія, не може проводитися за рахунок швейцарських франків, отриманих відповідачем в кредит (позику) або куплених за гривні на міжбанківському валютному ринку України. Позивач також зазначає, що відповідач 24.05.2007 проводив заборонену діяльність та багаторазово купував у нього готівкові швейцарські франки за гривні для проведення обліку валютної операції з їх розміщення (надання кредиту) та фальсифікації введення їх в економіку держави, після чого їх розмір в касі банку в готівковій формі не змінився. Крім того, позивач у відповіді на відзив зазначає, що в даній справі не має юридичного значення відсутність в касі банку швейцарських франків в готівковій формі в достатній кількості, оскільки відповідно до умов кредитного договору відповідач був зобов`язаний надати кредит єдиною сумою у розмірі 65432,09 швейцарських франків у безготівковій формі, а позивач мав обов`язок використати наданий кредит за цільовим призначенням. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 24.05.2007 сторони уклали Договір про надання банком [PERSON] кредиту в сумі 65432,09 швейцарських франків, що становить 265000 грн. на оплату пайової участі у будівництві житла трикімнатної квартири, розташованої в будинку [ADDRESS] , строком до 29.12.2020, зі сплатою за користування кредитними коштами не менше 10,24% річних. Саме 265000 гривень було перераховано банком для інвестування коштів у будівництво квартири і у 2008 році [PERSON] оформив право власності на трикімнатну квартиру. На ім`я [PERSON] банком було відкрито гривневий поточний рахунок для сплати ним заборгованості по кредиту. На виконання умов укладеного договору [PERSON] до квітня 2013 року сплачував кошти в погашення кредиту. У квітні 2016 року ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути заборгованість за договором кредиту у сумі 51169,18 швейцарських франків, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 38850,00 швейцарських франків, заборгованість за процентами в сумі 12319,18 швейцарських франків, пені за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 685523,75 грн. Заявлені позовні вимоги ПАТ «Укрексімбанк» обґрунтував тим, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7607С29 відповідно до умов якого, банк надав [PERSON] кредит у розмірі 65432,09 швейцарських франків для оплати пайової участі у будівництві житла з кінцевою датою погашення 29.12.2020. У травні 2016 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про захист прав споживачів та визнання договору та рахунку для зарахування кредиту недійсним, посилаючись на те, що банк уклав кредитний договір про надання кредиту у швейцарських франках, але протиправно надав кредит у національній валюті у розмірі 265000,00 гривень та скоїв кримінальне правопорушення по легалізації швейцарських франків, здобутих злочинним шляхом. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року у справі № 750/3453/16-ц зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір від 24.05.2007 № 7607С29, що укладений між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON] . У задоволенні решти зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. У задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про стягнення боргу відмовлено. Проте, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року скасовано. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 74540 грн. 60 коп. заборгованості по тілу кредиту, 106560 грн. 91 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом та 75000 грн. пені за порушення строків погашення процентів та платежів за кредитним договором, а всього 256101 грн. 52 коп. В задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору від 24.05.2007 № 7607С29, що укладений між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON] відмовлено. При розгляді справи № 750/3453/16-ц Апеляційний суд Чернігівської області врахував, що на час надання кредиту в банку були відсутні швейцарські франки в необхідному розмірі, що підтверджено висновком експертизи, копія якої міститься в матеріалах справи та платіжними дорученнями на купівлю [PERSON] іноземної валюти, враховуючи що споживач є слабкою стороною у договорі, а тому прийшов до висновку про часткове задоволення вимог первісного позивача та стягнення з відповідача заборгованості в національній валюті гривні. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину згідно ст. 1057-1 ЦК України та відповідно вимоги про повернення на його користь 58176,67 швейцарських франків по заяві, поданій ним 24.10.2016 - під час розгляду справи апеляційним судом, не підлягають задоволенню. Зокрема, апеляційний суд врахував, що підписавши у 2007 році договір про надання кредиту, позичальник [PERSON] погодився, що укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку, а також те, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Протягом тривалого часу [PERSON] сплачував кошти в погашення отриманого кредиту, які зараховувались банком на гривневий рахунок. [PERSON] , отримав у власність квартиру за кредитні кошти банку, яких на час укладення договору купівлі-продажу квартири у [PERSON] не було у достатньому розмірі. Проте, курс іноземної валюти до гривні після укладеного договору почав різко змінюватися і [PERSON] неодноразово звертався до банку з проханням конвертувати швейцарські франки у гривню, про що свідчать копії листів [PERSON] до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Національного банку України, навпаки, банк направляв на адресу відповідача листи з вимогою сплатити заборгованість, а у випадку не виконання звернути стягнення на квартиру. При ухваленні рішення у справі № 750/3453/16-ц Апеляційний суд Чернігівської області прийшов до висновку, що надавши [PERSON] кредитні кошти в національній валюті, відкривши поточний рахунок для зарахування сплачених коштів у національній валюті, але зобов`язавши споживача здійснювати оплату в іноземній валюті, банк здійснював свої діяльність не прозоро, а тому стягнув заборгованість по кредиту, врахувавши здійснені [PERSON] оплати, саме в національній валюті гривні та стягнув залишок боргу з [PERSON] на користь банку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним кошти згідно кредитного договору, посилаючись на те, що ці кошти є безпідставно набутим банком майном. Частиною першою статті 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною другою статті 80\~ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212\~ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.\~1212\~ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177\~ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202\~ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків Приписами частини першої статті 207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Отже, аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212\~ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212\~ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція викладена Верховним Судом України 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15 та Верховним Судом від 05.12.2018 у справі № 367/6344/16-ц. Отже, норми статті 1212\~ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. З наявних у справі доказів вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір, на підставі якого [PERSON] здійснював внесення платежів на погашення боргу. Кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений, не припинений, тобто є тією самою правовою підставою набуття Банком усіх грошових коштів, в тому числі тих, про стягнення яких заявляє [PERSON] , судом при розгляді справи № 750/3453/16-ц були враховані здійснені позивачем оплати на виконання кредитного договору та стягнуто на користь банку залишок боргу в національній валюті, а тому підстав для стягнення з відповідачав на користь позивача грошових коштів, внесених як платежі на виконання кредитного договору, суд не вбачає. Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів (упущеної вигоди), вимоги про які заявив позивач. Статтями 22 та 1214 Цивільного кодексу\~України встановлена необхідна підстава для її відшкодування протиправна поведінка, внаслідок якої [PERSON] не отримав дохід, на який він розраховував. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що грошові кошти від [PERSON] були отримані відповідачем як платежі за кредитним договором, ці платежі враховані судом при розгляді справи № 750/3453/16-ц та залишок боргу стягнуто за рішенням суду з позивача на користь банку в гривні. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 4 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Оскільки позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, які б завдали йому моральної шкоди та в чому ця моральна шкода виражена, враховуючи предмет даного позову, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed