Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПП «Погрес-Ріелт», правонаступником якого є ПП «Перспектива-Ріелтор», про поділ майна нажитого в період шлюбу, який в подальшому уточнив. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на ? частку квартири. Під час слухання справи [PERSON] частково змінила предмет позову, заявивши остаточно позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з остаточними позовними вимогами [PERSON] просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 14.08. 2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кучерук С. М., зареєстрований в реєстрі за № 444; визнати за нею в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 2/3 частки квартири, [ADDRESS]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2016 р. вищевказана позовна заява [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишена без розгляду з підстави повторної неявки належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заявлені [PERSON] до [PERSON], [PERSON] позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, судом розглянуті у загальному порядку. [PERSON] та її представник, які з'явилися у судове засідання, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві від 09.04.2015 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час і місце слухання справи сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд неодноразово відкладав розгляд справи у зв'язку з неявкою в судове засідання [PERSON] і [PERSON], що підтверджується матеріалами цивільної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка на підставі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи, що цивільна справа перебуває в провадженні суду вже довгий час, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності [PERSON] і [PERSON] на підставі зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів. Вислухавши пояснення [PERSON] та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1995 р. до 22.12.2008 року. Шлюб розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2008 р., яке набрало законно сили 22.12.2008 року. Дані обставини підтверджується наявними в справі доказами. У цьому шлюбі в [PERSON] і [PERSON] народились діти: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження від 07.04.1998 р. серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження від 16.01.2007 р. серії [NUMBER]. Згідно з свідоцтвом про право власності серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 23.07.2004 р. на підстав розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 1873 від 21.06.2004 р., [PERSON] на праві власності належала квартира, [ADDRESS]. Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 34,5 кв. м, загальною площею 105,6 кв. м. ( т. 1 а. с. 40, 101-103). До передачі спірного приміщення відповідачу воно мало нежитлове призначення. Відповідно до протоколу № 2 від 26.03.2003 р. спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради зазначене нежитлове приміщення з метою забезпечення сім'ї співробітника представництва [PERSON] житлом було передано для реконструкції під житлове приміщення з подальшою передачею у власність ( т. 1 а. с. 96, 239, 240). Вказане нежитлове приміщення передавалось для реконструкції під житлове з метою надання [PERSON] на склад сім'ї: дружина [PERSON] і син [PERSON], 1997 року народження, як особам, які перебували на квартирному обліку за місцем роботи відповідача, у зв'язку з тим, що потребували поліпшення житлових умов ( т.1 а. с. 240). Реконструкція вищевказаного нежитлового приміщення у житлове була здійснена [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] за спільні сумісні кошти подружжя, що підтверджується наявними в справі доказами. Зазначені обставини також встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2013 р. в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON], третя особа без самостійних вимог - [PERSON], про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності, відшкодування судових витрат, яким в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені цим рішенням обставини мають преюдиціальне значення для даної справи. Після завершення реконструкції реконструйоване приміщення державною технічною комісією, створеною на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 854 від 30.03.2004 р., було прийнято в експлуатацію, про що складено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту - реконструйованого нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS], у двохкімнатну квартиру загальною площею 105,6 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., в експлуатацію від 04.06.2004 року ( т. 1 а. с. 94, 95). Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1873 від 21.06.2004 р. названий акт державної технічної комісії від 04.06.2004 р. затверджено, квартирі надано № 57 та вирішено видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] ( т. 1 а. с. 39, 49, 94, 155). Таким чином, правовою підставою для набуття спірного приміщення як новоствореного майна у власність та видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 23.07.2004 р. став акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію від 04.06.2004 р. і розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 1873 від 21.06.2004 р., що були складені під час знаходження [PERSON] і [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та перебування разом з сином [PERSON], 1997 року народження, на квартирному обліку за місцем роботи відповідача. Відповідно до ст. 28 КпШС України та ст. 60 СК України квартира, [ADDRESS] як майно спільно нажите, створене відповідачем і позивачкою в результаті спільної праці та поєднання спільних зусиль за час шлюбу визнається спільною сумісною власністю подружжя. Частки подружжя в такому майні є рівними (ч.1 ст.70 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розпорядження таким майном здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Згідно з ст. 369 ЦК України і ст. 65 СК України розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, угоди щодо якого потребують нотаріального посвідчення, здійснюється за нотаріально посвідченою письмовою згодою всіх співвласників. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2009 р., укладеного між відповідачами [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кучерук С. М. в день укладення, зареєстрованим в реєстрі за № 444, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність квартиру, [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири від 14.08.2009 р. укладено відповідачами без передбаченої законом нотаріально посвідченої згоди співвласника квартири [PERSON] та під час розгляду судом даної цивільної справи ( т.1 а. с. 7-8, 45-47, 189). При укладені оспорюваного договору [PERSON] приховав від нотаріуса, що відчужувана ним квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується наявними в справі і дослідженими судом письмовими доказами ( т.1 а. с. 189- 192). Ці дії відповідача суд розцінює як приховання майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, від поділу. Здійснивши відчуження спірної квартири без письмової нотаріально посвідченої згоди [PERSON] і всупереч її волі, [PERSON] порушив право власності позивачки на цю квартиру та вчинив правочин за відсутності у нього необхідних повноважень. Після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] не здійснила реєстрацію за собою права власності на придбану за договором квартиру, в квартиру не вселилася, речей її в квартирі немає, що підтверджується дослідженими судом доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень ( ч. 4 ст. 369 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснивши відчуження спірної квартири за оспорюваним договором від 14.08.2009 р., відповідач також порушив права на житло їх з позивачкою неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В квартирі з моменту її отримання і по теперішній проживають [PERSON] та їх з [PERSON] спільні діти - сини [PERSON] і [PERSON]. Відповідач [PERSON] в спірній квартирі після розірвання шлюбу з позивачкою не проживає. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувались відповідачем. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири, [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 14.08.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кучерук С. М., підлягає визнанню недійним з моменту його укладення. Також судом встановлено, що [PERSON] з дня розірвання шлюбу з [PERSON] не дбає про матеріальне забезпечення синів, не займається їх вихованням, багато років не приймає участі в утриманні спірної квартири, має інше житло, з метою приховання майна від поділу здійснив відчуження спірної квартири потайки від позивачки та за відсутності її волі. Діти знаходяться на повному утримання позивачки, яка займається їх вихованням. Згідно з ч. 2 ст. 70 СК України при вирішні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім'ї. Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, що мають істотне значення, та викладені положення закону і інтереси дітей, суд вважає можливим відступити від рівності часток сторін у спірній квартирі та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини цієї квартири, залишивши відповідно у власності відповідача 1/3 частину квартири. Суд вважає, що таке рішення буде відповідати принципу верховенства права, закріпленого в ст. 8 Конституції України, та загальним засадам цивільного судочинства - розумності і справедливості, визначеним у ст. 3 ЦК України. Згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення може скасувати вжиті ним заходи забезпечення позову. Оскільки цим судовим рішенням вирішено спір щодо квартири, [ADDRESS], суд вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову [PERSON], вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2009 р. способом накладення арешту на вказану квартиру (т.1 а. с. 164).

Outcome: approved