Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, в якій просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 31472,41 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 16 жовтня 2003 року він працевлаштувався на підприємство відповідача, а 13 червня 2017 року був звільнений за власним бажанням. Відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 31472,41 грн., яку в добровільному порядку відмовляється виплачувати. Ухвалою суду від 07.07.2017 року було задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про скасування судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та судовий наказ, виданий 16.06.2017 року по справі № 428/6069/17 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. Також надав довідку про розмір заборгованості перед позивачем та визнав позов частково в тій сумі, яка вказана у довідці про розмір заборгованості. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією трудової книжки серії АА № 366563, виданої на імя [PERSON] від 16 жовтня 2003 року, [PERSON] був звільнений 13 червня 2017 року з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до копії ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 липня 2017 року було задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про скасування судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та судовий наказ, виданий 16.06.2017 року по справі № 428/6069/17 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Розяснено [PERSON] його право на звернення в суд з тих же обставин на загальних підставах в порядку позовного провадження. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує, що спірним у цій справі є право позивача на виплату йому нарахованої, але не виплаченої заробітної в розмірі 31472,41 грн. Згідно із ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із абзацом 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до абзацу 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Нормативно-правовим актом, який визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати є Закон України «Про оплату праці». В ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічна за змістом норма зазначена в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». З довідки від 13.09.2017 № 3143 вбачається, що заборгованість Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» перед [PERSON] складає 27648,15 грн. При цьому у довідці наявне обґрунтування саме такого розміру заборгованості. Відомостей або доказів, які спростовують правильність вищевказаної суми заборгованості представник позивача до суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позов задоволено частково і позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, а отже з відповідача в дохід держави слід стягнути суму судового збору в розмірі 562 грн. 24 коп., тобто в розмірі пропорційному розміру задоволених позовних вимог та виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання фізичною особою позову майнового характеру в розмірі 640 грн. (27648,15 грн. від 31472,41 грн. складає 87,85 %, в той час як 87,85 % від 640 грн. складає 562 грн. 24 коп.) На підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial