Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який є спільною сумісною власністю подружжя. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що з 12 вересня 2009 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №31. Під час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме 23 червня 2016 року ними був придбаний будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Будинок розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0484 га. У зв`язку із чим, він вважає, що має право на Ѕ частину житлового будинку. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає, а також просить прийняти рішення при підготовчому судовому засіданні. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено в ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспорт засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 12 вересня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №31 ( а.с. 7). Під час перебування [PERSON] з відповідачем у шлюбі, а саме 23 червня 2016 року ними був куплений житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 червня 2016 року (а.с. 5-6) та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с 12). З наведених вище доказів видно, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , був набутий сторонами, як подружжям за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя та позивач має законне право на його поділ. Також враховуючи вимоги ч.1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна суд, вважає, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя для належного захисту у спірних правовідносинах, необхідно визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку та за [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований на праві власності за [PERSON] . На підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69,70 СК України та

Outcome: approved