Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання частково недійсним рішення органу виконавчої влади та визнання прав і обовязків в порядку спадкування за заповітом. Позивач \~[PERSON]\~до суду надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити\~а.с.128. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Дніпропетровської області до та\~секретар сільської ради Андріївська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області\~[PERSON] суду надали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають в повному обсязі\~а.с. 131,132. Треті особи відділ Держгеокадастру у Широківському районі Дніпропетровської області до суду надали заяви про розгляд справи у відсутність їх представника, проти позову не заперечують\~а.с. 133. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання сторони не з 'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ 03 березня 2001 року в м. Дніпропетровськ померла [PERSON], яка до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в [INFO]\~а.с.\~10. За життя, а саме 20 грудня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, яким усе майно, яке їй належало на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла позивачу, - [PERSON]\~а.с.\~9. Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до числа якої входить право на земельну частку (пай) розміром 7,45\~в умовних кадастрових гектарах на землях, яка перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Андріївське» в с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області, право на яке за Спадкодавцем підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданого 27 червня 2001 року головою [PERSON] районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618\~а.с.\~12. Бажаючи прийняти спадщину після померлої 02 березня 2001 року [PERSON], позивач 02 квітня 2015 року звернувся до державної нотаріальної контори з цього питання. Однак, державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 7,45\~в умовних кадастрових гектарах на землях, яка перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Андріївське» в с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме такий виданий після смерті спадкодавця\~а.с.\~13. Право на земельну частку (пай) розміром 7,45\~в умовних кадастрових гектарах на землях, яка перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Андріївське» в с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області було передано спадкодавцю на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації № 274-р від 18 червня 2001 року як пенсіонерці КСП «Андріївське»\~а.с.\~11. Однак, як і рішення [PERSON] районної державної адміністрації № 274 -р від 18 червня 2001 року так і Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданого 27 червня 2001 року головою [PERSON] районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618 на імя померлої 02 березня 2001 року [PERSON] вже після втрати нею своєї право і дієздатності (в розумінні частини 4 статті 25 ЦК України), а саме 27 червня 2001 року. Саме через вище викладене у позивача [PERSON], як спадкоємця за заповітом, померлої 02 березня 2001 року [PERSON] на сьогодні існують поважні та обєктивні причини з яких він позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати свої цивільні спадкові права, зокрема переоформити свої спадкові права. Експертним висновком № 056/500-а від 08 вересня 2016 року проведеним експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз [PERSON] встановлено ідентичність імен «Парасковія» - «Прасковія» та по батькові «Авксентіївна» - «Ауксентіївна» українською мовою\~а.с.\~129. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до норм\~ст. 525 ЦК УРСР\~(1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений встатті 21 цього Кодексу. За правилами\~ст. 548 ЦК УРСР 1963 року\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно із ч. 1\~ст. 549 ЦК УРСР 1963 р.\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до\~п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена\~наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року,\~яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що протягом\~шести місяців позивач [PERSON] після смерті\~[PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки заявник безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з нею і у нього наявні документи які підтверджують право на земельну частку (пай) померлої [PERSON] Крім того, як роз'яснено у п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. Враховуючи вище викладене, слід зазначити про те, що паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю, складання та уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». В статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 Земельного кодексу України наголошено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. У відповідності до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що видане 18 червня 2001 року розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 274-р «Про додаткове виготовлення сертифікатів» в частині надання згоди на виготовлення земельного сертифікату на імя [PERSON] та Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданий 27 червня 2001 року головою [PERSON] районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618 на імя померлої 02 березня 2001 року [PERSON] виготовлені та видані всупереч вимогам закону, тому мають бути визнанні судом недійсними. Саме через вище викладені в позові фактичні обставини позивач [PERSON] на сьогодні позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, як спадкоємець за заповітом померлої\~02 березня 2001 року [PERSON]. Судові витрати віднести на рахунок позивача відповідно до вимоги в позові.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved