Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказану квартиру він придбав у відповідача та інших співвласників членів його сімї. На час придбання квартири у ній був зареєстрований відповідач. За усною домовленістю з ним, після оформлення договору купівлі-продажу, він мав негайно подати заяву в органи реєстрації та знятися з місця проживання за вказаною адресою, проте цього не зробив та одразу виїхав із селища. Місця його фактичного проживання позивач не знає. У звязку з цим, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою від 22.11.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, позов задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечив (а.с. 25). Відповідач копію ухвали від 22.11.2018 та доданих до неї матеріалів фактично не отримав. Поштове відправлення, яке направлялось за його зареєстрованим місцем проживання повернулось без вручення з невідомих причин. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, з урахуванням положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та доданих до неї матеріалів позовної заяви 30.11.2018. Відповідач відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи без учасників справи, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Вказане житло він придбав у відповідача та членів його сімї згідно договору купівлі-продажу від 30.12.2005 (а.с. 6). У квартирі на час розгляду справи зареєстровані наступні особи: позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 8-14). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оскільки в даному випадку знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] є колишнім власником спірної квартири, то вимога її теперішнього власника визнати відповідача таким, що втратив право користування нею є законною та обґрунтованою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

Outcome: approved