Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних витрат у розмірі 16373,78 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних витрат у розмірі 1874,73 грн. та судові витрати у розмірі 551,20 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення Апеляційного суду від 13 березня 2013 року було стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 68172 грн., у якості компенсації витрачених на будівництво та реконструкцію будинку, що відбулось під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Позивач посилається, що відповідачем не виконуються грошові зобов'язання, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про застосування до відповідача правових наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та підтримав позовні вимоги (а.с. 12,36). Відповідач у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи (а.с. 35). Надала заяву про перенесення слухання справи, але поважності відсутності у судовому засіданні суду не надала. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 2015 року Апеляційний суд Одеської області постановив рішення яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 68172 грн. та судові витрати в розмірі 453 грн. (а.с. 3-5). Як убачається зі змісту позову, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витратити 3 % річних за порушення /прострочення/ виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу вищевказаної норми ЦК України слідує, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі відсутності між сторонами договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві за 2016 рік/, а саме: при розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). З вищевказаного рішення Апеляційного суду Одеської області вбачається між сторонами не існувало ніяких договірних зобов'язань, не виникло у відповідача і деліктних зобов'язань перед позивачем. За таких обставин, суд вважає, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами в зв'язку з ухваленням Апеляційним судом Одеської області рішення від 13 березня 2015 року. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed