Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ним, [PERSON], померлою [INFO], батьком останньої [PERSON], померлим [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Фактично кожному з власників належить по 1/7 частині спірної квартири. Після смерті [PERSON] його донька [PERSON], яка є дружиною позивача, фактично прийняла спадщину і стала власником 2/7 частин спірної квартири, а після смерті [PERSON] спадщина у вигляді 2/7 частин зазначеної квартири фактично була прийнята в рівних частках позивачем та відповідачами. Отже, на теперішній час [PERSON] фактично належить 5/21 частин квартири [ADDRESS], а виходячи з її житлової площі у 44,9 кв.м. - 10,68 кв.м. Враховуючи, що за порядком, який склався, він проживає в кімнаті площею 13,1 кв.м., позивач просить виділити йому дану кімнату в користування, а відповідачам та їх дітям інші дві кімнати, площею 14,8 та 17,0 кв.м., а кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та підсобні приміщення залишити в загальному користуванні, що вирішить питання сплати комунальних платежів за приміщення, якими фактично користується кожна з сторін. В суді позивач підтримав позовні вимога та дав пояснення відповідно до викладених в них обставин. Відповідачі проти задоволення позову заперечували, зазначивши, що на теперішній час дійсно склався той порядок користування квартирою, на який вказує позивач, проте останній невірно визначив порядок та наслідки спадкування після [PERSON], який насправді заповів все належне йому майно [PERSON] і остання отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину. Таким чином [PERSON] нічого не успадкувала після свого батька, а після смерті останньої позивачем спадкові права не оформлювались, отже позов є передчасним. Представник третьої особи до суду не з'явився, про дату і час слухання справи сповіщався належним чином, що дає змогу розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.07.2007 квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON] миколайовичем, [PERSON] (на тепер [PERSON]) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] померли, відповідно, [INFO] і [INFO] (а.с. 25, 26). Як вбачається з довідки 8-ї Харківської державної нотаріальної контори після [PERSON], померлого [INFO], який мешкав [ADDRESS], заведено спадкову справу № 20/2013 на підставі заяви [PERSON] згідно ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, рішення Київського районного суду м. харкова від 19.12.2012 та заповіту. 01.02.2013 на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] (а.с. 72, 73). З погляду на вказану інформацію можна дійти висновку, що [PERSON] на підставі заповіту успадкувала після [PERSON] квартиру [ADDRESS], проте даних про складання [PERSON] заповіту стосовно його 1/7 частки в квартирі [ADDRESS] відсутні, отже суд приходить до висновку, що дана частка успадковувалась на підставі закону, а не заповіту, на що вказує відповідач. [PERSON] (дружина позивача) є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після свого батька [PERSON], яка у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України успадкувала належну останньому 1/7 частку квартирі [ADDRESS]. Отже на час смерті, як зазначає позивач і з цим погоджується суд, [PERSON] належало 2/7 частин спірної квартири. Згідно довідки 11-ї Харківської державної нотаріальної контори після померлої [INFO] [PERSON], яка мешкала [ADDRESS], надійшли заяви про прийняття спадщини від доньок останньої: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67-70). Інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, проте з погляду на те, що на час смерті спадкодавця позивач постійно проживав з останнім, його можна вважати таким, що прийняв спадщину. За вказаних умов позивач та відповідачі успадкували після [PERSON] по 2/21 частин квартирі [ADDRESS]. Отже, на час розгляду справи можна стверджувати, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично належить по 5/21 частин спірної квартири, а [PERSON] і [PERSON] - по 1/7 її частини. З погляду на технічну характеристику квартири, а саме її житлову площу, яка складає 44,9 кв.м., можна дійти висновку, що на 5/21 частин квартири, фактично належних позивачеві, приходиться 10,69 кв.м. її житлової площі. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності в разі чого вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення технічної можливості виділу у натурі частки з спільнго майна сторонами не заявлено. На теперішній час в квартирі зареєстровано сім осіб: [PERSON], доньки останнього [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] (а.с. 9). Таким чином, можна дійти висновку, що кімната площею 13,1 кв.м. є більшою за частку позивача у праві власності на спірну квартиру і визначення такого порядку користувння квартирою, про який просить позивач, порушить права відповідачів, інших власників та користувачів квартири. За таких обставин позов задоволений бути не може.

Outcome: dismissed