Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позову покликається на те, що 17 грудня 2013 року уклав з відповідачем договір позики, згідно якого позичив останньому 2.700 грн. до 01 березня 2014 року. На день звернення до суду з позовом кошти не повернуті. Просить стягнути заборгованість в розмірі 2.700 грн. основний борг, 445 грн. 01 коп. проценти за договором позики, 83 грн. 66 коп. 3% річних, 1.644 грн. 30 коп. інфляційні втрати та судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.30). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, зі згоди, наданої представником позивача. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з договору позики від 17 грудня 2013 року, відповідач позичив у позивача 2.700 грн., терміном по 01 березня 2014 року (а.с.9). Судом встановлено, що відповідач не повернув позичальнику зазначених коштів у визначений договором строк, тому, позов в частині стягнення з [PERSON] суми позики у розмірі 2.700 грн., підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно Постанови ВСУ від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, якщо договір позики є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч.2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Тому, підставною є вимога позивача про стягнення з відповідача 445 грн. 01 коп. процентів за договором позики. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про під ставність і обгрунтовність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.644 грн. 30 коп. інфляційних, 83 грн. 66 коп. 3% річних. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені ним при зверненні до суду 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved