Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON], померлій 22 січня 2014 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 048969 розміром 2,36 га., Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 048970 розміром 0,12 га. Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 048971 розміром 0,36 га., в яких вона значиться як «Кулина», визнати за [PERSON] право власності на вказані вище земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 22 січня 2014 року. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просять визнати за ними право на обовязкову частку у спадщині, після померлої 22 січня 2014 року [PERSON], а саме по 1/6 частині кожного із позивачів у земельних ділянках розміром 2,36 га., відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 048969, розміром 0,12 га., відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 048970 та розміром 0,36 га., відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 048971, визнавши за ними право власності на вказане майно. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] заявлені власні позовні вимоги підтримав, зустрічний позов просить вирішити у відповідності до вимог закону. Представник позивача-відповідача - [PERSON] позовні вимоги довірителя підтримав, зустрічниі позовні вимоги не визнав, пояснив, що необхідність судового захисту прав [PERSON] виникла через те, що нотаріусом було відмовлено останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим матірю довірителя стосовно земельних ділянок, а тому в позасудовому порядку [PERSON] не може реалізувати своїх прав на спадщину. Відповідач-позивач [PERSON] та представник відповідачів-позивачів [PERSON] в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю, вимоги [PERSON] не визнали частково. [PERSON] пояснив, що сторони по справі мають рівні права на спадщину, що залишилась після матері, а тому саме таким чином і має бути визнано право власності за ними. Представник відповідачів-позивачів пояснив, що останні визнають позовну вимогу щодо встановити факту належності [PERSON], померлій 22 січня 2014 року, правовстановлюючих документів, що підтверджують право останньої на земельні ділянки, так як дійсно у цих документах було припущено помилку в написанні її імені. Стосовно вимоги про визнання права власності за [PERSON] представник пояснив, що в даному випадку спір, який має розглядатись судом, відсутній, оскільки позивач-відповідач не скористався можливістю отримати усі необхідні документи для оформлення спадщини відповідно до розяснення, наданого Управлінням Держгеокадастру у Сарненському районі, а тому ці правовідносини не можуть бути предметом судового розгляду. Представник відповідача за обома позовними заявами Камяне-Случанської сільської ради Сарненського району Рівненської області у судове засідання не зявився, повідомлений про час проведення судового розгляду відповідно до закону, крім цього, відповідно до поданої представником відповідача письмової заяви сільська рада визнає заявлені [PERSON] вимоги. Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Згідно із ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до копій Державних актів на право власності на земельні ділянки серії РВ № 048969, серії РВ № 048970, серії РВ № 048971 вказані документи підтверджують право власності на земельні ділянки , розташовані на території Сарненського району Рівненської області, [PERSON]. Однак, відповідно до наданої суду копії свідоцтва про смерть від 29 червня 2016 року, спадкодавець - [PERSON]. З огляду на те, що сторони визнають ті обставини, що померла [PERSON] та власник земельних ділянок [PERSON], одна і та сама особа, суд вважає, що помилка в написанні її імені виникла через неуважність особи, якою вносились відповідні відомості до документів. Крім того, вказаний факт підтверджують ті обставини, що [PERSON] за життя було здійсненно заповідальне розпорядження щодо вказаних земельних ділянок. Таким чином, вимога позивача-відповідача щодо встановлення факту належності спадкодавцеві правовстановлюючих документів підлягає до задоволення. Крім цього, [PERSON] просить визнати за ним право власності на вказані вище земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 22 січня 2014 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Копії Державних актів серії РВ № 048969, серії РВ № 048970, серії РВ № 048971 доводять, що [PERSON] на праві власності мала земельні ділянки площею, відповідно 2,36 га., 0,12 га., 0,36 га., розташовані на території Сарненського району Рівненської області. З огляду на наведене, суд вважає, що вказане майно належало останній на законних підставах. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 22 січня 2014 року. Копія свідоцтва про народження, наявна в матеріалах справи, доводить, що позивач-відповідач, [PERSON], є сином [PERSON]. Крім цього, із наданої позивачем-відповідачем копії заповіту, посвідченого 9 грудня 2010 року, Камяне-Случанською сільською радою Сарненського району, встановлено, що [PERSON] вказані вище Державні акти, заповіла сину [PERSON]. Сторони не заперечують, що заповіт не оспорювався та є чинним. Таким чином, відповідно до ст.1235 ЦК України [PERSON] належить до спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] Згідно із ч.3 ст.1268, 1269 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав із спадкодавцем, що доводиться наявною в матеріалах справи копією довідки № 875 від 14 червня 2016 року, виданою Камяне-Случанською сільською радою. Крім цього, позивач-відповідач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується наданими останнім копіями його заяви про прийняття спадщини від 12 липня 2016 року та Витягу від 12 липня 2016 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи після смерті [PERSON]. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача-позивача щодо того, що в даному випадку немає спору, оскільки позивач-відповідач мав змогу в позасудовому порядку реалізувати свої права, виготовивши технічну документацію із землеустрою на спірні земельні ділянки. Така позиція сторони спростовується копією листа за підписом начальника Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області на № 214/02-14 від 29 червня 2016 року, відповідно до якого на момент оформлення спадщини [PERSON] відомості щодо земельних ділянок, які належали [PERSON] в Національній кадастровій системі Державного земельного кадастру відсутні, а тому отримати витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, до проведення державної реєстрації неможливо. Саме відсутність такого витягу і було підставою для відмови нотаріусом у видачі позивачу-відповідачу свідоцтва про право на спадщину. Дослідженими судом доказами повністю доведено право [PERSON] на визнання права на спадкове майно. Однак, предметом зустрічного позову є це ж саме спадкове майно, про право на частку в якому зазначали [PERSON] та [PERSON] Так, відповідачі-позивачі вважають, що мають право на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті матері і просять визнати за ними право на 1/6 частку кожного у спірному майні. В ході судового розгляду зясовано, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є братами, матірю вказаних осіб є [PERSON], померла 22 січня 2014 року. Вказані обставини сторонами не заперечувались. В обґрунтування заявлених вимог відповідачі-позивачі посилались на те, що мають право на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Копії пенсійного посвідчення серії АД № 041422 від 19 лютого 2004 року, виданого на імя [PERSON] та пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 15 березня 2006 року, виданого на імя [PERSON], доводять, що на момент відкриття спадщини останні дійсно були непрацездатними, а тому мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті матері, яка становить 1/6 частину кожного. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задоволити вимогу відповідачів-позивачів щодо визнання за ними права на обовязкову частку у спадщині. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з урахуванням права відповідачів-позивачів на обовязкову частку у спадщині. Крім цього, [PERSON], [PERSON] заявили вимогу про визнання за ними права власності на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Доказів того, що [PERSON] та [PERSON] реалізували свої права на спадкування та подали відповідну заяву про прийняття спадщини, або доказів того, що останні проживали із спадкодавцем на момент її смерті, суду надано не було. Таким чином, вимоги відповідачів-позивачів про визнання за ними права власності на обовязкову частку у спадковому майні не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.234,256,259 ЦПК України, ст.ст.328, 1218, 1220, 1222, 1225, 1235, 1241, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed