Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 серпня 2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір купівлі- продажу квартири. Відповідно до цього договору відповідач продав позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобовязався знятись з реєстрації до 23 серпня 2016 р. На теперішній час відповідач у квартирі не проживає, його особисте майно у квартирі відсутнє, однак з реєстрації досі не знявся. Вказаними діями відповідач перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатись його власністю. Також позивач вимушений сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі. Посилаючись на положення ст.ст. 383, 391,\~526, 530, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 150 Житлового кодексу України (далі ЖК України) та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 1 у будинку № 64-б по вул. Патріотичній у м. Запоріжжя. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, а також шляхом розміщенням оголошення у газеті «Запорізька правда» від 8 грудня 2016 р. № 48 (23732), причину неявки не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлена належним чином, причину неявки не повідомив, заяв про відкладення або про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Враховуючи, що неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність. За таких обставин, суд вважав за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 16 серпня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 26 листопада 2015 р. за реєстровим № 3314 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого цим же нотаріусом, зареєстрованого у реєстрі за № 2571. Згідного вказаного договору відповідач продав позивачеві квартиру [ADDRESS] за 209\~600,00 гривень. Пунктом 4.1.1 договору передбачено, що продавець в день підписання цього договору зобовязаний здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, сплатити комунальні послуги, передати покупцю ключі, а в строк до 23 серпня 2016 р. знятись з реєстрації місця проживання, а також вчинити всі інші дії, необхідні для реалізації покупцем права власності у повному обсязі. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як розяснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Із розяснень наданих Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 34 постанови пленуму №5 від 7 лютого 2014 р. випливає, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і відносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. Судом встановлено, що між сторонами у справі відсутні родинні звязки. Оскільки відповідач відчужив квартиру [ADDRESS] на користь позивача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2016 р., відтак він втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до статті 7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, а отже, визнання відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для знання його з реєстрації в квартирі. На порушення норм закону та умов договору відповідач своє зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, всі необхідні дії для реалізації покупцем права власності у повному обсязі не виконав, у звязку із чим в позивача наявні підстави вимагати усунення перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідачем таким, що втратив право користування квартирою № 1 у будинку № 64-б по вулиці Патріотичній у місті Запоріжжя. Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов у повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: approved