Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Богодухівська міська рада Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 1984 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього та членів його родини в даному будинку зареєстрована його колишня невістка - [PERSON] , яку він зареєстрував в будинку в 2008 року. Остання з жовтня 2018 року в будинку не проживає, не спілкується з ним, не сплачує комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню будинку, при цьому, перешкод у користуванні будинком він їй не чинив. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим порушує його права, як власника. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення судом по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Про поважні причини свого неприбуття суд не повідомила, відзив на позов та заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Третя особа: представник Богодухівської міської ради Харківської області Аліксейчик М.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON] придбав у [PERSON] недобудований будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 24 липня 1984 року, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори. Даний Договір зареєстровано у книгу за № 44. Згідно довідки Виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 28 жовтня 2019 року, в житловому будинку розташованому за адресою [ADDRESS] , крім власника [PERSON] , його дружини [PERSON] , сина [PERSON] , та трьох внуків [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2017 року народження та [PERSON] , 2018 року народження, зареєстрована невістка - [PERSON] . Даний факт також підтверджується копією домової книги. Як вбачається з довідки квартальної Виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 21 жовтня 2019 року, відповідач у справі зареєстрована в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , однак, в будинку не проживає. Що також підтверджується підписами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідачу перешкоджали в користуванні вказаним жилим приміщенням, до суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд зазначає, що відповідно до засад змагальності сторін, передбачених ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно змісту ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Враховуючи те, що відповідач у справі [PERSON] в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік, та фактично вибула на постійне проживання до іншого населеного пункту, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Суд, розглянувши вимогу позивача, щодо зняття відповідача з реєстрації в житловому будинку, приходить до наступного. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п. 26 вищевказаних правил. З урахуванням викладеного, у задоволенні вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації необхідно відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття [PERSON] з реєстрації у житловому будинку, у порядку встановленому Правилами та Законом. Рішення виноситься у межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. На підставі приведеного вище,

Outcome: partial