Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (надалі ДП «Укрспирт») про стягнення вихідної допомоги, виплату заробітної плати та середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24 січня 2005 року він працював на державному підприємстві «Мишковицький спиртовий завод» на посаді інженера відділу маркетингу. З 02 червня 2008 року його переведено на посаду юриста на тому ж підприємстві. 09 березня 2011 року у зв'язку з реорганізацією він був переведений на ДП «Укрспирт» на посаду провідного юрисконсульта Мишковицького місця провадження діяльності ДП «Укрспирт». Наказом від 10 квітня 2014 року №5/15-к про звільнення [PERSON] останнього звільнено з роботи 10 квітня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників. Даний наказ позивачу вручено 14 квітня 2014 року, до того часу він був на робочому місці та виконував свої функціональні обов'язки. У зв'язку із звільненням йому була нарахована сума 15307,57 грн., в тому числі: 625,05 грн. - заробітна плата за квітень 2014 року (з 07 по 10 квітня 2014 року); 7,50 грн. - індексація на заробітну плату; 11473,60 грн. - компенсація за невикористану відпустку (101 день); 3201,42 грн. - вихідна допомога в розмірі одного середнього місячного заробітку; 2854,74 грн. - утримані податки з доходів фізичних осіб, та виплачена 17 квітня 2014 року сума в розмірі 12452,83 грн. Згідно з колективним договором, укладеним 30 травня 2013 року між роботодавцем та ДП «Укрспирт», у разі розірвання трудового договору у зв'язку із скороченням чисельності структурного підрозділу або реорганізацією підприємства, виплачувати вихідну допомогу працівникам, які мають безперервний стаж на підприємстві від п'яти до десяти років в розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Так як [PERSON] було прийнято на роботу 24 січня 2005 року та звільнено 10 квітня 2014 року, то стаж його роботи як безперервний, так і стаж роботи в спиртовій галузі складає 9 років та 3 місяці. За вказаних обставин позивач просить суд зобов'язати відповідача виплатити йому вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку; а також заробітну плату за два робочих дні, а саме 11 та 14 квітня 2014 року, та середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку. 18 червня 2014 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд зобов'язати відповідача виплатити йому вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку, заробітну плату за два робочих дні, а саме 11 та 14 квітня 2014 року, а також виплатити йому середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку та внести відомості до трудової книжки позивача, вказавши дату звільнення 14 квітня 2014 року замість 10 квітня 2014 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги та подані ним уточнення позовних вимог підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Укрспирт» в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 24 січня 2005 року він прийнятий на роботу інженером відділу маркетингу на державне підприємство «Мишковицький спиртовий завод» (наказ №30 від 24 січня 2005 року). Відповідно до запису в трудовій книжці, 02 червня 2008 року [PERSON] переведений на посаду юриста на тому ж підприємстві (наказ №11к від 02 червня 2014 року). Як слідує із запису в трудовій книжці позивача, Державне підприємство «Мишковицький спиртовий завод» приєднано до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») - Постанова Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». 09 березня 2011 року у зв'язку з реорганізацією [PERSON] було переведено на Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») Мишковицьке місце провадження діяльності на посаду провідного юрисконсульта ДП «Укрспирт». Наказом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») від 10 квітня 2014 року №5/15-к [PERSON], провідного юрисконсульта Мишковицького МПД ДП «Укрспирт» звільнено з роботи 10 квітня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Підстава: попередження [PERSON] від 20 листопада 2013 року; наказ ДП «Укрспирт» «Про внесення змін до штатного розпису Мишковицького МПД» від 19 листопада 2013 року №4/15, розписка [PERSON] про відмову від запропонованих вакансій від 09 квітня 2014 року, згода профспілкового комітету (протокол №1 від 09 квітня 2014 року). В силу п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництв і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та наказу Міністерства аграрної політики України від 27 вересня 2010 року №593 «Про реорганізацію державних підприємств спиртової промисловості» Мишковицький спиртовий завод», ДП «Мишковицький спиртовий завод» реорганізовується шляхом приєднання до ДП «Укрспирт», яке є його правонаступником. 