Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Дворічанської селищної\~ради Куп`янського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилися земельна ділянка сільськогосподарського призначення, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 211778, загальною площею 5,2099 га. [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] . Спадкоємцем померлої є [PERSON] позивач по справі. За рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 15 липня 2015 року спадщину було визнано відумерлою, чим було порушено право власності законного спадкоємця [PERSON] . У зв`язку з тяжким фінансовим становищем, наявністю хронічних розладів здоров`я він не міг своєчасно оформити спадщину. Після того як дізнався про наявну у нього спадщину, він звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області з метою оформлення права на спадкове майно. Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Представник позивача адвокат Данко В. В. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Дворічанський селищний голова Куп`янського району Харківської області Турбаба Г.Г. в засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглянути за відсутності представника селищної ради. 17 лютого 2021 року представник відповідача Дворічанський селищний голова Куп`янського району Харківської області Турбаба Г. Г. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки спадщина, на яку позивач просить визнати право власності, за рішенням суду визнано відумерлою та неоспорене. Рішення суду про визнання спадщини відумерлою не скасовано, тому відповідач вважав, що у позивача відсутні підстави для визнання права власності на спірне майно. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначений [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 1950 року (а. с. 10). [PERSON] померла [INFO] в с. Кутьківка Дворічанського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 березня 2006 року (а. с. 8). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 211778, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області № 5 від 12.01.2005, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,2099 га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Хвиля Революції», цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 11). За життя [PERSON] заповіту не склала. З довідки, виданої Кутьківською сільською радою Дворічанського району Харківської області № 605 від 04.12.2020, вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована і мешкала в [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом після її смерті є син [PERSON] , [INFO] (а. с. 13). Постановою державного\~нотаріуса Дворічанської\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~області Зашивайко\~Н.\~Г.\~від 17.12.2020\~№ 830/02-31,\~ [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що спадщина на зазначену вище земельну ділянку визнана відумерлою на підставі рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 15 липня 2015 року (справа № 618/415/15-ц, провадження № 2-о/618/26/15) (а.с. 14). Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. На підставі\~ст.\~1258\~ЦК України, спадкоємці\~за законом\~одержують право\~на спадкування\~почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, згідно зі ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини право власності на земельну ділянку перейшло до позивача. Тому за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку, загальною площею 5,2099 га, розташовану на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року (справа № 409/59/18, провадження № 61-47227св18). Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~129\~Конституції України,\~суддя,\~здійснюючи правосуддя,\~є незалежним\~та керуєтьсяверховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення його позовних вимог. Відповідачем всупереч вимог ст. ст. 11, 12, 13, 76-79 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позову не надано. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень,\~вивчившиматеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved