Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він народився [INFO] року. З 1965 року по [INFO] року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них є дочка - [PERSON], [INFO]. [INFO] року його дружина - [PERSON] померла. З моменту смерті його дружини - з [INFO] року він мешкає один за адресою- [ADDRESS] На теперішній час він досяг похилого віку - йому 73 роки, він є пенсіонером за віком. Він не працює, Крім пенсії, будь-яких доходів він не має. Він також не має майна, використання якого приносило б йому дохід. Він є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги. Розмір його пенсії є незначним і не дозволяє йому вести нормальний образ життя. Йому приходиться нести значні витрати по сплаті комунальних послуг, придбання продуктів харчування, предметів одягу, обіходу . Крім того, він страждає хронічним захворюванням - гіпертонією і йому приходиться купувати лікарські препарати. Вважає, що відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу, приймати участь у його утриманні - свого батька. [PERSON] постійно працює, регулярно отримує заробітну плату у розмірі, який дозволяє їй приймати участь в утриманні його-непрацездатної особи. У відповідності до вимог ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. В добровільному порядку відповідач не бажає надавати йому матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та просить суд стягнути з його дочки - [PERSON] ( до шлюбу [PERSON]), [INFO] на його користь на його утримання, як непрацездатного батька, аліменти у розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача щомісячно. Також пояснив, що в нього є ще син - [PERSON], [INFO], який постійно мешкає в місті Надим, Росія. Його син спілкується з ним, відносини у них нормальні. Син має постійне місце мешкання та роботи. Також отримує заробітну плату. Інвалідом не являється. Син іноді добровільно присилає йому гроші. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги [PERSON] та суду пояснила, що дійсно являється дочкою позивача. Але той факт, що її батько мешкає один після смерті матері є неправдивим, оскільки з 2011 року батько перебуває у фактичних шлюбних відносинах з жінкою та разом з нею мешкають. Вона дійсно має постійне місце мешкання та роботи, отримує заробітну платню, але не завжди регулярно. Її заробітна плата складає приблизно 2000 грн на місяць, які вона отримує на руки. Інвалідом вона не являється, але має намір в найближчий час підготувати медичні документи для оформлення групи інвалідності. Ніяких стягнень за Виконавчими листами у неї немає, аліменти вона більше нікому не сплачує. Неповнолітніх дітей у неї немає. Просить суд відмовити в задоволені заявлених позовних вимог [PERSON] Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України Повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, що є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом 1,2,3 групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Оскільки обов»язок батьків утримувати дитину не залежить від їхнього матеріального стану, то і обов»язок сина, дочки щодо матері, батька не пов»язується з цією обставиною. Тому якщо дочка, син самі не є матеріально забезпеченими, суд все ж таки буде вимушений присудити з них аліменти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] року ( а.с. 3). З 1965 року по [INFO] року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них є дочка - [PERSON], [INFO] ( а.с. 5,9). [INFO] року його дружина - [PERSON] померла ( а.с. 8). З моменту смерті його дружини - з [INFO] року він мешкає один за адресою- [ADDRESS] ( а.с. 6). Суд критично ставиться до Акту №147, складеному Керівником комітету мікрорайону «Північний» від 03 березня 2014 року, з якого вбачається, що [PERSON] мешкає спільно з громадянською дружиною, ведуть спільне господарство з 2011 року по теперішній час, оскільки у вказаному Акті не вказано навіть Прізвище, ім»я та по батькові жінки і не приймає його до уваги ( а.с. 15). Сама відповідач в судовому засіданні не могла назвати жінку, з якою, на її думку, мешкає її батько. Також, як вбачається з Довідки про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку, осіб від 02 березня 2012 року позивач один зареєстрований за місцем свого мешкання - [ADDRESS] ( а.с. 6). Передбачених законом доказів, які б свідчили про те, що позивач дійсно створив сім»ю з якою-небудь конкретною жінкою, веде з нею спільне господарство, відповідач, у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України до суду не надала. На теперішній час позивач досяг похилого віку - йому 73 роки, він є пенсіонером за віком. Він не працює, Крім пенсії, будь-яких доходів він не має. Він також не має майна, використання якого приносило б йому дохід. Позивач є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги. Розмір його пенсії складає 1176, 31 грн, що підтверджується Довідкою Управління Пенсійного фонду України у місті Слов»янську та Слов»янському районі Донецької області від 06 лютого 2014 року ( а.с. 7). Вказані обставини в судовому засіданні відповідачем не заперечувалися. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є працездатною, має постійне місце мешкання і роботи, її дохід складає після сплати усіх обов»язкових нарахувань - близько 2000 грн на місяць ( а.с.16-17). Судом також встановлено, що інших стягнень відповідач не має, неповнолітніх дітей відповідач на утриманні також не має, її матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання непрацездатного батька. Згідно до вимог ч.1 ст. 205 Сімейного кодексу України « Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку ( доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Таким чином, суд приходить до висновку що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу, приймати участь у утриманні - свого непрацездатного батька - [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] постійно працює, регулярно отримує заробітну плату у розмірі, який становить після сплати усіх нарахувань близько 2000 грн, який дозволяє їй приймати участь в утриманні свого батька -непрацездатної особи. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» «Роз»яснити судам, що обов»язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги ( ст. 202 СК) не є абсолютним. Згідно з ч.2 ст. 205 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред»явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків». Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] має ще сина - [PERSON], [INFO], який постійно мешкає в місті Надим, Росія. Син позивача спілкується з ним, відносини у них нормальні. Син має постійне місце мешкання та роботи. Також отримує заробітну плату. Інвалідом не являється. Син іноді добровільно присилає йому гроші. Відповідно до ч.9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є людиною похилого віку, йому 73 роки, він є непрацездатним пенсіонером, його дохід складає 1176,31 грн на місяць, а відповідач [PERSON] є його дочкою, є працездатною, має постійне місце роботи, регулярно отримує заробітну плату, яка складає після сплати всіх обов»язкових нарахувань близько 2000 грн на місяць, інших стягнень відповідач не має, а також враховуючи ті обставини, що у позивача є ще працездатний син- [PERSON], [INFO], з яким позивач підтримує нормальні стосунки, від якого позивач також може отримувати матеріальну допомогу, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу, щомісячно. На підставі ст.ст. 79, 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 26 лютого 2014 року до зміни матеріального або сімейного стану сторін. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial