Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]. про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтуванні позову [PERSON] зазначає, що з відповідачем по справі 16 березня 2012 року було укладено договір грошового займу, відповідно до якого відповідач позичив у нього грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався повернути позивачу грошові кошти в строк до 16 квітня 2012 року. Проте своїх зобов'язань за договором позики від 16. 03. 2012 відповідач не виконує, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом та просить стягнути з [PERSON]. в судовому порядку грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, що, відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 08 квітня 2015 року, складає 117 530 гривень 32 копійки. В судове засідання позивач та його представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують, з наслідками винесення заочного рішення ознайомлені. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання, призначене на 13 годину 30 хвилин 06 травня 2015 року повідомлявся належним чином. Судова повістка, направлена за його місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, повернулася з відміткою - « за закінченням терміну зберігання». Крім того, в судове засідання, призначене на 15 годину 26 травня 2015 року, відповідач не з'явився повторно. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Судова повістка, направлена за його місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, повернулася з відміткою - « за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики від 16 березня 2012 року, відповідно до якого відповідач взяв у позику у позивача грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 16 квітня 2012 року (а.с.23). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Статтею 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки оригінал розписки наданий позивачем для приєднання до матеріалів справи, борг відповідачем не повернутий (а.с.23). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 4 статті 631 ЦК України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як встановлено, предметом договору позики у справі є іноземна валюта. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривні. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, а ст.193 цього ж Кодексу визначено, що види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом. Національний банк України 08 квітня 2015 року встановив курси національної валюти України щодо основних світових валют на рівні: 100 доларів США - 2350,6033 гривні (а.с.9). Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем будь-яких заперечень проти позову суду не надано. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка дають суду підстави для повного задоволення заявлених позивачем вимог, а отже стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 117 530, 17 грн., що станом на 08 квітня 2015 року еквівалентно 5 000 доларів США. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору - 1 175,32 грн. (а.с.1). А тому,

Outcome: approved