Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказуючи, що йому одноособово на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира отримана ним у власність відповідно до закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 20.09.2002 року, виданого органом приватизації, виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. У даній квартирі крім нього зареєстрованими значаться відповідачка [PERSON] (його дочка) та малолітня [PERSON] , [INFO] (його онука, дочка відповідачки). При цьому з 2010 року і до цього часу, відповідачка та її донька в належній йому квартирі не проживають, оскільки спочатку вони проживали у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, а 31.07.2014 року вибули на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживають їхні родичі. В цей час, відповідачка та її малолітня донька проживають у [ADDRESS] . Вважає, що реєстрація відповідачки та її малолітньої доньки в квартирі є перешкодою в розпорядженні ним його майном, оскільки значно більше року вони в квартирі не проживають і квартирою відповідачка не цікавиться. До того ж, він вирішив продати належну йому квартиру, однак реєстрація у ній малолітньої онуки перешкоджає йому у продажу квартири. В свою чергу, відповідачка не заперечує щодо того, щоб бути знятою спільно зі своєю донькою [PERSON] з реєстрації у належній йому квартирі, однак відмовляється приїжджати до України та зніматися з місця реєстрації. Відповідно до вимог ст.ст.16, 242,405 ЦК України, 4,27 ЦПК України, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Сплачений ним судовий збір залишити за ним. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 18). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надіслала нотаріально завірену заяву, згідно якої позовні вимоги визнала у повному обсязі, додатково повідомила, що вона, її донька [PERSON] , [INFO] та її чоловік [PERSON] постійно проживають на території Російської Федерації, мають власне житло, де зареєстровані, повертатись для проживання в Україну наміру не мають, та надала докази на підтвердження цих тверджень (а.с.19-23). Представник заінтересованої особи - Вільногірської міської ради Дніпропетровської області Сукач Л.О. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, вважає, що позов підлягає задоволенню з зазначених нею підстав (а.с.24). Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, факт належності позивачу на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.09.2002 року, яке видане органом приватизації - виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, згідно з розпорядженням від 25.09.2002 року № 77-р, квартира зареєстрована в БТІ ВО ЖКГ м. Вільногірськ та записана в реєстрову книгу № 7 за № 2770 (ІІ-0) (а.с. 5) Факт реєстрації відповідачки [PERSON] та її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у квартирі [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 2865, що видана 20.06.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 6) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 13.09.2019 року за вих. № 2081/0/2-19 (а.с. 12). Актом № 273 від 20.06.2019 року складеного депутатом Вільногірської міської ради Сміяненко І.В., в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що за адресою [ADDRESS] фактично проживає позивач, [PERSON] з донькою [PERSON] за даною адресою не проживають з 2010 року, так як проживають на території Російської Федерації (а.с.7). Факт проживання та реєстрації відповідачки [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію права власності виданого Управлінням Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії по Волгоградській області від 21.06.2016 року (а.с.20), підтверджено нотаріально завіреною копією домової (по квартирної) книги (а.с.21-23). Згідно з заявою, посвідченою нотаріусом міста Волжського Волгоградської області Рижовим О.С., відповідачка [PERSON] , визнає позовні вимоги її батька [PERSON] про визнання її та її малолітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зазначає що вона та її донька житлом забезпечені, нею та її чоловіком придбаний у власність будинок [ADDRESS] , повертатися для проживання в Україну вона та її донька наміру не мають (а.с. 19). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 30.09.2002 року є власником квартири [ADDRESS] , в якій на даний час зареєстровані відповідачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] , [INFO] , останні у належній позивачу квартирі не проживають з 2010 р., а зареєстровані та проживають за межами України, в Російській Федерації в [ADDRESS] , в домоволодінні, яке на праві власності належить чоловіку відповідачки та батькові дитини - [PERSON] , відповідачка позов визнала в повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, оскільки вона та її малолітня донька житлом забезпечені, їх житлові права дотримані, тому відповідачку та її доньку слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, що є підставою для їх зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. - залишити за позивачем, відповідно до його заяви. На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved