Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] у нього та відповідача народилася донька [PERSON] . Зазначає, що шлюбу між ним та відповідачем укладено не було. Їх взаємовідносини різко погіршились, тому він був вимушений в січні 2020 року переїхати від відповідача мешкати окремо. Оскільки вони не укладали шлюб, то рішення про його розірвання немає, як немає і визначення в судовому порядку місця проживання дитини, тому донька залишилася проживати разом з матір`ю. Вказує, що відповідач не дає йому можливості спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. У зв`язку з викладеним просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON] та визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з донькою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові, та просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що йому не принципово які саме дні будуть визначені для спілкування з донькою (чи субота чи неділя). Бажає лише, щоб ці дні були встановлені судом, щоб відповідач не чинила перешкод у спілкуванні з донькою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечувала, лише просила при визначенні днів спілкування позивача з донькою врахувати те, що вона кожної суботи працює, та не матиме можливості надавати дитину для спілкування. А також просила зменшити запропонований позивачем час спілкування останнього з донькою в день її народження, так як це позбавить її можливості в повній мірі організовувати відповідні святкування. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 липня 2018 року виконкомом Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області, актовий запис № 01. Згідно висновку органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації від 12 червня 2020 року № 1 «Щодо визначення участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] » пропонується наступний графік спілкування [PERSON] з його малолітньою донькою [PERSON] : два рази на місяць у першу та третю суботу місяця за попередньою домовленістю у телефонному режимі з матір`ю дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні й мають право спілкування з дитиною, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. На підставі вищевикладеного, наявні підстави для визначення судом способу спілкування батька з донькою, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю, оскільки не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування відповідача з дитиною виключно за домовленістю з позивачем , може протиправно обмежити права [PERSON] , щодо участі у вихованні дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] бажає спілкуватися з дитиною за місцем її проживання, а відповідач [PERSON] проти такого спілкування у її присутності не заперечує, але вважає за необхідне враховувати вік дитини, особливості розпорядку дня дитини. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що для забезпечення нормального фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини та з метою забезпечення стабільного емоційного її стану, їй необхідне спілкування як з матір`ю, так і з батьком. Тож, встановлюючи для позивача спосіб участі у вихованні дитини, суд приймає до уваги наявні в матеріалах справи докази й обґрунтування, та виходячи із норм вище проаналізованого законодавства, та те, що [PERSON] є малолітньою дитиною та досягла лише дворічного віку, у зв`язку з чим має особливий розпорядок дня, пов`язаний з харчуванням, сном та відпочинком, вважає за доцільне визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] шляхом надання йому можливості побачень за зареєстрованим місцем проживання дитини, із врахуванням режиму дня доньки, у першу та третю неділю кожного місяця з 10 години 00 хвилин та до 16 години 00 хвилин та в день народження дитини з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин. Суд вважає, що саме такий порядок відповідає інтересам дитини, сприятиме налагодженню контакту дитини з батьком та буде достатнім для повноцінної участі останнього в розвитку і вихованні дитини. На підставі наведеного,

Outcome: partial