Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 88 000,00 грн. за договорами позик, оформлених розписками від 26 червня 2017 року, 15 вересня 2017 року, 7 жовтня 2017 року. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] грошові кошти у строки, визначені у розписках, не повернув, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому провадженні. Позивач у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2017 року, 15 вересня 2017 року, 7 жовтня 2017 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти у сумах 32 000,00 грн., 36 000,00 грн., 40 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути до 29.07.2017р., 25.09.2017р., 20.10.2017р. відповідно, про що зазначено самим [PERSON] у боргових розписках (а.с. 4-6). Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи оригіналами розписок. Однак, станом на час розгляду справи відповідач грошові кошти повернув лише частково у розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 12). Позивач вказує, що відповідач відмовляється повернути решту грошових коштів у розмірі 88 000,00 грн., що стало причиною звернення з позовною заявою. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми . Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписок, борг відповідачем мав бути повернутий у строки до 29.07.2017р., 25.09.2017р., 20.10.2017р. відповідно до кожної розписки. Строк повернення коштів за договорами позик минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання виконано частково у розмірі 20 000,00 грн., решта коштів відповідач не повернув. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлені розписками строки не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 88 000,00 грн., які слід стягнути з відповідача за розписками від 26 червня 2017 року, 15 вересня 2017 року, 7 жовтня 2017 року. Оскільки при зверненні з позовною заявою позивач, як учасник бойових дій, був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням вимог статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 908,00 грн. судового збору у дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved