Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Костянтинівської сільської ради про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що у 2002 році він попросив свого брата підшукати будинок, однак зв`язку з тим, що він не міг приїхати для укладання договору, тому оформлення будинку за його згодою було проведено на жінку брата [PERSON] . В жовтні 2002 року відповідач оформила на своє ім`я і земельну ділянку. В січні 2003 року він прибув зі своєю родиною в придбаний будинок та передав понесені витрати щодо придбання будинку та оформлення земельної ділянки, про що 20 січня 2003 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння та розписка про отримання грошових коштів. Фактично він зі своєю родиною мешкає у вказаному будинку, за власні кошти роблять в ньому поточний ремонт підтримуємо загальний вигляд, оплачують комунальні послуги, тобі добросовісно, відкрито і безперервно користується домоволодіння. Відповідно до заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року по справі № 320/685/118 визнано за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного рішення ним було зареєстровано право власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами. Звернувшись до Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ним було отримано рішення від 17 квітня 2019 року № 12 «Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки», яким відмовлено у наданні йому дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва обслуговування житлового будинку, в зв`язку з тим що існує державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] . Реєстрація права власності за [PERSON] порушує його права, оскільки він позбавлений права зареєструвати право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під домоволодінням власником якого він являється. Тому на підставі викладеного, він просить суд скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] .. Визнати право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за ним, [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином поштовим повідомленням за останнім відомим місцем проживання. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома та він не отримує поштове повідомлення. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. В судове засідання представник третьої особи: Костянтинівської сільської ради, не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду № 320/685/18 (2/320/1605/18) від 03.07.2018 року позов [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю - задоволено частково. Визнано за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовити. Рішення суду набрало законної сили 14.08.2018 року (а.с.5-6). Згідно ч.4 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищезазначеного рішення [PERSON] було зареєстровано право власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1778876023230, що підтверджується витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав» власності (а.с.8). Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині першій статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Так вищевказаним заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 03.07.2018 року по справі № 320/685/18 (2/320/1605/18) зазначено, що питання надання громадянам у користування чи у власність земельних ділянок (зокрема, за набувальною давністю) належить до повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно долучених до позову документів встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗП № 045272 від 14 жовтня 2002 року, відповідач [PERSON] є власником присадибної земельної ділянки, площею 0,1877 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм визначених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до Костянтинівськї сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, та ним було отримано рішення №12 від 17.04. 2019 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки», яким відмовлено у наданні [PERSON] дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку орієнтованою площею 0, 1877га. по [ADDRESS] , в зв`язку з тим що існує державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] (а.с.7) Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 689/26/17 (№ 14-47цс20) від 16.06.2020 року, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа №591/519/19 (№ 61-18146св19) від 18.02.2021 року. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved