Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору позики та стягнення боргу. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідачка не зявилась, була повідомлена належним чином, для надання пояснень по справі, причини неявки суду не відомі. Відповідно до статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються на основі судових повісток та судових повідомлень. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що 01 вересня 2014 року у м.Білгород-Дністровському між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач позичила у позивача грошові кошти у розмірі 100000 грн. (сто тисяч) строком на один місяць та зобовязалась повернути вищевказану суму грошей до 01 вересня 2015 року, а в разі відсутності грошових коштів передати позивачу у власність належне їй майно в якості відступного, вказані зобовязання підтверджуються розпискою від 01 вересня 2014 року підписаною власноруч відповідачем [PERSON]. Термін, зазначений відповідачем у розписці про повернення боргу від 01 вересня 2014 року вийшов, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути позичені 01.09.2014 року грошові кошти, але станом на початок грудня 2015 року борг відповідач так і не повернув. Відповідач усіляко уникає виконання своїх зобов'язань, а також будь-яких зустрічей з позивачем з наміром повернути борг. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (в даному випадку укладена між сторонами розписка від 15 липня 2012 року). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Однак не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути гроші, відповідно до розписки від 01 вересня 2015 року, позивачу було відмовлено, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду з вказаною позовною заявою. Згідно із ст.55 Конституції Україн у іграва і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial