Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю на 1/8 частину житлового будинку, посилаючись на наступне. З лютого\~2008\~року він\~проживає та\~володіє будинком\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Він з\~сім`єю\~вселився в\~будинок в\~лютому 2008\~року,\~отримавши ключі\~та дозвіл\~на проживання\~і проведення\~ремонтних робіт\~від власника\~ [PERSON] ,\~з яким\~домовився укласти\~договір купівлі-продажу\~зазначеного будинку\~та надавши\~останньому авансову\~суму вартості\~будинку.\~Після передачі\~авансу з`ясувалося,\~що оформити\~законним чином\~продаж будинку\~неможливо,\~оскільки \~ [PERSON] \~ще не\~оформив спадщину\~на будинок\~після смерті\~своїх батьків і право власності на будинок належить батьку [PERSON] - [PERSON] , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27.11.1956 року, р.н.3816, посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою. Однак, домовленість про продаж йому будинку не була скасована, він продовжував безперервно проживати в будинку, а [PERSON] розпочав оформлювати спадщину, що тривало протягом 4-х років, оскільки визнавати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] довелося в судовому порядку. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року, частково скасованого рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року, за [PERSON] визнано право власності на 7/8 частин зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та матері [PERSON] , померлої [INFO] . У визнанні права власності в порядку спадкування за законом за іншими спадкоємцями на 1/8 частку зазначеного будинку апеляційний суд відмовив. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року залишилось чинним, а право власності на 1/8 частку зазначеного будинку залишилось зареєстрованим за померлим [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «Нікопольське МБТІ» від 27.05.2020 року № 653. Про зазначені обставини йому не було відомо, оскільки [PERSON] після визнання за ним права власності на 7/8 частин будинку в судовому порядку відмовився продавати йому будинок та повертати авансову суму. Оскільки ним ще до кінця 2008 року було закінчено капітальний ремонт зазначеного будинку і він постійно безперервно мешкав в ньому зі своєю сім`єю, то, продовжуючи проживати та фактично володіти будинком, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутого майна, повернення завдатку та стягнення моральної шкоди. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року, залишеним в цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02,2014 року, на його користь з [PERSON] стягнуто вартість безпідставно набутого майна. На виконання рішення суду в рахунок погашення боргу [PERSON] перед ним, за ним визнано та зареєстровано право власності на 7/8 частин вищезазначеного будинку на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги не відбулися (стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало боржнику). Про те, що [PERSON] належить тільки 7/8 частин будинку, а інша 1/8 частіша зареєстрована за померлим [PERSON] , він дізнався тільки під час проведення електронних торгів у вересні 2015 року. Відтак, він добросовісно заволодів чужим майном - 1/8 часткою будинку ще в лютому 2008 року (факт його вселення в будинок в лютому 2008 році та постійного безперервного проживання в ньому встановлений рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2014 року) і до дійсного часу продовжує володіти цією часткою як будинком в цілому відкрито, безперервно, більше ніж 10 років. Відсутність оформлення права власності на 1/8 частку створює для нього певні труднощі, зокрема, неможливість зареєструвати членів своєї сім`ї - дружину та дочку в зазначеному будинку через відсутність згоди співвласника, неможливість вільно розпоряджатися усім будинком. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Він відкрито, безперервно та добросовісно користується усім вищезазначеним житловим будинком, в тому числі, і 1/8 частиною, з 2008 року, тобто, більше десяти років, а з 2015 року є власником 7/8 частин будинку. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Необхідної ознакою для набуття права власності на річ за набувальною давністю є добросовісність володіння, яка полягає в тому, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю. Отже, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Тобто, добросовісність володільця такого майна повинна бути обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року встановлено, що попередній власник 1/8 частини будинку - [PERSON] помер [INFO] . У визнанні права власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину його спадкоємцям судом відмовлено через неприйняття ними спадщини. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Орган місцевого самоврядування до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою не звертався. Отже, нерухоме майно - 1/8 частина зазначеного будинку - не має власника, прав на неї ніхто не заявляє, відумерлою спадщиною вона не визнана, відтак, на неї може бути набуто право власності позивачем за набувальною давністю. За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити (а.с.42). Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.38). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,\~з лютого\~2008\~року позивач\~по справі\~проживає та\~володіє будинком\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~вселившись \~з сім`єю\~в будинок,\~отримавши ключі\~та дозвіл\~на проживання\~і проведення\~ремонтних робіт\~від власника\~ [PERSON] ,\~з яким\~домовився укласти\~договір купівлі-продажу\~зазначеного будинку\~та надавши\~останньому авансову\~суму вартості\~будинку.\~Після передачі\~авансу з`ясувалося,\~що оформити\~законним чином\~продаж будинку\~неможливо,\~оскільки \~ [PERSON] \~не оформив\~спадщину на\~будинок після\~смерті своїх\~батьків і право власності на будинок належить батьку [PERSON] - [PERSON] , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27.11.1956 року, р.н.3816, посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою. Однак, домовленість про продаж позивачу будинку не була скасована, він продовжував безперервно проживати в будинку, а [PERSON] розпочав оформлювати спадщину, що тривало протягом 4-х років, оскільки визнавати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] довелося в судовому порядку. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року (а.с.6-10), частково скасованого рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року (а.с.11-14), за [PERSON] визнано право власності на 7/8 частин зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та матері [PERSON] , померлої [INFO] . У визнанні права власності в порядку спадкування за законом за іншими спадкоємцями на 1/8 частку зазначеного будинку апеляційний суд відмовив. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року залишилось чинним, а право власності на 1/8 частку зазначеного будинку залишилось зареєстрованим за померлим [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «Нікопольське МБТІ» від 27.05.2020 року № 653 (а.с.5). Про зазначені обставини позивачу не було відомо, оскільки [PERSON] після визнання за ним права власності на 7/8 частин будинку в судовому порядку відмовився продавати йому будинок та повертати авансову суму. Оскільки позивачем ще до кінця 2008 року було закінчено капітальний ремонт зазначеного будинку і він постійно безперервно мешкав в ньому зі своєю сім`єю, то, продовжуючи проживати та фактично володіти будинком, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутого майна, повернення завдатку та стягнення моральної шкоди. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року (а.с.15-17), залишеним в цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02,2014 року (а.с.18-21), на користь позивача з [PERSON] стягнуто вартість безпідставно набутого майна. На виконання рішення суду в рахунок погашення боргу [PERSON] перед позивачем, за позивачем визнано та зареєстровано право власності на 7/8 частин вищезазначеного будинку на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги не відбулися (стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало боржнику) (а.с.22). Про те, що [PERSON] належить тільки 7/8 частин будинку, а інша 1/8 частіша зареєстрована за померлим [PERSON] , позивач по справі дізнався тільки під час проведення електронних торгів у вересні 2015 року. Тобто, позивач добросовісно заволодів чужим майном - 1/8 часткою будинку в лютому 2008 року - і до дійсного часу продовжує володіти цією часткою як будинком в цілому відкрито, безперервно, більше ніж 10 років. Відсутність оформлення права власності на 1/8 частку створює для позивача певні труднощі і неможливість вільно розпоряджатися усім будинком. Позивач відкрито, безперервно та добросовісно користується усім вищезазначеним житловим будинком, в тому числі, і 1/8 частиною, з 2008 року, тобто, більше десяти років, а з 2015 року є власником 7/8 частин будинку. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 pоку, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На відміну від Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 pоку, Цивільний кодекс УРСР 1963 року не містить норми про те, що, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Задоволення ж судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України (яка визначена підставою позову) можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності. У розумінні наведених положень, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним. Володіння має бути безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Отже, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне). Аналіз ст.344 ЦК України дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивач, дійсно, відкрито і добросовісно володіє 1/8 частиною в житловому будинку [ADDRESS] з лютого 2008 року, утримує її, сплачує всі комунальні послуги, що свідчить про те, що позивач є добросовісним набувачем. Судом також не встановлено, що існують інші особи, які б претендували на вказану частку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на частину житлового будинку за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved