Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 35 000 доларів США суми позики, пені за один місяць прострочки в роззмірі 31500,00 доларів США та штрафу в розмірі 500,00 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами по справі 22 серпня 2016 року укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути зазначені кошти в термін до 22 листопада 2016 року, про що написав боргову розписку. Відповідач частково повернув суму боргу, проте сума в розмірі 35000,00 доларів США залишається неповернутою позивачеві. З метою врегулювання спору до судового розгляду, позивачем 17 січня 2019 року було направлено на адресу відповідача лист з вимогою про повернення суми позики, а також пені та штрафу за прострочення зобов`язання, однак відповідачем борг не було повернуто. У судовому засіданні представник позивача адвокат Куксюк А.Л. позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, про місце, дату і час судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази долучені до позовної заяви, суд прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до договору позики від 22 серпня 2016 року, боргової розписки від 22 серпня 2016 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 45 000,00 дол. США та зобов`язався їх повернути в термін до 22 листопада 2016 року. Згідно п. 12 договору позики позичальник зобов`язався у разі невиконання (несвоєчасного виконання) зобов`язання з повернення суми позики сплатити пеню в розмірі 3% від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення. У випадку прострочення повернення платежів передбачених умовами даного договору більш як на один місяць, позичальник сплачує штраф в розмірі 500 доларів США. Згідно вимоги-претензії від 16 січня 2019 року, фіскальних чеків про відправлення поштового повідомлення ПАТ «Укрпошта», [PERSON] 17 січня 2019 року направив на адресу [PERSON] вимогу-претензію про повернення боргу в розмірі 35000 доларів США, а також сплатити пені в розмірі 31500,00 доларів США та штрафу в розмірі 500,00 доларів США. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи в суді договір від 22 серпня 2016 року відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, викладеним у постанові Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18 вересня 2013, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, позивач довів як обставину укладення договору позики, так і обставину отримання відповідачем коштів, надавши суду розписку відповідача. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач жодних заперечень проти вимог позивача суду не надав, з огляду на подання позивачем до суду боргового документа, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачем 35 000,00 доларів США боргу за розпискою станом на дату ухвалення рішення у справі. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, викладеним у постанові № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, частину коштів отриманих у позику в сумі 35 000 доларів США не повернуто, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 9605,00 грн.

Outcome: approved