Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 13.02.2013 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS]. Відповідачі спадкоємці за законом після смерті [PERSON], які своєчасно прийняли спадщину. Похованням [PERSON] займався він: оплатив ритуальні послуги та поминальний обід в сумі 6\~706 грн., обід на сорок днів в сумі 900 грн.; придбав на обід продукти на суму 113 грн. 79 коп. Крім того, після смерті [PERSON] він, вважаючи, що має право на спадщину після її смерті, оплатив її заборгованість по кредиту в КС «Ольвія» в сумі 3\~580 грн. та сплатив за телефонний звязок 48 грн. 17 коп. Всього витрати на поховання та погашення боргів померлої склали 11\~347 грн. 96 коп. і позивач просить стягнути таку суму в рівних частках з кожної позивачки на його користь, оскільки права на спадкування він не отримав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Їх представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину позивач знав з дня поховання. Також вони разом подавали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім того, позивач міг дізнатися про наявність спадкоємців після спливу шести місяців з дня смерті [PERSON], звернувшись з відповідним запитом до нотаріуса. За таких обставин вважають, що строк позовної давності за даним позовом сплинув і відсутні поважні причини для його поновлення. Крім того, представники відповідача вважали необґрунтованими суми, які позивач просить стягнути, посилаючись на те, що за кредитним договором відсотки не нараховувались, а заборгованість складала лише 1\~265 грн. і ніхто не уповноважував позивача її сплачувати; також зазначили, що згідно Закону України «Про поховання та похоронну справу» не є витратами на поховання та не підлягають відшкодуванню витрати на поминальні обіди. Стверджували, що договір між позивачем та ПЦ «Турбота» на оплату ритуальних послуг є фіктивним, не відповідає дійсності справи, а кошти за ним [PERSON] не сплачував, оскільки сплачені вони [PERSON], яка отримала в Управлінні Пенсійного фонду допомогу на поховання [PERSON] в сумі 3\~775 грн. 79 коп. і за ці кошти оплатила ритуальні послуги. За таких обставин просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.02.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 177707 /а.с.10/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.1998 року, реєстровий номер № 2-1461, та свідоцтвом про право власності на житло від 02.04.1993 року за реєстровим № 12212 /а.с.7,8/. Вартість спадкового майна, про яке відомо (квартири), згідно звіту про вартість від 12.01.2016 року становить 60\~900 грн. /а.с.23/. Заповіту [PERSON] не залишила, тому відповідно до ст. 1223 ЦК України має місце спадкування за законом. Позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], про що свідчить витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі /а.с.12/. 24.02.2016 року нотаріусом було розяснено, що він не підтвердив факту родинних або інших відносин зі спадкодавцем, а тому відсутні підстави для закликання позивача до спадкування. Йому рекомендовано звернутися до суду для вирішення такого питання /а.с.6/. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.08.2016 року у справі № 484/688/16-ц, провадження № 2/484/1145/16, яке набрало законної сили 16.09.2016 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше, як пять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно /а.с.51-52/. Таким чином встановлено, що позивач не являється спадкоємцем після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи № 65/2013 вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, є [PERSON] та [PERSON] /а.с.41-46/. 24.02.2016 року нотаріусом розяснено відповідачам про необхідність підтвердити родинні стосунки зі спадкодавцем, однак жодній з них не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину або у закликанні до спадкування /а.с.47,48/. Крім того, рішенням Первомайського міськрайонного суду від 05.10.2016 року у справі № провадження 2-о/484/123/16 задоволено заяву [PERSON], встановлено факт родинних відносин із [PERSON] /а.с.50/. Таким чином, відповідно до ст. 1267 ЦК України спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], є відповідачі по справі. Статтею 1232 ЦК України визначено, що спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті. Судом встановлено, що поховання [PERSON] здійснював [PERSON], що не оспорювалось відповідачами, підтверджено в судовому засіданні поясненнями допитаних в якості свідків [PERSON] і [PERSON], а також договором-замовленням від 13.02.2013 року на організацію та проведення поховання, укладеним між [PERSON] та ПЦ «Турбота», керівником якого є ФОП [PERSON] /а.с.108/. Таким чином, відповідно до ст. 1232 ЦК України відповідачі повинні відшкодувати йому розумні витрати на поховання [PERSON] Згідно зазначеного вище договору замовлення /а.с.108/, наданого позивачем в оригіналі, він сплатив за поховання всього 6\~706 грн., що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13.02.2013 року /а.с.121/. На зазначених документах наявні печатки як ПЦ «Турбота» так і ФОП [PERSON], який є керівником такого центру, тобто фактично саме він надає ритуальні послуги та послуги з поховання, що відповідає виду діяльності, зазначеному у ЄДРПОУ /а.с.157/. Такі документи були видані ФОП [PERSON] позивачу після оплати ним грошей за договором 13.02.2013 року. Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів про те, що наданий позивачем договір-замовлення і квитанція до прибуткового касового ордеру фіктивні, тому що у ПЦ «Турбота» наявна інша копія договору, в якій зазначена інша сума оплати і по касовій книзі пройшла інша сума /а.с.162/. Так, з тексту обох екземплярів договорів вбачається, що вони укладені між [PERSON] та ПЦ «Турбота» в особі представника [PERSON] бухгалтера. Почерк особи, яка заповнювала бланки договору, на обох екземплярах візуально однаковий, однак зміст різний. Зокрема, різний перелік наданих послуг та їх вартості. Однак, у позивача наявний оригінал договору, який він представив суду з мокрими печатками ПЦ «Турбота» і оригінал квитанції про оплату такого договору. Зазначені документи видані йому працівником ПЦ «Турбота» [PERSON] Гроші були передані [PERSON] саме бухгалтеру [PERSON] Таким чином, наявність розбіжностей в бухгалтерській документації може свідчити лише про несумлінність бухгалтера ПЦ «Турбота» [PERSON], підробку нею первинних даних бухгалтерського обліку, внесення неправдивих відомостей у документи. Про це свідчить і той факт, що допомогу на поховання [PERSON] отримала саме [PERSON] як представник ПЦ «Турбота» /а.с.154/, однак така допомога не була нею використана і проведена по даним бухгалтерського обліку, оскільки договір на поховання укладений із замовником [PERSON], а не з нею. Інформація про внесення нею грошей на рахунок ФОП [PERSON], або через касу до ПЦ «Турбота» відсутня. Таким чином розбіжності у документах позивача та відповідача з приводу оплати за ритуальні послуги викликані недобросовісністю бухгалтера ПЦ «Турбота» [PERSON] у веденні бухгалтерського обліку ФОП [PERSON] При цьому суд критично оцінює інформацію ФОП [PERSON] у довідці № 13 від 13.08.2017 року щодо змісту договору замовлення і оплати ритуальних послуг за рахунок допомоги на поховання, оскільки документально оприходування такої допомоги не доведене, а за підробку, використання офіційних документів та привласнення коштів може наставати кримінальна відповідальність, чого [PERSON] бажає уникнути. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним той факт, що позивачем сплачено за поховання [PERSON] у ПЦ «Турбота» ФОП [PERSON] 6\~706 грн. Такі витрати є розумними, обґрунтованими, тому на підставі ст. 1232 ЦК України відповідачі повинні відшкодувати йому такі витрати пропорційно до часток, на які вони претендують у спадкуванні, тобто по ? кожна. Також суд вважає обґрунтованими витрати позивача на проведення поминального обіду до сорока днів після смерті [PERSON] з таких підстав. Дійсно, такі витрати не є витратами на поховання у визначенні Закону України «Про поховання та похоронну справу», однак відповідно до статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі. Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується. На території України споконвіку існує звичай, коли поминають померлих. Зокрема, загальновідомим є те, що проводять поминальні обіди після поховання (в даному випадку такий обід був передбачений і договором-замовленням ПЦ «Турбота»), на девятий, сороковий дні після смерті та річницю смерті, що повязано з християнськими традиціями. Зазвичай поминальні обіди проводять родичі або близькі померлому люди. В даному випадку поминальний обід був проведений сусідом [PERSON] позивачем [PERSON] При цьому як зазначили свідки [PERSON] та [PERSON], вони також були запрошені на ці обіди і були на них присутні, тобто не заперечували існуючого звичаю (традиції), приймали у ньому участь, хоча і не оплачували їх як родичі і спадкоємці. Згідно квитанції ФОП [PERSON] (власника кафе «Малахіт») /а.с.102,122/ витрати на поминальний обід до 40 днів смерті [PERSON], який проводився 17.03.2013 року, склали 900 грн. і на підставі ст.ст. 7, 1232 ЦК України мають бути відшкодовані відповідачами позивачу. Разом з тим витрати позивача на придбання продуктів харчування та алкогольних напоїв в АТБ-Маркеті 16.03.2013 року згідно чеку /а.с.101/ - в сумі 133 грн. 79 коп. не підлягають відшкодуванню, оскільки не встановлено, що такі витрати повязані з поминальним обідом, адже обід замовлявся у кафе. Також не підлягають відшкодуванню витрати позивача на погашення кредиту померлої. Дійсно, згідно квитанцій від 16.05.2013 року /а.с.103/, від 12.04.2013 року /а.с.105/, від 02.03.2013 року /а.с.106/, позивач сплатив за [PERSON] залишок кредиту у кредитній спілці «Ольвія» в сумі 1\~279 грн. 58 коп., що підтверджується також довідками КС «Ольвія» № 94-КС від 16.05.2013 року /а.с.109/ та № 50/кс від 07.08.2017 року /а.с.166/, згідно яких загальний розмір кредиту становить: по тілу кредиту 3\~000 грн., по відсоткам 870 грн. /а.с.167/. На момент смерті [PERSON] заборгованість по відсоткам була відсутня. Заборгованість по тілу кредиту складала 1\~265 грн. 71 коп. і саме така сума відповідає сплаченій позивачем протягом березня - травня 2013 року. Разом з тим, статтею 1281 ЦК України визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, зазначені вище, позбавляється права вимоги. Про відкриття спадщини позивач дізнався у день смерті [PERSON] Він сплатив її кредит добровільно, без будь-яких правових підстав, помилково вважаючи, що він її спадкоємець. Однак жодних правових підстав для сплати ним боргу [PERSON] не існувало. Крім того, про прийняття спадщини відповідачами позивач дізнався у 2016 році, як вказує його представник. Тож на момент подачі позову строки предявлення вимог до спадкоємців сплинули і [PERSON] в усякому випадку позбавлений права вимоги за відсутності правових підстав до цього. З таких же підстав не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування витрат на оплату телефонного звязку в сумі 48 грн. 17 коп. Таким чином, всього підлягає стягненню з відповідачів 7 606 грн. по 3\~803 грн. з кожної, пропорційно до їх частки у спадкуванні. Крім того суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах встановленого законом строку позовної давності, оскільки дізнався про існування інших конкретних спадкоємців лише під час розгляду справи № 484/688/16-ц у 2016 році, про що зазначено у самому рішенні /а.с.51/. Про це свідчить і те, що позивач спочатку звертався до Первомайської міської ради, вважаючи, що інші спадкоємці відсутні. Суд критично ставиться до позиції представників відповідачів про те. що позивач міг від нотаріуса отримати інформацію про спадкоємців [PERSON], адже позивач однозначно не міг отримати таку інформацію, тому що вона є таємною, а він не входить до кола осіб, яким така інформація може бути відкрита. Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач подав заяву про прийняття спадщини 19.02.2013 року /а.с.42/, а відповідачі подали такі заяви 08.08.2013 року /а.с.43,44/, тобто на момент подачі заяви [PERSON] інформація про інших спадкоємців була відсутня, а коли вони подали заяви, нотаріусом вже було повідомлено позивачу, що він не входить до кола спадкоємців /а.с.49/, а відповідно, станом на 08.08.2013 року він не мав права отримати інформацію про спадкоємців [PERSON], яка є таємницею вчинення нотаріальної дії. Також суд вважає недоведеним той факт, що позивач дізнався про існування спадкоємців на похоронах, оскільки за життя він не знав про існування родичів у [PERSON], прізвища у них різні, ступінь родинного звязку віддалений. Такі обставини не дають можливості встановити, або навіть припустити, що позивач міг дізнатися про наміри відповідачів спадкувати і подальше підтвердження ними свого родинного звязку з [PERSON] Оскільки позов задоволено частково, а позивачем сплачено мінімальний судовий збір, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial