Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності. В обґрунтуванням своїх позовних позивач [PERSON] в позовній заяві вказує на те, що [INFO] у віці 57 років помер його батько, [PERSON]. 29 жовтня 1996 року було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] на [PERSON], [PERSON] та на [PERSON] Позивач [PERSON] звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини.17 вересня 2013 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.Згідно листа від 16 серпня 2013 року № 1432/02-14, який виданий Літинською держнотконторою позивачу відмовлено в оформлені спадщини в зв'язку із тим що, не визначено частку у спільній сумісній власності на квартиру. За наведених підстав позивач звертається до суду з вищевказаним позовом в якому просить визначити, що частка померлого, [PERSON], який помер [INFO], в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], становила- 1/3. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити їх в повному обсязі, судові витрати просить залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої, вимоги позивача визнала в повному обсязі , не заперечує проти їх задоволення, а також просила справу розглядати у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з наступних встановлених судом фактів та відповідних їм правовідносин. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], від 12 квітня 2011 року, яке видане виконавчим комітетом Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області. Той факт що, [PERSON] був батьком [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 26 серпня 1993 року (а.с.6). Зміна прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7). 29 жовтня 1996 року було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та на [PERSON] (а.с.8). 17 вересня 2013 року [PERSON] державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с.9). Згідно листа від 16 серпня 2013 року № 1432/02-14, який виданий Літинською держнотконторою позивачу відмовлено в оформлені спадщини в зв'язку із тим що, не визначено частку у спільній сумісній власності на квартиру (а.с.10). Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені уст.16 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, положеннями ст. 370 ЦК України врегульовано як питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і те, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, визнання представником відповідача пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] знаходиться у спільній сумісній власності, а частки співвласників - не визначені, а також те, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо визначення частки спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що подана позовна заява є законною, обґрунтованою і підтвердженою відповідними доказами і тому підлягає до задоволення. Судові витрата необхідно залишити за позивачем, відповідно до написаної нею заяви.

Outcome: approved