Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та 3 % річних з суми несплаченого боргу. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням рішенням Суворовського районного суду м. Херсона №2-4205/07 від 30.10.2007р. та 2-4205/07 від 11.03.2008р. з відповідача стягнуто на його користь 46119 грн. Проте до теперішнього часу вказана сума відповідачем не повернута. У зв`язку з чим, за невиконання відповідачем грошового зобов`язання просив суд на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на його користь вказану суму з урахуванням індексом інфляції 3.73 та 3% річних, та з урахуванням індексу інфляції за 2018 рік, яка становить 207460,67 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.11.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково з урахуванням строку позовної давності на суму 31 420,26 грн., яка складається з відсотків за користування грошовими коштами за період з 17.02.2014 року по 17.02.2017 року у розмірі 2 511,49 грн. та інфляційних збитків за вказані періоди у розмірі 28 908,77 грн. Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій осатаній уточнив свої позовні вимоги та просив суд з урахуванням строку позовної давності стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 88 639 грн. з яких: 3% річних за період з березня 2014 року по січень 2020 року - 86 205 грн. та інфляційні збитки за період з березня 2014 року по січень 2020 року - 2 492,00 грн. Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній позовні вимоги визнав частково на суму 41 396,25 грн. з урахуванням строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.10.2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 27 880,00 грн., а також судові витрати у розмірі 608,00 грн. На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-4205/07 від 31.03.2008 року. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 11.03.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 17 631,04 грн. На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-4205/07 від 31.03.2008 року. Судом встановлено та визнається учасниками справи, що дотеперішнього часу рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30.10.2007 року не виконано. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18 у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 від 26.04.2017 року сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання та зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Подавши відповідь на відзив позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 86 205,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 492,00 грн. за період з березня 2014 року по січень 2020 року Таким чином період нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснено із врахуванням позовної давності у три роки, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). Отже, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 4 885,49 грн. за період з 01.03.2014 року по 01.01.2020 року, які суд вирахував наступним чином 3% від суми боргу 27 880,00 грн. ? 2 133 дні ( кількість днів прострочення із 01.03.2014 року по 01.01.2020 року) ? 3/100/365 = 4 885,49 грн. Розрахунок інфляції проводиться за наступною формулою: (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період (Збитки від інфляції) = (Сума боргу) х (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу). Отже, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] інфляційні збитки в розмірі 40 030,10 грн. за період із 01.03.2014 року по 01.01.2020 року, які суд вирахував наступним чином інфляційні збитки від суми боргу 27 880,00 грн. ? 243,58(сукупний індекс інфляції за вказаний період)/100%- 27 880,00 (сума боргу) = 40 030,10 грн. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 509,526, 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: partial