Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. [PERSON] у позовній заяві зазначив, що 27 жовтня 2007 року між ним, та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . На підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що під час перебування у шлюбі подружжям були накопичені грошові кошти, які зберігалися на банківських рахунках [PERSON] . Втім, одразу після розірвання шлюбу, а саме 21 грудня 2018 року [PERSON] самостійно розпорядилася грошовими коштами та придбала за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS] . 14 січня 2019 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,05 га та житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся з дійсною позовною заявою до Овідіопольського районного суду Одеської області. Постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2019 року було скасовано справу направлено для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси за встановлено підсудністю. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2019 року вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою суду від 28 грудня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10 лютого 2020 року. До суду 22 січня 2020 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову шляхом стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів у розмірі 2 210 170 грн. Ухвалою суду від 24 січня 2020 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів відмовлено. До суду від представника відповідача - Русавської Т.В. надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач із заявленими вимогами [PERSON] не погоджується вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в період шлюбу [PERSON] відкрила в АТ КБ «ПриватБанк» три рахунки в гривнях, в доларах та в євро. В період шлюбу відповідач користувалась вказаними рахунками та витрачала кошти з них лише в інтересах сім`ї, купуючи їжу, побутові предмети, одежу, сплачувала комунальні послуги. Станом на день припинення шлюбу, тобто 27 листопада 2018 року, на карткових рахунках АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] перебували наступні суми коштів: на рахунку [NUMBER] : -19 387,31 грн: на рахунку [NUMBER] : 0,22 дол. США: на рахунку № [NUMBER] : 25,0 Євро, на підтвердження чого надані виписки по карткам. 27 листопада 2018 року [PERSON] зняла з належного їй в АТ КБ «ПриватБанк» рахунку № [NUMBER] кошти в сумі 14 900 Євро, після чого на рахунку залишилось 25 Євро. У відзиві також зазначено, що вказані кошти не є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] . Оскільки 18 жовтня 2018 року кошти в сумі 15000 Євро перерахував на банківський рахунок [NUMBER] в якості подарунку [PERSON] громадянин Республіки Словаччини [PERSON] , з яким відповідач перебуває у дружніх стосунках з лютого місяця 2018 року до теперішнього часу. Вказані кошти за вирахуванням банківських послуг [PERSON] отримала на свій рахунок 22 жовтня 2018 року, що підтверджується, як про це зазначено у відзиві, нотаріально завіреною заявою [PERSON] від 18 липня 2018 року та банківською довідкою від 13 січня 2020 року. Тому, відповідач стверджує, що кошти у сумі 14925 Євро є її власними коштами та не підлягають поділу. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона, [PERSON] , розпорядилась спільними коштами в сумі 4 420 340 грн., які зберігались на її банківських рахунках та нею за ці кошти було придбано квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] також зазначає, що оскільки, на момент розірвання шлюбу, як про це заначено у відзиві, вказані грошові кошти не містились на банківських рахунках відповідачки, договір купівлі-продажу квартири укладено 21 грудня 2018 року, а земельної ділянки та житлового будинку 14 січня 2019 року. У підготовче засідання 10 лютого 2020 року з`явились позивач та його представник, позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі. У підготовче засідання 10 лютого 2020 року з`явились відповідач та її представник, позовні вимоги не визнали та заперечували про їх задоволення. Роз`яснені права та обов`язки. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року за заявою представника позивача витребувано у АТ «КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності грошових коштів на рахунку [NUMBER] (карта [NUMBER] ), відкритого на ім`я [PERSON] та інформацію щодо руху грошових коштів по вказаному рахунку. Підготовче засідання відкладено на 16 березня 2020 року. 21 лютого 2020 року до суду від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначено що в період з 13 серпня 2018 року по 27 листопада 2020 року [PERSON] та [PERSON] разом не проживали та не вели спільного господарства. 19 серпня 2018 року [PERSON] ,як зазначено у додаткових поясненнях змінив замки в квартині [ADDRESS] та не пустив [PERSON] та її доньку [PERSON] до вказаної квартири, після чого [PERSON] була змушена шукати іншу квартиру. Також зазначено, що в період з 24 серпня 2018 року по 27 листопада 2018 року відповідач отримувала та знімала кошти з рахунку № [NUMBER] кошти. Сума отриманих коштів у вказаний період складає 39 800 Євро, а сума зняття - складає 39 775 євро. Після проведення операцій на вищевказаному рахунку [PERSON] залишилось 25 Євро. В період з 24 вересня 2018 року по 18 жовтня 2018 року в сумі 40000 Євро були перераховані на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] в якості подарунку громадянином Республіки Словаччини [PERSON] , таким чином відповідачка Ухвалою суду від 06 березня 2020 року за заявою представника позивача витребувано у АТ «КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності грошових коштів на рахунку [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] за період з 01 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року та витребувано АТ «КБ «ПриватБанк» інформацію щодо руху грошових коштів по рахунку [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] за період з 01 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року. 16 березня 2020 року до суду від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву, в яких зазначено що в період з 17 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року [PERSON] отримувала та знімала з належного їй в АТ КБ « ПриватБанк» банківського рахунку № [NUMBER] кошти. Сума отриманих у вказаний період коштів складає 17 серпня 2018 року - 4 975 дол., США 23 серпня 2018 року- 5 970 дол. США, 12 вересня 2018 року - 17 910 дол. США 13 вересня 2018 року - 17 910 дол. США, 14 вересня 2018 року - 73 630 дол. США, загальна сума - 120 395 дол. США. У свою чергу сума зняття складає: - 20 серпня 2018 року - 4 950 дол. США, 27 серпня 2018 року - 5995 дол. США , 15 вересня 2018 року - 35 800 дол. США, 18 вересня 2018 року - 73 650 дол. США,. Після вказаних операцій на рахунку відповідача станом на 18 вересня 2018 року залишилось 0, 22 дол. США. У підготовче засідання 16 березня 2020 року з`явились позивач та його представник, відповідач та його представник. Протокольною ухвалою суду від 16 березня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 28 травня 2020 року. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про застосування забезпечення судових витрат. Судове засідання 28 травня 2020 року відкладено на 17 червня 2020 року з підстав неявки відповідача та її представника. У судове засідання 17 червня 2020 року з`явились позивач та його представник, відповідач та її представник. Відкладено розгляд справи на 26 червня 2020 року. У судове засідання 26 червня 2020 року з`явився позивач та його представник, відповідач та її представник. Відкладено розгляд справи на 28 липня 2020 року. У судовому засіданні 28 липня 2020 року з`явився позивач та його представник, відповідач та її представник. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 563 вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно з інформаційної довідки Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» від 03 квітня 2020 року за № 20.1.0.0/7-20200323/1072 [PERSON] за період з 01 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року отримала на рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 120395 доларів США, а за період з 13 серпня 2018 року по 27 листопада 2018 року отримала на рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 39800 євро, тобто вказані кошти були набуті в період шлюбу, під час ведення спільного господарства між подружжям. 21 грудня 2018 року [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 грудня 2018 року. 14 січня 2019 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,05 за 500000 грн. та житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 січня 2019 року у розмірі 1199000,00 грн. Відповідно до ч.1, 3 ст. 60 Сімейного кодексу України що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Щодо стягнення з позивача грошових коштів, слід зазначити наступне. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження мазйном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вищевказані норми сімейного законодавства дійсно встановлюють презумпцію правомірності дій одного із подружжя під час здійснення правочину, виходячи того, що один з подружжя діє за згодою іншого. В той же час, така презумпція не є абсолютною, оскільки приписами ст. 65 СК України передбачена можливість визнання таких правочинів недійсними, у разі якщо такі дії здійснені без згоди одного із подружжя. Відповідач стверджує, що кошти не є спільною власністю подружжя, оскільки отримані нею в якості подарунку від громадянина Республіки Словаччина [PERSON] , з яким [PERSON] перебуває у дружніх стосунках з лютого місяця 2018 року до теперішнього часу, тому кошти є особистою приватною власністю [PERSON] та не підлягають поділу. В підтвердження цього [PERSON] до суду надана заява [PERSON] від 18.07.2019р., яка засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В., та банківські виписки VUB BANKA про рух коштів на рахунку [PERSON] . Суд критично оцінює вказані докази з огляду на наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, у разі укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування грошових коштів на суму 120395 доларів США та 39800 євро такий правочин має бути вчинений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Втім, договір дарування валютних цінностей між [PERSON] та [PERSON] не укладався і до матеріалів справи не доданий. Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного суду від 14.11.2018р. у справі № 428/9583/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України відповідачка не довела належними та допустимими доказами факт дарування коштів, тому суд вважає, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно (грошові кошти), яке набуто ними в період шлюбу.1 Також безпідставними суд вважає твердження відповідачки про припинення подружжям спільного ведення господарства з 24 серпня 2018 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. За змістом частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Датою набрання законної сили рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року, а отже й моментом припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , є 27 листопада 2018 року. При цьому слід зазначити, що згідно зі статтею 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майн2а, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зміст наведених норм закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний суд в постанові від 26 грудня 2018 року , справа № 689/1206/16-ц. Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частинами 1,2 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 20 травня 2020 року за офіційним курсом НБУ курс долара США до гривні України становить 26,516 гривень за 1 долар, курс євро - 29,022 гривень за 1 євро. Таким чином, загальна сума коштів, які отримала відповідачка у перерахунку на гривню становить: 3 192 394 грн. (120395 доларів США Х 26,516 грн.), 1 155 075 грн. (39800 євро Х 29,022 грн.), всього 4 347 469 гривень. Відповідно 1/2 частина вказаних грошових коштів складає 2173734 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved