Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по про[ADDRESS] .Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрований в будинку, проте з 2013 року там не проживає та добровільно із реєстраційного обліку не знімається,чим створює йому перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В судовому засіданні представник позивача адвокат Макопиненко С.М. позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по про[ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 01.11.1994 року (а.с.8-9). В даному будинку з 28.09.2011 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] (копія довідки виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 02.04.2019 року - а.с. 6, копія будинкової книги - а.с. 10-12 та довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 12.04.2019 року - а.с.24). Проте з 2013 року відповідач в будинку не проживає, що підтверджується поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні та визнанням позову відповідачем. Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Стаття 71 ч.1 ЖК України визначає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім?ї позивача тане відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, в житловому будинку не проживає близько шістнадцяти років, але зареєстрований у ньому і тим самим чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, зокрема в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 768,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: approved