Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, Нижньосірогозька районна державна адміністрація Херсонської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 14 травня 1983 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] [PERSON] померла. За життя його дружина у період з 1995 року по 2000 рік була членом колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна (далі - КСП імені Леніна) у с. Верхні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області, де працювала на різних роботах. При проведенні розпаювання земель КСП імені Леніна, на підставі розпорядження голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області від 20 грудня 1996 року № 447, його дружина отримала право на земельну частку (пай), площею 6,03 га, що підтверджується сертифікатом від 09 січня 1997 року серії ХС № 0164147 на право на земельну частку (пай), площею 6,03 умовних кадастрових гектарів. Зазначений сертифікат дружина за життя не отримала. Розпорядженням голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області від 06 травня 1998 року № 138 було внесено зміни у вищевказане розпорядження від 20 грудня 1996 року № 447, а саме замість розміру земельної частки (паю), площею 6,03 умовних кадастрових гектарів, затверджено - 6,97 умовних кадастрових гектарів, визнано недійсними усі первинні сертифікати, у тому числі виданий на ім`я його дружини. На підставі розпорядження районної державної адміністрації від 06 травня 1998 року № 138 були виготовлені нові сертифікати на право на земельну частку (пай) відповідно до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель КСП імені Леніна. З невідомих йому причин новий сертифікат на право на земельну частку (пай), площею 6,97 умовних кадастрових гектарів, на ім`я дружини - [PERSON] - не виготовлявся, останній не передавався, хоча її прізвище з вищевказаних списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), не вилучалося. Крім того, відсутня інформація щодо видачі дружині сертифікату на земельну частку (пай), площею 6,97 умовних кадастрових гектарів, у Книзі реєстрації виданих сертифікатів на право на земельну частку (пай), відповідний запис до неї не вносився. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України він прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини, тому за ним слід визнати право у порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 6,97 умовних кадастрових гектарів. З урахуванням викладеного позивач просив суд визнати за ним право у порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 6,97 умовних кадастрових гектарів, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час судового розгляду позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали позов задовольнити. Представник Нижньосірогозької районної державної адміністрації Гришин В.В.під час судового розгляду позов [PERSON] визнав, підтвердивши викладені представником Верхньосірогозької сільської ради Роговською Н.В. обставини, які мали місце під час розпаювання земель бувшого КСП ім. Леніна Нижньосірогозького району, вважає, що оскільки [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай), тому вважає, що її чоловік позивач [PERSON] в порядку спадкування за законом повинен спадкувати її право на земельну частку (пай). Представник Верхньосірогозької сільської ради у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, пояснивши, що дійсно померла [PERSON] за життя була членом КСП ім. Леніна, працювала з 2005 по 2000 рік, під час проведення розпаювання була включена в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель господарства, на її ім`я був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 6,03 умовних кадастрових гектарів серії ХС № 0164147, у зв`язку з виключенням зі списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), працюючих у соціально-побутовій сфері жителів села, які не мали за діючим законодавством права на земельну частку (пай), всі первинні сертифікати були вилучені та підлягали знищенню. Відповідно до нових сертифікатів площа земельної частки (паю) була збільшена з 6,03 до 6,97 умовних кадастрових гектари. Також зазначила, що в сільській раді відсутні документи про виключення [PERSON] зі списків осіб, які мали право на земельну частку (пай), з невідомих причин новий сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не було виготовлено. [PERSON] за життя до сільської ради не зверталася з питаннями щодо вирішення питання про отримання сертифікату на земельну частку (пай), не цікавилася, чому сертифікат на її ім`я на право на земельну частку (пай) не виготовлено, маючи на це право, не зверталася з цього приводу в інші установи, тому сертифікат на її ім`я так і не було виготовлено. Представник Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області проти позову заперечила, вказавши на відсутність підстав до задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували 14 травня 1983 року у Верхньосірогозькій сільській раді Нижньосірогозького району шлюб, актовий запис № 10. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 6). 06 січня 1994 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна Нижньосірогозького району Херсонської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХС № 2 загальною площею 5772,6 гектари для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Верхньосірогозької сільської ради народних депутатів від 04 червня 1993 року (16 сесія ХХІ скликання) видано (а.с. 10-11). До списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП ім. Леніна, [PERSON] не була включена, оскільки на той час не була членом вказаного підприємства. З трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , виготовленої 14 серпня 1995 року, слідує, що 14 серпня 1995 року [PERSON] була прийнята на роботу в члени асоціації ім. Леніна - наказ № 13 від 08.09.1995 року. 29 квітня 2000 року [PERSON] за порушення трудової дисципліни (прогули) звільнена - наказ № 8 від 29 квітня 2000 року (а.с. 9). У відповідності до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року розпорядженням Голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації М.Г.Приходько № 447 від 20 грудня 1996 року встановлено розмір земельної частки (паю) для членів КСП ім. Леніна у розмірі 6,03 умовних кадастрових гектарів (а.с. 15). Розпорядженням голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації № 138 від 06 травня 1998 року «Про внесення змін до розпорядження № 447 від 20 грудня 1996 року», на підставі рішення загальних зборів КСП ім. Леніна № 2 від 13.01.1998 року про виключення із списків на отримання земельної частки (паю) працівників соціально-побутової сфери села В. Сірогози в кількості 128 чоловік, та у відповідності до Указу Президента України № 720 від 08.09.1995 року збільшено для членів КСП розміри земельних часток (паїв) з 6,03 умовних кадастрових гектарів до 6,97 умовних кадастрових гектарів. Цим розпорядженням також прийнято рішення вважати недійсними видані на підставі попереднього рішення № 447 від 20 грудня 1996 року первинні сертифікати, відділ земельних ресурсів зобов`язаний вилучити сертифікати і підготувати їх на знищення, та оформити нові сертифікати (а.с. 16). Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Леніна в с. Верхні Сірогози існувало до 23 березня 2000 року, що підтверджується випискою з протоколу № 3 загальних зборів членів КСП ім. Леніна з повісткою дня - проведення реорганізації КСП ім. Леніна в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Верхньосірогозьке» (а.с. 50). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акту додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Леніна від 19 грудня 1993 року було здійснено реорганізацію колгоспу імені Леніна в асоціацію пайщиків КСП імені Леніна, з передачею усієї землі колективному сільськогосподарському підприємству. На час передачі у 1994 році земель колгоспу імені Леніна у колективну власність КСП імені Леніна спадкодавець позивача - [PERSON] - була включена у список членів асоціації іменні Леніна починаючи з 1995 року під номером 133 (а.с. 12-14). Списки, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю КСП імені Леніна, затверджені розпорядженням голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області від 20 грудня 1996 року № 447. Дружина позивача - [PERSON] померла [INFO] , тобто на момент передачі КСП імені Леніна державного акту про право колективної власності на землю, а саме 06 січня 1994 року, була жива, з 1995 року працювала та була членом асоціації КСП імені Леніна. Судом установлено, що спадкодавець позивача - [PERSON] - за життя мала права на земельну частку (пай), площею 6,03 умовних кадастрових гектарів,що підтверджується сертифікатом від 09 січня 1997 року серії ХС № 0164147, проте після збільшення земельних часток (паю) на підставі розпорядження голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області від 06 травня 1998 року № 138, у тому числі було скасовано вищевказаний сертифікат й видавались нові з більшим розміром частки. З невідомих підстав повторно сертифікат на земельну частку (пай), площею 6,97 умовних кадастрових гектарів, на ім`я [PERSON] не видавався, хоча остання розпорядчими документами, чи списком не позбавлялась права на отримання земельної частки (паю). Вищевказані обставини визнані відповідачем. Так, відповідач - Верхньосірогозька сільська рада Нижньосірогозького району Херсонської області, третя особа - Нижньосірогозька районна державна адміністрація Херсонської області, позов визнали, зазначивши, що спадкодавець позивача - [PERSON] була членом КСП імені Леніна, на її ім`я був виписаний сертифікат на право власності на земельну частку (пай), площею 6,03 умовних кадастрових гектарів, який розпорядженням районної державної адміністрації від 06 травня 1998 року № 138 було знищено. Відсутні документи про виключення [PERSON] зі списків осіб, які мали право на земельну частку (пай), з невідомих причин новий сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я останньої не виготовлено. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, перешкод у визнанні за позивачем права на земельну частку (пай) після смерті дружини не встановлено, оскільки інших спадкоємців у померлого як за заповітом, так і за законом - немає, тому є підстави для задоволення позову. Суд,

Outcome: approved