Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до держави України в особі прокуратури Запорізької області, [PERSON], про визнання незаконною та недійсною постанови прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури [PERSON] від 04.04.2014 року, та відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури. В позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги визнати незаконною та недійсною постанову прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури [PERSON] від 04.04.2014 року, відшкодувати моральну шкоду [PERSON] зобовязавши відповідачів вибачитися перед [PERSON] на зборах прокурорів Токмацької місцевої прокуратури за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, відмову у відшкодуванні шкоди, зокрема по поверненню друкарських машинок вилучених у [PERSON], припиняти незаконні систематичні рішення прокурорів Токмацької місцевої прокуратури по питанням незаконної відмови відшкодування шкоди, зокрема по поверненню [PERSON] матеріальної шкоди вартості друкарської машинки найменуванням П 221 модель Чехословакія вартістю 400 доларів США. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с. 2, 35). [PERSON] в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Представник прокуратури Запорізької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що постанова в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди, скасована рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року. Рішення суду набрало законної сили 19 січня 2017 року. Друкарські машинки [PERSON] повернуті. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури є необґрунтованими. Заслухавши пояснення представника відповідача прокуратури Запорізької області, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи та оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] відносно [PERSON] порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 31.05.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 04.11.2002 року, 16.05.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] предявлено обвинувачення за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 02.12.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. В ході досудового слідства за правилами КПК України в редакції 1960 року кримінальне переслідування відносно [PERSON] в частині кваліфікації його дій, а саме за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, було припинено постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] від 16.05.2003 року. 11.12.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] в останній редакції винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2005 року постанова Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року скасована і справа направлена прокурору Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області для проведення досудового слідства. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 02.02.2007 року [PERSON] визнаний винним у скоєні злочинів за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та звільнений від відбування покарання за закінченням строків давності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2007 року вирок Токмацького районного суду від 02.02.2007 року скасовано і направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.12.2008 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2009 року постанова Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.12.2008 року скасована та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. Вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 року [PERSON] визнано винним за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 550 грн. та звільнено від відбування покарання у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2012 року вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 року скасовано та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. 03.09.2012 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області за визначеною підсудністю в порядку ст. 38 КПК України, а саме надійшла кримінальна справа № 1/826/3/2012 (2260231) в 11-ти томах, відмовний матеріал № 1-32/05; відмовний матеріал № 1-2/06. В подальшому [PERSON] звернувся з заявою до Апеляційного суду Запорізької області про зміну підсудності, в якій просив змінити підсудність кримінальної справи порушеної щодо нього за ст.ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3 КК України та направити її до Токмацького районного суду Запорізької області за місцем його мешкання, а також за місцем мешкання потерпілого, цивільного відповідача та свідків. Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2013 року заяву [PERSON] задоволено, змінено територіальну підсудність розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3 КК України та направлено кримінальну справу до Токмацького районного суду Запорізької області. 28.02.2013 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Токмацького районного суду Запорізької області, а саме надійшла кримінальна справа в 12-ти томах, відмовний матеріал № 1-32/05; відмовний матеріал № 1-2/06 та клопотання № 11-п/778/30/13. Постановою Токмацького районного суду від 20.03.2013 року кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для провадження додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 року постанову Токмацького районного суду від 20.03.2013 року залишено без змін. 28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за №12013080350000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 12013080350000877, та обєднані в одне кримінальне провадження за №12013080350000876. Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 28.07.2013 року кримінальне провадження №12013080350000876 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] Ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 16.02.2016 року постанова заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. про закриття кримінального провадження №12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] від 28.07.2013 року, скасована. Постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 15.04.2016 року обєднане кримінальне провадження № 12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого є чинною. Згідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року справа № 328/2789/13-ц, позов [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 156843 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року апеляційні скарги [PERSON] та виконуючого обов'язки Токмацького міжрайонного прокурора були відхилені, апеляційна скарга Державної казначейської служби України - задоволена частково. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року по даній справі змінено, а саме, резолютивна частина рішення викладена в наступній редакції: Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь [PERSON] 156846 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. В решті рішення залишено без змін. Згідно листа Державної казначейської служби України від 13.12.2016 року за № 5-12/96/285 надісланого на адресу суду слідує, що відповідно до пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок), Державною казначейською службою України здійснено безспірне списання коштів державного бюджету на користь [PERSON] Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку Державна казначейська служба України повернула виконавчий лист виданий Токмацьким районним судом Запорізької області по справі №328/2789/13-ц із відміткою про повне виконання. За рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року, позов [PERSON] задоволено. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь [PERSON] 19200,00 гривень моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Згідно рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано Токмацьке ГУ УМВС України в Запорізькій області повернути [PERSON] тимчасово вилучені відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002 р. друкарську машинку без найменування у металевому корпусі зеленого кольору та друкарську портативну машинку без найменування з металевим корпусом сірого кольору. У разі відсутності в камері схову Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області в наявності тимчасово вилучених друкарських машинок, відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002р.: двох друкарських машинок без найменування, одна - у металевому корпусі зеленого кольору, друга - портативна машинка у металевому корпусі сірого кольору ухвалено стягнути матеріальну шкоду у розмірі 700 грн. А також стягнуто з Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 05.05.2014 року зазначене рішення набрало законної сили. Згідно власноруч написаної заяви [PERSON] від 29.09.2014 року, той отримав 2 шт. друкарських машинок, вилучених з його власності в ході обшуку 21.10.2002 року. Претензій по поверненню йому друкарських машинок не має. Після чого, зазначені друкарські машинки у [PERSON] повторно не вилучались, тобто на даний час повернуті [PERSON] 28.01.2016 року [PERSON] подавав письмову заява про виправлення описок, технічних помилок у рішенні суду та у виконавчому листі, вручення дубліката виконавчого листа з продовженням строку виконання виконавчого листа у справі за його позовом. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви. Апеляційним судом Запорізької області при розгляді справи № 328/4139/13 було встановлено, що рішення суду в частині повернення друкарських машинок виконано, про що свідчить розписка про отримання машинок [PERSON] від 29.09.2014 року (т. 2 а.с. 81). Та вказали, що правильним є висновок суду щодо відмови у задоволенні заяви [PERSON] про видачу дубліката виконавчого листа у даній справі. Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року у справі № 328/4139/13 (провадження № 22-ц/778/1666/16) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року залишено без змін. Після чого, зазначені друкарські машинки у [PERSON] повторно не вилучались. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2016 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького ВП ГУНП в Запорізькій області, [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, було відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь [PERSON] в сумі 4122,68грн. матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в задоволенні позову в іншій частині було відмовлено. З даного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами в тому числі про відшкодування втраченого заробіток у звязку неможливістю займатися юридичною діяльністю, на заняття якою у нього була ліцензія, а також охоронною та будівельною діяльністю, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності по цій же кримінальній справі, однак у звязку із обвинуваченням лише за ст.15 ч.4 ст.190 та ч.1 ст.358 КК України, за час перебування під слідством на протязі 15 місяців за період з 05.03.2002 року по травень 2003 року включно. Рішення оскаржувалося, набрало законної сили. Постановою від 04 квітня 2014 року в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року позов [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04 квітня 2014 року, стягнення матеріальної шкоди - задоволено частково. Скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір відшкодування шкоди в частині відмови [PERSON] у відшкодуванні шкоди, передбаченої п. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». В задоволенні позову [PERSON] в іншій частині відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року залишено без змін. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04 квітня 2014 року скасовано, згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04 квітня 2014 року, стягнення матеріальної шкоди. Вимоги [PERSON] до прокуратури Запорізької області та [PERSON] про визнання незаконною та недійсною постанови прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури [PERSON] від 04 квітня 2014 року є не обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність саме відмови в задоволенні позову в цій частині, а не закриття провадження у справі. В позовній заяві позивач також просить задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури, зобовязавши відповідачів вибачитися перед [PERSON] на зборах прокурорів Токмацької місцевої прокуратури за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, відмову у відшкодуванні шкоди, зокрема по поверненню друкарських машинок вилучених у [PERSON], припиняти незаконні систематичні рішення прокурорів Токмацької місцевої прокуратури по питанням незаконної відмови відшкодування шкоди, зокрема по поверненню [PERSON] матеріальної шкоди вартості друкарської машинки найменуванням П 221 модель Чехословакія вартістю 400 доларів США, ці вимоги позивача є не обґрунтованими. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. [PERSON] відшкодована моральна шкода і рішення суду виконане. [PERSON] також повернуто друкарські машинки, про що свідчить розписка про отримання друкарських машинок [PERSON] від 29.09.2014 року. Дана обставина встановлена рішенням суду. Апеляційним судом Запорізької області при розгляді справи № 328/4139/13-ц було встановлено, що рішення суду в частині повернення друкарських машинок виконано, про що свідчить розписка про отримання машинок [PERSON] від 29.09.2014 року. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)). Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів. На підставі викладеного суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту щодо зобовязання відповідачів публічно вибачитися перед ним не забезпечить дійсного припинення порушення його прав, і зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений положеннями ст.16 ЦК України, тобто позовна вимога про принесення вибачень, як спосіб захисту, не є такою, що ґрунтується на законі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до держави України в особі прокуратури Запорізької області, [PERSON], про визнання незаконною та недійсною постанови прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури [PERSON] від 04.04.2014 року, та відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed