Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, уточнивши свої позовні вимоги, посилався на те, що він перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2003 року по 29.03.2013 року, за час шлюбу подружжям було придбане у власність нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка площею 0,14 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу згідно законодавства, оскільки в теперішній час шлюб розірвано та сторони однією сім»єю не проживають, спільного господарства не ведуть, враховуючи відсутність домовленості між сторонами про поділ майна, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. Не погоджуючись з вимогами [PERSON] до неї, [PERSON] подала до суду окремий позов до [PERSON] про визнання особистою власністю майна набутого за час шлюбу та за час окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, який був ухвалою суду об»єднаний у одне провадження з позовом [PERSON], у позові [PERSON] вказувала на те, що за грошові кошти від продажу власної квартири у м. Запоріжжя та отримані за договорами дарування від її матері [PERSON], у 2007 році, за час шлюбу з [PERSON], нею було придбано земельну ділянку та незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не брав участі в будівництві будинку та у його оформленні, отримував мінімальну заробітну плату, шлюб був фактично припинений з 2012 року, станом на 10.01.2014 року вартість будинку внаслідок добудови та поліпшень значно збільшилась і склала 625 300 грн., тому позивачка вважає, що все наведене є підставою для визнання за нею права особистої приватної власності на спірний будинок та земельну ділянку, що змусило її звернутися до суду. У судовому засіданні [PERSON], його представник підтримали у повному обсязі свій позов, просили суд його задовольнити, позов [PERSON] не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні, пояснивши суду, що житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] є спільно набутим майном подружжя, ділянку та недобудований будинок придбали та добудовували будинок за спільні кошти у період шлюбу між сторонами, прийняли будинок в експлуатацію у 2009 році також за час шлюбу, відповідно до трудової книжки [PERSON] увесь час працював на різних посадах, в тому числі на керуючих. [PERSON] у суді не доведено те, що спірне майно є її особистою власністю, оскільки будинок та ділянку було придбано за значно більші кошти, ніж вартувала продана квартира, надані [PERSON] три договори дарування коштів є недопустимими доказами, адже не були засвідчені нотаріально, [PERSON] нічого не знав про ці договори та дарунки, поміркована допомога надходила від батьків як [PERSON] так і [PERSON], не доведено [PERSON] і високі доходи своїх батьків, які начебто подарували великі грошові кошти. Реконструкції другого поверху особисто [PERSON] не здійснювалось, оскільки другий поверх був відремонтований та придатний для життя за час шлюбу, згоди [PERSON] на будь-які добудови не надавав, надані [PERSON] чеки і квитанції не доводять те, що саме [PERSON] придбавала матеріали, ПП «Сігмастрой-2005», з яким начебто укладався договір на реконструкцію другого поверху будинку пов»язаний по рекламному бізнесу з [PERSON], жодних експертиз щодо вартості будинку не проводилося, а звіти про оцінку не є висновком експерта. У судовому засіданні [PERSON], її представник повністю підтримали позовні вимоги за своїм позовом, просили суд його задовольнити, позов [PERSON] не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні, пояснили, що фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися у 2012 році, з того часу вони окремо проживали та не вели спільне господарство, не мали спільний бюджет, спірний будинок та земельну ділянку вона придбала за кошти від продажу квартири у м. Запоріжжя та за кошти, що були подаровані її матір»ю [PERSON], [PERSON] не брав участі у витратах на придбання цього майна та у подальшій добудові будинку, його оформленні, заробляв лише мінімальну заробітну плату, [PERSON] за особисті кошти робила ремонт у будинку, у 2013 році вона уклала договір на реконструкцію другого поверху будинку, внаслідок чого вартість будинку значно збільшилась і склала 625 300 грн., що все у сукупності є підставою для визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на спірний будинок та земельну ділянку, вважаючи докази надані [PERSON] щодо добудови другого поверху за час їхнього шлюбу недопустимими. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вимоги [PERSON] за її позовом не засновані на законі, є необґрунтованими, отже не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. [PERSON] та [PERSON] з 24.05.2003 року по 29.03.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.03.2013 року у справі про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], що набрало законної сили 09.04.2013 року, відповідно до якого шлюбні відносини між сторонами припинилися з 2012 року, від шлюбу дітей сторони не мають. Шлюбний договір [PERSON] та [PERSON] не укладали. Під час шлюбу, за двома договорами купівлі-продажу від 24.12.2007 року, що були посвідчені нотаріально (приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г., реєстр. №№ 569 та 571), [PERSON] придбала у [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок, відсоток готовності якого на момент укладення договору становив 86%, що підтверджувалося витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17127716 виданим ОП «ЗМБТІ» 19.12.2007 року, та земельну ділянку площею 0,14 га, кадастровий номер [NUMBER] (для індивідуального будівництва), що розташовані за адресою: [ADDRESS], за 134974 грн. та 48076 грн., відповідно. Згідно п. 6.2. зазначених договорів купівлі-продажу придбання земельної ділянки та незакінченого будівництвом житлового будинку вчинене за письмовою згодою чоловіка покупця за договором ([PERSON].) - [PERSON], викладеною у вигляді заяві, справжність підпису на якій було засвідчено нотаріусом (реєстр. №568). На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, 29.09.2009 року на ім»я [PERSON] було оформлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія [NUMBER]). Право власності на спірний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2009 року, виданого Виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради на підставі рішення від 12.11.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП «ЗМБТІ» від 24.12.2009 року, зареєстроване за [PERSON] в цілому. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не мешкає за цією адресою з 2012 року, що підтверджується довідкою виконкому Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 19.01.2015 року, вих. №0069. Надана [PERSON] копія трудової книжки свідчить про наявний трудовий стаж на різних посадах, в тому числі за час шлюбу з [PERSON] (з 2003 по 2013 роки). Відповідно до ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно з п.п. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. В обгрунтування свого позову [PERSON] було додано до позову три договори дарування цільових коштів, які нібито були укладені в день придбання спірних будинку та ділянки, між нею та [PERSON], її матір»ю. Суд вважає, що вказані договори не є допустимими доказами та оцінює їх критично, як і не є доведеним сам факт дарування грошових коштів саме за цими договорами у сумах 134974 грн., 48076 грн. та 170000 грн., з наступних підстав. Вказані договори були первинно долучені до позову [PERSON] до [PERSON] навіть без підписів сторін. До суду з позовом до [PERSON] про поділ майна [PERSON] звернувся 25.11.2013 року. Як доказ відповідачки [PERSON] за позовом [PERSON] вказані договори були долучені до справи лише у березні 2014 року після ухвалення Оржонікідзевським районним судом м. Запоріжжя рішення від 13.02.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів цільового дарування грошових коштів дійсними, яким договори дарування грошових коштів були визнані дійсними. Про рішення суду [PERSON] дізнався у Запорізькому районному суді Запорізької області. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.05.2014 року рішення Оржонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2014 року було скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові [PERSON] Ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено, що в іншому суді розглядається спір між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] (апелянтом) про розподіл житлового будинку і земельної ділянки, придбаних в період шлюбу, предметом доказування в якій є, в тому числі, і джерело походження коштів на придбання нерухомості, проте, [PERSON] до участі у розгляді справи судом не залучався, хоча суд вирішував питання, в тому числі, і про його права і обов»язки. Тобто, не залучаючи до участі у розгляді вказаної справи [PERSON], а також не ставлячи до відома про це суд, вже під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, [PERSON] намагалася встановити певні факти, що згодом були покладені нею в обґрунтування своїх заперечень, а потім і позову, порушила вимоги ч.3 ст. 131 ЦПК України, відповідно до якої сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. Про наявність вказаних договорів дарування [PERSON] не знав, що він підтвердив у судовому засіданні. У змісті нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу спірного майна жодних відомостей про джерела походження коштів не зазначено, до того ж [PERSON] дав згоду на їх укладення. Усе у сукупності ставить під сумнів факт укладення договорів дарування грошових коштів між найближчими родичами, які не були посвідчені нотаріально або будь-яким іншим чином, тому суд оцінює їх критично і не бере до уваги як належні та допустимі докази у розумінні цивільного та цивільно-процесуального законодавства, адже дійсність договорів, укладених ще у 2007 році нічим об»єктивно не підтверджена. Показання батьків [PERSON], допитаних в якості свідків у судовому засіданні щодо вказаних правовідносин, суд оцінює критично внаслідок наведених висновків суду та родинних зв»язків з [PERSON], до того ж у їх показаннях були суперечності. Так, [PERSON] показала, що гроші передавали кілька разів за трьома договорами, а батько [PERSON] показав, що гроші передали всі за один раз, гроші давав він, але на питання чому не він є дарувальником за договорами, здивувався та пояснити це не зміг, що свідчить про неправдивість показань. Крім того, доказів з яких саме джерел у [PERSON] були наявні грошові кошті у сумах 134974 грн., 48076 грн. та 170000 грн., суду надано не було. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як було встановлено судом, згоди на будь-які переобладнання спірного будинку, в тому числі його другого поверху, [PERSON] [PERSON] після припинення їх шлюбних стосунків (розірвання шлюбу) не давав. До технічного паспорту, складеного ОП «ЗМБТІ» у 2007 році на житловий будинок, жодні зміни щодо переобладнання (реконструкції) другого поверху будинку у 2012-2013 роках, не вносилися, відповідно не змінилася і вартість будівель. Незакінчений будівництвом житловий будинок, мав на момент укладення договору купівлі-продажу у 2007 році відсоток готовності - 86%, був прийнятий у експлуатацію та зареєстроване право власності на нього було у 2009 році, тобто за декілька років до припинення шлюбних відносин між сторонами та розірвання шлюбу. Тому суд вважає, що здійснення будь-яких поліпшень, а особливо істотних, [PERSON] повинна була узгоджувати з [PERSON], адже після розірвання шлюбу не пройшло строку позовної давності щодо спору про поділ спільного майна подружжя. Крім того, суду [PERSON] не доведено відповідними засобами доказування те, що вартість спірного майна істотно збільшилася саме за рахунок реконструкції нею другого поверху будинку, а не інфляції, інших складових та у якій саме частці (долі), з урахуванням вартості земельної ділянки та ринкових цін на час розгляду справи у суді, а також не доведено зазначене з врахуванням грошових коштів від продажу квартири [PERSON] у [ADDRESS], згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.12.2007 року, продаж якої відбувся за 12367 грн., в той час як купівля спірних будинку та земельної ділянки 24.12.2007 року відбулися за 134974 грн. та 48076 грн., відповідно. Надані [PERSON] чеки, квитанції на придбання певних матеріалів, самі по собі не доводять, що ці матеріали придбала саме [PERSON] і саме для реконструкції другого поверху будинку. Висновку судової експертизи про те, що ці матеріали використані в спірному будинку матеріали справи не містять. Так само і не містять матеріали справи висновку судової експертизи про те, наскільки поліпшився будинок та виріс у вартості після проведеної реконструкції, якщо виріс. Таких клопотань сторона не заявляла, хоча обов'язок довести ці обставини лежить на позивачці. Крім того, надані [PERSON] звіти про оцінку майна від 08.02.2013 року та 10.01.2014 року не є висновками судових експертиз. До того ж вони були надані суду в оригіналах для огляду та засвідчення копій у не прошитому та не пронумерованому вигляді, що ставить під сумнів їх достовірність, та відповідно, допустимість як доказів. У своїх запереченнях на позов [PERSON] про поділ майна від 11.03.2014 року, [PERSON] як на безпідставність його позову та обґрунтовуючи належність їй спірного нерухомого майна на праві особистої приватної власності, жодним чином не вказувала на здійснену нею за власні кошти добудову другого поверху будинку (його реконструкцію) на протязі 2012-2013 років після припинення шлюбних відносин з [PERSON], що лише згодом було покладено нею серед підстав позову до [PERSON] про визнання особистою власністю майна набутого за час шлюбу та за час окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. [PERSON] надав суду фото внутрішнього інтер»єру другого поверху після ремонту, що були зроблені [PERSON] під час шлюбу, адже на фотографіях, зокрема зображені і автомобілі сторін ([PERSON] і [PERSON]) у дворі спірного будинку. Це свідчить про те, що фотокартки не взяті з інтернету з оголошення, тим більш їх дуже багато, як зазначала [PERSON], а зроблені [PERSON] самостійно за часів шлюбного життя. Крім того, свідками з боку [PERSON], його родичами досконально описана обстановка на другому поверсі, зокрема і шпалери, і меблі, і