Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. За цією адресою зареєстрований відповідач, яка там не проживає. Позивач зазначає, що з 2006 року в цій квартирі відповідач не проживає, її речей та належного їй майна там немає, але в зв'язку з тим, що вона зареєстрована в квартирі позивача, він позбавлений права вільно розпоряджатися належною йому на праві особистої власності квартирою. Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 12 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], продавець [PERSON], за яку діє [PERSON], продала, а покупець [PERSON] купив належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2015 року. Згідно довідки, виданої старшою по будинку та завіреної КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 20 грудня 2015 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але з 2006 року за зазначеною адресою не проживає. Однак, до теперішнього часу відповідач з квартири [ADDRESS] не виписалася. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, представник відповідача позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не проживає в належній позивачу квартирі з 2006 року, тобто, понад шість місяців, без поважних причин, її речей в квартирі немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаній квартирі відповідач не пред'являла. Вказані обставини порушують права позивача як власника квартири. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved