Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача та його дружини у вказаному житловому приміщенні зареєстрований син останніх, [PERSON] . Разом з тим, відповідач в будинку не проживає з 2004 року, однак добровільно з реєстраційного обліку місця проживання не знімається, чим порушує права позивача на розпорядження майном як власника. На підставі викладеного, [PERSON] змушений звернутись до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . 15.02.2021 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 09.03.2021. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено копію позовної заяви з доданими документами, судову повістку про виклик до суду на 09.03.2021 та копію ухвали про відкриття провадження. Вказана поштова кореспонденція була вручена матері [PERSON] , про що свідчить відповідна відмітка об`єкта поштового зв`язку (а.с. 25). Судова повістка про виклик до суду на 30.03.2021 повернулась з відміткою об`єкта поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 3 ст. 130, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку, копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, вважається днем вручення судової повістки, судового рішення. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. З огляду на викладене, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом другої Павлоградської держнотконтори за реєстровим № 148, належить житловий будинок, житловою площею 44,1 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно з довідкою № 11, виданою Чаплинським старостинським округом виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 06.01.2021, та актом обстеження, складеним старостою Чаплинського старостинського округу за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] 05.01.2021 року, за адресою належного [PERSON] на праві власності будинку, окрім позивача, зареєстровані: дружина [PERSON] та син [PERSON] . Разом з тим, відповідач з 2004 не проживає у вказаному будинку (а.с. 6, 7). Отже, [PERSON] тривалий час не проживає у будинку, проте добровільно з реєстраційного обліку місця проживання не знімається, чим перешкоджає [PERSON] у здійсненні ним права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном. Водночас суду не надані докази того, що позивач чинить перешкоди відповідачу у здійсненні ним права користування житловим приміщенням, а також, що [PERSON] звертався до суду чи інших органів влади за захистом своїх житлових прав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статті 405 ЦК України. Так, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач не проживає в житловому будинку протягом тривалого часу без поважних причин (понад 17 років), суд вважає необхідним задовольнити позов та визнативідповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги клопотання позивача, в якому він просить залишити судові витрати за ним.

Outcome: approved