Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між нею та відповідачем було укладено шлюб 05.09.2009 р., зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 1757. В шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Більш ніж півтора роки ведення спільного господарства та спільне проживання остаточно припинено. За глибоким переконанням позивача подальше підтримання сімейних стосунків неможливе, між сторонами втрачено почуття любові та поваги. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6 років, оскільки дитина постійно хворіє і не може відвідувати дитячий садок. До подання позову, відповідач надавав позивачу допомогу на утримання сина у сумі 2 000,00 грн. щомісяця, а тому [PERSON] що і в подальшому, після розірвання шлюбу батько дитини буде мати можливість надавати таку матеріальну підтримку. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] не має іншої родини та не має на утриманні інших осіб. Зважаючи на викладене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і до досягнення сином повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. В судовому засіданні 30.01.2018 р., зважаючи на положення ч. 4 ст. 274 ЦПК України, було вирішено питання про розгляд справи в загальному позовному провадженні та проведення підготовчого засідання. Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Позивач [PERSON] зазначила, що підтримує позов та просить задовольнити. Не заперечувала щодо покладення на неї судових витрат. Крім того, просила залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] не заперечував щодо вирішення справи по суті та прийняття рішення, оскільки визнає позов як в частині розірвання шлюбу так і в частині стягнення аліментів у зазначеній позивачем сумі. Також сторони в судовому засіданні вказали на те, що проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство та мають окремі бюджети останні 2 роки. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання [PERSON] позовних вимог в повному обсязі. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 2009 року було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 1757, що підтверджується копією відповідного свідоцтва наявною в матеріалах справи. Дружина отримала прізвище чоловіка - «[PERSON]». Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], про що в Книзі народжень зроблено актовий запис № 855. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать пояснення сторін позивач та відповідач проживають окремо однин від одного, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети протягом останніх двох років. Також сторони не оспорювали ту обставину, що збереження шлюбу, який існує формально, не відповідає як їх інтересам так і інтересам дитини. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні позивач під час укладення шлюбу змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» та бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище отримане під час його укладання. Також е заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із матір»ю і знаходиться на її утриманні. Крім того, відповідач підтвердив твердження позивача про те, що на утримання дитини він кожного місяця надає 2 000,00 грн. та не заперечує щодо стягнення такої суми в якості аліментів за рішенням суду. За приписами ст. 180 СК України Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування на утриманні позивачів будь - яких осіб, що його стан здоров»я, матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти у розмірах передбачених законодавством України. Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина у зазначеній позивачем сумі - 2000,00 грн., суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і в цій частині. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Приписами ст. 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на нього в частині сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved