Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем 02 березня 1996 року. Позовна заява мотивована тим, що 02 березня 1996 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за №350. Від шлюбу сторони мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, оскільки сторони мають несумісні характери та різні погляди на побудову сімейного життя. Внаслідок постійних непорозумінь стався розлад сімейних стосунків і з грудня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Таким чином, позивач вважає, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 02 березня 1996 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Карпенко) [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №350 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 178785, яке видане повторно 16 червня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 3). Як зазначив позивач у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні, сторони від шлюбу мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально і відновленню стосунки не підлягають, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі - СК), шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оскільки відповідач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «Мацко», при реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідача слід зазначити «Мацко». З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, позивач в прохальній частині позовної заяви просив суд судові витрати залишити за ним. Таким чином, враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за ним, суд дійшов висновку про залишення судових витрат за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved