Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2019 він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . На даний час, разом з ним в квартирі зареєстрований [PERSON] . З липня 2017 року [PERSON] в даній квартирі не проживає, наразі його місце проживання невідоме. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивач та його представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, у якій вказали на те, що позов підтримують у повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 28.01.2019 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (далі - договір) (а.с. 11-14). Відповідно до п. 2 договору квартира належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Скляром О.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13.12.2013 за реєстровим № 4074. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2013 за № 3836583. Згідно з п. 7 договору продавець стверджує, що квартира на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана, не відчужена іншим способом, не заставлена (в тому числі в іпотеці), під податковою заставою, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, відсутні будь-які інші обтяження на квартиру, прав щодо відчужуваного нерухомого майна у третіх осіб (у тому числі за договором найму (оренди), шлюбним контрактом (договором), а також осіб, які б мали підстави оспорювання права власності недійсним (частково або в повному обсязі) на відчужуване нерухоме майно, як в межах так і за межами України, немає, а також вищевказане нерухоме майно не є пам`яткою архітектури або часткою пам`ятки архітектури, самовільно не переплановане, не переобладнане, перебуває в належному технічному стані та повністю придатне для користування і проживання; в квартирі, яка є предметом цього договору, малолітні, неповнолітні, недієздатні, обмежено дієздатні, непрацездатні та інші особи не проживають і не зареєстровані, крім [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 14.1 договору продавець зобов`язаний вжити всіх заходів для зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих осіб у вищевказаній квартирі до 31.07.2019. Обгрунтовуючи позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , позивач посилався на те, що він є власником зазначеної квартири, у якій, крім нього, зареєстрований [PERSON] [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживає з липня 2017 року. Крім того, [PERSON] вимоги за договором, передбачені п. 14.1 договору не виконала, а саме: щодо зняття з реєстраційного обліку у спірній квартирі [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.01.2019 [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14). Судом установлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Таким чином, у порушення вимог ст. 629 ЦК України та п. 14.1 договору [PERSON] свої обов`язки за договором не виконала, станом на 01.04.2019 [PERSON] не знятий з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак у квартирі не проживає більше одного року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved