Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначивши, що він був власником 12/25 часток житлового будинку № 9 по пров. Москаленка в м. Вінниці, які він продав відповідачу 21.03.2014 року, уклавши відповідний нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. З часом було зясовано, що при оформленні договору купівлі-продажу була допущенна помилка, а саме: позивачу належало на праві власності 12/25 часток будинку, житловою площею 31,3 кв. м., однак в відповідному договорі купівлі-продажу зазначено, що позивач продав частину будинку (12/25 часток) житловою площею 50,9 кв.м. Помилка була допущена техніком КП БТІ при викопіровці плану будинку 04.09.2013 року, який до належної позивачу частини будинку 12/25 часток приєднав кімнату під номером 2-3 розміром 19, 6 кв.м, яка йому не належала по договору-дарування від 03.07.1986 року. Тому, в зв'язку з допущеною помилкою, частина будинку, яку він продав, помилково збільшилась на розмір кімнати 19,6 кв.м, а житлова площа збільшилась до 50,9 кв.м., при цьому, частка будинку також збільшилась з 12/25 на 17/25 часток. В зв'язку з допущеною помилкою нерухоме майно, яке знаходиться в користуванні позивача було фактично зменшене на 19,6 кв.м, знижена його цінність та можливість використання, в силу чого позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 12/25 часток будинку № 9 по пров. Москаленка в м.Вінниці укладений 20.03.2014 року між позивачем та гр. [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], та повернути сторони у попередній стан. Представники позивача: [PERSON]В та [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши обставинами, викладеними в позовній заяві, додатково зазначивши, що позивач був власником 12/25 часток будинку № 9 по пров. Москаленка в м. Вінниці, до яких входило належне позиачу майно згідно договору дарування від 1986 року, з чітким зазначенням як приміщень, так і площі приміщень такого майна. Саме таке майно, власником якого був позивач в частині 12/25 часток відповідного будинку, він в 2014 році повинен був продати відповідачу. В 2013 році БТІ оформило технічний паспорт, де допустилося помилки в нумерації кімнат, в результаті чого до переліку такого майна було включено кімнату площею 19,6 кв.м. під нумерацією «2-3», яка до виготовлення відповідного технічного паспорта мала нумерацію «2-4» і не входила до 12/25 часток будинку, належних позивачу. Тому перерахування часток неможливе, оскільки помилково включена інша частина власності до власності позивача. Довіритель став власником більшого майна до складу якого ввійшла інша кімната (2-4). Зазначили суду, що з моменту, коли позивачу подарував таке майно його батько і позивач став власником такого майна, відбувались різного роду перепланування та добудови до такого майна. Також зазначили суду, що позивач є інвалідом ІІ групи, тяжко хворий і є підозра щодо того, що він важко розуміє відповідні обставини. Вважають, що нотаріус повинна була встановити перелік майна, яке належало продавцю на праві власності і яке продавець мав право відчужувати. Вважають, що помилки допустились як працівники БТІ, так і нотаріус. На уточнюючі питання суду представник позивача [PERSON] пояснила, що позивач мав намір та виявляв своє волевиявлення лише щодо продажу 12/25 часток відповідного будинку, які належали йому згідно договору дарування, і не мав наміру продавати нічого більше. Крім цього, визнали обставини та підтвердили факт повного розрахунку відповідача з позивачем згідно відповідного договору купівлі-продажу. Просили позов задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, зазначивши, що при купівлі будинку відповідачу було показано всі 3 кімнати, і саме в це майно він вселився. В 2011 році [PERSON] переєстрував своє право власності та добудував якусь площу. Є акти прийому в експлуатацію, але не було здійснено перерахунку часток співвласників. Відповідач зазначив, що здійснив певний ремонт придбаного майна, замінив вікна, двері тощо. Вважає, що його вини у цьому немає. На уточнюючі питання суду відповідач пояснив, що якби знав про те, що предмет договору купівлі-продажу не охоплюється третьою спірною житловою кімнатою то такого договору купівлі-продажу не укладав би, і ніколи не купував би відповідне майно, до якого входить лише дві житлових кімнати. Крім цього, підтвердив факт того, що він повністю розрахувався з позивачем згідно відповідного договору купівлі-продажу, сплативши йому 265058,00 грн. Просили в позові відмовити повністю. Третя особа, Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], в судовому засіданні зазначила, що сторони звернулися до неї за посвідченням договору купівлі-продажу будинку, надавши правовстановлюючі документи. Уклали договір, який був посвідчений нею. Претензій у сторін не було. Технічний паспорт був новий. Якщо особа не бажає відчужити всю частку, то нотаріус звертається до БТІ для виділення відповідної частки, оскільки визначення часток не входить до компетенції нотаріуса. Була звернута увага сторін правочину на збільшення площі, однак нотаріусу було розяснено, що була добудова, але перерахунок часток не проводився. Зазначила, що після смерті [PERSON] (батька позивача), відкрилась спадщина на іншу частину відповідного будинку, до складу якої входила відповідна спірна кімната. Таку спадщину прийняв позивач, який до того часу уже був власником 12/25 частки такого будинку, і прийняла [PERSON], які оформили таку спадщину в рівних частках по 1/2 частці, але в послідуючому вони не виділяли такі частки в натурі. Техпаспорт, який був їй наданий був датований 04.09.2013 роком, тобто виготовлений після смерті [PERSON] Вважає, що позов є безпідставним, просила в задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої особи КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що жодних дій працівників БТІ та жодних документів, які стали підставою для оформлення договору купівлі-продажу, не оскаржувалося, а відтак стверджувати про якусь наявну помилку в цих документах - немає підстав. Нумерацію кімнат було здійснено відповідно до Інструкції. На уточнюючі питання суду пояснив, що нумерація кімнат проводиться по часовій стрілці згідно Методичних рекомендацій із питань проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, але будівлі не завжди є ідеальними, а тому нумерація може змінюватись. В договорі зазначено, що сторони діють вільно та усвідомлюють значення своїх дій. Власник мав право добудувати та продати належне йому майно, при цьому необхідно було перерахувати частки. На момент продажу будинку, станом на 2014 рік, виділ в натурі не проводився. Заперечує проти задоволення даного позову. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що в результаті укладання відповідного договору купівлі-продажу було порушено право [PERSON] на відповідну частину спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], і яку позивач продав відповідачу, в чому, на його думку, винен нотаріус, який не перевірив обставин наявності продавцю на праві власності відповідного мана. Просив в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників розгляду справи, суд встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно Договору від 03.07.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-3023, дублікат якого 28.07.2011 року виданий державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 8-1466, вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 12/25 частин жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в м. Вінниці, по пров. Жданова під № 9. В постійне користування обдарованого відійшли: прихожа 2-1, котельня 2-2, коридор 2-3, кухня 2-5, кімнати 2-6, 2-7 загальною жилою площею 31,3 кв.м., гараж Г, хлів Д. (т.1, а. с. 7). Дослідженні в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи № 2071 на домоволодіння, що розташоване по пров. Москаленка (Жданова), 9, м. Вінниця вказують на наявність оригіналу примірника Договору дарування від 03.07.1986 р., згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] 12/25 частин жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в м. Вінниці, по пров. Жданова під № 9, а саме: прихожа 2-1, котельня 2-2, коридор 2-3, кухня 2-5, кімнати 2-6, 2-7 загальною жилою площею 31,3 кв.м., гараж Г, хлів Д, при цьому, згідно змісту інших матеріалів відповідної інвентаризаційної справи вбачається, що інших 13/25 частки будинковолодіння по провулку Москаленка, 9 (Тяжилівське шосе, квартал 425, ділянка 10) зареєстровано за [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 06.08.1951 року, посвідченого Другою Вінницькою нотаріальною конторою від 15.08.1951 року за р. № 5014 (мат. інвент. справи а.с. 11, 12, 42, 43, 65). Крім цього, досліджені в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи № 2071 на домоволодіння, що розташоване по пров. Москаленка (Жданова), 9, м. Вінниця вказують на наявність Акту приймання від 15.11.1984 року, згідно якого комісією було прийнято в експлуатацію добудовану [PERSON] до належного йому будинковолодіння прибудову, розміром 2,85 м. х 6,32 м., з переобладнанням в будинку кухні на жилу кімнату (1-3) площею 10,8 кв.м., а також прибудову, розміром 4,55 м. х 13,20 м., в якій він облаштував квартиру № 2, що складається із прихожої (2-1) 6 кв.м.; котельні (2-2) 3,7 кв.м.; коридору (2-3) 4,5 кв.м.; кухні (2-5) 7,1 кв.м.; жилої кімнати (2-6) 14,8 кв.м. та жилої кімнати (2-7) 16,5 кв.м., яку зобовязався відчужити своєму сину [PERSON], при цьому технічні характеристики даної добудови, розміром 4,55 м. х 13,20 м. та її загальний вигляд повністю відображаються в графічних матеріалах поетажного плану, виготовленого станом на 04.07.1984 року та вказуючи, що така добудова була добудована до належного [PERSON] відповідного житлового будинку зі сторони кімнат, які мають площу 11,9 кв.м. та 19,6 кв.м. і які станом на 14.04.1964 рік, тобто до переобладнання будинку, згідно відомостей поетажного плану мали нумерацію «1-5» та «1-6» відповідно (мат. інвент. справи а.с. 7, 31) Зміст Замовлення [PERSON] про виготовлення справки-характеристики вказує на те, що він замовляє відповідний документ, оскільки має намір подарувати прибудову до будинку своєму синові [PERSON], до складу якої входить, зокрема, дві жилих кімнати площею 14,8 кв.м. та 16,5 кв.м. (мат. інвент. справи а.с. 40). Таким чином, суд встановив, що [PERSON] добудував до належного йому відповідного житлового будинку, зі сторони кімнат, які мають площу 11,9 кв.м. та 19,6 кв.м. і які станом на 14.04.1964 рік, тобто до переобладнання будинку, згідно відомостей поетажного плану (інвент. справа а.с. 7) мали нумерацію «1-5» та «1-6» відповідно, - добудову розміром 4,55 м. х 13,20 м., оформивши в 1984 році таку добудову у визначеному законодавством порядку, яка складалась із прихожої (2-1) 6 кв.м.; котельні (2-2) 3,7 кв.м.; коридору (2-3) 4,5 кв.м.; кухні (2-5) 7,1 кв.м.; жилої кімнати (2-6) 14,8 кв.м. та жилої кімнати (2-7) 16,5 кв.м., тобто мала дві жилих кімнати, при цьому, добудувавши з протилежної сторони відповідного житлового будинку добудову розміром 2,85 м. х 6,32 м., переобладнавши кухню, яка знаходилась в житловому будинку (шляхом демонтажу перегородки між кухнею та коридором), в житлову кімнату площею 10,8 кв.м., яка згідно відомостей Акту приймання (інвент. справа а.с. 31) була позначена під нумерацією «1-3». Крім цього, суд встановив, що після переобладнання та добудови [PERSON] належного йому житлового будинку, в подальшому, в результаті укладання 03.07.1986 року між [PERSON], як дарувальником, та [PERSON], як обдаровуваним, договору дарування частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, співвласниками житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Москаленка (провулок Жданова), буд. 9, м. Вінниця, стали: [PERSON] із часткою 13/25 відповідного майна та [PERSON] із часткою 12/25 відповідного майна, при цьому, загальна жила площа 12/25 частки належного [PERSON] майна складала 31,3 кв.м. і до її складу входили, зокрема, дві жилих кімнати, а саме: жила кімната «2-6» площею 14,8 кв.м. та жила кімната «2-7» площею 16,5 кв.м., а загальна жила площа 13/25 частки належного [PERSON] майна складала 42,3 кв.м. і до її складу входили, зокрема, три жилих кімнати, а саме: жила кімната, яка була переобладнана із кухні і після переобладнання мала площу 10,8 кв.м. та згідно Акта приймання (інвент. справа а.с. 31) мала нумерацію «1-3», та жилі кімнати площею 11,9 кв.м. і площею 19,6 кв.м., які станом на 14.04.1964 рік, тобто до переобладнання будинку, згідно відомостей поетажного плану (інвент. справа а.с. 7) мали нумерацію «1-5» та «1-6» відповідно. Суд звертає увагу на те, що дослідженні в судовому засіданні зазначені вище докази, дають підстави вважати, що жила кімната площею 19,6 кв.м. станом на 14.04.1964 року згідно відомостей поетажного плану (інвент. справа а.с. 7) входила до внутрішніх приміщень житлового будинку, належного [PERSON], і в послідуючому, після переобладнання та добудови відповідного житлового будинку, розміри даної кімнати не піддавались змінам і вона залишалась складовою внутрішніх приміщень вказаного житлового будинку, тобто належала [PERSON] на праві власності, при цьому, дана жила кімната площею 19.6 кв.м. не була предметом відповідного Договору дарування від 03.07.1986 року, тобто, знову ж таки, продовжувала перебувати у власності [PERSON] Суд вважає, що можлива в подальшому зміна нумерацій кімнат або можливе їх переобладнання чи переобладнання будинку тощо, без застосування та реалізації правового механізму щодо відчуження нерухомого майна (його виділеної частини: кімнати) не може мати наслідком зміну правового режиму такого майна чи зміну його власника. Таким чином, суд встановив, що жила кімната, площею 19,6 кв.м., яка входила до внутрішніх приміщень належного [PERSON] на праві власності відповідного житлового будинку, протягом життя [PERSON] належала йому на праві власності і не відчужувалась ним. Зміст досліджених в судовому засіданні належним чином засвідчених копіїй матеріалів спадкової справи № 316-92 до майна померлого 25.12.1991 року [PERSON], надані суду Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (а.с. 61-112), вказують на те, що [PERSON] помер 25.12.1991 року, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 13/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Москаленка, буд. 9, м. Вінниця, яку прийняли у визначеному законом порядку дочка спадкодавця - [PERSON] та син спадкодавця - [PERSON], при цьому 20.08.2013 року [PERSON] та 13.08.2013 року [PERSON] нотаріусом було видано з реєстрацією в Спадковому реєстрі відповідні Свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частинах (по 1/2) на спадкових 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в м. Вінниці по провулку Москаленка, 9 (а.с. 63, 69, 100, 101, 112, 113). Своє право власності на успадковане майно після смерті [PERSON], тобто на 1/2 частину успадкованих 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в м. Вінниці по провулку Москаленка, 9, які належали померлому [PERSON], [PERSON] зареєстрував у визначеному законодавством порядку, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 105), при цьому, суду сторонами не надано доказів реєстрації відповідних прав на успадковану частину відповідного нерухомого майна [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Виходячи із наданих суду доказів, враховуючи, що суду сторонами не надано доказів реєстрації відповідних прав на успадковану частину відповідного нерухомого майна [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд звертає увагу не те, що державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], видаючи 13.08.2013 року [PERSON] відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом та реєструючи таке Свідоцтво в Спадковому реєстрі за № 3-2608 того ж дня, як державний реєстратор, здійснює державну реєстрацію відповідного права власності [PERSON] на відповідне нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними Витягами та Відомостями (а.с. 100, 101, 105, 107), проте, 20.08.2013 року, тобто після здійснення відповідних нотаріальних та реєстраційних дій щодо відповідних прав [PERSON], державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], видаючи 20.08.2013 року [PERSON] відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом та реєструючи таке Свідоцтво в Спадковому реєстрі за № 8-1463, на відміну від аналогічних нотаріальних та реєстраційних дій нотаріуса тієї ж самої нотаріальної контори [PERSON] не здійснює державної реєстрації відповідного права власності [PERSON] на відповідне нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що не залежало від волі та дій [PERSON] та призвело до відсутності реєстрації її права власності на відповідне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 112, 113) . Разом з тим, в розумінні вимог норм ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1298 ЦК України, з врахуванням того, що [PERSON] у визначеному законодавством порядку прийняла відповідну спадщину та отримала відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом, відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на відповідне успадковане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - не може бути ознакою того, що відповідна спадщина не належить [PERSON], а відтак - не може виключати наявність в [PERSON] відповідних речових прав на таке спадкове майно, оскільки належність такого майна [PERSON], що презуміюється Законом (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), виходячи із застосованого законодавцем поняття «належить», - перебачає, зокрема, можливість особою реалізувати, щонайменше, право користування та володіння таким майном, які є складовими права власності, при цьому, жодна норма законодавства не передбачає можливості позбавлення чи втрати особою права користування та володіння успадкованим у визначеному законодавством порядку нерухомим майном, в наслідок відсутності відповідної реєстрації права власності на таке майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що має наслідком неможливість розпорядитись таким майном у визначеному законодавством порядку. Таким чином, суд встановив, що після смерті [PERSON] співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Москаленка, буд. 9, м. Вінниця, стали [PERSON] та [PERSON], при цьому, 12/25 часток відповідного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить на праві особистої приватної власності [PERSON] згідно відповідного договору дарування, а інші 13/25 частин відповідного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах по 1/2 частці, без виділення таких часток в натурі, в результаті прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] Суд звертає увагу не те, що згідно відомостей копії технічного паспорта на житловий будинок № 9, по вул. Москаленко, в м. Вінниця, виготовленого станом на 15.07.1992 року (інвент. справа а.с. 54-56), тобто виготовленого після смерті [PERSON], відповідна жила кімната, що входить до внутрішніх приміщень відповідного житлового будинку та має площу 19,6 кв.м. немає дверного пройому до кімнати 1-3 площею 10,8 кв.м., в той час, як згідно відомостей поетажного плану відповідного будинку станом на 14.04.1964 року та станом на 04.07.1984 року (інвент. справа а.с. 7), тобто під час життя [PERSON], відповідна жила кімната, що входить до внутрішніх приміщень відповідного житлового будинку та має площу 19,6 кв.м. має дверний пройом в сторону приміщення 1-3, яке згодом було переобладнано в жилу кімнату «1-3», що недає можливості обєктивно стверджувати про здійснення відповідного переобладнання за життя [PERSON], проте, суд, як зазначав уже вище, вважає, що у будь-якому випадку, будь-яке перобладнання приміщення або зміна його нумерації, без застосування та реалізації правового механізму щодо відчуження нерухомого майна не може мати наслідком зміну правового режиму такого майна чи зміну його власника. За таких умов, суд встановив, що жила кімната, площею 19,6 кв.м., незалежно від зміни її нумерації та незалежно від здійсненого в ній преобладнання, повязаного із зміною розташування дверного пройому чи дверних пройомів (оскільки неможливо встановити чи існували відповідні дверні пройоми одночасно), - належала на праві власності [PERSON] та після його смерті, входила до складу майна, яке успадкували [PERSON] та [PERSON], і які стали співвласниками такого майна, а відтак, без виділу успадкованого майна в натурі, [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на успадковане майно, в тому числі, мають рівні права і на відповідну жилу кімнату, площею 19,6 кв.м. Проте, згідно Договору купівлі продажу частини житлового будинку від 20.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 537, вбачається, що [PERSON], як продавець, передає, а [PERSON], як покупець, приймає у власність 12/25 часток житлового будинку з прибудовою, що знаходиться в м. Вінниці, пров. Москаленка № 9. Зміст п. 1.1. даного Договору вказує, що документом, що підтверджує право власності продавця на відчужуваних 12/25 часток житлового будинку з прибудовою є Договір, посвідчений Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 03.07.1986 року в реєстрі за № 1-3023, дублікат якого виданий Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 28.07.2011 року в реєстрі за № 8-1466. Згідно п. 1.2. Договору до складу відчужуваних 12/25 часток житлового будинку з прибудовою, входять наступні приміщення: в житловому будинку літ. «А»: тамбур ІІ, кухня 2-1, коридор 2-2, кімната 2-3, гардеробна 2-4, кімната 2-5, кімната 2-6. Загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м. Зміст п. 2.1. Договору вказує, що за домовленістю сторін продаж частини житлового будинку вчиняється за 265 058 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 4-5, 122-123). Таким чином, суд встановив, що [PERSON], укладаючи 20.03.2014 року відповідний Договір купівлі продажу частини житлового будинку та діючи як продавець одноособово, відчужив (продав) [PERSON] відповідне майно житловою площею 50,9 кв.м., яке складається із трьох жилих кімнат, зокрема, із жилої кімнати площею 19,6 кв.м., на яку [PERSON] має рівні права із [PERSON], яка в цій частині відчужуваного майна, що належить їй, не виступала стороною по договору, а саме: продавцем. Натомість, досліджені в судовому засіданні належним чином завірені копії документів відповідної нотареальної справи (т.1 а.с. 121-136) вказують на наявність нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 20.03.2014 року про те, що їй відомо про наступний продаж [PERSON] належних йому на праві власності 12/25 часток відповідного житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, при цьому вона відмовляється від привілеєвого права купівлі, згідно зі ст. 362 ЦК України, та дає згоду, щоб у постійне користування Покупця перейшла відповідна частина житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, зокрема, кімната 2-6. (т. 1 а.с. 135). Суд звертає увагу на те, що дана заява, в черговий раз, в розумінні зазначеної в заяві норми ст. 362 ЦК України, підтверджує наявність в [PERSON] правового статусу відносно відповідного майна як співвласника, при цьому, слід зауважити, що на дату написання такої заяви жодним документом у визначеному законом порядку не перераховувались частки співвласників такого майна, в силу чого, на момент написання такої заяви, не втратив своєї юридичної сили щодо визначення переліку майна, яке входить до 12/25 часток належних [PERSON], та є обовязковим до врахування - відповідний Договір дарування від 03.07.1986 р. (на підставі якого і вчинявся відповідний оспорюваний правочин), який чітко визначає склад майна, що охоплюється належною [PERSON] 12/25 часткою, до складу якої не входить, зокрема, жила кімната площею 19,6 кв.м., а відтак немає достатніх правових підстав стверджувати, що [PERSON]М, підтверджуючи в даній заяві, що їй відомо про продаж [PERSON] належних йому на праві власності 12/25 часток відповідного житлового будинку виходила із іншого складу майна таких 12/25 часток, а ніж той, який визначається відповідним Договором дарування від 03.07.1986 р. Крім цього, також слід зауважити, що зміст даної заяви вказує на те, що [PERSON] надає згоду, зокрема, по відношеню до кімнати 2-6, щоб Покупець ([PERSON]Ф.) набув такого речового права, як користування, що є лише складовою права власності і в послідуючому потребує належного правового оформлення, шляхом укладання відповідного договору, в силу чого, правовий зміст такої заяви [PERSON] не може бути підставою для відчуження від її імені іншою особою (в даному випадку [PERSON]М.) належної [PERSON] жилої кімнати площею 19,6 кв.м. і позначеної в відповідному технічному паспорті під номером «2-6». Разом з тим, суд встановив, що зміст відповідного Договору купівлі продажу частини житлового будинку від 20.03.2014 року, в частині зазначення, що до складу відчужуваних 12/25 часток відповідного жилого будинку, право власності продавця на які підтверджується Договором від 03.07.1986 року (Договір дарування), входить, зокрема, три кімнати, житловою площею 50,9 кв.м. не відповідає та суперечить як встановленим в судовому засіданні обставинам, так і відповідним правовстановлюючим документам, а саме: Договору від 03.07.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-3023, дублікат якого 28.07.2011 року виданий державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 8-1466, згідно якого [PERSON] набув права власності на 12/25 частин відповідного жилого будинку, до складу яких ввійшли, зокрема, дві жилих кімнати, загальною жилою площею 31,3 кв.м., а не три кімнати, жилою площею 50,9 кв.м. (різниця складає 19,6 кв.м.), як те зазначається в оспорюваному правочині. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2014 року № 19284866 [PERSON] є власником 12/25 часток житлового будинку, адреса: м. Вінниця, пров. Москаленка, буд. 9, на підставі договору купівлі-продажу № 537 від 20.03.2014, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (т. 1, а. с. 6). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9, по пров. Москаленка, м. Вінниця, виготовлений КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 04.09.2013 року, який був взятий до уваги нотаріусом при посвідченні відповідного Договору купівлі продажу частини житлового будинку від 20.03.2014 року (т.1 а.с. 131-133), зазначає, що власниками даного житлового будинку є [PERSON] з правом власності на 12/25 часток відповідного майна, та [PERSON] з правом власності на 13/25 часток відповідного майна, при цьому згідно відомостей Плану квартири та Експлікації жила кімната з площею 19,6 кв.м. має нумерацію «2-3» і входить до складу приміщень, які відносяться до власності [PERSON] із часткою 12/25 часток відповідного житлового будинку. (т. 1, а.с. 8-11). Суд не бере до уваги та відхиляє як доказ зазначений вище Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9, по пров. Москаленка, м. Вінниця, виготовлений КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 04.09.2013 року, який був взятий до уваги нотаріусом при посвідченні відповідного Договору купівлі продажу частини житлового будинку від 20.03.2014 року, в частині зазначеня відомостей про віднесення жилої кімнати площею 19,6 кв.м. до складу 12/25 часток відповідного майна, яке належить [PERSON], оскільки зазначені в ньому відомості стосовно жилої кімнати «2-3» площею 19,6 кв.м. не відповідають та суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам, згідно яких така кімната належала на праві власності [PERSON] та входила до належних йому 13/25 часток відповідного житлового будинку з господарськими спорудами, а відтак не може входити до складу належних [PERSON]М 12/25 часток відповідного майна. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9, по пров. Москаленка, м. Вінниця, виготовлений КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 06.05.2015 року, який виготовлений з врахуванням відомостей оспорюваного сторонами правочину, зазначає, що власниками даного житлового будинку є [PERSON] з правом власності на 12/25 часток відповідного майна, та [PERSON] з правом власності на 13/25 часток відповідного майна, при цьому згідно відомостей Плану квартири та Експлікації жила кімната з площею 19,6 кв.м. має нумерацію «2-5» і входить до складу приміщень, які відносяться до власності [PERSON] із часткою 12/25 часток відповідного житлового будинку. (т. 1, а.с. 46-49). Суд не бере до уваги та відхиляє як доказ зазначений вище Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9, по пров. Москаленка, м. Вінниця, виготовлений КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 06.05.2015 року, в частині зазначеня відомостей про віднесення жилої кімнати площею 19,6 кв.м. до складу 12/25 часток відповідного майна, яке належить [PERSON], а не [PERSON], оскільки зазначені в ньому відомості стосовно жилої кімнати «2-5» (нумерація була в черговий раз змінена) площею 19,6 кв.м. не відповідаю та суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам, згідно яких така кімната належала на праві власності [PERSON] та входила до належних йому 13/25 часток відповідного житлового будинку з господарськими спорудами, а відтак не може входити до складу належних [PERSON]М 12/25 часток відповідного майна. Зміст заяви від 07.04.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зазначає, що [PERSON] підтверджує факт одержання ним від покупця [PERSON] суми в розмірі 265058 грн. 00 коп., з яких 50000 грн. 00 коп. було одержано ним до укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], 20.03.2014 року, реєстр № 537 (т. 1, а.с. 50, 136). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду повідомила, що є дочкою позивача. Коли продавали будинок обговорювали, що саме вони продають і по якій ціні. [PERSON] вирішив скористатись безпорадністю її батьків. Вона живе далеко від батьків та не мала змоги вплинути на всі ці обставини. Батьки продали 12/25 часток будинку, до яких входили дві спальні кімнати і кухня. В будинку є кімната площею 19,6 м.кв., в якій вона виросла. Вважає, що сусід помилково приватизував її на себе. Користувались такою кімнатою та половиною будинку її батьки. Іншою частиною користувались дідусь і бабуся. При укладенні договору купівлі-продажу вона не була присутня, але була присутня під час домовленості. Іншого житла у батьків немає. Спірна кімната площею 19,6 кв.м. - не продавалась. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Норма ч. 1 ст. 203 ЦК України прописує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст. 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норма ч. 1 ст. 229 ЦК України визначає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Зміст ч. 1 ст. 216 ЦК України зазначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За встановлених в судовому засіданні та зазначених вище обставин, враховуючи, що позивач, як продавець, уклав відповідний оспорюваний правочин в результаті помилки щодо переліку майна, яке входило до належної йому 12/25 частки відчужуваного ним відповідного майна та визначалось відповідними правовстановлюючими документами, яке він мав право одноособово відчужити і до переліку якого помилково було включено жилу кімнату «2-6», площею 19,6 кв.м., яка, окрім [PERSON], також належала і іншій особі, а саме: [PERSON], при цьому, [PERSON] не виступала в такому правочині як продавець в частині жилої кімнати площею 19,6 кв.м. і не уповноважувала [PERSON] на відчуження зазначеної кімнати, яка, до того ж, не була виділена у визначеному законодавством порядку в натурі [PERSON] з відповідного майна, належного на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], враховуючи, що в результаті допущеної помилки щодо визначення переліку майна, яке входить до належної та відчужуваної [PERSON] 12/25 частки відповідного житлового будинку, в результаті укладання відповідного оспорюваного правочину, [PERSON] відчужив належну йому частку майна із житловою площею 50,9 кв.м., хоча житлова площа, згідно правовстановлюючих документів, належної [PERSON] та відчужуваної ним на підставі даного оспорюваного правочину 12/25 частки відповідного житлового будинку складає лише 31,3 кв.м., з огляду на те, що дані обставини, а саме: допущені помилки щодо переліку майна, яке входить до належної та відчужуваної [PERSON] 12/25 частки відповідного майна, та помилки щодо права [PERSON] вчиняти правочи щодо відчуження відповідної жилої кімнати, площею 19,6 кв.м., яка також належала [PERSON] і яка не була предметом виділу в натурі між співвласниками такого майна, що виключало наявність в [PERSON] права на одноособове розпорядження такою кімнатою, - мають істотне значення та існували на момент вчинення відповідного правочину, враховуючи позицію сторін, в тому числі відповідача, який в судовому засіданні на уточнюючі питання суду чітко зазначив, що якби він знав про те, що предмет договору купівлі-продажу не охоплюється третьою спірною житловою кімнатою то такого договору купівлі-продажу не укладав би, і ніколи не купував би відповідне майно, до якого входить лише дві житлових кімнати, що унеможливлює визнати відповідний оспорюваний правочин недійсним в певних його частинах, оскільки це буде суперечити вільному волевиявленю сторін, в силу чого, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позов є обґрунтований та підлягає до задоволення з визнанням відповідного оспорюваного правочину недійсним, з розподілом судових витрат згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи заявлену позовну вимогу щодо повернення сторін в попередній стан, суд, з огляду на норму ст. 216 ЦК України, вважає за необхідне, в результаті визнання відповідного правочину недійсним, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 265 058 грн. 00 коп., одержаних на підставі відповідного Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.03.2014 року, а також зобовязавши [PERSON] передати [PERSON] приміщення, які йому були передані на підставі відповідного Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.03.2014 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved