Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Катеринопільської державної адміністрації, [PERSON], треті особи: Катеринопільська районна організація профспілки працівників освіти і науки, [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що працював на посаді економіста централізованої бухгалтерії відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області з 05.09.2014 року. Розпорядженням голови Катеринопільської райдержадміністрації від 29.01.2016 року № 17 «Про структуру районної державної адміністрації» було ліквідовано відділ освіти Катеринопільської районної державної адміністрації. Наказом заступника голови Катеринопільської районної державної адміністрації № 117-К від 29.06.2016 року його з 30.06.2016 року було звільнено з вказаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації. Своє звільнення вважає таким, що відбулося з порушенням вимог закону, оскільки фактично відділ освіти Катеринопільської районної державної адміністрації не ліквідувався, а відбувалася фактично реорганізація відділу, а не його ліквідація, тому він мав право на переведення до новоствореного відділу, а не звільнення із займаної посади. Однак, з боку роботодавця йому не надходило жодних пропозицій про продовження роботи в новоствореному відділі та не було вжито будь-яких інших заходів для його працевлаштування. Крім того, позивач зазначає, що всупереч ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», роботодавець завчасно за три місяці до намічуваних звільнень не надав первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів і не звертався за згодою про можливе звільнення позивача з роботи. Дані обставини не потребують доказуванню у відповідності до вимог ч.5 ст. 82 ЦПК України так як встановлені постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року у справі № 823/310/16, яка набрала законної сили, та даним судовим рішенням було визнано протиправним дії голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації без завчасного надання первинній профспілковій організації інформації щодо скорочення штату численності або штату працівників. Позивач стверджує, що таким чином наказ про його звільнення був наслідком виконання розпорядження голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області, яке в подальшому судом визнано протиправним, що в свою чергу вказує на протиправність наказу про звільнення, оскільки він винесений на виконання протиправного розпорядження. При цьому позивач зазначає, що навіть і після набрання постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року законної сили, якою визнано незаконність вищезазначеного розпорядження, на його письмове звернення до голови Катеринопільської районної державної адміністрації про поновлення на роботі з проведенням відповідних виплат, останньою йому було відмовлено в задоволенні заяви, що і змусило звернутися до суду. Тому просить поновити його на роботі на посаді економіста централізованої бухгалтерії відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області, стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Крім того посилаючись на те що в результат незаконного звільнення він постійно морально і психічно страждав тобто зазнавав моральних страждань, внаслідок чого стан його здоров'я погіршився і він був змушений терпіти моральні приниження чим було порушено його звичайний спосіб життя, він втратив сон, став нервовим, втратив душевний спокій та рівновагу. Порушення його законних прав призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Вказану завдану моральну шкоду позивач оцінив в 10 000 грн. та просив стягнути її на його користь з відповідачів солідарно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали. При цьому зазначивши, що вважають, що позивачем, при звернення до суду, не було порушено вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України виходячи з того, що фактично відділ в якому позивач працював не ліквідувався, а відбулася реорганізація даного відділу. В зв'язку з чим позивач мав право на переведення до новоствореного відділу протягом року і зважаючи, що звільнено його було 30.06.2016 року, тому саме з цієї дати слід обраховувати річний термін на протязі якого роботодавець повинен був виконати вимоги закону однак відмовив йому в цьому письмово і саме з цього часу слід обраховувати строки визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Крім того позивач та його представник посилаються на те що підставою звільнення позивача був наказ про звільнення № 117-К від 29.06.2016 року, який є наслідком виконання розпорядження голови Катеринопільської райдержадміністрації від 29.01.2016 року № 17 «Про структуру районної державної адміністрації». При врученні даного наказу, незважаючи на її правову необізнаність, їй не було роз'яснено право оскаржити даний наказ. При цьому його порушені трудові права почала захищати профспілка, а саме в інтересах незаконно вивільнених працівників, ліквідованого відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації, Катеринопільська районна організація профспілки працівників освіти і науки України звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій та скасування вищезазначеного розпорядження голови адміністрації. Таким чином [PERSON] вважає, що питання про захист його порушених трудових прав було взято на себе профспілковою організацією і це йому було відомо, що в свою чергу не потребувало, на той час, його особистого звернення до суду, оскільки в разі належного виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року, яка набрала законної сили, і якою було визнано протиправним дії голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації без завчасного надання первинній профспілковій організації інформації щодо скорочення штату численності або штату працівників його поновлення взагалі не потребувало б подальшого звернення до суду. Також в судовому засіданні представник позивача просив, з урахуванням всіх об'єктивних обставин з якими пов'язано було тривалість розгляду справи в суді, стягнути на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах одного року. Відповідач [PERSON] та представники відповідача Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області Вишнівська О.А., Бондарь С.А. заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] подавши письмово відзив на позов, який підтримали в судовому засіданні в якому посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими просили відмовити у його задоволенні. На підставу своїх заперечень посилаючись на те що позивач був звільнений з посади економіста централізованої бухгалтерії відділу освіти Катеринопільської райдержадміністрації 30.06.2016 саме у зв'язку з ліквідацією відділу освіти (п.1 ст. 40 КЗпП), отримала в день звільнення трудову книжку, з ним було проведено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства та колективного договору та виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку. Представники Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області Вишнівська О.А., Бондарь С.А., вважають, безпідставним звернення позивача до даного відповідача так як їх посадові особи не звільняли позивача, а поновлення його на попередній посаді та у відповідному відділі є неможливим, оскільки в структурі районної державної адміністрації, після проведеної процедури з ліквідації відділу освіти та проведеної державної реєстрації з припинення юридичної особи від 04.07.2016 року, не існує відділу освіти Катеринопільської райдержадміністрації, а є відділ освіти, молоді та спорту Катеринопільської районної державної адміністрації утворений з 16.06.2016. Новостворений відділ діє на підставі Положення про відділ освіти, молоді та спорту Катеринопільської районної державної адміністрації затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації 08.06.2016 №137, зареєстрований в реєструючих органах як юридична особа і не являється правонаступником будь - якої юридичної особи, в тому числі і відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації. Крім того [PERSON], та представники відповідача Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області просять застосувати вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити з цих підстав у задоволенні позову посилаючись на те що до Катеринопільського районного суду позовна заява про поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди була подана ним лише 27 квітня 2017 року, тобто поза межами передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України місячного строку позовної давності для даного виду правовідносин виходячи з того що тому було вручено копія наказу про звільнення, трудова книжки саме 30.06.2016 року, а отже місячний строк закінчився 31.07.2016. Представник третьої особи Катеринопільська районна організація профспілки працівників освіти і науки [PERSON] підтримав позовні позивача , третя особа [PERSON] в судові засідання не прибула, явку своїх представників не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що працював на посаді економіста централізованої бухгалтерії відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області з 05.09.2014 року. Розпорядженням голови Катеринопільської райдержадміністрації від 29.01.2016 року № 17 «Про структуру районної державної адміністрації» було ліквідовано відділ освіти Катеринопільської районної державної адміністрації. Наказом заступника голови Катеринопільської районної державної адміністрації № 117-К від 29.06.2016 року його з 30.06.2016 року було звільнено з вказаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації. Правовою підставою для прийняття наказу про звільнення позивача є прийняття розпорядженням голови Катеринопільської райдержадміністрації від 29.01.2016 року № 17 «Про структуру районної державної адміністрації» яким було ліквідовано відділ освіти Катеринопільської районної державної адміністрації, (що мало статус юридичної особи), у зв'язку з чим 16.06.2016 року було утворено було новий відділ освіти, молоді та спорту Катеринопільської районної державної адміністрації. Відповідно до вимог ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 року (справа №21-108а14), на суди покладено обов'язок не тільки перевірки процедури звільнення працівника, а й обов'язок по перевірці законності правового акту, що став підставою для ліквідації та наступного звільнення працівника, оскільки ці підстави взаємопов'язані. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного орган) (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Так встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року у справі № 823/310/16, за позовом Катеринопільської районної організації профспілки працівників освіти і науки України до голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області було задоволено вимоги позивачів: 1) визнано протиправними дії голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області без завчасного надання первинній профспілковій організації інформації щодо скорочення чисельності або штату працівників; 2) визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області від 29.01.2016 №17 «Про структуру районної державної адміністрації» в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області. Ухвалою від 07.12.2016 року Київського апеляційного адміністративного суду постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року у справі № 823/310/16 залишена без змін в зв'язку з чим набрала законної сили і обставини встановлені даним судовим рішенням не потребують доказуванню у відповідності до вимог ч.5 ст. 82 ЦПК України. З вищезазначеної постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року у справі № 823/310/16 та ухвали від 07.12.2016 року Київського апеляційного адміністративного суду, яким залишено без змін наведене вище рішення Черкаського окружного адміністративного, зокрема вбачається, що відповідачем головою Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області не дотримано встановлений законодавством порядок щодо звільнення працівників у зв'язку із ліквідацією, зокрема не дотримано положення ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 49-4 КЗпП України щодо не проведення консультації з профспілковим органом про намічувані заходи щодо звільнень, пов'язаних з припиненням юридичної особи шляхом ліквідації відділу освіти Катеринопільської РДА та ненадання профспілковій організації інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, що порушило права та інтереси членів профспілкового органу Катеринопільської РДА, що було наслідком скасування оскаржуваного розпорядження в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської РДА. З вищевикладеного вбачається, що правовою підставою для прийняття наказу про звільнення позивача № 117-К від 29.06.2016 року було прийняте головою Катеринопільської райдержадміністрації розпорядження від 29.01.2016 року № 17 «Про структуру районної державної адміністрації», яким і було ліквідовано відділ освіти Катеринопільської районної державної адміністрації. При цьому судом визнано протиправними дії голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області без завчасного надання первинній профспілковій організації інформації щодо скорочення чисельності або штату працівників та визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області від 29.01.2016 №17 «Про структуру районної державної адміністрації» в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області. За таких обставин наказ про звільнення позивача неможливо вважати законним так як відповідачем Катеринопільською районною державної адміністрації Черкаської області допущено порушення норм ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, оскільки даним відповідачем не вжито заходів, які передбачені цими нормами права, а правова підстава для прийняття наказу про звільнення позивача скасована судом. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачем, за вищезазначених обставин, було видано наказ про звільнення [PERSON] з роботи незаконно, без попередньої згоди первинної профспілкової організації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації, членом якої була позивач не надано такої згоди профспілковою організацією і в ході розгляду справи. А доводи представників відповідача про недоведеність того що позивач не довів факту свого членства у даній профспілці не заслуговують на увагу виходячи з того, що позивач неодноразово посилалась що всі документи щодо сплати ним профспілкових внесків перебувають саме у архіві Катеринопільської районної державної адміністрації, який є їх структурним підрозділом, а тому на спростування його доводів відповідач міг надати, але протягом розгляду справи не надав доказів несплати нею вищезазначених внесків. В силу вимог п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Вживані у цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться в ст. ст. 80, 104 - 111 ЦК України, ст. ст. 62-66, 79-92 ГК України, ст. ст. 1-22 Закону України «Про господарські товариства». Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Відтак, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49 2 КЗпП України. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 27 червня 2012 року в справі № 6- 65 цс 12. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 19 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при вирішенні справ, пов'язаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, і які саме, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. З досліджених та судом доказів (а.с.115,116) витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію відділу освіти, який був ліквідований та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію новоствореного відділу освіти молоді та спорту (а.с.117,118) вбачається, що в них є аналогічним основний вид економічної діяльності при цьому проаналізувавши завдання та функції, які покладалися на ліквідований відділ та новостворений відділ та з пояснень представників відповідача та відповідача [PERSON], вбачається, що після ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області ці функції виконує новостворений відділ освіти, молоді та спорту Катеринопільської районної державної адміністрації, який був створений 16.06.2016 тобто ще до проведеної державної реєстрації з припинення юридичної особи відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області 04.07.2016 року та до фактичного звільнення позивача. При цьому до роботи в даному новоствореному відділі було прийнято частину працівників ліквідованого відділу освіти, які подали відповідні заяви про прийняття їх на роботу, при цьому позивачеві не пропонувалося робота у новоствореному відділі. Відповідно до правової позиції Верховним Судом України зазначеної у постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 16 жовтня 2012 року (справа № 21-267а12) та від 27.05.2014 року (справа №21-108а14), при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган. Верховний суд України у зазначених постановах роз'яснив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. З чого вбачається, що Катеринопільська районна державна адміністрації Черкаської області не відмовилась від функцій і завдань, які виконував її структурний підрозділ відділ освіти, а фактично передала ці функції новоствореному відділу до якого додано інші функції чого фактично не заперечували представники відповідача. Суд вважає, що вищенаведені обставини вказують на те, що Катеринопільська районна державна адміністрації Черкаської області у такий спосіб провела у своїх структурних підрозділах зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації. Тобто, не дивлячись на те, що у розпорядженні голови Катеринопільської районної державної адміністрації від 29.01.2016 року № 17 «Про структуру районної державної адміністрації», яке в подальшому судом визнано протиправним та скасованим, і йшлося про ліквідацію відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області, фактично у цьому випадку мала місце реорганізація. Відповідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 16 жовтня 2012 року (справа № 21-267а12): встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Це зобов'язання Катеринопільською районною державною адміністрацією не виконало, а отже, трудові гарантії позивача були порушені. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічна правова позиція викладена у висновку, щодо застосування відповідних норм права, висловлених у висновку Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 591/3105/16-ц. Але, аналізуючи надані суду документи, суд дійшов висновку, що вищезазначені зобов'язання відповідачем Катеринопільською районною державною адміністрацією не виконано чим порушили трудові гарантії позивача. Судом встановлено, що після попередження позивача про майбутнє вивільнення, яке було проведено всупереч вимогам трудового законодавства, оскільки не носило персонального характеру повідомлення, йому не було запропоновано будь-якої іншої роботи. В той же час, як встановлено судом фактично відбувалася реорганізації, а не ліквідація відділу де працював позивач, і в новоствореному відділі була аналогічна посада, що у свою чергу зобов'язувало власника чи уповноваженого власником органу до виконання обов'язку запропонувати працівнику саме переведення на іншу вакантну посаду у новому структурному підрозділі, а у разі відсутності такої запропонувати йому всі наявні на підприємстві (установі) вакансії, які з'явилися протягом двох місяців з дня попередження, і які існували на день звільнення, чого не було зроблено, що вказує на порушення трудових гарантій позивача. При цьому навпаки з листа за підписом голови Катеринопільської районної державної адміністрації то навіть і після набрання законної сили рішення суду яким було визнано протиправними дії голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області та визнано протиправним та скасованим розпорядження голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області від 29.01.2016 №17 «Про структуру районної державної адміністрації» в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області позивачу, на його письмове звернення, фактично було відмовлено в поновленні на роботі. Як вбачається із вищезазначеної відповіді то голова Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області, з посилаючись на Закон України «Про місцеві державні адміністрації», зазначила, що голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів та призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій та керівників структурних підрозділів апаратів місцевих державних адміністрацій. Таким чином фактично відкидає будь яке відношення як керівника районної державної адміністрації та і самої адміністрації щодо поновлення на роботі так і будь - яку причетність до звільнення позивача. Таку ж позицію в судовому засіданні заявляли представники відповідача Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області вказуючи, що дана адміністрація не є належним відповідачем у справі визнаючи при цьому, що ліквідований відділ був структурним підрозділом адміністрації, а наслідком його ліквідації було розпорядження голови адміністрації від 29.01.2016 №17 «Про структуру районної державної адміністрації». Суд не може погодитись із вищевикладеною позицією, оскільки саме визнане судом протиправним та скасованим розпорядження голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області від 29.01.2016 № 17 «Про структуру районної державної адміністрації» в частині ліквідації відділу освіти Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області і було правовою підставою для прийняття наказу про звільнення позивача, а відтак саме Катеринопільська районної державної адміністрації Черкаської області структурним підрозділом якої являвся відділ освіти, працівником якого був звільнений позивач, є належним відповідачем по справі. Отже, у даному спірному випадку, формально застосовуючи за національними нормативними актами підстави для звільнення позивача з роботи, відповідач ухилився від дотримання принципу непорушності права позивача на працю, фактично позбавив позивача ефективного засобу правового захисту його законних інтересів і обов'язків. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та представників відповідача Катеринопільської районної державної адміністрації, що попередження позивача про звільнення відбулося у відповідності до вимог законодавства виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Законодавством не встановлено форму оформлення попередження працівників про наступне вивільнення. Попередження має бути зроблено у такий спосіб, щоб у разі спору, роботодавець міг документально підтвердити факт попередження особи під її особистий підпис. В даному випадку суду відповідачами не надано доказів того, що позивачу завчасно, персонально вручалось під його підпис попередження про наступне вивільнення. При цьому надані відповідачами: інформація про стан виконання розпорядження голови райдержадміністрації від 25.03.2016 року (т.2 а.с.3) та акт від 12.04.2016 року (т.2 а.с.4) не є належним доказом персонального попередження про наступне вивільнення конкретно [PERSON] Враховуючи вищенаведені обставини суд вважає, що звільнення позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства. При цьому вимоги позивача до відповідача [PERSON], яка була головою ліквідаційної комісії, яка в даному випадку була особою уповноваженою власником, в розумінні положень КЗпП України, нічим не обґрунтовані і до задоволення не підлягають. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Враховуючи наведені вище обставини та тієї обставини, що фактично відбулася реорганізації, а не ліквідація відділу освіти, суд вважає, що при звільненні позивача були допущені вимоги закону, а відтак вимоги щодо про поновлення позивача на роботі підлягають задоволенню. При цьому слід визнати наказ про звільнення незаконним. При цьому, згідно ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому, суд відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України, яка вказує, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, враховуючи сукупність обставин справи,

Outcome: partial