Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Генічеського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття арешту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у листопаді 2004 року згідно договору купівлі-продажу він придбав житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , у [PERSON] . 22 лютого 2005 року він отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З того часу він провів реконструкцію житлового будинку. 17 грудня 2019 року у нього виникла необхідність продати будинок, тому він звернувся до державного реєстратора для отримання інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, з цих відомостей він дізнався про обтяження його майна, а саме арешту майна за реєстраційним номером 1991963. Вказує, що з невідомих йому причин 20 травня 2005 року реєстратор Генічеської державної нотаріальної контори на підставі постанови Генічеської державної виконавчої служби АА 126382 від 19 травня 2005 року, було накладено арешт на його власність, а саме будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що він звернувся до державного виконавця з проханням зняти арешт з його майна, але державний виконавець відмовив йому у зв`язку з завершенням вказаного виконавчого провадження та порадив звернутись до суду з позовом про зняття арешту. Позивач [PERSON] у судовому засіданні був відсутній, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач,\~належним чином\~повідомлений про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи до\~судового засідання\~не з`явився,відзив не подав, у телефонній розмові просив справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 04 листопада 2004 року на підставі договору купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі за № 2-2707), посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори, придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок позивачем було реконструйовано та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (житловий будинок) від 06 грудня 2013 року. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (довідка № 193487962 від 17 грудня 2019 року) на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 1991963) на підставі постанови Генічеської державної виконавчої служби серії АА 126382 від 19 травня 2005 року. Власником зазначено будинку вказано [PERSON] . Відповідно до листа ВР ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 24 грудня 2019 року № 25339 станом на 24 грудня 2019 року відсутні виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , [INFO] . З листа Генічеського ВР ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 24 грудня 2019 року № 25335 вбачається, що станом на 24 грудня 2019 року відсутні виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] . Зняти арешт з будинку по [ADDRESS] немає можливості, оскільки виконавчі провадження знищенні у зв`язку з закінченням трирічного терміну зберігання. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За таких обставин, оскільки обтяження було накладено у період коли власником вищевказаного житлового будинку був позивач (однак згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, при реєстрації цього обтяження, власником будинку було вказано [PERSON] , тобто дане обтяження стосувалось останнього) та з огляду на відсутність відкритих виконавчих проваджень, як щодо позивача та і попереднього власника житлового будинку, суд приходить до висновку, що правові підстави для збереження арешту відсутні. Таким чином, з огляду на те, що наявність арешту нерухомого майна за відсутності достатніх правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт, суд зазначає наступне. Відповідно по положень ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Тобто, вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт, на даний момент є передчасною, оскільки позивач не звертався до державного реєстратора з судовим рішенням та відповідно не отримував відмову від реєстратора, яка і може бути підставою для зобов`язання останнього виключити запис про обтяження. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial