Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він 05 серпня 2019 року набув право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований, але з моменту відчуження не живе попередній власник [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, в направленій до суду заяві його представник позивача просив розглядати справу у їх відсутності, позов задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Леус Н.В., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 серпня 2019 року\~ [PERSON] набув право власності на будинок [ADDRESS] є. В свою чергу, [PERSON] , як попередній власник, зобов`язався фактично звільнити, а також передати покупцю повний комплект ключів до будинку та надвірних споруд до 10 серпня 2019 року (п. 12 договору). У відповідності з будинковою книгою, актом від 05 серпня 2019 року, довідкою про склад сім`ї від 14 листопада 2019 року та довідкою квартального комітету № 16 м. Сміла від 05 серпня 2019 року в цьому будинку зареєстрований, але не проживає [PERSON] , його особисті речі відсутні. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] було похідним від його права власності на будинок. Він, як власник будинку, у відповідності до ст. 150 ЖК України мав право користуватися ним для особистого проживання і проживання членів його сім`ї. Розпорядившись нерухомим майном (продавши квартиру [PERSON] ), [PERSON] втратив право власності на неї, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому відповідача належить визнати таким, що втратив право користування спірним житлом. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 наведеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved