Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що з 03 березня 2017 року позивач працював на посаді оператора водонапірних споруд КП «Кременецької міської ради «Міськводгосп». На вказаному підприємстві позивач працює позмінно та 06 червня 2017 року він закінчив зміну і по особистих питання поїхав в Польщу. Планував повернутись 08 червня 2017 року. Однак цього ж дня до нього зателефонувала дружина та повідомила, що вона подала на підприємство, на вимогу керівника, заяву про звільнення чоловіка за згодою сторін на підприємство. Приблизно о 17 год. позивачу на мобільний телефон прийшло смс-повідомлення про надходження коштів на його картковий рахунок, з чого зрозумів що з ним провели розрахунок. Погодившись із звільненням, з Польщі він повернувся ввечері 09 червня 2017 року. 12 червня 2017 року на його домашню адресу прийшов лист, з якого позивач дізнався, що він звільнений 09 червня 2017 року за прогул. Вважають наказ № 24-к від 09 червня 2017 року незаконним, оскільки 09 червня 2017 року він не вийшов на роботу так, як вважав себе звільнений за згодою двох сторін. Відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїм дітям на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, позивач втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя собі та своїй сім»ї. Тому позивач та його представник вважають необґрунтованим та незаконним і просять скасувати наказ № 24-к від 09.06.2017 року «Про звільнення [PERSON]», поновити позивача на посаді оператора водонапірних споруд КП «Міськводгосп» та стягнути з відповідача на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 08 червня 2017 року дружина позивача принесла заяву від його імені про звільнення з роботи та згідно наказу № 22-к від 08.06.2017 року він був звільнений з підприємства за згодою сторін. У зв»язку із тим, що до кінця робочого дня [PERSON] з даним наказом не ознайомився, за трудовою книжкою не з»явився, а також з»ясувалось, що підпис на заяві не схожий на підпис позивача, 09 червня 2017 року вищезазначений наказ був визнаний недійсним. Через те, що позивач 09 червня 2017 року на роботу не з'явився, поважних причин своєї відсутності не пояснив, тому було винесено наказ № 24-к «Про звільнення [PERSON] за прогул». Таким чином представник відповідача вважає, що дотримано вимоги чинного законодавства та звільнення [PERSON] проведено законно, тому просить відмовити у задоволенні даного позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши представлені сторонами докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснила, що 08 червня 2017 року до неї зателефонував співробітник її чоловіка та повідомив, що їй необхідно з»явитись на підприємство. Там її провели до директора. У кабінеті керівник підприємства їй погрожував та на його вимогу нею подано заяву про звільнення [PERSON] Про дану подію вона повідомила свого чоловіка по телефону, оскільки він перебував у Польщі. Із звільненням за згодою сторін він погодився. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 08.06.207 року юрист підприємства принесла йому заяву [PERSON] про звільнення за згодою сторін та підставі чого було винесено наказ № 22-к від 08.06.2017 року. Згодом він дізнався про те що позивач перебуває за кордоном та швидше всього заява написана не ним та відповідно вищезазначений наказ було визнано недійсним. 09.06.2017 року позивач на своє робоче місце не вийшов тому його звільнено за прогул. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 08 червня 2017 року він зателефонував до дружини [PERSON] та повідомив що їй необхідно з'явитись на підприємство, оскільки з'ясувалось що позивач поїхав за кордон. Коли вона прийшла він провів її до кабінету заступника керівника, а сам вийшов. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийнято з 03.03.2017 року в Комунальне підприємство Кременецької міської ради «Міськводгосп» оператором водозабірних споруд із оплатою праці згідно штатного розпису, що стверджується копією трудової книжки та наказом № 10-к від 02.03.2017 року. 06.06.2017 року на ім'я директора КП «Місьководгосп», подано заяву [PERSON] про звільнення за згодою сторін. Згідно наказу № 22-к від 08.06.2017 року [PERSON] звільнено за згодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП України ). Наказ № 22-к від 08.06.2017 року «Про звільнення [PERSON]» визнано недійсним, що стверджується копією наказу КП Кременецької міської ради «Міськводгосп» № 23 від 09 червня 2017 року. Згідно актів про прогул від 09.06.2017 року, складеного в складі: головного інженера [PERSON], майстра [PERSON], інженера з охорони праці [PERSON], юристконсульта Таращук О.О., встановлено що [PERSON], оператор водозабірних споруд, відсутній на робочому місці 09.06.2017 року з 08 год. 00 хв. по 12 год. 10 хв., про поважні причини відсутності заздалегідь не попередив. Доповідною запискою майстра водопроводу [PERSON] повідомлено директора підприємства про відсутність [PERSON] на робочому місці 09.06.2017 року з 08 години. Згідно наказу № 24-к від 09.06.2017 року, виданого КП Кременецької міської ради «Міськводгосп», [PERSON] оператора водозабірних споруд комунального підприємства звільнено 09.06.2017 рокуу у зв»язку із прогулом ( п.4 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судом трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням домедвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати запризначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Стаття 36 КЗпП України, на відмінно від статті 38 КЗпП України не передбачає особистої подачі заяви працівником власнику або уповноваженому ним органу, а тому суд вважає, що подана дружиною заява [PERSON] керівнику підприємства про звільнення за згодою сторін та згода на це керівника, а також невихід на роботу [PERSON] доводить, що трудовий договір був припинений за згодою сторін. Судом встановлено, що 08.06.2017 року дружиною позивача було подано заяву від 06.06.2017 року від імені [PERSON] про звільнення за власним бажанням. Дана заява прийнята директором підприємства та винесено наказ № 22-к від 08.08.2017 про звільнення [PERSON] за згодою сторін. Стаття 36 КЗпП не передбачає особистого подання особою заяви про звільнення, тому наказ № 23 від 09 червня 2017 року підлягає скасуванню. В судовому засіданні встановлено, що позивач 09.06.2017 року не вийшов на роботу, оскільки вважав, що уже звільнений із роботи, тому наказ № 24-к від 09.06.2017 року «Про звільнення [PERSON] за прогул» підлягає скасуванню, а позовні вимоги про поновлення позивача на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: partial