Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] по 1/2 частини кожен. Виділення в натурі належної позивачу частини квартири, а також встановлення порядку користування співвласниками окремими кімнатами не можливо, так як кімнати не є ізольованими, фактично спільна квартира перебуває у користуванні відповідача, чим порушене право власності позивача, для відновлення якого просить стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості належної позивачу 1/2 частини квартири в сумі 191 000 грн. та припинити спільну часткову власність сторін на вказану квартиру. В ході розгляду справи з заявою про вступ у справу для захисту інтересів [PERSON] до суду звернувся прокурор м.Черкаси. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, вказували, що згідно з ч.2 ст.364 ЦК України право співвласника на виділ частки з майна шляхом виплати грошової компенсації її вартості не може бути обмежене іншим співвласником, який зобов'язаний виплатити таку компенсацію. Також зазначали, що на даний час позивач не має можливості користуватись своєю частиною квартири та не може нею розпорядитись, чим порушені його права як співвласника квартири, просив задоволити позов. Прокурор в судовому засіданні позов не визнав, вказував про те, що відповідачка є інвалідом І групи, за своїм матеріальним станом та станом здоров'я не має можливості виплатити грошову компенсацію в сумі 191000 грн., у разі покладання на неї такого грошового обов'язку частину її квартири буде примусово реалізовано в ході виконавчого провадження, в зв'язку з чим відповідач буде позбавлена житла. Відповідачка в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що співвласники можуть спільно користуватись спірною квартирою, неможливість позивача окремо користуватись своєю 1/2 частиною не пов'язана з порушеннями нею прав позивача, заперечила проти порушення нею прав іншого співвласника квартири. Також в ході розгляду вказувала, що є інвалідом І групи, в спірній квартирі для зручності пересування її інвалідного візка приміщення облаштовані без порогів, іншого житла не має, тому не має можливості продати свою частину квартири, також в зв'язку з матеріальним станом, так як з доходів має лише пенсію, не має можливості викупити частину квартири позивача за 191 000 грн. Заслухавши сторони, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] в частці 1/2 на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2002р., а також [PERSON] в частці 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.05.2008р. Квартира 2-х кімнатна, розташована на 7 поверсі багатоквартирного будинку, загальною площею - 72,4 кв.м, жилі кімнати площею 16,8 кв.м та 26,9 кв.м не є ізольованими. Спірна квартира була первісно набута на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2002р. в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], після розірвання шлюбу [PERSON] продав 1/2 частину спірної квартири за договором купівлі-продажу від 03.07.2007р. за 76 000 грн. батьку відповідача [PERSON], [PERSON] переважним правом купівлі даної частки не скористалась, після смерті батька позивач успадкував 1/2 частину спірної квартири. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.02.2010 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири. Відповідно до висновку судово оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири [ADDRESS] визначена в 382 000грн. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які золодіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд виходить з того, що згідно положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. При вирішенні позовних вимог, заявлених на підставі норм закону, які передбачають наявність у позивача права вимоги на отримання грошової компенсації за належну йому частку майна у спільній частковій власності, необхідно також врахувати наявність у позивача обовязків власника відповідно до положень ст. 319 ЦК України - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Суд приймаючи дане рішення враховує, що обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіє та користуються лише відповідач і правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Позивач [PERSON] саме в такий спосіб заявив вимоги про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення грошової компенсації з відповідачки за належну йому частину спірної квартири. Оцінка вартості спільної квартири [ADDRESS], визначена на підставі висновку судово оціночно-будівельної експертизи № 17/се-14 від 28.11.2014року та складає 382 000грн. Крім того суд враховує, що встановлення окремого порядку користування спірною квартирою між сторонами по справі не можливий, оскільки житлові кімнати в даній квартирі не є ізольованими. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та такими, що підлягають до задоволення, а саме виділити [PERSON] частку із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 191 000 грн. Припинити [PERSON] право на частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] з дня отримання вартості компансації в розмірі 191 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому до стягнення з відповідачки, яка не звільнена від оплати судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають судові витрати в частині оплати судового збору в сумі 1886,91 грн., витрат з оплати послуг експерта в сумі 1574 грн.

Outcome: approved