Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 55-56), просить: встановити порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виділивши у користування [PERSON] частину житлового будинку, яка складається з: кімнати 1-11 площею 11,6 кв.м, шафи 1-12 площею 0,4 кв.м, шафи 1-13 площею 0,3 кв.м; [PERSON] та [PERSON] виділити в користування частину житлового будинку, яка складається з: кімнати 1-5 площею 25,4 кв.м, кімнати 1-8 площею 10,5 кв.м, шафа 1-10 площею 0,4 кв.м, шафа 1-9 площею 0,3 кв.м, гаражу 1-І площею 29,5 кв.м, сараю 1-ІІ площею 29,2 кв.м; залишити в спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] : тамбур 1-ІІІ площею 4,9 кв.м, передпокій 1-1 площею 10,4 кв.м, ванна 1-2 площею 4,5 кв.м, вбиральня 1-3 площею 2,0 кв.м, кухня 1-4 площею 12-2 кв.м, коридор 1-6 площею 3,0 кв.м, коридор 1-7 площею 0,7 кв.м, ганок літ а1; вирішити питання судових витрат. Заявлені вимоги мотивує тим, що він є власником 1/4 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 09.07.2018. Власниками інших 3/4 частин будинку є [PERSON] та [PERSON] , які отримали спадщину після померлого [PERSON] , але не звернулись до нотаріуса за свідоцтвом про право власності на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту, будинок має 145,3 кв.м загальною площі, житлової - 47,5 кв.м, допоміжної - 34,2 кв.м, літніх приміщень - 63,6 кв.м. Таким чином, розмір житлової частки позивача становить 11,875 кв.м. Будинок має три житлові кімнати: 25,4 кв.м (на 1 поверсі), 10,5 кв.м та 11,6 кв.м (на 2 поверсі). Враховуючи, що розмір кімнати 2 поверху (1-11 за тех.. паспортом) складає 11,6 кв.м, то ця частка відповідає житловій частці позивача та може бути виділена йому для користування. Позивач у судовому засіданні позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підтримав, просив його задовольнити, з підстав. Доповнив, що у нього з відповідачами виникають конфліктні ситуації щодо користування житловим будинком, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до поліції для проведення перевірки. Після перерви, позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі просить відмовити. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, відповідно до наданих письмових пояснень (а.с. 53-54). Просив закрити провадження у справі, оскільки позивач вже фактично встановив порядок користування та фактично користується 1/4 належною йому частиною житлового будинку, а тому відсутній предмет спору по цій справі. Після перерви, представник відповідачів у судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами. Відповідачі у судове засіданні не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ст.. 128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи зважаючи на те, що кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку, встановленого законом та вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступне. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно власником в цілому буд. [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.05.1999 (а.с.20) Згідно відомостей Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 15.06.2016 № 1135/05.4-8, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 22) Згідно копії спадкової справи № 924/2008 після померлого [PERSON] , який був зареєстрований на день смерті в [ADDRESS] , з заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця [PERSON] , дружина спадкодавця [PERSON] , що діяла за себе та від імені малолітнього сина [PERSON] . Крім того, від батька спадкодавця [PERSON] надійшла заява про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON] (а.с. 112-115) На день смерті [PERSON] у [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] . За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5 право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном. Таким чином, [PERSON] , яка діяла за себе та від імені малолітнього сина [PERSON] , яка вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття обов`язкової частки у спадщині, є співвласниками 3/4 (1/4 та 1/2 відповідно) частини буд . [ADDRESS] , мають право володіти й користуватися цією частиною, проте через відсутність реєстрації такого права обмежені у праві розпорядження належним їм майном. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верхового суду України, викладеною у постанові від 06.07.2016 у справі № 6-3095цс15. Власником інших 1/4 частин буд. [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно до копії договору дарування від 09.07.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (а.с.7-10, 11). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 22.05.2008, загальна площа будинку становить 145,3 кв.м, в тому числі 47,5 кв.м житлової площі, 34,2 кв.м - допоміжної, 63,6 кв.м - літніх приміщень. Будинок складається з трьох житлових кімнат: кімнати 1-5 площею 25,4 кв.м, кімнати 1-8 площею 10,5 кв.м, кімнати 1-11 площею 11,6 кв.м. Всі житлові кімнати мають окремий вхід з підсобних приміщень (тобто кімнати не прохідні). 16.12.2019 судовим експертом Солдатовою В.С. було складено висновок експерта № 23-19 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, яким запропоновано один варіант порядку користування житловим будинком [ADDRESS] , а саме: власнику 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, [PERSON] , пропонується виділити в користування частину житлового будинку, яка складається з: кімнати 1-11 площею 11,6 кв.м, шафи 1-12 площею 0,4 кв.м, шафи 1-13 площею 0,3 кв.м, загальною площею 12,3 кв.м, в тому числі житловою площею 11,6 кв.м на плані показано синім кольором; власникам 3/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, [PERSON] та [PERSON] , пропонується в користування частина житлового будинку, яка складається з: кімнати 1-5 площею 25,4 кв.м, кімнати 1-8 площею 10,5 кв.м, шафа 1-10 площею 0,4 кв.м, шафа 1-9 площею 0,3 кв.м, гаражу 1-І площею 29,5 кв.м, сараю 1-ІІ площею 29,2 кв.м, загальною площею 95,3 кв.м, в тому числі житловою площею 35,9 кв.м на плані показано зеленим кольором. Крім того, в спільному користуванні пропонується тамбур 1-ІІІ площею 4,9 кв.м, передпокій 1-1 площею 10,4 кв.м, ванна 1-2 площею 4,5 кв.м, вбиральня 1-3 площею 2,0 кв.м, кухня 1-4 площею 12,2 кв.м, коридор 1-6 площею 3,0 кв.м, коридор 1-7 площею 0,7 кв.м, ганок літ а1 (на плані оранжевим кольором). Варіант детально викладений в дослідницькій частині та показаний на плані в додатку №1 (а.с.67-80). Відповідно до вимог ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. Існування конфліктної ситуації між співвласниками підтверджується висновками ЧВП ГУНП в Чернігівській області про результати перевірки за зверненнями [PERSON] від 26.09.2019, 08.10.2019, 09.10.2019 (а.с. 24-27) При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України по справі №6-1500цс15. Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на законі, а запропонований ним порядок користування будинком відповідає часткам кожного співвласника та не порушує їхні житлові права, в зв`язку з чим пред`явлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно квитанції № 0.0.1593714870.1 позивачем 23.01.2020 було сплачено 10048,00 грн за проведення судової експертизи (а.с.66). На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 10048,00 грн та судовий збір у розмірі 764,80 грн, а всього 10812,80 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги, оскільки сам позивач є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність на професійній основі, про що підтвердив у судовому засіданні. Окрім того, згідно ордеру на здійснення повноважень представником позивача адвокатом Рябініним Д.Д. (який у жодному судовому засіданні участі не приймав), убачається, що він виданий адвокатським об`єднанням «Рябінін, Переверзєв та партнери». Отже, до складу вказаного адвокатського об`єднання входить позивач і оплата за правову допомогу в розмірі 4500 грн. (а.с.62) здійснена цьому ж адвокатському об`єднанню, що на переконання суду свідчить про зловживання правом позивачем [PERSON] у цій частині.

Outcome: partial