Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі ПАТ «ПроКредит Банк»), в якому просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 21.09.2012 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк», визнати недійсним договір зміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки від 21.09.2012 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк», стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПроКрежит Банк» були укладені наступні договори: договір відступлення права вимоги від 21.09.2012 року, договір зміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки від 21.09.2012 року. Відповідно до предмету договору відступлення права вимоги від 21.09.2012 року ПАТ «ПроКредит Банк» відступив [PERSON] право вимоги до боржника, яким є [PERSON], по сплаті всіх грошових коштів, що виникають з Рамкової угоди № 6430 від 20.11.2007 року та на укладених на її підставі та умовах, договору про надання траншу № 2.24580/6430 від 20 листопада 2007 року, договору про надання траншу № 2.26301/6430 від 04 березня 2008 року, включаючи тіло кредиту, відсотки за користування грошовими коштами, будь-які штрафні санкції, повязані з невиконанням умов цього договору, 3% річних, втрат від інфляції. Відповідно до договору про зміну кредитора в зобовязанні за договором іпотеки від 21.09.2012 р. ПАТ «ПроКредит Банк» безоплатно відступив, а [PERSON] прийняв право вимоги належне останньому та стає новим Іпотекодержателем за Договором іпотеки № 6430-ІД 01 від 20.11.2007 року, що укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та позивачем на іпотечне майно, що належить на праві власності позивачу. Так, ПАТ «ПроКредит Банк», вважаючи, що [PERSON] заборгував йому за кредитними договорами, уклав договір від 21 вересня 2012 року з фізичною особою [PERSON] про відступлення права вимоги. Відповідно до п.3.1. зазначеного договору, за відступлене право вимоги Цесіонарій ([PERSON]І.) перераховує Цеденту (ПАТ «ПроКредит Банк») грошові кошти у розмірі 167853 грн. Вказані кошти були передані, про що свідчить квитанція від 21.09.2012 р. Тобто, зазначений пункт угоди свідчить про передачу прав вимоги на оплатній основі. Позивач вважає, що заміна кредитора у зобовязанні, в усіх випадках, передбачених ст. 512 ЦК України, не тягне за собою отримання прибутку. В той же час, договір факторингу, який має ознаки угоди відступлення права вимоги, передбачає специфічну для цих правовідносин особливість, зокрема, отримання прибутку Клієнтом від Фактора за надання послуг при відступленні права вимоги. Тобто, якщо в договорі про відступлення права вимоги має місце умова отримання Цедентом прибутку, то правомірно допустити застосування до цих правовідносин положень про факторинг. Позивач вважає, що зазначені правовідносини слід кваліфікувати, як договірні відносини факторингу. При цьому сторони по договору не допустили помилки в тому, що договір факторингу назвали, як договір відступлення права вимоги, оскільки договір факторингу це є лише різновидом договору відступлення права вимоги, але який містить специфічні особливості, що зазначені у позові регулюються спеціальними нормами Цивільного кодексу. Відступлення права вимоги є лише процесуальна заміна кредитора у правовідносинах, яка на відміну від інших підстав заміни кредитора, передбачених ст. 512 ЦК України, здійснюється на договірній основі. Сторони фактично уклали договір факторингу. Відповідно до ст. 1079 ЦК України, фактор, як сторона у договорі факторингу, у зазначених правовідносинах ним є відповідач [PERSON], може бути лише банк або фінансова установа, та на момент укладення договору ні в якому вигляді не може бути фізична особа. Оскільки [PERSON], як Фактор, не володіє правосубєктністю зазначених осіб (банк або фінансова установа), то на момент укладенні угоди він не володів необхідним обсягом цивільної дієздатності, що є необхідною вимогою для чинності правочину факторингу, відповідно до ст. 203 ЦК України. Тому позивач вважає, що зазначений правочин факторингу, укладений 21 вересня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк» - є недійсним. Відповідно недійсним буде договір заміни кредитора в зобовязаннях за договором іпотеки від 21.09.2012 року, оскільки не відповідає ст.ст.203, 215, 228 ЦК України та ст. 18 ЗУ «Про іпотеку». В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі виданої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що міркування позивача стосовно можливості кваліфікації договору відступлення права вимоги як договору факторингу є безпідставними та необґрунтованими, відсутні будь-які підстави для визнання договору заміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки від 21.09.2012 року, укладеному між [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк», недійсним. В задоволенні позову просив відмовити. Також зазначив, що позивач до цього часу борг за кредитом не погасив. Відповідач ПАТ «ПроКредит Банк» направили суду письмові заперечення на позов, в яких зазначили, що 21 вересня 2012 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» (Первісним кредитором) та [PERSON] (Новим кредитором) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі Договір відступлення). За умовами вказаного Договору, Первісний кредитор (ПАТ «ПроКредит Банк») відступає, а Новий кредитор ([PERSON]І.) приймає на себе право вимоги належне Первісному кредитору, та зобовязується сплатити за це грошові кошти на користь Первісного кредитора в порядку та умовах, визначених Договором (п.1.1. Договору відступлення). Договір відступлення права вимоги від 21.09.2012 є оплатним і в ньому передбачений обовязок Нового кредитора ([PERSON]І.) надати Первісному кредитору (ПАТ «ПроКредит Банк») грошову компенсацію замість отриманого права вимоги. Зокрема, п.3.1. Договору відступлення передбачено, що Новий кредитор зобовязаний в день підписання цього Договору перерахувати Первісному кредитору в порядку, строки та на умовах, визначених в цього Договорі, грошові кошти у розмірі 167583 грн. Згідно з п.6.10. Договору відступлення, сторонами договору підтверджено, що договір регулюється положеннями статті 512-519 ЦК України та не є договором факторингу у розумінні Глави 73 ЦК України. За змістом статей 512-515 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобовязаннях нерозривно повязаних з особою кредитора, зокрема, у зобовязаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровю або смертю. Згідно з п.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про відступлення права вимоги від 21.09.2012 року не є договором факторингу, оскільки за Договором відступлення одна сторона фактор, на думку позивача це Банк, не передає грошові кошти в розпорядження іншої сторони клієнта, на думку позивача це [PERSON], за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення між відповідачами договору відступлення права вимоги є отримання прибутку. Договір відступлення права вимоги від 21.09.2012 року є договором відступлення права вимоги в розумінні ст.ст. 512-519 ЦК України, і його метою є передача прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно з п.5.10. Договору заміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки від 21.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі договір заміни кредитора), його укладено на підставі ст. 24 Закону України «Про іпотеку», регулюється статтями 512-519 ЦК України та не є договором факторингу в розумінні глави 73 ЦК України, тобто Договір заміни кредитора укладений у звязку з укладенням Договору відступлення права вимоги за основними зобовязаннями, тому внаслідок укладання цього договору до відповідача [PERSON] переходять усі права позивача за Договором іпотеки № 6430-Ід 01 від 20.11.2007 року та укладеними на її підставі та умовах Кредитних договорів. Так, на виконання вимог Закону про іпотеку, 24 вересня 2012 року АТ «ПроКредит Банк», як іпотекодержатель, направив позивачу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги № 76-2/12/255. Таким чином, Договір про відступлення права вимоги та Договір заміни кредитора у зобовязанні за договором іпотеки, укладені 21.09.2012 року, за своєю правовою природою є договорами відступлення права вимоги, метою яких є передання права кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), як помилково вважає позивач. Відповідачі під час укладання вказаних договорів досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов та вони відповідають вимогам законодавства і не порушує прав позивача, тому і немає підстав для визнання вказаних договорів недійсними. В задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі (а.с.26-27). Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 20.11.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», була укладена Рамкова угода № 6430, на підставі та в межах якої були укладені Договір про надання траншу № 2.24580/6430 від 20.11.2007 року, Договір про надання траншу № 2.26301/6430 від 04.03.2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаною Рамковою угодою та договорів траншу, 20.11.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» був укладений договір іпотеки № 6430-Ід 01. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 21 вересня 2012 року, а також Договору заміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки від 21 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 3006, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» було відступлено право вимоги за Рамковою угодою № 6430 від 20.11.2007 р., Договором про надання траншу № 2.24580/6430 від 20.11.2007 року, Договором про надання траншу № 2.26301/6430 від 04.03.2008 року та Договором іпотеки № 6430-ІД 01 від 20.11.2007 р. відповідачу [PERSON] (а.с.8-10, 11-13). Згідно з п.6.10. зазначеного Договору відступлення права вимоги, сторонами цього договору підтверджено, що цей договір регулюється положеннями статей 512-519 Цивільного кодексу України та не є договором факторингу в розумінні Глави 73 Цивільного кодексу України. ПАТ «ПроКредит Банк» листом від 24.09.2012 р. вих. № 76-2/12/255 направив повідомлення про відступлення права вимоги [PERSON], копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с.29). На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору відступлення права вимоги та договору заміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки недійсними відмовляє.

Outcome: dismissed