Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, в якій вказав, що [INFO] померла гр. [PERSON] , яка є його матір`ю, що підтверджується його свідоцтвом про народження. Померла [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа № 198/2018 після померлої [INFO] . [PERSON] , [INFO] . Крім позивача інших спадкоємців, передбачених ст. 1261, 1266 Цивільного кодексу України, немає. До складу спадкового майна за законом входить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Після закінчення шестимісячного строку, позивач звернувся до Першої Запорізької державної нотаріальної контори для подальшого оформлення спадщини після померлої [INFO] матері, [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири та його державної реєстрації. Проте у видачі свідоцтва Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю документа, що підтверджує право власності спадкодавця на таке майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2018 року №2812/02-31.Згідно листа ТОВ ЗМБТІ від 29.08.2018 року № 8386 вбачається, що спадкодавцю [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі договору № 955 міни нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД 21 серпня 1995 року. Вищезазначений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно у позивача відсутній. Отримати дублікат договору №955 міни нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД 21 серпня 1995 року є неможливим, оскільки Запорізьку Універсальну Біржу «Україна» ЛТД ліквідовано, всі документи цієї біржі втрачено, про що свідчить лист від 14.11.2018 року №04-23/780 Архівного управління Запорізької міської ради. Тобто, на теперішній час позивач не має можливості оформити спадщину у нотаріуса шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, яка належала його матері [PERSON] , померлій « [INFO] , тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом для захистом своїх прав, та просить суд визнати за ним, [PERSON] , право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,30 кв.м., житловою площею 27,89 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник Запорізької міської ради, Шеремет О.В. проти позову не заперечувала. Представник третьої особи Першої Запорізької державної нотаріальної контори до судового розгляду надала суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ч. ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого повторно Дніпровським районним умісті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 12 квітня 2018 року Серія [NUMBER] , про що 24 жовтня 1961 року складено відповідний запис № 1176 (а.с.28). [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Довідкою про причину смерті до форми №106/о № 76 від 22.04.2008 року (а.с.92). [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 03 березня 2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції уЗапорізькій області Серія [NUMBER] та Паспортом на захоронення № 12145 (а.с.27, 91). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Мати позивача, [PERSON] , на момент своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою був зареєстрований та постійно проживав її син, позивач по справі, [PERSON] , що підтверджується Довідкою № 01-73/02/2803 від 24.10.2018р. Департаменту реєстраційних послуг ЗМР (а.с.29, 79) Після померлої [PERSON] , відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належала матері позивача, [PERSON] на підставі Договору №955 міни нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД 21.08.1995 року, що також підтверджується Технічним паспортом на спірну квартиру з реєстрацією поточних змін (а.с.33, 35). Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 22.08.2018 року позивач [PERSON] подав до Першої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , де було заведено спадкова справа № 198/2018, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.08.2018 року № 53052581, та копією Спадкової справи №198/2018, витребуваної судом з Першої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с.30, 68-88). Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Після закінчення шестимісячного строку, позивач звернувся до Першої Запорізької державної нотаріальної контори для подальшого оформлення спадщини після померлої [INFO] матері, [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири та його державної реєстрації, однак у видачі свідоцтва Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю документа, що підтверджує право власності спадкодавця на таке майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2018 року №2812/02-31 (а.с.31, 88). Згідно листа ТОВ ЗМБТІ від 29.08.2018 року № 8386 вбачається, що спадкодавцю [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі договору №955 міни нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД 21 серпня 1995 року. З 01.01.2013 року реєстрація речових прав на нерухоме майно згідно приписів ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюється реєстраторами Державної реєстраційної служби (Укрдержреєстру) та нотаріусами, як спеціальними суб`єктами. Відповідно БТІ не має актуальної інформації про реєстрацію відповідних прав (а.с.32) Крім того, позивач не має можливості отримати дублікат договору №955 міни нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД 21 серпня 1995 року, у зв`язку з тим, що Запорізьку Універсальну Біржу «Україна» ЛТД ліквідовано, всі документи цієї біржі втрачено, про що свідчить лист від 14.11.2018 року №04-23/780 Архівного управління Запорізької міської ради (а.с.34). Судом встановлено, що оформити спадщину на вищевказане нерухоме майно у позасудовому порядку позивач не має можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа, на який посилається ТОВ ЗМБТІ та приватний нотаріус, однак як було з`ясовано судом під час судового розгляду, що 21.08.1995 року на Запорізькій універсальній Біржі «Україна» ЛТД було укладено Договір міни нерухомості №955, між брокером [PERSON] , який діє від імені [PERSON] з одного боку та брокером [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , який діє по довіреності від [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] , який діє з іншого боку, на підставі якого матері позивача [PERSON] на праві власності належить 1/3 частка спірної квартири за адресою: [ADDRESS] . Після укладання Договору міни, в технічний паспорт на квартиру було внесено відповідні зміни від 21.08.1995 року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору міни, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»). Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відтак, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі продажу, міни нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. 21.08.1995 року на Запорізькій універсальній Біржі «Україна» ЛТД було укладено Договір міни нерухомості №955, між брокером [PERSON] , який діє від імені [PERSON] з одного боку та брокером [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , який діє по довіреності від [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] , який діє з іншого боку. Отже, з наведеного випливає, що мати позивача, в силу чинних на момент набуття права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості нормативно-правових актів, законним шляхом набула право власності на вказану частину квартири, а тому, оскільки [PERSON] належали майнові права на 1/3 частину квартири, відповідно такі права входять до складу спадщини, що відкрилася після її смерті, а позивач на момент її смерті був зареєстрований та проживав за вказаною адресою, тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом встановленого законом строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до п.1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до п.5. ч.1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved