Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення боргу за договором позики, 3% річних, індексу інфляції та пені. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30. 11. 2009 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. та 1 000,00 дол. США терміном на 2 місяці. Відповідач зобов'язалась повернути запозичені грошові кошти та відсотки за користування ними, в термін до 31 січня 2010 року. 07. 12. 2009 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. терміном на 2 місяці. Відповідач зобов'язалась повернути запозичені грошові кошти та відсотки за користування ними, в термін до 31 січня 2010 року. Позивач зазначає, що у встановлений договором строк відповідач борг позивачу не повернула, уникала зустрічі та постійно переносила термін повернення посилаючись на різні обставини. З урахуванням наведеного, позивач з урахуванням уточнень просив суд: - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі договору позики № 1 та договору позики № 2 загальну суму боргу в розмірі 23 993,00 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від загальної суми боргу по договору позики в розмірі 2 754,92 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції в розмірі 2 864,41 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача договірну пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в сумі 14 677,67 грн. Позивач в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, подавши в судовому засіданні заяву про застосування строків позовної давності в частині вимог позивача про стягнення з відповідача договірної пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період починаючи з 08. 01. 2010 року та 3% річних починаючи з 08. 01. 2010 року. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30. 11. 2009 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. та 1 000,00 дол. США терміном на 2 місяці, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 4). Вбачається, що відповідач зобов'язалась повернути запозичені грошові кошти та відсотки за користування ними, в термін до 31 січня 2010 року. Також судом встановлено, що 07. 12. 2009 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. терміном на 2 місяці, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 5). Вбачається, що відповідач зобов'язалась повернути запозичені грошові кошти та відсотки за користування ними, в термін до 31 січня 2010 року. Встановлено, що в обумовлений сторонами та визначений договорами строк, тобто 31 січня 2010 року, відповідач борг позивачу не повернула. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 30. 11. 2009 року та 07. 12. 2009 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останній грошові кошти в сумі, визначеній договором позики. Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернула позивачу позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики. У зв'язку з тим, що відповідач не повернула у встановлені договором строк суму позики позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 30. 11. 2009 року та договором позики від 07. 12. 2009 року в сумі 23 993,00 грн.. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних від загальної суми боргу по договору позики в розмірі 2 754,92 грн. та пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в сумі 14 677,67 грн., слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України, фактично 3% річних є пенею, яка може застосовуватись в разі прострочення грошового зобов'язання, якщо в його умовах не був передбачений такий вид санкції за його порушення. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що обумовлений сторонами строк повернення грошових коштів - 31. 01. 2010 року. Так, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача пені, в даному різі, почався з дня коли відповідач, порушуючи умови договору, в обумовлений між сторонами строк, суму боргу позивачу не повернула, тобто з 31. 01. 2010 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом - 13. 02. 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Під час розгляду справи, представником відповідача було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності в частині вимог позивача про стягнення з відповідача договірної пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних. Вказана заява прийнята судом та міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В процесі розгляду справи позивачем не було надано до суду вмотивованої заяви, а також пояснень щодо поважності пропуску строку позовної давності в частині вимог стягнення з відповідача договірної пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, зважаючи на заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від загальної суми боргу по договору позики в розмірі 2 754,92 грн. та пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в сумі 14 677,67 грн., в зв'язку із спливом позовної давності. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача індекс інфляції в розмірі 2 864,41 грн., слід зазначити наступне. Так, нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Суд, перевіривши розрахунок індексу інфляції, який був наданий позивачем, погоджується з ним, а відтак вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за період прострочки з 01. 02. 2010 року по 22. 05. 2013 року в сумі 2 864,41 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 268 грн. 58 коп.

Outcome: partial