overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця при розрахунку заборгованості по аліментах, зацікавлені особи: Московський ВДВС ХМУЮ, державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ [PERSON], [PERSON]П, в якій просив визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам № 10-30\\ДВ та зробити новий розрахунок заборгованості по аліментах станом на 01.05.2015 рік, виключивши з розрахунку нарахування аліментів на суму виконання [PERSON] зобовязання у розмірі 40000 гривень, як такі, що не мають ознак заробітку і не є одним із видів заробітку на які поширюється нарахування аліментів. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, з підстав вказаних в скарзі. Державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги, так як вважає, що всі виконавчі дії проводилися відповідно до вимог Закону «Про виконавче провадження» Представник зацікавленої особи [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги. . Заслухавши осіб, що брали участь у справі, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки ст. 385 ЦПК України встановлено десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Після прийняття скарги судом до розгляду, стало відомо, що встановлений строк пропущено, оскільки державним виконавцем було надано копії скарги [PERSON] на імя начальника Московського відділу ДВС ХМУ юстиції [PERSON], в якій він вказує, що 04.08.2015 року ним був отриманий розрахунок заборгованості по аліментам № 10-30\\ДВ-18, яка ним була датована 12.08.2015 року ( а.с.11), клопотання про поновлення строку подачі скарги заявником не заявлялося. За таких обставин у задоволенні скарги заявника про визнання незаконними дій державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам слід відмовити за пропуском строку, встановленого ст. 385 ЦПК України, На підставі ст.ст. 383, 384, 385 ,387 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наведеною позовною заявою, у якій просив про визнання за ним права власності на 14/100 частин житлового будинку № 10, що знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Амбулаторна та в цілому складається з: житлового будинку з черепашнику літера «А», загальною площею 258, 8 кв. м, в тому числі житловою площею 110,6 кв. м, літера «Б» - літня кухня, літера «В» - сарай, літера «Г» - вбиральня, літера «Д» - гараж , літера «З» - навіс, літера «О» - вбиральня, літера «П» - гараж, літера «Р» - гараж , літера «С» - сарай, літера «Т» - навіс, літера «Щ» - гараж, І, ІІІ мостіння, ІІ, ІV цистерна, 1, - 26 огорожа, приміщення 4-1, 4-2, розташованого на земельній ділянці площею 1322 кв. м. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Київського районного м. Одеси, від 05 вересня 2013 р. по справі №1512/17521/2012 за ним було визнано право власності на 14/100 частин житлового будинку під номером № 10, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Амбулаторна, та в цілому складається з: житлового будинку з черепашнику літера «А», загальною площею 237, 3 кв. м, в тому числі житловою площею 92,2 кв. м, літера «Б» - літня кухня, літера «В» - сарай, літера «Г» - вбиральня, літера «Д» - гараж , літера «З» - навіс, літера «О» - вбиральня, літера «П» - гараж, літера «Р» - гараж , літера «С» - сарай, літера «Т» - навіс, літера «Щ» - гараж, І, ІІІ мостіння, ІІ, ІV цистерна, 1, - 26 огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 1322 кв. м., як таке, що набуто ним у порядку поділу спільного майна подружжя. У наступному позивачем було встановлено, що при проведенні технічної інвентаризації вказаного будинку була допущена помилка, площі приміщень 4-1, 4-2 не були враховані, через що площа таких приміщень при ухваленні рішення № 1512/17521/2012 також не була врахована, та на теперішній час склалась ситуація за якої визнане судом право власності позивача не визнається іншими особами через відмінність у описанні обєкта власності, а з такого позивач просив суд захистити його право власності шляхом його визнання. У судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] надав до суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви в яких просили суд розглядати справу за їх відсутності та повідомили суд про відсутність у них заперечень проти вимог позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. З викладених обставин провадження у справі, зважаючи на те, що відповідачі особисто у судових засіданнях участі не приймали, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи вимоги тим, що 03.11.2011 року він дав у борг відповідачу гроші в сумі 23000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України станом на 14.03.2014 року складає 234600 грн., які він зобов'язався повернути 01 травня 2012 року, про що [PERSON] надав розписку. До теперішнього часу відповідач з позивачем не розрахувався, а тому він змушений звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила постановити рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання вдруге не з'явилися, хоча відповідно до вимог ч .9 ст. 74 ЦПК України, був своєчасно та належним чином повідомлений через оголошення в пресі про день час та місце розгляду справи. Про таке свідчать оголошення в офіційних друкованих органах - на шпальтах газети «Рідне Прибужжя» № 9 від 27 лютого 2014 року, яка мається в матеріалах справи. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, та заперечень проти позову не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача на підставі ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З оригіналу розписки від 03.11.2011 року, наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 23000 (двадцять три тисячі) доларів США, які зобов'язувалася повернути 01.05.2012 року. Згідно довідки Акціонерного товариства Державного ощадного банку України № 123 від 14.03.2014 року купівля доллару США у відношенні до гривні станом на 14.03.2014 року складає 1020 грн. Таким чином судом встановлено, що дійсно між сторонами був укладений договір позики в простій письмовій формі, але відповідач борг не повертає, на день розгляду справи сума основного боргу за договором позики в перерахунку на гривню складає 187680 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позивачальникові) грошові кошти, а позчальники зобов'язуються повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей., визначених родовими ознаками. Суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Тому, на підставі вищевикладеного, з відповідач на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики, яка складає 234600 грн., оскільки факт укладення між сторонами договору позики в простій письмовій формі знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути, документально підтверджені, всі судові витрати понесені, ним при звернені до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 12.06.2013 року він дав у борг відповідачці гроші в сумі 12 000 грн., які та зобов'язалася повернути до 15.06.2014 року, про що надала розписку, однак досі борг не повернула, хоча і від зобов'язання не відмовилася. За таких обставин просить стягнути суму боргу з відповідачки, а також 3% річних в сумі 360 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідачки на його користь борг та 3 % річних в загальній сумі 12 360 грн., а також судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача суми боргу з відсотками. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. З оригіналу розписки, наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] 12 червня 2013 року позичила у [PERSON] 12 000 грн., які зобов'язалася повернути до 15 червня 2014 року. Таким чином судом встановлено, що дійсно між сторонами був укладений договір позики в простій письмовій формі, але відповідачка борг не повертає, на день розгляду справи сума основного боргу за договором позики складає 12 000 грн. Відповідно до ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором відсотки не визначені і позивач не просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Тож відсотки підлягають стягненню відповідно до закону. Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком відсотків за користування його грошима відповідачкою. Розмір відсотків складає 360 грн. Таким чином, на підставі вищевикладеного, з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики у національній валюті України - гривні, який складає 12 000 грн., оскільки факт укладення між сторонами договору позики в простій письмовій формі знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Крім того, з відповідачки на користь позивача на підставі ст. ст. 625, 1048 ЦК України слід стягнути відсотки за користування грошима в сумі 360 грн., а всього 12 360 грн. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що він 01.10.1998 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості - житлового будинку [ADDRESS]. Зазначений договір вони посвідчили в Первомайській філії Південної товарної Біржі, не знаючи про те, що згідно законодавства такий договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. Всі умови договору і позивач, і відповідачі виконали. 11 серпня 2000 року Договір було зареєстровано у Первомайському МБТІ, з того часу він зареєстрований та постійно проживає в будинку. [PERSON] померла та спадкоємці після ї смерті відсутні, тому нотаріально оформити угоду він не може. У зв'язку із зазначеним просить визнати угоду дійсною та визнати за ним право власності на зазначений вище будинок. Позивач [PERSON] в судовому засідані просив постановити рішення про визнання дійсним договору № 3396 купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 01.10.1998 року та визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідані проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від Південної товарної Біржі надійшла заява, в якій вони просили розглянути справу у відсутність їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості № 3396, який посвідчений Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Згідно зазначеного договору [PERSON] продала позивачу житловий будинок [ADDRESS]. Тобто сторонами даного договору не дотримано вимог ст. 657 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Всі умови зазначеного договору позивачем та відповідачами виконані, що підтверджено як сторонами, так і відомостями про те, що саме позивач із сім'єю проживає у зазначеному будинку. Нотаріальне посвідчення правочину не можливе, у зв'язку зі смертю продавця. Крім того, на підставі зазначеного договору Первомайським МБТІ вчинено державну реєстрацію права власності позивача на вказану квартиру, що позбавляє сторони договору можливості здійснити його нотаріальне посвідчення в даний час. Зазначені обставини відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України є підставою для визнання договору дійсним. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі в силу ст.ст. 220, 334 ЦК України. Слід визнати дійсним договір від 01.10.1998 року № 3396 купівлі-продажу об'єкту нерухомості та визнати за позивачем право власності на житловий будинок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС по м. Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 311. Дитина проживає з батьком - позивачем по справі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 11.02.2016 року, виданою Квартальним комітетом №20. Відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо порядку та розміру аліментів. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття, тобто відповідачка ухиляється від виконання свого обов'язку. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України. Врахувавши матеріальне становище дитини, відповідачки, відсутність у відповідачки інших утриманців, з неї на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення [PERSON] до суду з наданим позовом. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що з відповідачкою мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з ним. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання вдруге не зявилася, хоча своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток; причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала; розмір аліментів не оспорювала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 220847, виданим відділом ДРАЦС по м. Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 08. Дитина проживає з батьком позивачем по справі, що підтверджується довідкою про склад сімї від 08.12.2015 року, виданою Бузникуватською сільською радою. Відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття, тобто відповідачка ухиляється від виконання свого обовязку. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України. Врахувавши матеріальне становище дитини, відповідачки, відсутність у відповідачки інших утриманців, з неї на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення [PERSON] до суду з наданим позовом. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у даній справі доказів. Позивач проти такого вирішення справи не заперечував. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклав шлюб з [PERSON] 29 серпня 2009 року. Від шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO]. З відповідачкою припинили шлюбні відносини через те, що між ними відсутнє взаємопорозуміння, втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Строк для примирення їм не потрібен, сім'я розпалась остаточно. Разом не проживаютькілька років. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що між подружжям фактично припинені шлюбні стосунки, примирення між сторонами, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх малолітньої дитини, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 105, 112 СК України. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому відповідачці слід залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклав шлюб з відповідачкою 03.02.2018 року. Від шлюбу дітей не мають. З часом сімейне життя погіршилось, в результаті чого шлюбні стосунки остаточно припинені; спільне господарство ними не ведеться. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 15.07.2019 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явився. Представник позивача надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій повністю визнала позов; з наслідками визнання позову ознайомлена; просила розглянути справу в її відсутність. Після розірвання шлюбу просила відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що 03.02.2018 року виконавчим комітетом Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2. Від шлюбу сторони дітей не мають. На розірвання шлюбу в органах РАЦСу відповідачка не погоджується. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому відповідачці після розірвання шлюбу слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved