Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], а також просить розділити в рівних частках спільно придбане майно на рівних умовах за договором купівлі-продажу квартири від 08 липня 2011 р., реєстраційний № обєкту у РПВН 33973158, а саме трьох кімнатну квартиру, загальна площа складає 79,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу подружжя, оскільки примирення між ними не можливе із-за небажання зберегти сімю. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем і вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.01.2009 року у Центральному відділі РАЦС Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони дітей не мають. За не спростованим твердженням позивача сторони спільного господарства не ведуть та припинили сімейні відносини, спору з приводу проживання дитини не мають, на примирення сторони не згодні, наполягають на розірванні шлюбу. За даних обставин шлюб підлягає розірванню. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сімю у сторін немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сімї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Під час перебування у шлюбі сторони 08 липня 2011 р. придбали в рівних частках квартиру № 67, що знаходиться, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Попова Космонавта, буд. № 7, к. 1, що підтверджується договором купівлі продажу від 08.07.2011 року (а.с. 9-12). Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя. Згідно висновку про вартість майна станом на 03.09.2015 року ринкова вартість квартири становить 1100600 грн. (а.с.11). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином на підставі викладеного суд вважає, що трикімнатна квартира № 67, яка розташована в будинку № 7, корпус № 1 по вулиці Попова в м. Кіровограді є спільним майном подружжя, та належить сторонам в рівних частках. Відповідачем не доведено про наявність будь-яких угод щодо добровільного поділу майна нажитого під час шлюбу, що є безумовною підставою до задоволення позову. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. Вирішуючи питання про судові витрати понесені позивачем за поділ майна подружжя, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved