Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало спадкодавцю на час відкриття спадщини та всі її майнові та немайнові права. Зокрема, спадкодавець була членом КСП «Берегиня» с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області та сесією Таужненської сільської ради Гайворонського району від 27.02.2001 року №123 було прийнято рішення «Про затвердження списків осіб, пропущених при складанні списків до Державного акту на право колективної власності на землю», де до списків осіб, які неправомірно невключені до списків по розпаюванню земель колективної власності КСП «Берегиня» включено [PERSON] за номером 12 згідно додатку до рішення Таужненської сільської ради від 27.02.2001 року №123. В 1996 році при розпайовці КСП «Берегиня» с. Таужне спадкодавця помилково не було включено в списки осіб до Державного акту на право колективної власності на землю та остання не отримала сертифіката на право на земельну частку (пай) по КСП «Берегиня» с. Таужне в розмірі 2,5 га., умовних кадастрових гектара згідно розпорядження Голови Гайворонської РДА. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , є її син [PERSON] . Позивач прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме житловим будинком та оригіналами документів свідоцтва про смерть. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. 05.08.2020 року позивач звернувся до Гайворонської районної державної нотаріальної контори, державним нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай). Позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на майно за відсутність правовстановлюючого документу. Просить суд, визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), площею 2,5 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Таужненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та судові витрати залишити по фактично понесеним. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Позивач надіслав до суду заяву з клопотання розглянути справу без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 27.11.1995 року було зроблено відповідний актовий запис №56, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало спадкодавцю на час відкриття спадщини та всі її майнові та немайнові права. Спадкодавець була членом КСП «Берегиня» с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області. В 1996 році при розпайовці КСП «Берегиня» с. Таужне спадкодавця не було включено в списки осіб до Державного акту на право колективної власності на землю та остання не отримала сертифіката на право на земельну частку (пай) по КСП «Берегиня» с. Таужне в розмірі 2,5 га., умовних кадастрових гектара згідно розпорядження Голови Гайворонської РДА (а.с. 24, 36-38). Сесією Таужненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області від 27.02.2001 року №123 було прийнято рішення «Про затвердження списків осіб, пропущених при складанні списків до Державного акту на право колективної власності на землю», де до списків осіб, які неправомірно невключені до списків по розпаюванню земель колективної власності КСП «Берегиня» включено [PERSON] за номером 12 згідно додатку до рішення Таужненської сільської ради від 27.02.2001 року №123 (а.с. 17-19, 23). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , є її син позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) встановлено, що будь-яка інформація на померлу [INFO] [PERSON] відсутня (а.с. 21). Постановою № 199/02-31 від 05 серпня 2020 року державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (а.с. 20). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до «Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що оскільки 08 квітня 1996 року КСП «Берегиня» Таужненської сільської ради Гайворонського району, Кіровоградської області, виданий державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 9 (а.с. 36-37), а [PERSON] померла [INFO] (а.с. 15), тобто [PERSON] за життя не набула права на земельну частку (пай) та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося тому відсутні підстави для визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Установивши, що у [PERSON] відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Берегиня» Таужненської сільської ради Гайворонського району, Кіровоградської області, а доказів належності [PERSON] на час смерті права на земельну частку пай у колективній власності на землю КСП «Берегиня» позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за [PERSON] у порядку спадкування права власності на вказаний пай. Поряд з цим позивач також не надав суду доказів прийняття спадщин згідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, та не приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки воно суперечить Закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. ст.ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed