Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в обґрунтування якої зазначив, що з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, від яких [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . 10 серпня 2017 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області шлюб з [PERSON] розірвано. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 липня 2017 року з позивача на користь відповідача було присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2019 року було встановлено, що [PERSON] не є батьком [PERSON] і виключено із актового запису про народження, як батька дитини. На підставі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2019 року позов [PERSON] про зменшення аліментів було задоволено. У зв`язку з вищевказаним, вважає, що відповідачем було безпідставно набуто майна (аліментів) на суму 63471 грн 02 коп та просить їх стягнути з останньої, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, заявлені позовні вимоги не визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з 2010 року [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , від яких [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . Згідно з рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.07.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] було присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Підставою стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , були відомості про [PERSON] , як батька, які відповідно до обставин, встановлених рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.07.2019 року, були виключені, оскільки було встановлено, що позивач не є його батьком. Рішенням цього ж суду від 12.05.2020 року було зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.07.2017 року, а саме присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітків щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки про суму стягнень по аліментах, виданої [PERSON] за період з жовтня 2017 року по серпень 2020 року з нього стягнуто аліменти в сумі 126942,04 грн на утримання двох неповнолітніх дітей. Згідно з частиною першою статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у ст.\~1215\~ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду згідно висновку, визначеного у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, встановила, що у ст.\~1215\~ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Разом з тим, Верховний суд у постанові від 25.01.2018 року у справі №601/2435/15-ц звернув увагу на те, що зазначені правила ст.\~1215\~ЦК України застосовуються виключно у випадках, якщо виплата передбачених статтею грошових сум проведена фізичною або юридичною особою добровільно. Для перерахування коштів на підставі рішення суду, передбачений примусовий порядок виконання на підставі норм законодавства про виконавче провадження. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.07.2017 року присуджено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з 29 червня 2017 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, що вказує саме на примусове стягнення аліментів, а не їх добровільну сплату. Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.07.2019 року про виключення із актового запису про народження [PERSON] , як батька дитини [PERSON] вступило в законну силу 29.08.2019 року. Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12.05.2020 року про зменшення розміру аліментів вступило в законну силу 12.06.2020 року. Тому суд приходить до висновку, що стягнута з [PERSON] сума аліментів за період з 29 серпня 2019 року до 12 червня 2020 року у розмірі 21106,44 грн підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial