Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про поновлення його на роботі. З врахуванням змінених позовних вимог (а.с.58-63) просив визнати трудовий договір, укладений 13.05.2015 року між ДП «Тростянецький спиртовий завод» і ним безстроковим. Визнати наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» №18-к від 13.05.2015 року про прийняття його на роботу охоронником за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» в частині визначення строку з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року недійсним. Визнати наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» №68-к від 13.08.2015 року про звільнення з займаної посади [PERSON] у зв'язку з закінченням строкового трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України таким, що винесено з порушенням вимог ч.3 ст. 252 КЗпП України та скасувати його. Поновити [PERSON] на роботі на ДП «Тростянецький спиртовий завод» на посаді охоронника з 13.08.2015 року. Стягнути з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2015 року по день ухвалення судом рішення. Позовні вимоги мотивував тим, що безперервно протягом чотирьох років, з 19.09.2011 року по 15.08.2015 року працював в охороні відповідача. Незважаючи на те, що в трудовій книжці його є записи про звільнення з ДП «Тростянецький спиртовий завод» та прийняття за переведенням на ДП «Укрспирт» Бершадське місце провадження діяльності, а потім знову по переведенню на ДП «Тростянецький спиртовий завод», працював на підприємстві фактично безперервно. З 23.07.2015 року по 15.08.2015 року перебував у щорічній відпустці. Вийшовши на роботу 16.08.2015 року дізнався про те, що його було звільнено. Згідно запису в трудовій книжці, його звільнено наказом №68-к від 13.08.2015 року у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України трудовий договір з ним повинен був укладатися без визначення строку, оскільки ні характер виконуваної роботи, її умови не є строковими. Сімейно-побутових обставин, за яких би він був зацікавлений в строковому трудовому договорі не було. Письмового трудового договору з ним не укладали. Шляхом введення в оману, змусили підписати бланк заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Звільнення проведено з порушенням ст.252 КЗпП України. Він займає виборну посаду в первинній профспілковій організації ДП «Тростянецький спиртовий завод». Відповідач звільнив його з роботи не маючи попередньої згоди на те виборного органу первинної профспілкової організації та вищого виборного органу Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі». Його було звільнено під час перебування у відпустці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], він же представник третьої особи, кожний окремо позовні вимоги підтримали, за обставин, викладених в позові, просили суд його задовольнити. В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з врахуванням сум, отриманих як допомога по безробіттю, стягнути з відповідача на користь позивача 19322,28 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила. Надала письмові заперечення проти позову (а.с.30-32, 83-88). Додатково суду пояснила, що прийняття та звільнення [PERSON] здійснено у суворій відповідності з чинним законодавством. 14.05.2015 року він прийнятий на роботу за переведенням з ДП «Укрспирт» Бершадське місце провадження діяльності за строковим трудовим договором на 3 місяці, по 14.08.2015 року згідно власноруч написаної заяви. Перебував у щорічній відпустці з 23.07.2015 року по 15.08.2015 року. Тому, на підставі ч.2 ст. 3 Закону України «Про відпустки» чинність його трудового договору продовжена до закінчення відпустки 15.08.2015 року. Датою звільнення є 15.08.2015 року. Відповідачу не було відомо про те, що позивач є членом профспілкового комітету. Письмове повідомлення про створення профспілки на підприємство не надходило. Профспілка у встановленому порядку не легалізувалася. Звільнення позивача проведено з додержанням загального порядку, а тому навіть при належній легалізації профспілки, згоду на припинення трудового договору з членом її виборного органу, не потрібно. Вважає позовні необґрунтованими, безпідставними, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON], залучений до справи ухвалою від 11.09.2015 року, в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.81). Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу №18-к від 13.05.2015 року та його письмової заяви, прийнятий на роботу охоронником за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» за строковим трудовим договором з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року (а.с.36-38). Згідно наказу №68-к від 13.08.2015 року охоронника [PERSON] звільнено із займаної посади з 15.08.2015 року у зв'язку із закінченням строку стокового трудового договору, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.39). Згідно даного наказу з врахуванням того, що [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці з 27.07.2015 року по 15.08.2015 року на підставі ч.2 ст. 3 Закону України «Про відпустки» чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Датою звільнення вважати 15.08.2015 року. Позивач вважає його звільнення незаконним, а тому правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими та регулюються нормами КЗпП України. Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на виконання певної роботи. Вважаючи звільнення незаконним, позивач та його представник вказали на те, що роботодавець, всупереч ст. 252 КЗпП України не запитав дозволу профспілкового комітету на таке звільнення, оскільки позивач [PERSON] є членом виборчого профспілкового органу. Відповідно до Протоколу зборів Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод» №2 від 11.09.2013 року було обрано профспілковий комітет у кількості трьох членів, до числа яких увійшов [PERSON] (а.с.9). Згідно ч.1 ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. На звільнення працівника - члена виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, їх структурних підрозділів керівників профспілкового органу підприємства, установи, організації, їх підрозділів, профспілкового представника власник зобов'язаний, крім додержання загального порядку, дістати попередню згоду органу, членом якого є працівник, а також вищестоящого органу цієї. З частини другої ст. 252 КЗпП випливає, що одержання такої згоди обов'язкове при звільненні з будь-якої підстави. Це правило підлягає безумовному виконанню при розірванні трудового договору з ініціативи власника. За аналогією це правило застосовується і при розірванні трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи осіб, які не є стороною трудового договору, а також за згодою сторін, після закінчення строку трудового договору, у порядку переведення. Таким чином, звільнення [PERSON], обраного до складу виборного профспілкового органу, по закінченні строку трудового договору можливе було лише після звернення до Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод» та Вінницької обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі». Відповідно до абзацу 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. За зверненням суду Первинна профспілкова організація ДП «Тростянецький спиртовий завод» та Вінницька обласна організація Всеукраїнська незалежна профспілка «Трудящі» відмовили в наданні згоди на звільнення [PERSON] (а.с.177-185). Представник відповідача, заперечуючи проти позову вказала на те, що відповідачу не було повідомлено про те, що на підприємстві існує профспілкова організація, про її кількісний та особовий склад. Зазначена профспілкова організація не надсилала до відповідача повідомлення про своє створення, як того вимагає Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У вхідній кореспонденції підприємства таке повідомлення у 2013 році не зареєстроване. Профвнески із заробітної плати не утримувались. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Первинні профспілкові організації письмово повідомляють про це роботодавця. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії АБ №508635 запис про проведення державної реєстрації профспілки, Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод» здійснено 23.07.2013 року (а.с.14). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що з часу створення вказаної профспілки, її реєстрації у Державному реєстрі до видачі оспорюваного наказу про звільнення [PERSON], минуло два роки. Представник позивача, третьої особи пояснив, що копія листа не збереглась, і не можливо було передбачити, що роботодавець в особі нинішнього керівника [PERSON], призначеного на цю посаду лише весною 2015 року буде заперечувати факт існування профспілки на підприємстві. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що письмового повідомлення від профспілки в книгах вхідної кореспонденції підприємства не зареєстровано, а тому про її існування відомо не було, відповідно і до профкому не звертались. Однак, вказані обставини, як підставу своїх заперечень, представник відповідача в порядку, визначеному ст. 60 ЦПК України не довела належними доказами. Таким чином, позивач невзмозі довести, що таке повідомлення було направлено, а відповідач, що таке повідомлення ним не було отримано. Разом з тим, досліджені судом докази, а саме протокол засідання комітету кредиторів у справі про банкрутство №10/47-08 ДП «Тростянецький спиртовий завод» (а.с.102-105), в якому приймав участь голова Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод» та виписки по рахунку Первинної профспілкової організації про отримання суми профвнесків утриманих від заробітної плати (а.с.159-163), листування з різних питань даної профспілки із керівництвом ДП «Тростянецький спиртовий завод» (а.с.64-65) концерну «Укрспирт» (а.с.66, 68-69), публікації в засобах масової інформації (а.с.70), вказують на те, що Первинна профспілкова організація ДП «Тростянецький спиртовий завод» була не лише формально створена, а і діяла на захист та представництво трудових і соціально-економічних прав та інтересів її членів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] - голова Вінницької обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі», [PERSON] член Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод», колишній працівник заводу, сам позивач, допитаний за його клопотанням як свідок, пояснили, що у 2012 -2013 роках на даному підприємстві не виплачували заробітної плати. Тому ініціативна група працівників заводу звернулась до Вінницької обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» захистити їх права. Це було можливо шляхом створення профспілкової організації на підприємстві. Збори були проведені в приміщенні прохідної заводу. На них був запрошений тодішній керівник заводу. Створили профспілкову організацію, яка в інтересах її членів домоглася шляхом пікетів, домовленостей з концерном «Укрспирт» погашення заборгованості по заробітній платі, забезпечення людей робочими місцями з виплатою зарплати, шляхом їх працевлаштування до ДП «Укрспирт» Бершадське місце провадження діяльності до того часу, як на ДП «Тростянецький спиртовий завод» не покращаться справи. Весною 2015 року на завод прийшов новий керівник [PERSON] з планами відновити виробництво. Але не поспішав людей брати на роботу на постійній основі. Всіх працівників прийняли за строковими трудовими договорами, на три місяці. Керівник не співпрацює з профспілкою, порушує права працівників. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що Первинна профспілкова організація ДП «Тростянецький спиртовий завод» легалізована, а тому звільнення її членів, обраних до виборного органу, як то позивача [PERSON], у тому числі у зв'язку із закінченням строку трудового договору, в порядку, передбаченому ст. 252 КЗпП України повинно бути погоджено з профспілковим органом. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір може укладатись на будь-який строк, визначений за погодженням сторін. Частина друга ст. 23 КЗпП України визначає випадки, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, зокрема такі, які обумовлені характером майбутньої роботи, умовами її виконання, а також інтересами працівника. Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийнятий на роботу до відповідача охоронником за переведенням за строковим трудовим договором з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року на підставі власноруч заповненої заяви. Представник відповідача пояснила, що приймаючи працівників, в тому числі і позивача, на роботу на умовах строкового трудового договору, на три місяці, керівництво підприємства виходило виключно із інтересів працівника. Завод з 21.03.2008 року знаходиться в стані банкрутства, виробничої діяльності не здійснює і як наслідок не в змозі виконувати зобов'язання, в тому числі по виплаті заробітної плати. У зв'язку з цим було прийнято рішення приймати працівників на умовах строкового трудового договору, на що вони дали згоду, власноруч написавши відповідні заяви. Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України у постанові №6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених у ч.2 ст. 23 КЗпП України умов, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Під час розгляду даної справи по суті не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП України, за яких з позивачем можливо було укласти строковий трудовий договір. Позивач прийнятий на роботу охоронником. За своїм характером ця робота є такою, що виконується постійно, не є сезонною, чи такою, що виконується на певний строк, умови її виконання можуть бути встановлені не невизначений строк. Під час судового розгляду встановлено, що у період з 2013 року до початку 2015 року за відсутності інших працівників, охорона заводу здійснювалась охоронцями Бершадського МПД ДП «Укрспирт». З пояснень позивача, свідків, не заперечила це і представник відповідача, вбачається, що на роботу з охорони заводу виходили охоронці, які рахувались на Бершадському МПД ДП «Укрспирт», отримували там заробітну плату, та були переведені туди на роботу з ДП «Тростянецький спиртовий завод» у зв'язку зі неможливістю виплачувати їм зарплату. Зокрема, позивач з 19.09.2011 року по 25.09.2013 року працював в сторожевій охороні ДП «Тростянецький спиртовий завод» на різних посадах. 25.09.2013 року був переведений до Бершадського МПД ДП «Укрспирт», де працював до 13.05.2015 року, коли в порядку переведення до ДП «Тростянецький спиртовий завод» був прийнятий на роботу охоронником (а.с.5-6). Представник відповідача не заперечила, що охорону підприємства в той час здійснювали охоронці ДП «Тростянецький спиртовий завод», які рахувались в Бершадському МПД ДП «Укрспирт». Пояснити причини допуску до державного підприємства, окремої юридичної особи, співробітників іншого підприємства - Бершадського МПД ДП «Укрспирт», з яким заперечувала будь-які організаційні зв'язки та договірні відносини на предмет охоронної діяльності не змогла. Крім того, як пояснила представник відповідача, потреба в охоронцях є, їх штатна чисельність не зменшена. Отже, потреба в охороні за будь - яких умов - простою, банкрутства, у відповідача була. Тому підстав визначати роботу охоронців строковим договором не має. Стосовно стану банкрутства, як інтересів працівника, з яких виходив роботодавець, укладаючи строковий трудовий договір, такі твердження представника відповідача є необґрунтованими, позбавленими змісту. В судовому засіданні встановлено та не заперечується жодною із сторін, що підприємство продовжує перебувати в стані банкрутства. Попри це більша частина працівників, які у травні 2015 року були прийняті за строковим трудовим договором на роботу (всі на 3 місяці), по закінченні дії цих договорів, за виключенням позивача, продовжили роботу у відповідача на умовах безстрокового трудового договору. Однак, позивачу після закінчення строку його трудового договору, не було запропоновано продовжити роботу за безстроковим трудовим договором. Представник відповідача неодноразово наголошувала на тому, що позивач особисто заповнював заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором, тим самим виявив своє бажання про такі умови її виконання. Законодавчими актами не встановлено обов'язковою умовою при написанні особою заяви про прийняття на роботу, зазначення обставин, що спонукають просити про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Заява [PERSON] про прийняття на роботу викладу таких обставин не містить. Позивач, допитані свідки, вказали на те, що умовою їх працевлаштування на заводі буде саме написання заяви на строковий трудовий договір. Люди погодились, оскільки сім'ї потрібно годувати, іншої роботи в містечку немає, а працевлаштування за переведенням в Бершадському МПД ДП «Укрспирт» було тимчасовим, виходом з кризової ситуації щодо невиплати заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що ДП «Тростянецький спиртовий завод» є самостійною юридичною особою. Не входить до складу концерну «Укрспирт» (а.с.106). Однак, беззаперечною обставиною є вплив концерну «Укрспирт» на долю ДП «Тростянецький спиртовий завод» та її працівників, зокрема щодо вирішення питання погашення заборгованості по заробітній платі перед працівниками, залишення їх на робочих місцях шляхом працевлаштування на одному з підприємств, що входять до складу концерну, з місцем розташування в м.Бершадь. Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав укладати з працівником [PERSON] строковий трудовий договір у роботодавця не було. У зв'язку з чим оспорюваний трудовий договір від 14.05.2015 року підлягає визнанню безстроковим, а наказ №18-к від 13.05.2015 року недійсним в частині визначення строку, дати його закінчення. Оскільки, наказ про прийняття працівника на роботу повинен містити дату, починаючи з якої він допускається до роботи, в даному випадку - 14.05.2015 року, суд вважає необхідним залишити її в наказі. Не заслуговують на увагу твердження представника позивача про те, що підставою недійсності в цілому наказу №18-к, поновлення [PERSON] на роботі є те, що письмовий трудовий договір не укладався, є порушенням трудового законодавства виготовлення бланків заяв та примушування працівників їх заповнювати, та що звільнення [PERSON] відбулось з ініціативи роботодавця, який без жодних погоджень, заяви працівника видав наказ про звільнення. Такі твердження є безпідставними, позбавлені змісту та не ґрунтуються на законі. Чинне законодавство про працю не зобов'язує його сторони укладати трудовий договір у письмовій формі, тобто як документ під таким заголовком. Натомість визначено, він може бути оформлений і таким документом, і виданням власником або уповноваженим ним органом наказу про прийняття на роботу відповідно до заяви працівника. Трудовий договір вважається укладеним також і тоді, коли працівник був допущений фактично до роботи, хоча ніякі документи про прийняття на роботу не оформлялися. Не містить законодавство обмежень, заборон, або навпаки вказівок щодо того як технічно повинна бути виготовлена заява про прийняття на роботу. Виготовлення її у формі бланку з вільними рядками для заповнення їх безпосередньо працівником не заборонено. Щодо тверджень представника позивача про те, що звільнення [PERSON] відбулось за ініціативою роботодавця шляхом видання наказу, без написання працівником відповідної заяви. Працівник, що уклав строковий трудовий договір, після закінчення обумовленого строку підлягає звільненню. Звільнення за закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП є самостійною підставою припинення трудового договору. Звільнення здійснюється без його заяви за наказом власника, виданого в останній день дії строкового трудового договору або до цього із зазначенням дати звільнення, що обумовлена договором. Днем звільнення є останній день роботи, під ним також розуміється останній день відпустки, коли вона надається з наступним звільненням. Свідок [PERSON]- начальник відділу кадрів ДП «Тростянецький спиртовий завод» пояснила, що всіх працівників приймали на роботу за строковим трудовим договором на три місяці. Працівників охорони за переведенням з ДП «Укрспирт» Бершадське МПД - також. Для полегшення роботи, були розроблені бланки заяв з вільними рядками, які працівники самостійно заповнювали. Тиску на працівників не чинили, не вводили в оману, не казали, що приймають на іспитовий строк. По закінченні строку договорів, частину працівників звільнили. Решта, в тому числі вона, прийняті на роботу за безстроковим трудовим договором. За таких обставин, суд дійшов висновку про поновлення позивача на посаді охоронника ДП «Тростянецький спиртовий завод». Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до довідки Тростянецького районного центру зайнятості (Вінницький регіон) від 11.01.2016 року №0319/69, [PERSON] зареєстрований у центрі як безробітний з 20.10.2015 року, отримано допомоги по безробіттю на загальну суму 2500,92 грн. (а.с.156). Відтак, суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 15.08.2015 року до ухвалення судового рішення у даній справі, за вирахуванням суми, отриманої як допомога по безробіттю. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З довідки про заробітну плату [PERSON] вбачається, що його середньоденна заробітна плата становить 181,86 грн.(а.с.155). З часу звільнення до дня вирішення спору пройшло 120 робочих днів. А тому, середній заробіток за цей період складає 181,86 грн. ? 120 робочих дні=21823,20 грн. З врахуванням отриманої [PERSON] допомоги по безробіттю в сумі 2500,92 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з відповідача складає 19322,28 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] його місячна заробітна плата за червень 2015 року становить 2657,04 грн. (а.с.155). Тому, стягнення вказаної суми як заробітної плати за один місяць із суми 19322,28 грн. відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню, як і поновлення на роботі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial