Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити юридичний факт його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України разом з батьками станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він народився [INFO] . й на момент проголошення незалежності України постійно проживав зі своїми батьками [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] . Однак, до цього часу він не може в органі ДМС України отримати паспорт громадянина України через відсутність доказів належності його особи до громадянства України, в зв`язку з чим і звернувся до суду з даною заявою. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що він народився й весь час у неповнолітньому віці проживав з батьками в с. Комарівка, нікуди не виїздили, в 1992 році закінчив місцеву школу, після чого з 1993 року неодноразово засуджувався, відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України, де й втратив паспорт зразка СРСР, не встигнувши обміняти на український; громадянином інших держав не являється. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог заявника і пояснив, що проведеною перевіркою було встановлено особу [PERSON] , але не виявилось можливим підтвердити факт його належності до громадянства України в зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991р. чи 13.11.1991р. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Комарівка Борзнянського району Чернігівської області і його батьками є [PERSON] , [PERSON] , українці, мешканці с. Комарівка Борзнянського району Чернігівської області, які померли [INFO] . та 06.01.2007р., відповідно, що підтверджується копіями свідоцтва та актового запису (№26 від 23.07.1975р.) про народження заявника, свідоцтв про смерть. [PERSON] станом на 1991 рік був зареєстрований і проживав разом з батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] , сестрою [PERSON] в [ADDRESS] ; з 01.09.1982р. по 18.06.1992р. [PERSON] навчався в Комарівській середній школі й 05 березня 1992 року отримав паспорт зразка СРСР, який було втрачено, що підтверджується довідками Комарівської сільської ради №1442 від 26.12.2019р., з навчального закладу №19 від 13.02.2020р., копією атестату про середню освіту, матеріалами перевірки Борзнянського РС УДМС. Згідно довідки Борзнянського РС УДМСУ в Чернігівській області належність заявника до громадянства будь-якої іншої держави не встановлено. Водночас 21.12.2019р. даним уповноваженим органом прийнято рішення про відмову [PERSON] в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку з непідтвердженням факту його постійного проживання на території України на 24.08.1991р та на 13.11.1991р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є молодшою рідною сестрою заявника; її брат [PERSON] народився у 1975 році й разом з їх батьками постійно проживав у [ADDRESS] , нікуди не виїздили; батьки вже померли; з 1981 по 1992 рік брат навчався в місцевій школі, після чого періодично знаходився в місцях позбавлення волі; мав паспорт зразка СРСР, який своєчасно не поміняв і втратив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з [PERSON] навчалися в одній школі й той з сім`єю весь час до її закінчення проживав у [ADDRESS] , нікуди не виїздили; в подальшому [PERSON] був неодноразово судимий. Приписами ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, про встановлення яких суд розглядає справи. Водночас згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.4 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) питання громадянства України регулюється Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України. За змістом положень ст.3 зазначеного Закону громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України» та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Отже, ст.3 вказаного Закону визначено чотири самостійні підстави набуття особами громадянства України, від яких залежить і час виникнення громадянства. Положеннями п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік документів, які відповідно до Закону подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України передбачений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України 27.03.2001р. за №215 (далі - Порядок). Пунктом 10 Порядку передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним з них) або іншим законним представником подає, крім іншого, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пояснення заявника щодо його постійного проживання у неповнолітньому віці разом з батьками на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, наявними письмовими матеріалами справи, а тому вимоги даної заяви [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Одночасно суд зважує на ту обставину, що цей факт має для заявника юридичне значення та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved