Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Чорноморського біосферного заповідника НАН України в особі директора [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що йому належить земельна ділянка площею 0,0189 а, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Лєрмонтова, б/н, кадастровий номер 6522310100:02:001:0020, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №782806. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок. Користувачем суміжної земельної ділянки є Чорноморський біосферний заповідник НАН України. 10.05.2011 року між позивачем , [PERSON] з одного боку га Чорноморським біосферним заповідником НАН Українивідповідачем, з другого, укладено договір встановлення земельного сервітуту. Умовами даного договору передбачено, що заповідник встановлює безоплатний постійний земельний сервітут на земельну ділянку для землекористувачів сусідньої ділянки ([PERSON], [PERSON] М.) на проїзд транспортними засобами та прохід через земельну ділянку заповідника до дороги загального користування, згідно плану меж зони дії земельного сервітуту. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у книзі реєстрації обтяжень, обмежень (сервітутів) 22.12.2011 року. У звязку з тим, що директор Чорноморського біосферного заповідника на даний час чинить перешкоди у проїзді до земельної ділянки, що належить позивачеві, він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду і просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, згідно умов договору від 10.05.2016, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. 12.01.2016 р. до суду звернувся Чорноморський біосферний заповідник із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення дії договору земельного сервітуту, в якій представник просить припинити дію договору на встановлення земельного сервітуту від 10.05.2011, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що власник земельної ділянки Чорноморський біосферний заповідник не в змозі використовувати її за цільовим призначенням, а також тим, що відповідач по зустрічному позову [PERSON] не проживає за адресою [INFO], а його адреса м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, 1-б. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити за необґрунтованістю. Представник відповідача за первісним позовом Чорноморського біосферного заповідника [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, підтримуючи зустрічний позов, просив припинити дію договору земельного сервітуту, посилаючись на те, що Чорноморський біосферний заповідник не в змозі використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд проходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 3-4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому процесуальним законодавством звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно (яким є сервітут), має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 402 ЦК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Спеціальні норми щодо земельного сервітуту містяться у статтях 98-102 Земельного кодексу України. Так, за ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ст. 100 Земельного кодексу України, земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку. Такі ж правові норми встановлені і Цивільним кодексом України Відповідно до матеріалів справи, які були дослідженні у судовому засіданні, [PERSON] набув прав власності на земельну ділянку за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, б/н, кадастровий номер 6522310100:02:001:0020, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ №782806. Судом встановлено, що 10.05.2011 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку та Чорноморським біосферним заповідником НАН України, з другого, було укладено договір встановлення земельного сервітуту. Умовами даного договору передбачено, що заповідник встановлює безоплатний постійний земельний сервітут на земельну ділянку для землекористувачів сусідньої ділянки позивача [PERSON] та [PERSON], на проїзд транспортними засобами та прохід через земельну ділянку заповідника до дороги загального користування, згідно плану меж зони дії земельного сервітуту. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у книзі реєстрації обтяжень, обмежень (сервітутів) 22.12.2011 року, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У звязку з порушенням умов Договору земельного сервітуту, позивач звертався до керівника Чорноморського біосферного заповідника для досудового врегулювання, про що свідчать копії звернень від 08.07.2015 та 21.07.2015, однак відповіді на дані звернення отримано не було. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідачем чиняться перешкоди у проїзді до земельної ділянки, що належить позивачеві [PERSON], даний факт не заперечувався представником відповідача по первісному позову. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача по зустрічному позову посилається на те, що встановлення земельного сервітуту позбавляє Чорноморський біосферний заповідник можливості користуватися земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а також на те, що відповідач по зустрічному позову [PERSON] не проживає за адресою [INFO], а його адреса м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, 1-б. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачеві. Підстав, визначених ст. 651 Цивільного кодексу України, а також ч. 2 ст. 102 ЗК України, з урахуванням встановлених обставин та правовідносин між сторонами, в зустрічній позовній заяві, чи під час розгляду справи в судовому засіданні представником позивача за зустрічним позовом не наведено. Тому суд вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними і такими, що не ґрунтуються на Законі. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом щодо зобовязання відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні земельним сервітутом ґрунтуються на Законі, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, з вищенаведеного вбачається, що обставини, на які посилався позивач по зустрічному позову, не обґрунтовані, оскільки не надано належних доказів порушення їх прав, як землекористувача, та виникнення права припинення земельного сервітуту, а тому суд приходить до висновку, що підстав для задоволення зустрічного позову немає. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Таким чином, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved