Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати, повязані з навчанням повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі 26807,37 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначав, що він перебував у шлюбі із [PERSON] з листопада 1998 року, рішенням суду від 06.10.2014 шлюб між ними розірвано. Мають спільних дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу діти залишились мешкати разом із матірю у його власній квартирі, а він був вимушений мешкати в іншому місці та нести багато зайвих додаткових побутових витрат. Однак, він підтримував звязок із спільними дітьми, активно приймав участь у їх вихованні, завжди надавав грошові кошти для їх розвитку, особистих та побутових потреб, оплачував навчання сина в медичному університеті, купляв одяг, побутову техніку, іграшки. У період з 27.08.2014 і до теперішнього часу позивач [PERSON] одноособово сплатив за навчання сина 53614,74 грн. Оскільки відповідно до ст.. 185 Сімейного кодексу України батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, він вважає, що і мати дітей має розділити із ним витрати на навчання сина, а тому просить стягнути з [PERSON] половину вартості навчання, яке він сплатив, в розмірі 26807,37 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив стягнути з відповідача саме додаткові витрати, повязані із навчанням повнолітнього сина. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка також є представником третьої особи [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] існувала домовленість щодо спільної оплати за навчання сина з 2013 році, однак для зручності контракт підписувався саме [PERSON] Більшість наданих позивачем квитанцій датовані періодом, в який сторони у справі перебували у шлюбі, а тому кошти на сплату навчання мають бути визнані спільними сумісними. Крім того, з жовтня 2014 року після розірвання шлюбу діти перебувають на утриманні матері, з 2016 року [PERSON] відмовився оплачувати за навчання сина, останній вимушений був перевестися в інший навчальний заклад на бюджетну основу. Усі кошти, витрачені [PERSON] за навчання сина, були ним сплачені добровільно. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1998; мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2014 у справі № 641/9290/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.02.2016 у справі № 641/11127/15-ц присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Також з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/20 частки усіх видів заробітку до досягнення дитиною 23-х років або до припинення навчання. Позивач [PERSON], як батько повнолітнього сина, заявляє вимоги щодо стягнення з матері повнолітнього сина половини додаткових витрат, понесених нам у звязку із навчанням їх спільного сина, посилаючись на положення ст. 185 Сімейного кодексу України. Суд із позицією позивача погодитися не може з наступних підстав. Так, обовязки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та їх виконання закріплені в главі 16 Сімейного кодексу, а саме в статтях 198-200 СК України. Водночас ст.. 201 СК України встановлено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 СК України. З аналізу наведених норм вбачається, батьки зобовязані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу. Ця матеріальна допомога законодавцем визначається терміном аліменти, а право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Норми ст. 185 Сімейного кодексу України про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не застосовуються до відносин між батьками та їх повнолітніми дітьми. Водночас і ці вимоги можуть висуватися лише тим із батьків, з ким мешкає дитина. Сторонами у справі не оспорюється той факт, що повнолітній син [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] мешкають із матірю, відповідачкою у справі, а тому у позивача [PERSON] не має правових підстав для стягнення грошових коштів, які сплачені ним добровільно за навчання сина. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed