Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму згідно судового наказу Бродівського районного суду Львівської області від 19.07.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить суд справу слухати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Представник позивача адвокат Онищук Т.Н. в судове засідання 13.08.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] адвокат Секретар О.Л. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутності на у відсутності її довірительки, позов заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні. Також вона 06.01.2020 року подала письмові пояснення по справі про відмову у задоволенні вимог позивача. Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги надані суду докази та дослідивши їх в сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 грудня 2008 року, що позивач та відповідач розірвали шлюб 18 грудня 2008 року (а.с. 9). Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19 липня 2018 року Бродівським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що після розірвання шлюбу дочка [PERSON] залишилась проживати із ним та його матір`ю [PERSON] , яка бере участь з утриманні та вихованні дочки [PERSON] , у [ADDRESS] . Незважаючи на це, відповідачка звернулась до суду з заявою про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання обох дітей - [PERSON] та [PERSON] , яка проживає з відповідачкою. Факт проживання неповнолітньої дочки з позивачем стверджується актом, складеним за участю працівників Бродівської міської ради № 627 від 21 серпня 2019 pоку, довідкою Бродівської ЗОШ № 2 Бродівського району № 161 від 21 серпня 2019 pоку, а також підтверджується довідкою лікаря Бродіваської ЦРЛ про огляд [PERSON] . Відповідач жодної участі в утриманні та вихованні дочки [PERSON] не бере, не цікавиться нею, не надає ніякої матеріальної допомоги, а аліменти використовує на свою користь. Проте, відповідач це заперечує та просить врахувати, що згідно акту обстеження від 04 лютого 2020 року [PERSON] проживає разом з дідусем та бабусею, навчається в Бродівській ЗОШ № 3. Турботу про її виховання, навчання та стан здоров`я взяла на себе бабуся [PERSON] . Крім того, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років - визначається нею самою (ст. 60 СК України). Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч. 3 ст.181 СК України). Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них. Нормами Сімейного кодексу України такий спосіб захисту прав та обов`язків щодо припинення стягнення з батька аліментів передбачений у зв`язку з набуттям права власності дитиною на нерухоме майно (ст. 190 СК України) або у зв`язку з припиненням навчання повнолітньої дитини (ст. 199 СК України). Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267- 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Підстави звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину закріплені в ст. 188 СК України. Так, згідно ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує її потреби.

Outcome: dismissed