Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про повернення боргу та стягнення відсотків за користування коштами. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 15 травня 2014 року він уклав договір позики із [PERSON], за умовами якого він позичив відповідачу 1500 дол. США, а відповідач, у свою чергу, зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 червня 2014 року. На підтвердження отриманих коштів відповідач власноручно написав розписку. На час звернення до суду відповідач борг не повернув. [PERSON] посилається на те, що відповідач згідно договору позики повинен повернути йому кошти у сумі 1500 дол. США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. При договорі позики у іноземній валюті може нараховуватися у разі його прострочення три проценти річних по формулі: сума боргу х 3% / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Розрахунок 3% річних. Сума боргу 1500 дол. США. Період невиконання зобов'язань становить: У 2014 році: з 15.05.2014 по 31.12.2014 -231 день. 1500 х 3% / 365 х 231 = 28,48 дол. США. У 2015 році: з 01.01.2014 по 31.07.2015 -212 днів. 1500 х 3% / 365 х 212 = 26,14 дол. США. Загальна сума 3% річних за невиконання зобов'язань становить 54,62 дол. США. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 1500 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ (2201,49 грн. за 100 дол. США) складає 33022, 35 грн. Стягнути з [PERSON] три процента річних у сумі 54,62 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ (2201,49 грн. за 100 дол. США) складає 1202,45 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, але про причини своєї неявки не повідомив. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у строк, встановлений у договорі. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст.1049 того ж Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк і в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що 15 травня 2014 року [PERSON] уклав договір позики із [PERSON], за умовами якого він позичив відповідачу 1500 дол. США, а відповідач, у свою чергу, зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 червня 2014 року. На підтвердження отриманих коштів відповідач написав розписку. На час звернення до суду відповідач борг не повернув. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] слід стягнути 1500 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ на день прийняття рішення складає 32423,98 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 року по справі № 6-25цс14 передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань. У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] зобов'язався повернути кошти до 15.06.2014 р., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно, а тому час прострочення виконання грошового зобов'язання слід рахувати з 16.06.2014 р. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому має сплатити позивачці три проценти річних від простроченої суми у сумі 50,42 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ на день прийняття рішення становить 1089,87 грн., які розраховані наступним чином: з 16 червня 2014 року до 31 грудня 2014 року (198 днів) у сумі 24,41 дол. США (1500х3:100:365х198); з 01.01.2015 року по 31.07.2015 (211 днів) у сумі 26,01 дол. США (1500х3:100:365х211). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що у заяві про перегляд заочного рішщення відповідач вказує на факт неотримання ним коштів за договором позики, проте [PERSON] не надав доказів неотримання коштів. Згідно ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України до судових витрат відносяться витрати на правову допомогу, а у відповідності до ст. 88 того ж кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у сумі 1500 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позов. Позов, заявлено з ціною 34224,80 грн. та задоволено на суму 33513,85 грн., тобто на 97,92 % (33513,85х100:34224,80). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід покласти судовий збір, понесений ним за оплату судового збору у сумі 455,13 грн. (464,80х97,92:100).

Outcome: partial