Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1996 року є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі, крім інших, зареєстровано колишню невістку позивача [PERSON] та онуку [PERSON] . Разом з тим з 2010 року відповідачі, після розірвання шлюбу між [PERSON] та сином позивача [PERSON] , за власною волею, забравши всі свої речі, виїхали з спірної квартири, припинили користуватись нею та вибули до м. Києва за місцем нової роботи відповідача [PERSON] . Відповідачі у вказаній квартирі не проживають, не несуть фінансових зобов`язань по її утриманню, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за цією адресою, житлом не цікавляться, фактично проживають в м. Києві. За наведених обставин, позивач вважає своє право власності щодо користування та розпорядження належним йому житлом порушеним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 01.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи право на подання заяв по суті справи. Відповідачі своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.08.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, судове засідання проводити без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви, в яких вони позов визнали в повному обсязі, розгляд справи просили проводити за їх відсутності. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи зміст заяв відповідачів та позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду немає, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 27.07.1996 року виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів (а.с. 7). Згідно цього ж свідоцтва іншими співвласниками квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки ПП «Бокуд» в квартирі [ADDRESS] , крім інших, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (Відповідачі у справі) (а.с. 10). Як встановлено з Акту комісії (сусідів) №89 від 02.02.2021 року, яким посвідчено підписи сусідів керівником ПП «Бокуд» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з 2010 року (а.с. 8). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном навіть тоді, коли такі порушення не пов`язані із позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч.1 ст.156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч.2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи викладене суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Право власності позивача,\~згідно ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України, захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача суд вважає порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Крім того, судом не встановлено чинення позивачем перешкод відповідачам в користуванні квартою, в якій вони зареєстровані, а також, те, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації їх проживання тривалий час без поважних причин (протилежного судом не встановлено). За таких обставин, суд дійшов висновку, що зважаючи на положення ст.321 ЦК України, визнання відповідачами позову не суперечить чинному законодавству, таке визнання не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, іншого судом не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved