Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) за сертифікатом СМ №043993, виданим [PERSON] райдержадміністрацією Сумської області на ім»я [PERSON], розміром 4,538 га в умовних кадастрових одиницях. Свої вимоги мотивував тим, що 12.10.1998 року помер його дід [PERSON]. На день смерті дід був зареєстрований та проживав в [INFO], інших зареєстрованих осіб на день смерті не було, заповіт від його імені сільською радою не посвідчувався. Рішенням загальних зборів Андріївської сільської ради від 24.03.1995 року було прийнято рішення про передачу землі в колективну власність на підставі якого був виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП ім.Шевченка Державний акт на право колективної власності на землю зареєстрований 19 травня 1995 р. До державного акту доданий список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай). Його дід [PERSON] був занесений до зазначеного списку, а тому набув право на земельну частку(пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виготовлений в одному примірнику, який отримав його дід, про що свідчить його підпис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай). Розпорядження голови роменської районної державної адміністрації на право на земельну частку(пай) [PERSON] виданого 27.12.2002 року № 610 та № 612. Відповідно до сертифікату діду було надано 4,538 га, у тому числі, 3,960 га, ріллі, 0,409 га сіножаті, пасовища 0,169 га. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто претендував на спадщину спадкодавця [PERSON], відповідно до ст.530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв у момент виникнення спадкових правовідносин, була рідна дочка померлого спадкодавця [PERSON], яка є його матір»ю. Інших спадкоємців першої та другої черги за законом не було. Його мати [PERSON] не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважалася спадкоємцем, що вступив в управління спадщиною, оскільки відразу ж після смерті спадкодавця спадкоємець взяла собі і зберегла у себе ощадну книжку № 147/040 рахунок № 8166943 на ім»я [PERSON] А відповідно до ст.ст. 548,549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, право на земельну частку (пай) та грошові внески, що належали спадкодавцеві на день його смерті - перейшло до його матері [PERSON] Але остання за життя, через матеріальні труднощі, не оформила на себе документально спадщину і померла 08 червня 2008 року, про що було видано 09 червня 2011 р. Тартаківською сільською радою Сокальського району, Львівської області свідоцтво про смерть серії 1-СГ № 244090. Після смерті матері відкрилась спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) належну його матері , але документально не оформлену після смерті його діда [PERSON] Його мати [PERSON] склала заповіт і все своє майно заповіла йому - [PERSON] Провадження у справі відкрито 13 грудня 2017 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] повторно не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Представник позивача [PERSON] в судове засідання в режимі відеоконференцзв»язку повторно не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило. Представник відповідача Андріївської сільської ради Роменського району, в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задовлення позовних вимог не заперечував. Представник відповідача - ТОВ Агрофірма ім.Шевченка, не з»явився, до суду повернувся конверт з відміткою про те, що «за даною адресою адресат не значиться». Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином; від нього до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, при вирішенні позову покладався на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою. Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). З огляду на викладене, з метою дотриманням права кожної особи, яка постала перед судом, розраховувати на вирішення справи по суті та отримання рішення, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки судом не встановлено обставин, що перешкоджають вирішенню справи по суті в даному судовому засіданні, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Між сторонами виник спір про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що 12.10.1998 року помер дід позивача [PERSON] в с. Андріївка, Роменського району, Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть № І-БП № 040407 (а. с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 12 вересня 1906 року в с. Погарщина, Лохвицького району, Полтавської області, його матір»ю вказана [PERSON], батьком [PERSON] (а. с. 8). Згідно копії свідоцтва про одруження серії І-ЯР № 417999 «Лах Николай Васильович» і «Билашова Надія Корніївна» 30 січня 1960 року одружилися, після одруження прізвище дружині присвоєно «Лах» (а. с. 12). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 08 червня 2011 року в с. Романівка, Сокальського району, Львівської області (а. с. 9). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2011 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 08.06.2011 року, є її син [PERSON]; спадкове майно складається із земельної ділянки площею 1, 5044 га, розташована на території Тартаківської сільської ради, Сокальського району, Львівської області (а. с. 17). На ім»я «Белашова Корнея Мусиевича» був відкритий рахунок № 153 в державній трудовій ощадній касі № 147/040 в с. Андріївка (а. с. 10 - 11). Згідно довідки Андріївської сільської ради Роменського району від 21.07.2017 р. № 02-34 [PERSON], [INFO], дійсно на день смерті був зареєстрований та проживав в [INFO], зареєстрованих осіб за його адресою не було. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Андріївської сільської ради, не посвідчувався (а. с. 24). Листом від 29.05.2017 року [PERSON] районна державна адміністрація повідомила адвоката [PERSON] про те, що рішенням загальних зборів Андріївської сільської ради від 24.03.1995 року прийнято рішення про передачу землі в колективну власність на підставі якого виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка. Державний акт на право колективної власності на землю зареєстрований 19 травня 1995 року. До державного акта доданий список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай). [PERSON] занесений до зазначеного списку. Таким чином набув право на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлений в одному примірнику, який отримав [PERSON], про що свідчить його підпис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а. с. 18). Згідно архівного витягу розпорядження голови районної державної адміністрації № 610 від 27 грудня 2002 року «Про надання дозволу на проведення землевпорядних робіт по виділенню земельних паїв в натурі та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю» надано дозвіл на проведення землевпорядних робіт по виділенню земельних паїв в натурі і виготовлення державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних сертифікатів згідно додатку (а. с. 21). Згідно листа від 13 вересня 2017 року приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] роз»яснила [PERSON] про те, що в зв»язку з тим, що [PERSON], спадкоємець, померлого [PERSON], не прийняла спадщини після смерті свого батька та відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті [PERSON], видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім.»я не є можливим (а. с. 13-14). Посилання позивача на те, що його померла мати [PERSON] була єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки відразу ж після смерті спадкодавця взяла і зберігала у себе його ощадну книжку, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються постановою приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], якою нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки загальною площею 4, 538 га, які знаходяться на території Андріївської сільської ради Роменського району, так як ним не було подано жодного оригіналу документа, що підтверджує право його матері [PERSON], [INFO], яка померла 08.06.2011 року, на земельні ділянки загальною площею 4, 538 га, які знаходяться на території Андріївської сільської ради Роменського району,та за відсутності інформації, щодо заведених справ після смерті [PERSON], не подано жодного іншого документу, який підтверджує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] (а. с. 15-16). Суд не може погодитись із посиланням позивача [PERSON], що копія ощадної книжки, долучена ним до позовної заяви, є підтвердженням того, що його мати [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки доказів того, що саме вона фактично вступила в управління або володіння даною книжкою - не надано, та, що вклад, що належав [PERSON], отриманий [PERSON] чи даний рахунок переведено на неї, як спадкоємицю. Крім того, в свідоцтві про смерть [PERSON] його прізвище зазначено «Білаш» (а.с.7), а в свідоцтві про народження (а.с.6) та у свідоцтві про укладення шлюбу (а.с.12) матері позивача [PERSON] її прізвище зазначено - «Білашова». У звязку з цим суду не надано доказів того, що [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON]. Також, враховуючи те, що в списку громадян, яким видаються державні акти на земельні паї по Андріївській сільській раді (ТОВ агрофірма ім. Шевченка) зазначене прізвище [PERSON], на земельні ділянки загальною площею 4, 538 га, з якої 3, 960 га рілля, 0, 409 га сіножаті, 0, 169 га пасовища (а. с. 22-23), а в копії свідоцтва про смерть зазначено, що помер «Білаш Корній Мусійович», то суду не надано доказів того, що дані земельні ділянки виділялись саме померлому [PERSON] Отже, за відсутності доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]; та за відсутності доказів, що [PERSON] була донькою [PERSON], у звязку з різним написанням їх прізвищ у поданих документах; та за відсутності доказів належності спірної земельної ділянки [PERSON], у звязку з різним написанням прізвища у свідоцтві про смерть («Білаш») та сертифікаті на земельну частку пай («Білашов») (а.с.18), суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) за сертифікатом на право на земельну частку (пай), на ім.»я [PERSON], розміром 4, 538 в умовних кадастрових гектарах, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed