Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у 2015 році [PERSON] мешкала в будинку за № 36 по проспекту Олександрівському в м. Харкові, що належить йому на праві власності. Між ними склалися довірливі відносини, в зв»язку з чим відповідачка попросила позичити їй гроші. 04 березня 2015 року він позичив [PERSON] 4400,00 грн, які вона зобов»язалась повернути йому в квітні 2015 року, про що написала відповідну розписку. 07 березня 2015 року [PERSON] зібрала свої речі та виселилася з його будинку, завіривши позивача, що гроші поверне вчасно. В квітні 2015 року [PERSON] зателефонував [PERSON] на номер, який вона залишила, а саме: [NUMBER], але виявилося, що даний номер не обслуговується. З травня 2015 року він намагався з»ясувати місце нового мешкання відповідачки і тільки зараз йому стало відомо, що вона зареєстрована в [INFO]. Гроші до цього часу вона йому не повернуло. В зв»язку з цим, просив стягнути з [PERSON] 4400,00 грн. у рахунок відшкодування вказаного боргу за договором позики. В судове засідання позивач не з»явився, надавши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи. Рекомендовані листи з судовими повістками на 17 та 27 листопада 2017 року, направлені на адресу реєстрації відповідача, повернулися до суду з відмітками «за зазначеною адресою не проживає» та «тимчасово відсутня». Таким чином, у відповідності до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається, що судове повідомлення їй вручене належним чином і вона повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення судового розгляду від відповідачки не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 04.03.2015, написаної власноручно відповідачем [PERSON], яка за змістом є договором позики, остання отримала в борг від [PERSON] 4400 грн та зобов»язалася повернути вказані кошти в квітні 2015 року. Умова договору позики про повернення грошей позичальником до цього часу не виконана, [PERSON] позичену суму позикодавцю не повернула. Згідно довідки Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 616 від 23.10.2017, [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки [PERSON] від 04.03.2015, цей строк встановлений уквітні 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно п. 5 ч. 5 ст. 122 ЦПК України, відповідачу було запропоновано у встановлений строк подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. У встановлений судом строк відповідачем не було подано ніяких заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Суд бере до уваги як належний і допустимий доказ боргову розписку на суму 4000,00 грн., написану власноручно [PERSON], надану до суду позивачем, яка нічим не спростовується. За таких обставин, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі ст. ст. 526, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved