Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить суд ухвалити, зокрема, рішення про стягнення з відповідача на його користь аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.03.1998 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON], [INFO]. Відповідач коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає. З відповідачем у нього спільне життя не склалося, немає взаєморозуміння, поваги, внаслідок чого виникають постійні конфліктні ситуації. Угоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач будучи працездатним, не маючи інших утриманців, а також не маючи інших зобов'язань по сплаті аліментів добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, і просив суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення з відповідача на його користь аліментів у твердій сумі на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дитиною повноліття. Просив позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечила та не заперечила проти стягнення з неї аліментів в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, а також не заперечила проти проживання дитини разом з батьком. Дитина [PERSON], [INFO], у судовому засіданні пояснив, що проживає з батьком і з матір'ю спілкується дуже рідко. Мати про нього не дбає та не бажає бачитись. Проти проживання з батьком у подальшому не заперечив. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не заперечив проти проживання дитини з батьком та суду пояснив, що неповнолітня дитина сама має право обирати з ким з батьків проживати. Дослідивши матеріали справи, та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.1998 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис № 261. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дітей (а.с. 5). Про способи виконання обов'язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку позивач просить про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дітьми повноліття. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати, неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишити проживати з батьком, при реєстрації розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «[PERSON]», а також враховуючи те, що відповідач не має інших утриманців і немає інших зобов'язань по сплаті аліментів, позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити повністю та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів та на користь позивача сплачений позивачем судовий збір за інші вимоги. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110-112, 180, 181 ч.3, 182, 184 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved