Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений 24.03.2017 між сторонами договір довічного утримання (догляду) квартири, зареєстрований за № 315. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] обов`язки, взяті на себе за укладеним договором довічного утримання (догляду) квартири не виконує, не забезпечує його харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і взагалі відмовляється його доглядати. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач та його представник надали заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі. Оцінивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду) квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В. та зареєстрований за реєстровим № 315 (а.с. 11). Відповідно до умов даного договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , житловою площею - 34,4 кв.м, загальною площею - 48,6 кв.м, кількість кімнат - 2 (п. 1 Договору). Ця квартира належала [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого відділом житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності виконавчого комітету Чугуївської міської ради 10.03.2005 та зареєстрованого в Чугуївському міжміському БТІ 12.03.2005 по реєстру № 337/56. Взамін цього [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати позивача, надаючи йому необхідне харчування, одяг, забезпечити за ним належний догляд, необхідну допомогу та довічне проживання у вказаній квартирі. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги сторонами встановлена у розмірі мінімальної пенсії щомісячно (п. 7 Договору). Пунктом 8 договору довічного утримання (догляду) квартири встановлено, що він може бути розірваний в разі невиконання умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Оскільки відповідачем визнано фактичне невиконання своїх обов`язків за договором довічного утримання та вона також просить розірвати договір і розглянути справу за її відсутності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь позивача, сплачений ним при пред`явлені позову.

Outcome: approved