Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.2-3), які під час судового провадження зменшив (а.с.47-48). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, представник надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на уточненому позові наполягала, не заперечувала проти заочного вирішення справи. У судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, заяв чи заперечень на позов не надала. Відповідно до ст.224 ЦПК за відсутністю заперечень позивача (його представника) судом постановлена ухвала від 17.06.2015 року про заочний розгляд справи. Згідно позову, 18.09.2013 року [PERSON] передав у борг [PERSON] 326000 грн., які остання прийняла та зобовязалася повернути двома виплатами: 163000 грн. до 01.10.2013 року та 163000 грн. до 01.11.2013 року, про що склала розписку. Однак в обумовлений строк та до цього часу відповідачка борг не повернула, у звязку з чим позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 326000 грн., 3% річних в розмірі 10985,76 грн., інфляційні в розмірі 65852 грн., а також витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 5000 грн., судового збору в розмірі 3654 грн. Суд, дослідивши позов, надані заяви та докази оригінал розписки від 18.09.2013 року, розрахунок заборгованості, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути суму позики в строк і в порядку, встановленому договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представлена суду розписка відповідачки [PERSON] від 18.09.2013 року (а.с.42) підтверджує той факт, що остання отримала від позивача [PERSON] у борг гроші в розмірі 326000 грн. та зобовязалася їх повернути двома виплатами: 163000 грн. до 01.10.2013 року та 163000 грн. до 01.11.2013 року. Встановлений строк повернення позики сплив. Позивач [PERSON] наполягає на тому, що відповідачка [PERSON] борг йому не повернула. Відповідачка же ці вимоги не спростувала та доказів виконання нею своїх зобовязань перед позивачем по поверненню позичених у борг грошей не надала. Таким чином, позивач [PERSON] обґрунтовано на підставі ст.ст.1049, 625 ЦК України вимагає стягнення на його користь з відповідачки [PERSON] суми неповернутого боргу в розмірі 326000 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 05.11.2013 року по 19.12.2014 року в сумі 10985,76 грн., інфляційних за період прострочення зобовязання з 05.11.2013 року по 01.12.2014 року в сумі 65852 грн., у звязку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають (а.с.7-8), оскільки не основані на положеннях ст.84 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно яким витрати на правову допомогу виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, в розмірі, який не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Дана же справа розглядалася судом без участі сторін та осіб, які надавали правову допомогу у судовому засіданні, відсутня квитанція про оплату правової допомоги позивачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» за рахунок відповідачки [PERSON] позивачу [PERSON] слід відшкодувати понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 3654 грн. (а.с.1)

Outcome: partial