Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - будинком № 31 по вулиці Паризької Комуни в м. Мерефа Харківського району Харківської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 1991 року, реєстраційний №2-328, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, належить житловий будинок, який розташований за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, вул. Паризької Комуни, буд. 31. В зазначеному житловому будинку зареєстрований позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач по справі [PERSON], який не проживає за місцем реєстрації з 2011 року, що підтверджується актом обстеження побутових умов від 18 грудня 2015 року. Місце проживання відповідача позивачу невідоме. Наявність реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право [PERSON] на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Представник позивача [PERSON] [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову суду не надав. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. У звязку з тим, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний №2-328 від 06 лютого 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району та області державної нотаріальної контори Богуновою, належить 13/32 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, вул. П. Комуни, буд. 31 (а.с. 5-6). В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 22 січня 2016 року (а.с. 19), довідкою виконавчого комітету Мереф'янської міської ради №2531/1 від 17 грудня 2015 року (а.с. 9) та будинковою книгою для прописки громадян (а.с. 10-12). Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач у розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України не був і не є членом сімї нового власника житлового будинку [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2011 року, що підтверджується актом обстеження побутових умов депутата Мереф'янської міської ради [PERSON] від 18 грудня 2015 року складеного у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], засвідченого першим заступником Мереф'янського міського голови [PERSON] (а.с. 8). Порушене право власника житла, щодо усунення перешкод у здійсненні ним права власника, підлягає захисту. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації з 2011 року судом не встановлено. Відповідач не надав суду доказів на право користування спірним житлом. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується судових витрат з судового збору, то відповідно до квитанції №0.0.485159847.1 від 04 січня 2016 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. /а.с. 2/. Питання про стягнення понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved