Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач на даний час прописана (зареєстрована) за вищевказаною адресою, хоча фактично з серпня 2015 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає. Оскільки за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються його права. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в частині позовних вимог про примусове зняття [PERSON] з реєстрації - залишено без розгляду (а.с.48). В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Посилаються на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилаються на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» №41 (3283) від 05 січня 2017 року, причини неявки суду невідомі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2014 р. є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 5/. Відповідно до акту від 04.04.2016 року, підписаних мешканцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчено В.о. начальника КП «Комунальник - 96» Чепрасова О.М., в квартирі [ADDRESS] [PERSON], яка зареєстрована за вищевказаною адресою в квартирі постійно відсутня та не проживає з січня 2015 р. Ніяких її особистих речей, в тому числі одягу, меблів та інших предметів в квартирі не знаходиться (а.с.6). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved