Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності на частину квартири. В позовній заяві вказує, що з [PERSON], перебував у шлюбі з 05 серпня 1994 року. Так як його сімя не мала свого житла в 2000 році він виїхав в Португалію, щоб заробити кошти на придбання житла. Він періодично приїжджав додому привозив кошти, а часто пересилав кошти дружині на рахунок в «Укрексімбанку». В 2005 році за кошти подружжя було куплено двохкімнатну квартиру в [ADDRESS]. На час посвідчення договору купівлі-продажу квартири він був присутній в нотаріальній конторі і підписував заяву про свою згоду на купівлю-продаж вказаної квартири. Після оформлення купівлі квартири він знову поїхав в Португалію на заробітки, так як необхідні були кошти на ремонт квартири та на придбання меблів. [PERSON], зареєстрована власником квартири [ADDRESS], вважає, що квартира належить їй особисто і не пускає його в квартиру. Він по даний час їздить по заробітках, а коли приїжджає в Україну, то не може користуватись квартирою. В 2015 році відповідачка повідомила, що шлюб розірвано. Він звернувся до суду і 04 червня 2015 року отримав рішення суду про розірвання шлюбу. Рішенням Рівненського міського суду від 29 листопада 2010 року шлюб було розірвано без його участі. Відповідачка знала, що він знаходився в Португалії, однак подала оголошення в пресу про виклик його до суду. Відповідачка не визнає його право власності на квартиру, яку було придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя. Так як вирішити спір з відповідачкою стосовно визнання нею його права на половину квартири в добровільному порядку неможливо, він змушений звертатись до суду з позовом, щоб поділити нажите під час шлюбу майно порівну. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання. У зустрічній позовній заяві вказує, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.08.1994 року. Рішенням Рівненського міського суду від 29 листопада 2010 року шлюб було розірвано. Рішенням Рівненського міського суду від 29.11.2010 року встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.1994 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Окрім того, зазначеним рішенням встановлено, що протягом дванадцяти років сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Отже, рішенням Рівненського міського суду від 29.11.2010 року встановлено ту обставину, яка не підлягає доказуванню, що сторони по справі не проживали разом, не вели спільного господарства, не підтримували подружніх стосунків ще задовго до моменту звернення до суду, про розірвання шлюбу, а відтак задовго і до моменту купівлі спірної квартири. Подружні та будь-які інші відносини з позивачем фактично були вже припинені в 1999 році. До подачі позову про розірвання шлюбу до суду, [PERSON] не заперечував про розірвання шлюбу, бажав та вимагав розлучитися. Окрім того, 02.02.2008 року під час перебування в Україні, вони зустрілися і свою згоду та намір розлучитися [PERSON] підтвердив нотаріальною заявою, з якої слідує, що [PERSON]С дає згоду на розірвання шлюбу, укладеного з Христюк (дошлюбне прізвище) [PERSON] Повідомляє, що прибути в судове засідання не має можливості, тому просить суд слухати справу без його присутності, та зазначає, що претензій з приводу розподілу спільно майна немає. Позивач [PERSON] знав що вона звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу ще в 2010 році, сам наполягав на розірванні шлюбу в категоричній формі, був повідомлений нею та їх дочкою [PERSON] про те, що за рішенням суду вони вже розлучені ще 01.01.2011 року. Ухвалою суду зустрічний позов прийнятий до провадження та обєднаний для розгляду в одному провадженні з первісним позовом. В судових засіданнях позивач та представник позивача за первісним позовом, відповідач, представник відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, зустрічний позов заперечили повністю та просять суд, визнати, що частка [PERSON] в спільному майні подружжя, а саме квартирі [ADDRESS] становить ? частини квартири. Визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на ? (одну другу) частину квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. В задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом та позивач, представник позивача за зустрічним позовом, первісний позов заперечили повністю та підтримали зустрічний позов за обставин вказаних у зустрічній позовній заяві. Просять відмовити у задоволенні первісного позову та задоволити зустрічну позовну заяву та визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, представника позивача за первісним позовом та відповідача, представника відповідача за зустрічним позовом, відповідача, представника відповідача за первісним позовом та позивача, представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], в період часу з 05 серпня 1994 року до 29 листопада 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Рівненського міського суду про розірвання шлюбу від 29 листопада 2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. З дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 2-13494/2010, судом встановлено, що [PERSON] був відсутній під час розгляду справи, виклик до суду [PERSON] відбувався через оголошення у пресі, за результатами розгляду справи судом було прийнято заочне рішення. Повний текст рішення Рівненського міського суду про розірвання шлюбу від 29 листопада 2010 р. по справі № 2-13494/2010 [PERSON] отримав в канцелярії суду лише 04 червня 2015 року. Крім того, судом встановлено, що 17 березня 2005 року, під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 433, було придбано у власність двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно статті 114 Сімейного кодексу Україн и, у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно, до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Таким чином, суд вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] у власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і тому частки [PERSON] та [PERSON] у квартирі, на підставі ст. 70 Сімейного кодексу України, є рівними (по ? частки). Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно ч. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя суди вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України майно, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, з невеликою житловою площею, яка становить 29,4 м. кв., вона не може бути поділена в натурі порівну, по 1/2 частині кожному, без втрати цільового призначення. Так як питання щодо відшкодування грошової компенсації сторонами обумовлено не було, суд, з врахуванням всіх обставин справи, вважає за можливе виділити ідеальні частки позивача та відповідача в квартирі [ADDRESS], а саме [PERSON] та [PERSON] виділити по 1/2 (одній другій) ідеальній частці квартири та залишити квартиру у спільній частковій власності. Заперечення представника [PERSON] про застосування строків позовної давності відхиляються судом виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] був відсутній під час розгляду справи, виклик до суду [PERSON] відбувався через оголошення у пресі, за результатами розгляду справи судом було прийнято заочне рішення. Повний текст рішення Рівненського міського суду про розірвання шлюбу від 29 листопада 2010 р. по справі № 2-13494/2010 [PERSON] отримав в канцелярії суду лише 04 червня 2015 року. До пояснень [PERSON] та показів їх дочки [PERSON] про те, що вони повідомляли [PERSON] про розірвання шлюбу, суд відноситься критично, оскільки, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] як до розірвання шлюбу, так і після, майже постійно перебував на заробітках за межами України. В Україну повертався періодично на невеликі проміжки часу, що підтверджено наданою інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, у квартирі перебував дуже рідко, оскільки більшу частину перебування в Україні проводив у своєї мами. Таким чином спосіб життя [PERSON] був незмінним як під час шлюбу так і після розірвання шлюбу. Слова дочки [PERSON] про розірвання шлюбу він перевірити не міг, до моменту отримання копії рішення в суді, оскільки офіційно копія заочного рішення йому направлялась за адресою [ADDRESS], яке він не отримав. Таким чином суд вважає, що [PERSON] міг дізнатися і дізнався про розірвання шлюбу, 04 червня 2015 року після отримання копії заочного рішення суду в канцелярії суду. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання, суд приходить до переконання про їх недоведеність виходячи з наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи представлені позивачем за зустрічним позовом, докази в підтвердження фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання, суд вважає, що вони не можуть беззаперечно довести факт фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання [PERSON] та [PERSON] Зокрема [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду від 29.11.2010 року встановлено, що протягом дванадцяти років сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Дані твердження спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Суд вважає, що оскільки розгляд цивільної справи № 2-13494/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відбувався без участі [PERSON], всі обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду від 29.11.2010 року, були встановлені зі слів позивача [PERSON] З досліджених в судовому засіданні копій документів по посвідченню 17 березня 2005 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], які були надані приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] був присутній в нотаріуса 17 березня 2005 року під час укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та давав нотаріальну згоду на покупку даної квартири. З дослідженого в судовому засіданні листа філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Рівне від 05.05.2016 року № 065-07/980 встановлено, що 14.03.2005 року, за три дні до покупки квартири на рахунок [PERSON] відкритий в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Рівне з рахунку [PERSON] відкритого в Португалії надійшло 9980 Євро, які були витрачені на покупку квартири. З показів допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] встановлено, що її батько перебуваючи на заробітках в Португалії систематично передавав кошти для неї та її мами [PERSON], в даний час в неї відносини з батьком напружені, оскільки він не допомагає матеріально, про факт розлучення вона повідомляла батька в 2011 році. Дане повідомлення він серйозно не сприйняв. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не доведено, що на момент оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] вона та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та окремо проживали. Факт наявності в матеріалах цивільної справи № 2-13494/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу заяви [PERSON] якою він дає згоду на розірвання шлюбу, жодним чином не впливає на факт припинення шлюбних відносин та окреме проживання. Крім того, дана заява не була взята до уваги судом під час винесення заочного рішення Рівненського міського суду від 29.11.2010 року. У звязку з задоволенням позовних вимог [PERSON] з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved