Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на 17/300 часток домоволодіння, що знаходиться у м. Білгород-Дністровський по вул.. Пушкіна № 11/13, на земельній ділянці 2228 кв.м., та складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 132,4 кв.м., загальною площею 244,3 кв.м., житлового будинку літ. «Б» житловою площею 121,2 кв.м., загальною площею 238,4 кв.м., житлового будинку літ. «Г» житловою площею 52,4 кв.м., загальною площею 104,4 кв.м., вбиральні літ. «З», сараю літ. «Д», літньої кухні літ. «Л», сараю літ. «Н», гаражів літ. «О», «П», гаражу літ. «Р», вбиральні літ. «С», споруди № 1-2. Позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] є його рідним братом. 02 червня 2011 році брат позичив у нього грошові кошти в розмірі 60\~000 гривень для власних потреб та обіцяв їх повернути протягом року. На сьогоднішній день [PERSON] і частину позичених коштів не повернув. Нещодавно сторони дійшли згоди щодо способу розрахунку, а саме [PERSON] запропонував передати [PERSON] в якості відступного належну йому 17/300 частку вищезазначеного домоволодіння, приватизовану ним в 1994 році. Позивач пропозицію брата прийняв, сам відповідач з 1995 року в приватизованій ним частині домоволодіння не проживає. 16 жовтня 2016 року, за порадою юриста, сторони підписали Угоду про припинення зобовязання передачею відступного, згідно з якою в рахунок заборгованості [PERSON] передає братові (кредитору) належні йому 17/300 часток домоволодіння № 11 по вул.. Пушкіна в м. Білгород-Дністровському. Однак, як виявилось, дана Угода не є підставою для реєстрації за [PERSON] права власності, що змушує його звернутися до суду з проханням визнати за ним право власності на частку домоволодіння, оскільки рішення суду є однією з підстав для реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявилася, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2011 році між позивачем та відповідачем, які є рідними братами, був укладений договір позики, відповідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 60\~000 гривень, строком повернення до 02.06.2012 року. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобовязання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. На підставі свідоцтва про право власності від 24.10.1994 року відповідач є власником 17/300 часток домоволодіння, що знаходиться у м. Білгород-Дністровський по вул.. Пушкіна № 11/13, на земельній ділянці 2228 кв.м., та складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 132,4 кв.м., загальною площею 244,3 кв.м., житлового будинку літ. «Б» житловою площею 121,2 кв.м., загальною площею 238,4 кв.м., житлового будинку літ. «Г» житловою площею 52,4 кв.м., загальною площею 104,4 кв.м., вбиральні літ. «З», сараю літ. «Д», літньої кухні літ. «Л», сараю літ. «Н», гаражів літ. «О», «П», гаражу літ. «Р», вбиральні літ. «С», споруди № 1-2 (реєстраційний номер 512734). З наданого свідоцтва про право власності на житло вбачається, що 24.10.1994 року позивачі та їх мати [PERSON], в рівних частках приватизували 17/100 частин вказаного домоволодіння. 16.10.2016 року між сторонами була укладена Угода про припинення зобовязання передачею відступного за умовами якої відповідач, в рахунок погашення заборгованості перед позивачем, передає останньому право власності на належні йому 17/300 часток домоволодіння № 11/13 по вул.. Пушкіна в м. Білгород-Дністровському. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобовязання за згодою сторін. Таке припинення зобов`язань передбачено тільки за згодою сторін. Обов'язковість досягнення згоди щодо припинення зобов'язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Для фіксування волевиявлення сторін щодо припинення зобов'язання отриманням відступного, сторонам необхідно скласти окремий документ із зазначенням суми боргу, підстав виникнення, порядок передачі майна (відступного), яке саме майно. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобовязання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Згідно з ч.1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~ст.. 605 ЦК України\~зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України,\~ст. 15 ЦК України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. З\~ЦПК України). Згідно з ч. 2\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України, правом власності особи є її право на майно, яке вона здійснює відповідно до закону. Як вбачається зі\~ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~\~ Згідно з\~ст.347 ЦК України\~- особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Аналізуючи вищезазначені законодавчі положення та обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву, оскільки укладена 16.10.2016 року сторонами Угода свідчить про досягнення ними порозуміння за всіма передбаченими ст.. 600 ЦК умовами. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним захистити права позивача шляхом задоволення його позовних вимог. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. На підставі викладеного та

Outcome: approved