Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], просить розірвати шлюб. Мотивує свої вимоги тим, що з 03 березня 2015 року він перебуває з відповідачкою у шлюбі, який зареєстровано у Зіньківській сільській раді Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають спільних дітей Анастасію та Романа. Спільне життя з відповідачкою не склалось. Виникали конфлікти, сварки, непорозуміння, дорікання один одного. Любов згасла, взаємоповага відсутня. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача, також неможливе примирення. Під час попереднього розгляду справи позивач підтримав свою позицію, з підстав зазначених у позовній заяві. Просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка його вимоги визнала. Просила розгляд справи проводити без його участі. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України , суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, дослідивши які, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з ухваленням судового рішення відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши позицію сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, можливим ухвалити рішення на підставі ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, сторони перебувають в шлюбі з 03 березня 2015 року, який зареєстровано у Зіньківській сільській раді Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають спільних дітей Анастасію, [INFO], та Романа, [INFO]. Сторонами вказані факти не оспорюються, а тому в силу ст. 82 ЦПК України приймаються судом без доказування. Як випливає із змісту позовної заяви, шлюбне життя у сторін не склалось, виникають сварки та конфлікти через різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Сторони примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажають, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачають. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя у шлюбі подружжя протирічить інтересам позивача та відповідачки. Вони не бажають поновлювати подружні стосунки, їх шлюбні відносини існують формально, а сімя фактично розпалась. Відповідно до ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 105 ч. 3, ст. 112 ч. 2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, що має істотне значення по справі. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані позивачем в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу [PERSON] суперечило б інтересам позивача та відповідача, оскільки сторони наміру відновлювати подружні відносини не мають, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати з підстав тривалості їх непроживання та фактичного розпаду сімї. Крім того, сторонам надавався строк на примирення, однак відносини між ними за цей час не змінились, подружжям згоди щодо збереження шлюбу досягнуто не було. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, а дружина не заперечує проти цього і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та їх майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Окрім того, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 352 грн. 40 коп., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved