Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], а саме на на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0296296 від 20 травня 1997 року площею 3,23 в умовних кадастрових гектарах, виданий [PERSON] на підставі рішення Звенигородської райдержадміністрації Черкаської області від 25 березня 1997 року №125/97рп, сертифікат зареєстровано 19 травня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Попівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області за №305, як спадкоємицем за законом. Свої вимоги мотивує тим, що він на підставі заповіту, став спадкоємцем зазначеного у заповіті майна громадянина України [PERSON], який помер 14.09.2008 року. 11.08.2009 року державним нотаріусом Звенигородської нотаріальної контори [PERSON] йому було видане Свідоцтво про спадщину за заповітом. У процесі володіння спадковим майном, він виявив, що у Свідоцтві про спадщину за цим заповітом не повно вказаний склад спадщини, а саме: право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0296296 від 20 травня 1997 року площею 3,23 в умовних кадастрових гектарах на імя [PERSON]. Заповідач - [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними спорудами у с. Попівка на підставі заповіту, померлої 22.12.1998 року [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка у заповіті зазначена, як мати [PERSON], останній прийняв спадщину, та йому було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Окрім цього, [PERSON] після смерті матері - [PERSON] ([PERSON]) Семенівни набув право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0296296 від 20 травня 1997 року площею 3,23 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом. На дату прийняття [PERSON] своєї спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Отже, оформлення спадщини було здійснено згідно з чинним на той час законодавством. При зверненні до державного нотаріуса, що відкривав спадкову справу, із заявою про видачу додаткового Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в КСП ім.Кірова с.Попівки Звенигородського району, постановою від 13 вересня 2017 року №130917 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], в силу того, що згідно поданих документів неможливо підтвердити факт родинних стосунків [PERSON] з його матірю [PERSON]. У документах мати [PERSON] вказується по різному, як: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Домника. Таке формулювання цього імені згідно зі словником імен Доминика - Домініка, [PERSON] і [PERSON] - [PERSON], [PERSON], розм. [PERSON] є допустимим. Також у матері [PERSON] прізвище було інше, проте, як вбачається зі змісту заповіту [PERSON] (вона ж [PERSON], [PERSON]) Семенівни вона вказала, що [PERSON] є її сином. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задоволити. Представник відповідача Попівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області також не зявився в судове засідання. Подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: 14.09.2008 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно заповіту від 11.09.2007 року, [PERSON] заповів належний йому Державний акт на право власності на земельну ділянку, свідоцтво про право власності на майновий пай, належний йому житловий будинок, грошові заощадження і, взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що по закону він матиме право своєму онукові [PERSON]. Зазначений заповіт визнаний чинним на момент відкриття спадщини, ніким не оспорений. Позивач [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого Попівською сільською радою Звенигородського району Черкаської області 11 вересня 2007 року за реєстром №65, став спадкоємцем зазначеного у заповіті майна громадянина України [PERSON] 11.08.2009 року державним нотаріусом Звенигородської нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було видане Свідоцтво про спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №1-2879, спадкова справа №133, а саме на земельну ділянку площею 1,73 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінтериторії Попівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №004664, кадастровий номер 7121286000-02-003-0098, виданого Попівською сільською радою Звенигородського району Черкаської області 12 березня 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №254. [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними спорудами у с. Попівка на підставі заповіту, померлої 22 грудня 1998 року [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка у заповіті зазначена, як мати [PERSON], останній прийняв спадщину, про що 21.02.2001 за реєстровим номером 473 йому було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Окрім цього, [PERSON] після смерті матері - [PERSON] ([PERSON]) Семенівни набув право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0296296 від 20 травня 1997 року площею 3,23 в умовних кадастрових гектарах, виданий на підставі рішення Звенигородської райдержадміністрації від 25 березня 1997 року №125/97рп, сертифікат зареєстровано 19 травня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Попівської сільської ради за №305, в порядку спадкування за законом. [PERSON] проживав разом зі своєю матірю [PERSON], вів спільне господарство до дня її смерті, доглядав, поховав за власні кошти, що підтверджується довідкою виконкому Попівської сільської ради від 12.03.2018 №116. Крім того, згідно довідок виконкому Попівської сільської ради від 18.04.2018 року за №№164,165, [PERSON] згідно погосподрської книги за 1955-1957 роки є дійсно сином [PERSON], та був не одружений, сімї та дітей не мав. На дату прийняття [PERSON] своєї спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Ст. 534 ЦК УРСР передбачалось, що кожний громадянин може залишити по заповіту все своє майно або його частин одному або кільком особам, як таким, що входять, так і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі та окремим державним, кооперативним і суспільним організаціям. Статтею 549 ЦК УРСР визначалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] ([PERSON]) Семенівни прийняв спадщину, про що свідчить той факт, що він фактично вступив у володіння спадковим житловим будинком, у якому проживав, вступив в управління земельною ділянкою, а також про це свідчить його звернення із заявою до державної нотаріальної контори і одержання свідоцтва про спадщину за заповітом. Згідно виданої міськрайонним управлінням у Звенигородському районі та м.Ватутіне головного управління Держгеокадастру у Черкаській області довідки від 29.06.2017 № 29-23-0.171-171/116-17 технічна документація по передачі в натуру земельних ділянок (паїв) власникам сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП ім. Кірова с.Попівка за гр. [PERSON] рахується земельна ділянка №96, загальною площею 3,80га. Відповідно до розпорядження Звенигородської РДА №192/2004-рп від 11 серпня 2004 року вартість земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнтів індексації на 01.01.2017 року по Попівській сільській раді становить 80402,70 грн. Постановою від 13 вересня 2017 року №130917 державний нотаріус Звенигородської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], в силу того, що згідно поданих документів неможливо підтвердити факт родинних стосунків [PERSON] з його матірю [PERSON]. У документах мати [PERSON] вказується по різному, як: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Домника. Таке формулювання цього імені згідно зі словником імен Доминика - Домініка, [PERSON] і [PERSON] - [PERSON], [PERSON], розм. [PERSON] є допустимим. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України). Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Таким чином, оскільки [PERSON] у встановлений чинним на дату прийняття спадщини законом строк та спосіб прийняв спадщину від [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) Семенівни, він став власником цього майна і вправі його заповідати. Зі змісту заповіту померлого [PERSON] вбачається, що заповідальне розпорядження зроблене ним на користь [PERSON] на все належне заповідачеві майно, а також всього того, що на день смерті буде належати і на що по закону він матиме право. Таким чином, заповітом охоплені усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві - [PERSON], на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], однак не може отримати спадкове майно в звязку із наявністю описок, неточностей у документах про особу матері спадкодавця, суд вважає за можливе захистити його право шляхом визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно [PERSON], а саме на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0296296 від 20 травня 1997 року площею 3,23 в умовних кадастрових гектарах, виданий [PERSON] на підставі рішення Звенигородської райдержадміністрації Черкаської області від 25 березня 1997 року №125/97рп. На підставі ст.ст.1222 ЦК України.

Outcome: approved