Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції, Виноградівської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зняття заборони на його відчуження. У поданому позові просить зняти арешт із нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 7665383, а також зобов'язати реєстраційну службу вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження № 7665383. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в січні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Лапчак Г.І. для посвідчення договору відчуження земельної ділянки, яка належить йому на праві власності згідно держакту на землю від 01.03.2012 року, однак нотаріус відмовився посвідчувати зазначений договір, мотивуючи відмову тим, що в державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна існує запис про арешт всього нерухомого майна позивача за реєстраційним №7665383. На підтвердження зазначеного, нотаріус надав позивачу витяг з реєстру заборон з якого він дізнався, що 31.07.2008 року о 15:03:13 за №7665383 реєстратором Виноградівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт АА №293344 ДВС у Виноградівському районі від 29.07.2008 року був накладений арешт на все майно позивача в тому числі і на будинок в [ADDRESS]. Разом з тим, позивач ніколи не був власником майна по [ADDRESS], оскільки з 2001 року власниками цього майна є ряд інших осіб, які приватизували цю квартиру згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується правовстановлюючим документом на це майно. На адвокатський запит від 08.02.2016 року про витребування документів виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача в т.ч. і на майно по [ADDRESS], а саме постанови про арешт АА №293344 від 29.07.2008 року та вимогу зняти цей арешт в разі відсутності або припинення виконавчого провадження, виконавча служба, надала відповідь від 19.02.2016 року, згідно якої випливає, що на виконанні у ДВС знаходиться виконавче провадження №45935006 з примусового виконання виконавчого листа Виноградівського райсуду №299/4051/14-ц ні і 24.12.2014 року про стягнення з позивача аліментів, тобто провадження в рамках якого була винесена постанова про арешт АА №293344 ДВС у Виноградівському районі від 29.07.2008 року та був накладений арешт на все майно позивача в тому числі і на нерухоме майно в [ADDRESS], - станом на 19.02.2016 року у відділі ДВС відносно позивача [PERSON] відсутнє. На переконання позивача, накладення заборони на відчуження всього його майна по неіснуючому виконавчому провадженні в т.ч на майно по [ADDRESS], власником, якого позивач ніколи не був, створює позивачу перешкоди для здійснення ним свого права власності відносно земельної ділянки яка належить позивачу на праві власності, згідно держакту від 01.03.2012 року, а тому зазначена заборона має бути знята. Наявність заборони на відчуження на все майно позивача, а також відповідні відомості внесені - до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна на підставі постанови про арешт ДВС у м.Виноградів від 29.07.2008 року і внесеного до реєстру Виноградівською держнотконторою 31.07.200 року за №7665383 обмежує право власності позивача, оскільки зазначена заборона накладена на все майно позивача, де він вказаний власником майна в [ADDRESS], хоча насправді власником цього майна він ніколи не був. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, представник позивача подав письмову заяву, в якій просить розглянути дану цивільну справу у його відсутності (а.с.21). Представник ВДВС Виноградівського РУЮ в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.15). Представник Виноградівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.17). Представник реєстраційної служби Виноградівського РУЮ в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення проти позову заперечення, в якому вказав, що реєстраційна служба є неналежною стороною у справі (а.с.13,19). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В січні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Лапчак Г.І. для посвідчення договору відчуження земельної ділянки, яка належить йому на праві власності згідно держакту на землю від 01.03.2012 року, однак нотаріус відмовився посвідчувати зазначений договір, мотивуючи відмову тим, що в державному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна існує запис про арешт всього нерухомого майна позивача за реєстраційним №7665383. На підтвердження зазначеного, нотаріус надав позивачу витяг з реєстру заборон з якого він дізнався, що 31.07.2008 року о 15:03:13 за №7665383 реєстратором Виноградівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт АА №293344 ДВС у Виноградівському районі від 29.07.2008 року був накладений арешт на все майно позивача в тому числі і на будинок в [ADDRESS] (а.с.5). Разом з тим, позивач ніколи не був власником майна по [ADDRESS], оскільки з 2001 року власниками цього майна є ряд інших осіб, які приватизували цю квартиру згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується правовстановлюючим документом на це майно (а.с.8). На адвокатський запит від 08.02.2016 року про витребування документів виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача в т.ч. і на майно по [ADDRESS], а саме постанови про арешт АА №293344 від 29.07.2008 року та вимогу зняти цей арешт в разі відсутності або припинення виконавчого провадження, виконавча служба, надала відповідь від 19.02.2016 року, згідно якої випливає, що на виконанні у ДВС знаходиться виконавче провадження №45935006 з примусового виконання виконавчого листа Виноградівського райсуду №299/4051/14-ц ні і 24.12.2014 року про стягнення з позивача аліментів, тобто провадження в рамках якого була винесена постанова про арешт АА №293344 ДВС у Виноградівському районі від 29.07.2008 року та був накладений арешт на все майно позивача в тому числі і на нерухоме майно в [ADDRESS], - станом на 19.02.2016 року у відділі ДВС відносно позивача [PERSON] відсутнє (а.с.6,7). На переконання суду, накладення заборони на відчуження всього майна позивача по неіснуючому виконавчому провадженні в тому числі і на майно по [ADDRESS], власником, якого позивач не є, створює позивачу перешкоди для здійснення ним свого права власності відносно земельної ділянки яка належить позивачу на праві власності, згідно держакту від 01.03.2012 року, а тому зазначена заборона має бути знята виходячи з наступних обґрунтувань. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, шо посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відділ державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції, як сторона по справі, відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК, на власний розсуд розпорядилась своїми правами, в судовому засіданні не довела, що арешт на майно позивача накладено в межах виконавчого провадження та в порядку Закону України „Про виконавче провадження», у зв'язку з чим права позивача підлягають судовому захисту, у обраний ним спосіб, передбачений Законом, а тому вимога позову про зняття арешту із нерухомого майна належного позивачу підлягає задоволенню. Поряд з цим, вирішуючи вимогу позову про зобов'язання реєстраційну службу вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження № 7665383, суд прийшов до висновку, що така вимога задоволенню не підлягає. По перше, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Разом з тим, згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Слід констатувати, що спір між позивачем та Реєстраційною службою Виноградівською районного управління юстиції відсутній. Позивач не звертався до реєстраційної служби про вилучення з єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження, позивачем передчасно заявлено вимогу до цього відповідача. На переконання суду, реєстрація заборон відчуження відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати реєстраційну службу вчинити певні дії за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені. Відповідно до статті 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Згідно з частиною п'ятою статті 3 вказаного Закону державна реєстрація прав <…> проводиться органом державної реєстрації прав <…>. У частині другій статті 9 Закону № 1952-ІV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до частини четвертої цієї статті державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (абзац другий частини четвертої вказаної статті). Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені у статті 24 Закону № 1952-ІV, а статтею 30 цього Закону встановлена відповідальність у сфері державної реєстрації прав. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення. За встановлених обставин, позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial