overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 3.36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району, яка належала [PERSON], оскільки нотаріусом йому не видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У судове засідання позивач не з»явився, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 7 березня 2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким заповів належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 3.36 га на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області [PERSON]. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 075324 від 16 жовтня 2003 року [PERSON] був власником земельної ділянки площею 3.36 га, розміщеної на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 16 травня 2018 року вартість земельної ділянки складає 95671.88 грн. 28 квітня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. День смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223, 1225 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на спадкове майно (земельну ділянку) слід задовольнити. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 3.45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району, яка належала [PERSON], оскільки нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. У судове засідання позивач не з»явився, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 10 жовтня 2006 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла належне їй усе майно [PERSON]. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 075271 від 16 жовтня 2003 року [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3.45 га, розміщеної на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21 березня 2018 року вартість земельної ділянки складає 98215.22 грн.. 1 січня 2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. День смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини. Інші спадкоємці майна померлої [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.1223, 1225 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на спадкове майно (земельну ділянку) слід задовольнити. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати його батьком [PERSON], який народився [INFO] у м. Богодухів у [PERSON], а також внести відповідні зміни в Книгу реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, пояснила що позивач дійсно являється батьком її сина [PERSON]. Зазначила що на даний час вона змінила прізвище на [PERSON]. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Згідно ст. 61 ч.1 ЦК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню Судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 9 лютого 2011 року [PERSON], запис про його народження зроблено за ч.1 ст. 135 СК України. Позивач вважає себе батьком дитини, відповідач позов визнала, заявивши що позивач дійсно є біологічним батьком дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] рідного брата [PERSON], посилаючись на те, що не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв'язку з тим, що він був спадкоємцем померлого за законом другої черги і про наявність заповіту на його ім'я йому стало відомо лише в 2014 році після смерті батьків, які були спадкоємцями за законом першої черги, коли він, шукаючи правовстановлюючі документи на майно померлих, знайшов заповіт. Інших спадкоємців немає. Свої вимоги позивач підтверджує копією заповіту [PERSON], посвідченого 05.09.2007 секретарем Циблівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 179, згідно з яким все своє майно, він заповідав позивачеві [PERSON]; довідкою з Циблівської сільської ради від 12.03.2015 № 414, згідно з якою [PERSON] на день смерті постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]; свідоцтвом про смерть [PERSON], згідно з яким він помер [INFO] в с. Ташань Переяслав-Хмельницького району Київської області; копіями свідоцтв про народження позивача та спадкодавця, в яких у розділі батьки, міститься запис: батько - [PERSON], мати - [PERSON]; свідоцтвом про смерть батька [PERSON], згідно з яким він помер [INFO]; свідоцтвом про смерть матері [PERSON], згідно з яким вона померла [INFO]; Відмова нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину підтверджується виданим позивачеві повідомленням від 17.03.2015 № 707/01-16. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про те, що позов підтримує і просить розглянути справу без його участі. Відповідач - Циблівська сільська рада, надіслала заяву, в якій просила розглядати позов без участі її представника, заявлені вимоги визнала та зазначила, що наслідки визнання позову їй відомі. Суд дійшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.1235,1269,1270,1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить виключити відомості про нього як батька [PERSON], [INFO], з актового запису про народження від 12.09.2017 №36, складеного Знамянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з [PERSON] вони зареєстрували шлюб 22.11.2013. Подружні відносини між ними були складними та неодноразово припинялися. У 2014 році вони припинили подружні відносини. З того часу кожен з них проживав своїм життям та мав відносини з іншими особами, проте шлюб вони не розривали через брак часу. Шлюб між ними розірвано 22.03.2017, а 23.08.2017 відповідачка народила сина. В актовому записі про народження сина, його, відповідно до ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України, записано батьком, хоч він і не є батьком дитини. Викладені обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій підтримав заявлений позов у повному обсязі, просив справу розглядати в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій визнала заявлені вимоги та просила справу розглядати за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 22.11.2013, дошлюбне прізвище дружини [PERSON] (а.с.6). Даний шлюб розірвано 22.03.2017 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження, батьком [PERSON], [INFO], записано [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою від 21.11.2017 №2913, [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO], до складу її сімї входять син [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.136 Сімейного Кодексу України, особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази у справі, враховуючи, що в період зачаття та народження дитини [PERSON] сторони шлюбні відносини не підтримували, запис про батька дитини внесено на підставі актового запису про шлюб №23 від 22.11.2013, відповідачка не заперечує проти виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження її сина, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.136 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] майнову шкоду у розмірі 58299 гривень 62 копійки. Представник позивача звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Mercedes Benz», реєстраційний номер [NUMBER], 2003 року випуску, який зареєстрований за [PERSON], посилаючись на те, що відповідач має намір позбутись будь-якого наявного у нього майна та утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому суд вважає достатнім забезпечення позову у виді заборони відчуження майна. На підставі викладеного, та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, призначені за рішенням Дергачівського районного суду від 20.05.2014 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем по справі він з 16.10.1999 року по 10.07.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з ним. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.05.2014 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити посилаючись на те, що дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1999 року по 10 липня 2013 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 травня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів, починаючи з 23 січня 2014 року і до повноліття дитини. Як зазначає позивач [PERSON] дитина проживає з ним, повністю знаходиться на його утриманні, однак з нього утримуються аліменти на її утримання на користь відповідачки по справі. [PERSON] не заперечує, що дитина дійсно проживає з позивачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів з одного подружжя на користь іншого передбачається у тому випадку, коли дитина проживає з одним з них, а інший не приймає участі у її утриманні. Судом встановлено і не заперечується сторонами, підтверджується актом депутата, що донька сторін проживає з позивачем, хоча з нього стягуються аліменти на її утримання на користь відповідачки. За таких обставин позов підлягає задоволенню, а стягнення аліментів з позивача - припиненню з відзивом виконавчого листа про стягнення з нього аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобовязати [PERSON], [PERSON] знести самовільно побудовану стіну майбутньої прибудови до будинку №50 по вул. Семафорній в м. Дергачі Харківської області. В зазначеній заяві позивач просить забезпечити позов шляхом накладення заборони на будівництво прибудови та виконання будівельних робіт по будівництву самовільної прибудови за адресою: вул. Семафорна, б.50, м. Дергачі, Харківська область. Суд, розглянувши заяву доходить до наступного. Ухвалою судді від 21.04.2015 року провадження у даній справі відкрито. Згідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії. Суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим виконання рішення суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області видати йому свідоцтво про народження та акт про зміну прізвища. В заяві зазначає, що його батько [PERSON], 1914 року народження, в період Сталінських репресій змінив прізвище на [PERSON]. В 1970 році, коли йому виповнилося 16 років, то він отримав паспорт, де його записали на колишнє прізвище батька «[PERSON]». Після смерті Сталіна батько не став міняти прізвище, оскільки 7 дітей вже були «[PERSON]». У зв'язку з тим, що він втратив свідоцтво про народження, звернувся в ВРАЦС Дергачівського району для здійснення запиту до Казахстану, де він народився. У відповіді було зазначено, що згідно свідоцтва про народження його прізвище зазначено «[PERSON]». Просить зобов'язати відповідача видати йому свідоцтво про народження на ім'я [PERSON] та акт про зміну прізвища. В судовому засіданні заявник свої вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що в паспорті серії [NUMBER] (а.с.2-3), довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.8), пенсійного посвідчення (а.с.9), довідки про інвалідність (а.с.11) - прізвище позивача вказане як «[PERSON]». Між тим, в актовому записі про народження прізвище позивача зазначено як «[PERSON]». (а.с. 7) Згідно паспорту прізвище матері позивача зазначено як [PERSON] (а.с. 4), та прізвище батька також «[PERSON]», про що зазначено в його свідоцтві про смерть. (а.с. 6) Той факт, що при отриманні паспорта позивач зазначив своє прізвище як «[PERSON]» не є підставою вносити зміни до актового запису про його народження. Будь яких доказів, щодо родинних відносин з «[PERSON]» заявником не надано. За таких обставин, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати його шлюб з відповідачем [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 15.12.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Він постійно їздив працювати в іншу країну і, в черговий раз повернувшись додому в жовтні 2015 року, дружина повідомила його, що вони мають різні погляди на життя, втратили почуття один до одного і зберегти сімю не можливо. Після даної розмови, вона поїхала у м. Черкаси. Проти розірвання шлюбу вона не заперечувала і вони домовились, що коли вона облаштується на новому місці, то приїде і вони розірвуть шлюб у добровільному порядку. Проте дружина, згодом, змінила номер телефону і місце її знаходження йому не відомо. На сьогоднішній день, він має намір укласти шлюб з іншою людиною, проте для цього йому необхідно розірвати попередній шлюб, що і змусило його звернутися до суду. Враховуючи викладене, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить копія оголошення опублікованого 16.03.2018 року на офіційній сторінці Городищенського районного суду веб-порталу судової влади України. Листа про розгляд справи у її відсутність чи відзиву (заперечення) до суду не надходило. З огляду на вище викладене, за згоди позивача та його представника,

Outcome: approved