Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, посилаючись на те, що 16.02.1988 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та господарських споруд за адресою смт. Кушугум вул. Зарічна (колишня назва Крупської), буд. 58-а Запорізького району Запорізької області. Спадщину, відкриту після смерті батька прийняли в рівних частках діти спадкодавця, а саме, позивач та донька померлого [PERSON], яка 06.11.2013 року померла, а після неї прийняли спадщину в рівних частках відповідачі : донька [PERSON] та мати [PERSON]. При оформлені позивачем спадкових прав зясувалось, що спадковий житловий будинок не був зареєстрований спадкодавцем за життя належним чином, у звязку з чим нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. У свою чергу, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання за ними по 1/4 частині за кожною право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, посилаючись на те, що 06.11.2013 року померла [PERSON], яка є матірю [PERSON] та донькою [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку за адресою: смт. Кушугум вул. Зарічна (колишня назва Крупської), буд. 58-а Запорізького району Запорізької області, яку вона прийняла після смерті свого батька [PERSON], померлого 16.02.1988 року, але не оформила своїх спадкових прав. Позивачі за зустрічним позовом прийняли спадщину, звернувшись з відповідними заявами до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак, при оформлені ними спадкових прав зясувалось, що спадковий житловий будинок не був зареєстрований [PERSON] за життя належним чином, у звязку з чим нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, що змусило позивачів звернутися до суду з зустрічним позовом. У судове засідання сторони не зявилась, від них надійшли заяви про підтримання позовних вимог та зустрічних позовних вимог, про визнання позовної заяви та зустрічної позовної заяви в повному обсязі, просять суд розглянути справу за їх відсутності. Третя особа - представник Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій проти позову не заперечував, просив суд розглянути справу за їхньої відсутності. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не зявились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.1988 року помер [PERSON]. Оскільки, правовідносини по спадкуванню після смерті [PERSON] виникли в період дії ЦК УРСР, то при розгляді справи суд вважає за необхідне керуватися в тому числі нормами права, які діяли на час виникнення правовідносин, а саме, нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках є діти, батьки, дружина та чоловік померлого. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину, відкриту після смерті [PERSON] фактично прийняли (були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою) в рівних частках його діти: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками №248 та №510, виданими 27.01.2017 року та 07.04.2017 року Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізької області та матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], яка була надана суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою (№98 за 1988 рік). Суд встановив, що 06.11.2013 року померла [PERSON]. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки та дружина ( чоловік) померлого. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець по заповіту або по закону має право спадщину прийняти або не прийняти. Спадщину, відкриту після її смерті прийняли в рівних частках позивачі за зустрічним позовом донька [PERSON] та мати [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої Запорізькою районною нотаріальною конторою (№21/2017). Відповідно до наданих суду постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданих Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, позивачам за обома позовами було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок у звязку з відсутністю належно оформленого на спадкодавця права власності на житловий будинок. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Вирішуючи питання щодо наявності у [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок, необхідно встановити час та підстави виникнення такого права, а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю. Правовідносини із забудови індивідуального житлового будинку [PERSON] в час побудови 1980 рік (побудований будинок разом з господарськими спорудами) були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами. [PERSON] Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Забудова відбулась в передбаченому діючим на той час законодавством порядку. Земельна ділянка під забудову площею 700 кв.м. була виділена спадкодавцю та забудова була дозволена рішенням виконкому Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 11.04.1972 року №8. Зміна назви вулиці Крупська на вулицю Зарічна в смт. Кушугум підтверджена наданим суду рішенням Кушугумської селищної ради № 1 від 18.02.2016 року. У відповідності до вказаного [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Таким чином, на 1980 рік [PERSON] набув право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України, що діяв на час набуття права власності. Вищеперелічені докази підтверджують ті обставини, що спірний житловий будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії. Згідно п. 4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» Висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року, «за змістом статей 2,3 Закону України від 01.07.2004 року №1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12)». Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні (садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких обєктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем в 1980 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013 року, суд вважає, що за позивачами може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за законом у відповідних частках, згідно вимог закону. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення їх позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких інших спадкоємців. На підставі викладеного,

Outcome: approved