20 листопада 2013 року [PERSON] попереджено про наступне вивільнення. Від запропонованих вакансій останній відмовився, про що 09 квітня 2014 року написав розписку. Згоду на звільнення позивача надав профспілковий комітет (Протоколом №1 від 09 квітня 2014 року). На час звільнення [PERSON] діяв колективний договір на 2013-2015 роки, укладений між роботодавцем в особі генерального директора ДП «Укрспирт» та первинною об'єднаною профспілковою організацією працівників АПК в ДП «Укрспирт», в особі голови профкому, дія якого поширюється на всіх працівників підприємства. Згідно з п.3.2.6. колективного договору, у разі розірвання трудового договору у зв'язку із скороченням чисельності структурного підрозділу або реорганізацією підприємства, сторона роботодавця зобов'язується виплачувати вихідну допомогу працівникам, які мають безперервний стаж на підприємстві від п'яти до десяти років в розмірі двох середньомісячних заробітних плат. У відповідності до п.5.2.7. даного колективного договору роботодавець зобов'язується виплатити передбачені колективним договором компенсації і пільги працівникам відповідно до додатку №4 на, який на підставі п.1.8. договору, являється невід'ємною його частиною, погоджений та затверджений сторонами колективного договору. Згідно п.1 даного додатку, якщо не вдається уникнути звільнень у зв'язку із скороченням чисельності, роботодавець зобов'язується виплатити при звільненні дві середньомісячні заробітні плати працівникам із стажем роботи в спиртовій галузі від 5 до 10 років. Із записів в трудовій книжці позивача слідує, що [PERSON] прийнятий на роботу 24 січня 2005 року та звільнений 10 квітня 2014 року, тобто стаж його роботи як безперервний, так і стаж роботи в спиртовій галузі становить 9 років та 3 місяці. Таким чином, у відповідності до п.1 додатку №4 до колективного договору від 30 травня 2013 року, при звільненні у зв'язку із скороченням чисельності роботодавець зобов'язаний виплатити позивачу дві середньомісячні заробітні плати як працівнику із стажем роботи в спиртові галузі від 5 до 10 років, однак, всупереч даному положенню, [PERSON] було виплачено вихідну допомогу в розмірі одного середнього місячного заробітку, що сторони визнають. За вказаних обставин, позовні вимоги позивача до ДП «Укрспирт» в частині виплати йому вихідної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку підлягають до задоволення. При цьому, судом не береться до уваги покликання представника відповідача на те, що, відповідно до п.5.2.7. колективного договору, укладеного між ДП «Укрспирт» та первинною профспілковою організацією, дана пільга надається працівникам при фінансовій можливості підприємства, в даному випадку Мишковицького МДП ДП «Укрспирт», яке зупинило свою діяльність 07 січня 2013 року, а тому не взмозі провести виплати у вказаних договором розмірах. Дані твердження спростовуються тим, що у зв'язку із реорганізацією державне підприємство «Мишковицький спиртовий завод» приєдналося до ДП «Укрспирт», яке являється його правонаступником. Таким чином, Мишковицьке МПД ДП «Укрспирт» не являється юридичною особою, а є одним із структурних підрозділів юридичної особи ДП «Укрспирт». Представником відповідача не надано суду доказів того, що у ДП «Укрспирт» не має фінансової можливості здійснити виплату пільг та компенсацій відповідно до умов колективного договору. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє з наступних міркувань. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу принципу безпосередності судового розгляду (ст.160 ЦПК України) рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Із копії табелю обліку робочого часу Мишковицького МПД ДП «Укрспирт» за квітень 2014 року вбачається, що [PERSON], провідний юрисконсульт, 11 та 14 квітня 2014 року був відсутній на робочому місці. Доказів того, що 11 та 14 квітня 2014 року позивач перебував на роботі та виконував свої функціональні обов'язки, в матеріалах справи немає та в судовому засіданні їх не здобуто, а тому, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача виплатити йому заробітну плату за два робочих дні, а саме 11 та 14 квітня 2014 року та внести відомості до трудової книжки позивача, вказавши дату звільнення 14 квітня 2014 року замість 10 квітня 2014 року слід відмовити. Клопотання позивача про те, що копія табелю обліку робочого часу Мишковицького МПД ДП «Укрспирт» за квітень 2014 року є неналежним доказом та підлягає вилученню з матеріалів справи суд вважає безпідставним, оскільки його вірність оригіналу належним чином засвідчена. Даний документ містить інформацію щодо предмета доказування та не спростований іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Суд не ставить під сумнів того, що із наказом про звільнення [PERSON] міг ознайомитися 14 квітня 2014 року, однак вважає, що вказана обставина не є доводом в обґрунтування його тверджень про присутність на робочому місці 11 та 14 квітня 2014 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] про виплату йому середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільненні, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджено сторонами, належні позивачу платежі при звільненні ДП «Укрспирт» виплатило, однак [PERSON] стверджує, що вказаний розрахунок з ним проведено не в день звільнення, а 17 квітня 2014 року. Водночас, в обґрунтування таких доводів останній не надав суду жодних доказів, які б свідчили про відповідальність відповідача та стягнення в користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині суд вважає недоведеними. На підставі викладеного та

Outcome: partial