Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що з 12.08.2006 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. [INFO] року від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON]. Заочним рішенням Каланчацького районного суду від 23.10.2015 року їхній шлюб розірвано, спільна дитини залишилася проживати з матір'ю. Дитину для спілкування відповідач йому давати відмовилася. В зв'язку з чим він просить суд встановити йому дні спілкування з донькою кожну суботу з 08.00 до неділі 17.00 за місцем проживання батька, дозволити дитині проживати за його місцем проживання другу половину зимових, літніх, весняних та осінніх канікул та дозволити йому бачитися з донькою на кожні свята з правом забирати дитину до місця свого проживання, а саме на Новий рік, Різдво, День народження дитини, 8 Березня, Пасху, травневі свята. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що [PERSON] погано впливає на дитину, одного разу він навіть побив її в присутності дитини, про що йому вручено повідомлення про підозру, матеріали кримінального провадження передано до суду. Вона згодна давати дитину позивачу для побачень, однак лише в присутності інших осіб, або представників органу опіки та піклування, або інших осіб. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні при розгляді справи покладалася на розсуд суду та пояснила, що знає сім'ю [PERSON] з гарної сторони і вважає, що донька повинна спілкуватися з батьком. Батько звертався до сільської ради, як органу опіки та піклування, було проведено бесіду, роз'яснено йому права та рекомендовано звернутися до суду у разі, якщо мати буде і надалі заперечувати проти спілкування з дитиною. Суд вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. З 12.08.2006 року сторони перебували в шлюбі від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Каланчацького районного суду від 23.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишилася проживати з матір'ю -[PERSON]. У зв'язку з відмовою [PERSON] давати [PERSON] дитину для спілкування останній звернувся до суду. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача, неодноразові вимоги її сина взяти до себе доньку, виявляються марними, відповідач забороняє її сину бачитися з дитиною. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача та свідок [PERSON], яка є двоюрідною сестрою позивача надали пояснення аналогічні поясненням матері позивача [PERSON] Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідачки, взагалі у відношення своєї доньки та її колишнього чоловіка [PERSON] вона не втручається, вважає що донька повинна бачитися з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є співмешканцем відповідачки, позивач погано впливає на доньку тому його співмешканка [PERSON] забороняє бачитися з дитиною. Однак, він пропонував їм, щоб самостійно вирішили дану проблему. Розмовляв з позивачем, щоб він надав час відповідачці заспокоїтись, а потім все вирішити. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я ті інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки дитини [PERSON] має тільки девятирічний вік та потребує постійного материнського піклування, тому су вважає недоцільним на тривалий час, щоб дитина залишалася без матері. Суд не погоджується з доводами відповідача, щодо спілкування дитини з батьком в присутності сторонніх осіб, оскільки жодних доказів на підтвердження неможливості здійснення позивачем батьківських обов'язків відносно дитини, негативного ставлення та впливу позивача на доньку суду не надано. Пояснення відповідача суд розцінює, як особисті неприязні відносини між колишнім подружжям. Свідки, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача в судовому засіданні підтвердили, що між батьком та донькою добрі стосунки. Визначаючи порядок спілкування батька з дитиною, суд виходить з необхідності максимального врахування інтересів дитини у ситуації, яка склалася між позивачем та відповідачем, та є оптимальним варіантом вирішення спірної ситуації.

Outcome: partial