Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що 02 грудня 2014 року він був прийнятий на посаду головного бухгалтера Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень». У відповідності до ст. 115 КЗпП України: «Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів». Заробітна плата на підприємстві відповідачем постійно виплачувалась із затримкою та у періоди з вересня 2015 року по листопад 2015 року відповідач припинив виплачувати позивачу заробітну плату. У звязку з тим, що тривалий час заробітна плата позивачу не виплачувалась, позивач був змушений звільнитися з займаної посади. 31.12.2015 року позивачем було припинено трудові відносини з ДУ «ДІП СЕД» за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. За вимогами встановленими ст.ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення виплатити позивачу розрахункові кошти. Не зважаючи на свій обовязок встановлений ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України відповідач не здійснив повний розрахунок по заробітній платі, у звязку з чим у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем в розмірі 10871,47 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві. Представник відповідача ДУ «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення про отримання судової повістки 31 березня 2016 року. Про поважні причини неявки відповідач суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача в заочному судовому засіданні. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 02 грудня 2014 року [PERSON] був прийнятий на посаду головного бухгалтера Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень». У відповідності до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За розрахунковим листком за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року відповідач має заборгованість по заробітній платі перед позивачем в сумі 10871,47 грн. (а.с. 2). Згідно наказу № 69 від 31.12.2015 року позивачем було припинено трудові відносини з ДУ «ДІП СЕД» за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3). Таким чином, при звільненні [PERSON] з посади відповідач не виконав вимоги ст. 116 КЗпП України в частині виплати всіх сум, що належали [PERSON] від ДУ «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень». Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved