Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить встановити порядок користування квартирою № [ADDRESS] наступним чином: виділити йому у користування житлову кімнату площею 17,9 кв.м., з балконом площею 1,0 кв.м., та кімнату площею 10,1 кв.м, а відповідачу [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 13,2 кв.м та комору площею 1,2 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та лоджію - залишити в спільному користуванні співвласників квартири. При цьому [PERSON] вказує на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2014 року йому на праві власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2004 року належить 1/3 частина вказаної квартири. Як вказує позивач, спірна квартира складається із трьох кімнат житловою площею 41,2 кв.м., а саме: кімната площею 10,1 кв.м, кімната площею 13,2 кв.м та кімната площею 17,9 кв.м, а також коридор площею 11,2 кв.м., підсобне приміщення - 1,2 кв.м.; вбиральня - 1,3 кв.м; ванна кімната площею 2,7 кв.м; кухня площею 7,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,0 кв.м та лоджією 1,6 кв.м. Позивач також зазначає, що на даний час у спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] зі своїм сином [PERSON] Особовий рахунок до теперішнього часу відкритий на колишнього власника квартири [PERSON], який помер [INFO]. Крім того, [PERSON] вказує на те, що після отримання ним свідоцтва про право на спадщину та виявлення бажання жити у спірній квартирі, між ним та відповідачем почалися конфлікти з приводу порядку користування житловими кімнатами в квартирі. Відповідач не визнає його права на користування більшою частиною квартири. На грунті цього між ними виникають конфлікти з приводу оплати комунальних послуг, інших платежів. Посилаючись на зазначені обставини, положення ст.358 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», позивач просить встановити порядок користування спірною квартирою таким чином, щоб виділити йому дві кімнати житловою площею 17,9 кв.м та 10,1 кв.м, з балконом, а відповідачу - кімнату площею 13,2 кв.м та підсобне приміщення площею 1,2 кв.м. На думку [PERSON], визначення таким чином порядку користування спірною квартирою не призведе до погіршення житлових умов осіб, проживаючих в ній. Крім того, будуть вирішені конфліктні питання стосовно оплати комунальних послуг та чітко визначені права співвласників щодо спірних кімнат та інших приміщень, які залишаються у спільному користуванні співвласників. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та уточнив. Крім зазначених вимог, просить виділити у користування [PERSON] лоджію на кухні площею 1,6 кв.м. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. При цьому пояснив, що у квартирі [ADDRESS] він проживав разом з батьками. Вказана квартира була приватизована ними у 2004 році та відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2004 року належала на праві власності в рівних долях, йому та його батькам [PERSON], [PERSON] На даний час на спірній житловій площі зареєстрований та проживає також його син [PERSON] Як вказує відповідач, [INFO] його батько [PERSON] помер. Про те, що він у 2011 році склав заповіт на ім»я позивача [PERSON] він (відповідач) дізнався вже після смерті батька. Вважає, що позивач обманним шляхом змусив батька скласти заповіт не на його (відповідача) користь, тому не визнає за позивачем право користування спірною житловою площею у визначеному позивачем розмірі. Посилаючись на викладені обставини, відповідач [PERSON] просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. 3-я особа [PERSON] проти позову заперечує. Представник 3-ї особи: КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м.Києва просить розглянути справу у його відсутність (а.с.21,22). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.2004 року Відділом приватизації Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, відповідач [PERSON] та його батьки [PERSON], [PERSON], в рівних долях, були співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с.7). На даний час батьки [PERSON] померли. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] належну їй на праві власності 1/3 частину спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2011 року отримав її чоловік [PERSON] та 30.06.2011 року склав заповіт на користь позивача [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.01.2014 року на належне спадкодавцю майно: 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.6,7). Згідно довідки ЖЄКу-316 № 617 від 10.09.2014 року на даний час у квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи: позивач [PERSON] - з17.06.2014 року, відповідач [PERSON] - з 07.07.1992 року та його син [PERSON] - з 26.12.2000 року (а.с.32). Згідно технічної характеристики спірна квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 41,2 кв.м., при цьому площа кімнат складає 17,9 кв.м., 13,2 кв.м. та 10,1 кв.м. Квартира обладнана балконом (з кімнати площею 17,9 кв.м та лоджією (з кухні) (а.с. 10-11). Позивач [PERSON] просить виділити йому в користування житлову кімнату площею 17,9 кв.м., з балконом площею 1,0 кв.м., та кімнату площею 10,1 кв.м, а відповідачу [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 13,2 кв.м та комору площею 1,2 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та лоджію - залишити в спільному користуванні співвласників квартири. Вказані доводи [PERSON] суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому частина 1 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. У зв»язку з цим слід вважати, що змістом внутрішніх правовідносин спільної часткової власності є право кожного зі співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном й обов»язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Здійснюючи правомочності у відношенні належної йому частки, кожен зі співвласників має право на надання в його володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, що відповідає його частині у праві спільної часткової власності. У випадку неможливості такого надання кожен зі співвласників має право жадати від інших співвласників відповідної компенсації. Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі. В даному випадку, виходячи із загальної житлової площі спірної квартири - 41,2 кв.м, та часток власності кожного у спірній квартирі, на позивача [PERSON] припадає 27,4 кв.м житлової площі, на відповідача [PERSON] - 13,7 кв.м. житлової площі. Враховуючи розмір житлових приміщень у квартирі [ADDRESS], суд вважає, що встановлення порядку користування спірною квартирою за варіантом, який просить позивач, не призведе до порушення житлових прав відповідача [PERSON] Доводи [PERSON] про те, що позивач незаконно, обманним шляхом отримав у спадщину 2/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала його батькам, а зараз з ним у спірній квартирі зареєстрований та проживає його син [PERSON], тому при визначенні порядку користування спірною квартирою мають бути враховані зазначені обставини та житлові інтереси їх обох, суд оцінює критично та не приймає до уваги. При цьому суд враховує, що 3-я особа у справі [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2000 року є співвласником 1/6 частини 4-х кімнатної квартири [ADDRESS]. Також, співвласником 1/6 частини та 1/4 частини вказаної квартири є мати [PERSON] - [PERSON] (а.с.38,39,40,42,44-45). Як вбачається з матеріалів справи, після приватизації квартири [ADDRESS] у 2000 році та маючи свою частку власності у вказаній квартирі, 3-я особа [PERSON] у тому ж 2000 році зареєструвався на житловій площі батька, відповідача [PERSON], де власності не має. Інших доказів в обгрунтування своїх доводів та заперечень відповідач [PERSON] та 3-я особа суду не надали. Крім того, суд враховує, що згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідач [PERSON] заперечує проти надання [PERSON] у користування двох кімнат житловою площею 17,9 кв.м та 10,1 кв.м у квартирі [ADDRESS], у якій 2/3 частини належить позивачу, через що між ними склалися конфліктні стосунки, що унеможливлює вирішення питання шляхом домовленості про порядок користування квартирою. При таких обставинах, суд вважає, що без визначення порядку користування спірною житловою площею спільне проживання сторін в одній квартирі неможливе. Як зазначено в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Враховуючи викладені обставини, положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», суд дійшов до висновку, що визначення порядку користування квартирою у зазначений позивачем спосіб не призведе до звуження існуючих майнових прав сторін та порушення їх охоронюваних законом інтересів, тому вважає вимоги позивача [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved