Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ спадкового майна, визнання права власності на майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на майно, що складається з грошових коштів на рахунку в банку в сумі 3247,36 грн., майнового паю у пайовому фонді ТОВ «Агрофірма Баланівська» на суму 1251,00 грн. та земельної ділянки, площею 1,6800 га. [INFO] року помер його батько, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, що складається з грошових коштів на рахунку в банку в сумі 1708,77 грн., майнового паю у пайовому фонді ТОВ «Агрофірма Баланівська» на суму 9144,00 грн. та земельної ділянки, площею 1,6800 га. Спадкоємцями до майна батьків є він, позивач, а також на частку його брата [PERSON], який помер [INFO] року - дочки [PERSON], [PERSON], та дружина покійного брата [PERSON] - в порядку спадкування за заповітом. Позивач прийняв спадщину, оскільки в установлений шестимісячний строк звернувся до Бершадської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини. Однак, свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки виник спір з іншими спадкоємцями. Позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батьків на 6/12 часток зазначеного спадкового майна, а також на 1/12 частки, що належить [PERSON] - дочці покійного брата [PERSON], яка відмовилась від своєї частки на його користь. Просив також суд стягнути з відповідачки [PERSON] понесені ним судові витрати (а.с.177-183,т.1). [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування, визнання права власності на майно в порядку спадкування, відшкодування витрат, мотивуючи його тим, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на майно. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON] Однак, спадщину прийняв лише чоловік [PERSON], який подав заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, із заявами про прийняття спадщини звернулись до нотаріуса його сини [PERSON] та [PERSON], які б мали спадкувати все майно в рівних частках по 1/2. [INFO] року помер [PERSON], за свого життя він не оформив свою частку на спадщину, залишив заповіт, яким усе своє майно заповів своїй дружині, тобто їй, [PERSON] В шестимісячний строк вона звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку спадкового майна в порядку спадкування за заповітом, до якого входить спадкова маса, яка залишилась після смерті [PERSON] та [PERSON], до складу якого входить крім майна, вказаному в позові [PERSON] ще будинок [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що дочка її покійного чоловіка [PERSON] повинна бути усунута від права на спадкування на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого батька, оскільки спільно з ним ніколи не проживала, будь-якої допомоги йому не надавала, незважаючи на його важку хворобу. Крім того, незважаючи на свою групу інвалідності, вона продовжує працювати, а тому не є непрацездатною особою. Просила усунути [PERSON] від права на спадкування. Крім того, відповідачка [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь половину витрат, понесених нею на поховання його батьків [PERSON] та [PERSON] в сумі 1150,00 грн., а також неправомірно отриману ним компенсацію на поховання. Крім того, просила стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати в сумі судового збору за подачу позовної заяви, заяви про витребування доказів, а також за надання їй юридичної допомоги (а.с.210-212, т.1). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] зменшили позовні вимоги. Зазначили, що [PERSON], як спадкоємиця за законом, яка як інвалід третьої групи, має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого батька, вправі самостійно розпорядитись своєю часткою, яка становить 1/12. Тому дану позовну вимогу виключають. Просили суд, за обставин, викладених в позові визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батьків на 1/2 частку спадкового майна, що складається з грошових коштів на рахунках у філії банку, майнових паїв та земельних ділянок. Просили стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 720,00 грн., витрат на правову допомогу адвоката на загальну суму 1800,00 грн. Зустрічний позов визнали частково, вважають що підстав усувати [PERSON] від права на спадкування після смерті батька немає. А тому, спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] повинна бути розподілена між спадкоємцями у відповідних частках: [PERSON] - 6/12, [PERSON] - 1/12, [PERSON] - 5/12. В позові про стягнення половини суми витрат на поховання просили відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки вказані витрати згідно доказів, наявних в матеріалах справи, понесені 11.04.2005 року, а з позовом відповідачка звернулась 26.02.2013 року. В позові про стягнення неправомірно отриманої [PERSON] компенсації на поховання просили відмовити, оскільки не доведено, що саме він отримав ці кошти, а також для отримання цих коштів законодавством встановлений інший порядок. Щодо вирішення долі судових витрат, понесених відповідачкою, покладаються на розсуд суду. Ухвалою від 05.11.2013 року визнано явку позивача [PERSON] обов'язковою в судове засідання для дачі пояснень про взаємовідносини сторін. Однак, позивач до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим та час та місце розгляду справи, тому суд вирішує спір на підставі наявних в матеріалах справи доказах, та пояснень сторін та їх представників. Відповідач [PERSON] та її представники кожен окремо в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнали, пояснили, що відповідачкою не заперечується право позивача [PERSON] на ? частку спадкового майна після смерті його батьків. Нею також не заперечується маса спадкового майна, до якого також входить житловий будинок по [ADDRESS], який належав спадкодавцям, та відносився до категорії колгоспних дворів. Однак, просили усунути від права на спадкування після смерті [PERSON] його дочку [PERSON], яка не дивлячись на встановлену їй інвалідність продовжує працювати. Крім того, вона, знаючи про важку хворобу батька - рак, його безпорадний стан, залишила його на призволяще, допомоги не надавала, не доглядала за ним, не приймала участі у його похованні. Таку допомогу, догляд, необхідне лікування йому надавала дружина [PERSON] та її дочка [PERSON] Тому, просили суд усунути від права на спадкування [PERSON], а за відповідачкою [PERSON] визнати право власності на 1/2 частку спадкового майна, що залишилось після смерті її чоловіка [PERSON], до якого входить спадкове майно, що залишилось після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON] Відповідачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання. Просила суд стягнути з позивача на її користь половину витрат, які вона понесла на поховання батька її чоловіка [PERSON], що складає 575,00 грн. Вважає, що строк давності за вимогою про стягнення цих коштів пропущено з вини позивача та його сім'ї, які чинили перешкоди її чоловікові в прийнятті спадщини, утримуючи у себе оригінали всіх документів на спадкове майно. Тому просила не застосовувати строки позовної давності до цих вимог та стягнути їх з позивача. Щодо стягнення з позивача неправомірно отриманої компенсації на поховання [PERSON] в сумі 500,00 грн. пояснила, що вказані кошти за вказівкою і дорученням позивача були отримані в установі банку його дочкою [PERSON] Позивач та його сім'я не приймали участі у похованні [PERSON], а тому не мають права на отримання цієї компенсації. У зв'язку цим просила стягнути з позивача 500,00 грн. незаконно отриманої ним компенсації. Просила відповідачка також стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати, що складаються з суми судового збору за позовну заяву майнового характеру в розмірі 585,12 грн., судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 114,70 грн., судового збору за заяву про витребування доказів в сумі 114,70 грн., та витрати за надання юридичної допомоги в сумі 1600,00 грн. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала, не заперечила щодо визнання за ним права власності на 6/12 часток спадкового майна, що залишилось після смерті його батьків. Позов [PERSON] не визнала. Вважає, що не має підстав для усунення її від права на спадкування після смерті батька [PERSON] як такої, що має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття спадщини була і є на даний час інвалідом третьої групи. Зазначена група інвалідності не позбавляє її права на працю. Крім того, зазначила, що дійсно з батьком за його життя склались неприязні стосунки, оскільки він залишив сім'ю, коли вона із сестрою були ще неповнолітніми. В подальшому батько ініціював судову тяганину з тим, щоб позбавити її та сестру житла. Коли батько одружився із [PERSON] спілкування взагалі припинилось, оскільки остання забороняла ці зустрічі. Про важку хворобу батька вони із сестрою дізнались, коли він знаходився у лікарні. Під час його перебування у лікарні вони навідували його у відсутність [PERSON], передавали йому ліки, їжу, кошти. Зазначила, що не мали вони з сестрою змоги здійснювати догляд за батьком, оскільки поруч завжди була його дружина [PERSON], яка була вкрай вороже до них налаштована та перешкоджала цим зустрічам в ті часи, коли батько проживав у її будинку. Вважає, що підстав усувати її від права на спадкування немає. Не заперечила щодо визнання за [PERSON] права власності на належних йому 6/12 часток спадкового майна. У вирішенні решти позовних вимог покладається на розсуд суду. В подальші судові засідання відповідачка [PERSON] не з'являлась, надала заяву про визнання зменшених позовних вимог [PERSON] та розгляд справи у її відсутності, чим скористалася своїми процесуальними правами, передбаченими ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, за обставин, викладених в позові, дала суду пояснення, аналогічні поясненням відповідачки [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити в позові про усунення її сестри від права на спадкування після смерті батька, як безпідставному. В подальші судові засідання відповідачка [PERSON] не з'являлась, надала заяву про визнання зменшених позовних вимог [PERSON] та розгляд справи у її відсутності, чим скористалася своїми процесуальними правами, передбаченими ч.2 ст. 158 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.9, т.1), після смерті якої відкрилась спадщина на майно, що складається з грошових коштів по рахунку [NUMBER] на її ім'я в Бершадському ТВБВ Ощадбанку, на який нарахована компенсація №91551-1506-00 в сумі 3247,36 грн.; земельної ділянки, що розташована на території Баланівської сільської ради Бершадського району, кадастровий номер 0520480400:01:002:0461 та належала їй відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії IV-ВН №037370, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6800 га; майнового паю у пайовому фонді ТОВ «Агрофірма Баланівська» с. Баланівка, в розмірі 1251,00 грн., відповідно до майнового сертифікату серії ВІ №008152 від 12.08.2002 року; житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], та складається з житлового будинку «А», загальною площею 72,0 кв.м, житловою площею 37,9 кв.м., сараю «В», веранди «а», літньої кухні «Б», погребу «Б-під», огорожі 1-2 (а.с.17-19,22,25,222-226, т.1). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила. Як вбачається зі спадкової справи №477/2004 року до майна померлої [PERSON], відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся її чоловік [PERSON] (а.с.68, т.2). Відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 20.03.2012 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.166-167,т.1). Таким чином, єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину був її чоловік [PERSON] Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав. [INFO] року помер [PERSON] (а.с.10, т.1), після смерті якого відкрилась спадщина на майно, що складається з грошових коштів по рахунку [NUMBER] на його ім'я в Бершадському ТВБВ Ощадбанку, на який нарахована компенсація №91551-1621-00 в сумі 1708,77 грн.; земельної ділянки, що розташована на території Баланівської сільської ради Бершадського району, кадастровий номер 0520480400:01:002:0460 та належала йому відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії IV-ВН №037369, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6800 га; майнового паю у пайовому фонді ТОВ «Агрофірма Баланівська» с. Баланівка, в розмірі 9144,00 грн., відповідно до майнового сертифікату серії ВІ №005049 від 02.08.2002 року; житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.16, 20-21, 23, 24, 222-226, т.1). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Як вбачається зі спадкової справи №242/2005 року до майна померлого [PERSON], відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявами про прийняття спадщини в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернулися його сини [PERSON] та [PERSON] (а.с.119,125, т.2). Однак, жоден з них свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, оскільки між ними виник спір щодо спадкового майна. Факт належності спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/2 частці житлового будинку «А», загальною площею 72,0 кв.м, житловою площею 37,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], що складається з сараю «В», веранди «а», літньої кухні «Б», погребу «Б-під», огорожі 1-2, підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.222-226), довідкою, виданою Баланівською сільською радою Бершадського району, згідно якої зазначений будинок відноситься до категорії колгоспних дворів, станом на 15.04.1991 року до складу його двору входили: [PERSON] та [PERSON] (а.с.261, т.2). Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Згідно ст. 563 ЦК України (в редакції 1963 року), у разі смерті члена колгоспного двору спадщина на майно двору не відкривається. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] були власниками майна колгоспного двору (ст.120 ЦК 1963 р.), на момент прийняття Закону України «Про власність» не втратили цього права, суд приходить до висновку, що їх сини [PERSON] та [PERSON], за відсутності інших спадкоємців, мали право на спадкування за законом після смерті батьків в рівних частках. Тому, вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частку спадкового майна, що залишилось після смерті його батьків підлягають задоволенню відповідно до ст.11 ЦПК України, в межах заявлених вимог, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. [INFO] року помер [PERSON] (а.с.14,т.1). Після його смерті відкрилась спадщина на майно, до складу якого входить 1/2 частка спадкового майна, що залишилось після смерті його батьків. На випадок своєї смерті [PERSON] 03.11.2010 року залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом, заповів своїй дружині [PERSON] Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінений і не скасований. Остання звернулась в установлений ст. 1270 ЦК України строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернулися його дочки [PERSON] та [PERSON] (а.с.130а-186, 273,274, т.2). Жоден із спадкоємців не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки між спадкоємцям виник спір щодо спадкового майна. Відповідачка по справі [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] та на час відкриття спадщини мала право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України. Відповідно до довідок до акту огляду МСЕК [PERSON] встановлена третя група інвалідності (а.с.242-243, т.1), що дає їй право на обов'язкову частку у спадщині як повнолітній непрацездатній дитині спадкодавця. Продовження нею трудової діяльності не позбавляє її на права на обов'язкову частку у спадщині. Відповідачка [PERSON] вважає [PERSON] негідною спадкоємицею, такою, що підлягає усуненню від права на спадкування через ухилення від надання допомоги своєму батькові, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду. З огляду на це просила визнати за нею право власності на 1/2 частку спадкового майна за заповітом після смерті чоловіка, до складу якого входить майно після смерті його батьків. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, слід встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її племінницею та була одружена з [PERSON] Коли померла його мати [PERSON], її похованням займались всі: і [PERSON], і дочки сина [PERSON] Самого сина [PERSON] на похоронах не було. Коли помер батько [PERSON] організацією його похорон, поминальними обідами займались син [PERSON] з невісткою [PERSON] Потім захворів [PERSON], потрібна була операція, викликали його дочок [PERSON] та [PERSON] Однак, вони сказали, що лікувати батька не будуть. Свідок сама безпосередньо при цій розмові не була присутня. Про відмову дочок від лікування батька їй стало відомо зі слів самого [PERSON] За ним доглядали [PERSON] та її діти. Діти [PERSON] його не відвідували, коли його [PERSON] забрала з лікарні додому. Вона не забороняла їм бачитись із батьком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його дружина [PERSON] дійсно тривалий час мала з батьком напружені стосунки, деякий час не спілкувались через спір щодо будинку, який вирішувався судом. Після одруження батька із [PERSON], він перебрався жити до дружини. Остання заперечувала проти їх спілкування, тому дочки не мали змоги його навідувати навіть тоді, коли дізнались про його хворобу. Під час перебування його в лікарні, дочки, в тому числі [PERSON], навідували його у лікарні. Приходили до лікарні в той час, коли там була відсутня [PERSON], оскільки вона щоразу при зустрічах вчиняла скандали. Він бачив як дружина в пакет для передачі батьку пакувала продукти харчування, які йому було дозволено їсти, ліки. Також йому передавались гроші, хоча і в невеликих сумах. Догляд здійснювати за ним дружина не мала змоги, оскільки поряд з ним завжди була [PERSON] та її сім'я. В матеріалах справи містяться документи, які вказують на те, що лікування [PERSON], під час перебування його в лікарні, здійснювалось за його рахунок (а.с.204, 205, т.2). Виписка з історії його хвороби вказує на те, що він мав важку хворобу - рак (а.с.203,т.2). Отже, у відповідності до ст. 60 ЦПК України відповідачкою [PERSON] не доведено обставин, які б вказували на те, що спадкоємиця [PERSON] умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю. Таким чином, судом встановлено та не заперечується жодною із сторін, що спадкодавець [PERSON] мав тяжку хворобу, мав потребу в отриманні допомоги, і таку допомогу йому надавали дружина [PERSON] та її дочка [PERSON] Відповідачкою [PERSON] не доведено факту потреби її чоловіка в отриманні допомоги від дочки [PERSON], яка проживала окремо, за умови надання йому допомоги дружиною та падчеркою та ухилення дочки від надання допомоги батьку, враховуючи, що за змістом ч.5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. З огляду на викладене, позовні вимоги за зустрічним позовом про усунення відповідачки [PERSON] від спадкування задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК). Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом. Таким чином, позивач [PERSON] має право на 1/2 частку майна, що залишилось після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON], як спадкоємець першої черги. Після смерті [PERSON] право на спадщину, в тому числі на 1/2 спадкового майна після смерті його батьків, мають його дружина [PERSON] - за заповітом та дочка [PERSON], в порядку ст. 1266 ЦК України- на обов'язкову частку у спадщині. Для встановлення розміру частки спадкоємиці за заповітом [PERSON] слід визначити розмір обов'язкової частки [PERSON] виходячи із наступного розрахунку. Розмір обов'язкової частки спадщини рахується шляхом умовного відсторонення спадкових правовідносин за заповітом і взяття у цьому разі за основу спадкування за законом, що випливає з норми ст. 1241 ЦК України- «…половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом». При такому розрахунку розмір всієї спадщини умовно взято за одиницю, а розмір частки спадкоємця за законом визнається шляхом поділу всієї спадщини - 1 на кількість спадкоємців за законом, що закликаються до спадкування. У даній справі після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось три спадкоємці за законом: дружина [PERSON], дочки [PERSON] та [PERSON], одна з яких має право на обов'язкову частку - [PERSON], іншій [PERSON] спадщина заповідана. Таким чином, обов'язкова частка [PERSON] буде дорівнювати: 1/3Х1/2=1/6. Отже, відповідачка [PERSON] після смерті чоловіка, враховуючи обов'язкову частку дочки [PERSON] у цій спадщині, як спадкоємець за заповітом отримує все, що залишилося після відрахування обов'язкової частки та має право на 5/6 часток від усього його майна. Однак, враховуючи, що спадкова маса після смерті [PERSON] складається з 1/2 частки спадкового майна, що залишилось після смерті його батьків, частка [PERSON] у зазначеному майні складає 1/3 (1/2-1/6 = 1/3). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка на майно, що залишилось після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково. Суд вважає необхідним визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна, що залишилось після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON] та складається з житлового будинку [ADDRESS], грошових коштів по двох рахунках у філії банку, відкритих на ім'я [PERSON] та [PERSON], двох земельних ділянок, площею по 1,6800 га, розташованих на території Баланівської сільської ради, двох майнових паїв у пайовому фонді ТОВ «Агрофірма Баланівська» с. Баланівка, що також належали [PERSON] та [PERSON] Відповідачка [PERSON], відповідно до накладної №223 від 11.04.2005 року понесла витрати на поховання свого свекра [PERSON] в сумі 1150,00 грн. (а.с.221, т.1). Половину цих витрат вона просить стягнути з позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином, позивачкою доведено, що нею 11.04.2005 року були понесені витрати в сумі 1150,00 грн. на поховання [PERSON] Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК). Враховуючи те, що представниками позивача заявлено про застосування строків давності до вимог про стягнення з їх довірителя витрат на поховання його батька, понесених відповідачкою, право вимоги на ці витрати сплило у квітні 2008 року, і відповідачкою не доведено поважності причин пропуску цього строку, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення половини витрат на поховання необхідно відмовити за строками давності. Відповідач [PERSON] просила суд також стягнути з позивача на її користь неправомірно отриману ним компенсацію на поховання [PERSON] в сумі 500,00 грн. На підтвердження отримання саме ним цієї допомоги відповідачка посилається на постанову про закриття кримінального провадження від 18.06.2013 року, винесену за результатами розгляду її заяви про вчинення злочину. Зокрема, згідно вказаної постанови з досліджених письмових доказів, пояснень свідків встановлено, що виплата компенсації на поховання [PERSON] в сумі 500,00 грн. зарахована на рахунок [PERSON] - дочки позивача (а.с.207-208,т.2). Вимогу до [PERSON] про стягнення зазначених коштів відповідачка не заявляла. А тому, відповідно до ст.11 ЦПК України, вимога відповідачки про стягнення з позивача суми компенсації на поховання до задоволення не підлягає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підставні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, вимоги відповідачки [PERSON] за зустрічним позовом підлягають до часткового задоволення. При вирішення питання розподілу судових витрат суд керується ст. ст. 84,88 ЦПК України. Зокрема, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору - 600,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підлягали сплаті згідно цивільного процесуального законодавства, що діяло на час сплати цих витрат - 120,00 грн., а всього 720,00 грн. (а.с.1,2,т.1). Вирішуючи вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 09.11.2013 року адвокат [PERSON] взяв на себе зобов'язання представляти інтереси [PERSON] в Тростянецькому районному суді під час розгляду справи по суті без обмежень повноважень (а.с.190, т.2). Відповідно до наданих суду квитанцій від 14.02.2014 року та 06.03.2014 року, [PERSON] було оплачено адвокату [PERSON] надані ним правові послуги на загальну суму 1800,00 грн. (а.с.257,281, т.2). Згідно матеріалів даної справи, а саме журналів судових засідань, за участю даного захисника відбулись судові засідання в Тростянецькому районному суді 26.11.2013 року, 17.02.2014 року, 06.03.2014 року. Підготовлені клопотання захисником [PERSON] в інтересах [PERSON] Однак, позивачем [PERSON] та його представниками не було надано суду акту виконаних робіт адвокатом, з якого б вбачався обсяг часу і роботи, виконаної адвокатом по даній справі. Разом з тим, судом враховано пророблену адвокатом роботу по даній справі, кількість та тривалість судових засідань, що в загальному тривали 7 годин, вимоги Закону України від 20.12.2001 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст.1 якого розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А тому, відшкодуванню на користь позивача з відповідачки підлягають витрати на правову допомогу адвоката в повному розмірі - 1800,00 грн. При вирішенні питання стягнення судових витрат, понесених відповідачкою [PERSON], відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд виходить із їх доведеності, з врахуванням того, що зустрічний позов задоволено частково, за нею визнано право власності на 1/3 частку спадкового майна. Так, відповідно до матеріалів справи позивачкою було оплачено позов двома квитанціями на загальну суму 699,82 грн. (а.с.209, т.1). Враховуючи, що позов задоволено частково, на користь відповідачки з позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто третина від 699,82 грн., що складає 390,08 грн. Решта суми витрат підлягає віднесенню за рахунок відповідачки. Не підлягають стягненню з позивача та повинні бути віднесені за рахунок відповідачки також витрати по оплаті судового збору в сумі 114,70 грн. за подачу заяви про витребування доказів (а.с.202, т.1), оскільки відповідно до ухвали Бершадського районного суду від 25.02.2013 року в задоволенні такої заяви відповідачці було відмолено (а.с.208,т.1). Відповідно до акту виконаних робіт від 26.11.2013 року згідно цивільно-правової угоди про надання юридичних послуг від 22.02.2013 року [PERSON] юристами [PERSON], [PERSON] було надано юридичні послуги здійснення захисту її інтересів, за переліком зазначеним в акті, на які було витрачено 39,5 годин. Загальна вартість виконаних робіт склала 1600,00 грн. (а.с.206, 260, т.2). У даній цивільній справі представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] приймали участь на підставі нотаріально посвідчених довіреностей в порядку ст. 40 ЦПК України з повноваженнями, передбаченими ст. 44 цього кодексу. Їх відносини з відповідачкою є цивільно-правовими, а тому витрати пов'язані з їх діяльністю не підлягають відшкодуванню в порядку ст. 84 ЦПК України. Крім того, понесення відповідачкою вказаних витрат не підтверджено відповідним фінансовим документом. На підставі викладеного,

Outcome: partial