Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», по якій просить визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 р. з додатками №№ 1, 2, 3, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» та [PERSON]; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача грошову суму комісії за організацію Договору фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 р. з додатками №№ 1, 2, 3, в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 липня 2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника за довіреністю №68 від 11.03.2014 року, [PERSON], був укладений Договір фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 р. з додатками №№ 1, 2, 3. Відповідно до умов договору, лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль «ЗАЗ Vida») у власність і передати його у користування лізингоодержувачу. Предмет лізингу є власністю лізингодавця і придбавається ним на своє ім'я за договором купівлі-продажу. Згідно ст. 9 Договору лізингоодержувач має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків. При укладенні Договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу комісію за організацію договору в сумі 10 000 грн. [PERSON] вказує, що під час укладення договору фінансового лізингу представник відповідача ввів його в оману стосовно дійсних умов договору в частині порядку отримання в користування предмету лізингу. Так, його запевнили, що, за умови сплати авансового платежу в розмірі 10% вартості «ЗАЗ Vida», одразу ж буде укладений договір, через три дні він зможе отримати у користування «ЗАЗ Vida», а після сплати авансового внеску зможе його викупити на пільгових умовах. Оскільки запропоновані умови, влаштували позивача, він сплатив 10% вартості «ЗАЗ Vida», що складають суму 10 000 грн. і підписав договір. Згодом в центральному офісі відповідача з'ясувалось, що сплачені 10 000 грн. - це не авансовий платіж, «комісія за організацію договору», а «ЗАЗ Vida» позивач отримає у користування не раніше, ніж сплатить за графіком половину його вартості і комісію за передачу. Зазначає, що як людина юридично не обізнана, у день підписання договору фінансового лізингу уважно не придивився і не звірив зразок договору з тим примірником, який за його відсутності був роздрукований представником відповідача для підпису. Фактично представник відповідача [PERSON] роздрукувала і надала позивачу на підпис зовсім інший примірник договору, який не відповідає ні її поясненням, ті тому зразку договору, який надавався для ознайомлення під час своїх запевнень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити, не заперечила проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заперечення, якими позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказано, що підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договорів є особисте підписання позивачем кожної сторінки договорів та додатків до них, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Правочини сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача та скріплені його печаткою. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст. 202 та 203 ЦK України) до чинності правочинів. Отже, договори, які укладаються з клієнтами ТОВ «ЛК Автофінанс», повністю відповідають чинному законодавству України. Договори містять детальний опис умов отримання предмету лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що представник позивача не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 липня 2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника за довіреністю №68 від 11.03.2014 року, [PERSON], був укладений Договір фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 року /а.с. 6-15/. Укладений між ТОВ «ЛК «Автофінанс» та [PERSON] договір складається з основного тексту договору, додатку № 1 (графік сплати першого лізингового платежу), додатку № 2 (графік сплати другого лізингового платежу) та додатку № 3 (специфікація на предмет лізингу). Відповідно до п.п. 1.1.,1.2,1.3 договору, предметом лізингу по договору за № 010541 від 23 липня 2014 року є «ЗАЗ Vida». Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1 до даного договору, який є його невід»ємною частиною. Лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 14.13 договорів, додатки до договору фінансового лізингу є його невід'ємними частинами, всі додатки та сам договір підписані сторонами. Додаток № 1 містить інформацію, щодо вартості предмета лізингу в сумі 100 000 грн., сплати авансових платежів в розмірі 50 %, щомісячного платежу в сумі 4 166, 67 грн., комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу /а.с. 13/ У п.п. 8.2.1, 8.2.2 договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У додатку № 2 міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією /а.с. 14/. Згідно пункту 1.7 договору, предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). 23 липня 2014 року на виконання зобов'язань позивач сплатив за договором № 010541 фінансового лізингу від 23 липня 2014 року 10 000 грн., що є оплатою по договору /а.с. 16/. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ст. 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Згідно п.1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Відповідно до ст. 808 ЦК України, яка передбачає відповідальність продавця (постачальника) предмета договору лізингу, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником). Пунктом 1.6 Договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем. В цьому випадку передбачений обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів. Позивач зазначає, що правовідносини, які виникли при укладенні договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та умови спірного правочину є несправедливими для позивача. Врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюються відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів порушенням відповідачем чинного законодавства України та доказів введення позивача в оману при укладенні договору. В своїй позовній заяві позивач не доводить того, що умови договору порушують принцип добросовісності, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; та того, що умови договорів завдають якоїсь шкоди споживачеві. За вказаного, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed