Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 січня 2017 року він надав [PERSON] позику у розмірі 2000,00 доларів США зі сплатою 5% щомісячно від суми позики. 25 січня 2017 року він надав [PERSON] позику у розмірі 1000,00 доларів США зі сплатою 6% щомісячно від суми позики. Зазначені позики відповідачка зобов'язалась повернути до 05 травня 2017 року та 25 травня 2017 року відповідно. В порушення укладених договорів позики відповідачка не виконала узятих на себе зобов'язань, своєчасно позики не повернула. Такі обставини змусили його звернутись до суду з позовною заявою. Просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу за договорами позики в сумі 4752,80 доларів США, з яких 3000 доларів США повна сума боргу, 1700 доларів США проценти за договорами позики, 52 доларів США 80 центів штрафні санкції у виді 3% річних, та судовий збір в розмірі 1289,72 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 05 січня 2017 року та 25 січня 2017 року були укладені договори позики, згідно яких [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 1000 доларів США, під 5% та 6% щомісячних, які вона зобов'язалась повернути до 05 травня 2017 року та 25 травня 2017 року відповідно. Докази про сплату [PERSON] на користь [PERSON] будь-яких коштів по вищезазначеним договорам позики на час постановлення рішення в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (Правова позиція ВСУ у справі №6-1967цс15). Судом встановлено, що розписки від 05 січня 2017 року та 25 січня 2017 року містить умови про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов'язання їх повернути. Отже, зазначені розписки є належним доказом, що підтверджує боргові зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позик згідно розписок від 05 січня 2017 року та 25 січня 2017 року визначений до 05 травня 2017 року та 25 травня 2017 року відповідно. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Після закінчення строків повернення сум боргу, тобто після 05 травня 2017 року та 25 травня 2017 року відповідно, відповідачка борг не повернула, чим порушила умови договорів. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-284цс17 від 01 березня 2017 року. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 23 січня 2018 року, Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долару США в розмірі 28,875 грн. за 1 долар США, відтак сума основного боргу відповідачки перед позивачем становить: 86 625 грн. 00 коп. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З розписок від 05 січня 2017 року на 25 січня 2017 року вбачається, що сторони встановили розмір процентів за користування грошовими коштами, що становить 5% щомісячних та 6% щомісячних відповідно. Відповідно розрахунку наданого позивачем, загальна сума заборгованості по відсотках за користування грошовими коштами за позикою від 05 січня 2017 року та від 25 січня 2017 року складає 1700,00 доларів США, що еквівалентно 49 087 грн. 50 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку надано позивачем, загальна сума 3% річних від простроченої суми за позикою від 05 січня 2017 року та від 25 січня 2017 року становить 52 долари США 80 центів, що еквівалентно 1524 грн. 60 коп. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договорами позики в розмірі 137 237 грн. 10 коп., яка складається з: суми основного боргу (позики) 86 625 грн. 00 коп.; процентів від суми позики (боргу) по умовам договорів 49 087 грн. 50 коп.; штрафних санкцій у виді 3% річних від простроченої суми 1524 грн. 60 коп. Крім цього на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1289,72 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial