Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS], який належав [PERSON] та був набутий ним у власність восени 2012 р. в рахунок погашення боргу під час здійснення виконавчого провадження. Після набуття у власність житлового будинку він мав намір у нього вселитися разом із сім'єю, проте відповідач відмовилась звільнити будинок та залишилась у ньому проживати. В листопаді 2012 р. він запропонував [PERSON] добровільно звільнити належний йому житловий будинок та знятися з реєстраційного обліку, у відповідь на що відповідач оспорила в судовому порядку свідоцтво про право власності на нерухоме майно. За результатами розгляду судового спору відповідачу відмовлено у визнанні недійсним свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, виданого на ім'я позивача. В подальшому [PERSON] звернувся до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та визнання [PERSON] такою, що втратила право власності на житловий будинок і право користування ним у зв'язку з втратою права власності на нього, та відповідача в судовому порядку було визнано такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] у зв'язку з припиненням права власності. В січні 2014 р. позивач на виконання судового рішення здійснив зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в належному йому будинку, проте й після цього відповідач не звільнила житло, продовжує в ньому проживати, відмовляється добровільно звільнити належний йому на праві власності будинок. Зазначає, що [PERSON] проживає у належному йому житловому будинку без будь-яких для цього законних підстав, вона не являється членом його сім'ї, чинить йому перешкоди у користуванні власністю. Вказує, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, та іншого житла з дружиною він не має. Його сім'я проживає у родичів дружини, оскільки позбавлені можливості повноцінно користуватися належним йому будинком допоки у ньому проживає його колишній власник [PERSON], яка відмовляється добровільно його звільнити, що й спонукало його звернутися до суду з вищевказаним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у ньому, просили його задовольнити та усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності, шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку. Надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, мотивуючи тим, що [PERSON] є пенсіонеркою, іншого житла окрім житлового будинку в [ADDRESS] вона немає. Зазначив, що відповідач після припинення права власності на будинок продовжує проживати у належному для позивача житловому будинку, оскільки немає змоги придбати інше житло. Повідомив, що відповідач має дорослих дітей, однак де вони проживають йому не відомо. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами та оглянуті у судовому засіданні докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи і пояснень позивача судом встановлено та не заперечується відповідачем, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS], який раніше належав [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 1983 р., що об'єктивно підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 19.11.2012р., свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 18 жовтня 2012 р. приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального кругу Рівненської області в порядку ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», дійсність якого підтверджена рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28.03.2013 р. та рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15.05.2013 р. Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27.06.2013 р. та рішення апеляційного суду Рівненської області від 06.11.2013 р. встановлено, що у зв'язку з втратою [PERSON] права власності на житлове приміщення в [ADDRESS] за нею не зберігається право користування таким житлом, та припинення права власності на будинок припиняє право [PERSON] на користування цим будинком. Згідно рішення апеляційного суду Рівненської області від 06.11.2013 р. [PERSON]В, визнано такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS] у зв'язку з припиненням права власності. Наведені у судових рішеннях обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України вважаються преюдиційними та не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Та чинним законодавством не перебачено збереження права користування житлом попереднього власника у випадку переходу права власності до іншої особи. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно адресної довідки Острозького РС управління ДМС України в Рівненській області від 20.02.2014 р. [PERSON], [INFO], знято з реєстраційного обліку 10.01.2014 р. згідно судового рішення. З пояснень позивача судом встановлено, та не спростовано відповідачем, що [PERSON] після припинення права власності та втрати права на користування житловим будинком в [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку в даному будинку продовжує у ньому проживати, своїх речей не забрала, житловий будинок добровільно не звільнила, чим чинить позивачу та його сім'ї (дружина та двоє малолітніх дітей) перешкоди для користування житловим будинком для проживання у ньому. В матеріалах справи відсутні та судом не здобуто доказів на підтвердження добровільного звільнення відповідачем належного позивачу на праві власності житлового будинку, а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову. При вирішенні вимоги щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу суд виходив з наступного. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку витрат на надання правової допомоги адвокатом [PERSON], [PERSON] сплатив їй 150 грн. за надання консультації, 1461,60 грн. за опрацювання документів та підготовку позовної заяви, 487,20грн. за представництво інтересів у суді та участь у судових засіданнях, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 164 від 30.01.2014 р., прибутковим касовим ордером № 165 від 01.02.2014р., прибутковим касовим ордером №175 від 05.02.2014 р. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., відповідно до ст.1 якого розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленого законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Таким чином, оплата (компенсація) витрат не пов'язаних з представництвом інтересів у суді та участю у судових засіданнях чинним законодавством не передбачена. Згідно договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 30.01.2014р. [PERSON] доручив адвокату [PERSON] представляти його інтереси та вести справу в Острозькому районному суді у зв'язку з поданням вищевказаного позову. Згідно укладеного договору позивач сплачує адвокату гонорар в розмірі 487,20 грн. за одну годину роботи. Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI при встановленні розміру винагороди адвоката (гонорару) враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу, який підлягає компенсації на користь позивача, суд бере до уваги категорію цивільної справи, розмір заявлених позовних вимог, досвід адвоката, крім того, суд приймає до уваги, граничний розмір компенсації, який встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., та виходячи з принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги, закріпленого в п.2 ст.33 Правил адвокатської етики, які схвалені ВККА при КМУ протоколом № 6/У1 від 12.10.1999р., суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію витрат на надання правової допомоги в меншому розмірі, а ніж ним заявлений, та з урахуванням часу затраченого адвокатом [PERSON] у судовому засіданні при здійсненні представництва інтересів позивача у суді розмір витрат на правову допомогу, який підлягає компенсації повинен становити 487, 20 грн. за 1 годину участі у судовому засіданні, що не суперечить та узгоджуться з граничним розміром, передбаченим вищезгаданим законом. Окрім того, згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити понесені ним витрати з оплати судового збору в розмірі 243,60 грн., сплата якого підтверджується банківською квитанцією від 03.02.2014р. На підставі наведеного,

Outcome: approved