балкони, що так само підтверджено і свідками з боку [PERSON]. Свідки [PERSON], зокрема, дядько показали, що неодноразово бували в будинку під час шлюбу сторін, і другий поверх повністю був зроблений. Зважаючи на те, що всі свідки відтворили все, що знаходиться на другому поверсі, весь ремонт та поліпшення, це спростовує твердження [PERSON] про реконструкцію другого поверху після розірвання шлюбу. До того ж, з наданих чеків і квитанцій вбачається, що є товари, придбані за договором поставки навіть у 2010 році, наприклад 250 м прокату арматурного, тобто ще за час шлюбу між сторонами. [PERSON] був наданий суду договір підрядних робіт, укладений нею з ПП «Сігмастрой-2005» № 9/08 від 02 серпня 2013 року, за яким вона замовила реконструкцію другого поверху жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] на суму 75 000 грн. Квитанція [PERSON] про оплату за цим договором 19.12.2013 року надана на суму 10 997 грн., в якій не зазначено реконструкцію якого будинку оплачує [PERSON], а зазначений лише номер договору та дата. Проте, доказів підтвердження оплати інших 64000 грн. суду не надано, як і актів прийому-передачі виконаних робіт, адже лише вони можуть підтвердити, що роботи підрядник виконав, а замовник прийняв. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта та бути підставою для відмови в призначенні експертизи, навіть якщо вони одержані на запит суду, органу дізнання, слідчого або адвоката. Відповідно до положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За клопотанням [PERSON] судом були допитані свідки - його батьки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що допомагали чим могли сину з його дружиною, підтвердили, що будинок був повністю добудований за час шлюбу в отому числі і другий поверх будинку. Свідок [PERSON], який є дядьком [PERSON], пояснив, що від продажу квартири, яку разом ремонтували [PERSON] та [PERSON], вони купили недобудований будинок, він давав їм Камаз з блоками, кирпич, консультував [PERSON] як саме зробити другий поверх будинку, бував у будинку, до розірвання шлюбу другий поверх був повністю готовий для проживання. Були допитані у судовому засіданні і свідки [PERSON] - [PERSON], її батько, який пояснив, що [PERSON] працював, але у нього не виходило і дочка взяла його на роботу у фірму до себе, [PERSON] не брав участі у придбанні майна, а за все платив він, дав 350000 грн. Її мати [PERSON] суду пояснила, що у [PERSON] не було ніякого майна, доходу, у них з чоловіком був власний бізнес, вони давали гроші на придбання будинку та ділянки. Показанням батьків [PERSON] щодо надання грошових коштів [PERSON] на придбання спірного майна у справі шляхом укладення договорів дарування, судом була надана оцінка. Отже, проаналізувавши усі докази у сукупності, суд вважає, що спірне нерухоме майно, що будо придбане у період зареєстрованого шлюбу між сторонами у справі у 2007 році і права власності на яке зареєстроване у 2009 році, є об»єктом їх спільної сумісної власності, а їх частки є рівними, адже інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Об»єктивними доказами інше суду не доведено, зокрема, інший розмір часток спільного майна подружжя, належність спірного майна лише [PERSON] на праві особистої приватної власності. Не є обґрунтованими доводи [PERSON], що стосуються розміру заробітку [PERSON], що на її думку доводить те, що він не брав участі у придбанні спірного майна, оскільки суду надано лише довідку ТОВ «Рекламне Агентство «Хороша компанія», засновником та директором якого є [PERSON], згідно якої [PERSON], працюючи у товаристві, одержував неоднакову за розміром заробітну плату, що була наближена до мінімальної. Таким чином, доводи [PERSON], її представника повністю спростовуються сукупністю наведених та досліджених судом доказів та встановлених судом обставин, зокрема, і стосовно того, що [PERSON] не брав участь у придбанні спірного нерухомого майна, добудові будинку, та як наслідок належності майна на праві особистої приватної власності [PERSON] Інших істотних доказів, які б були належними, допустимими та достовірними, та які б спростовували наведені висновки суду та встановлювали зворотне, в тому числі висновків судових експертиз, сторонами у справі суду надано не було, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, позов [PERSON] знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, є обґрунтований, тому підлягає задоволенню, а у задоволенні позову [PERSON] треба відмовити, оскільки він є безпідставний і не заснований на законі. Вирішуючи спір, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присуджує з [PERSON] на користь [PERSON] судові втрати, а саме судовий збір у сумі 3441, 00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved