Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «АСКО-Медсервіс» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач, порушивши правила дорожнього руху, пошкодив його автомобіль [NUMBER]. Вказує, що автомобіль був непридатний до роботи і знаходився на сервісі «Карпати-Лада» з 09 листопада 2015 року по 27 лютого 2016 року, експертом страхової у сервісі було зроблено оцінку ремонту авто у сумі 28918,26 грн., страхова компанія 16 лютого 2016 року відшкодувала 17004,50 грн. Просить суд стягнути з відповідача 11914,26 грн. різниці між вартістю ремонту та виплатою страхової компанії, 2435,00 грн. за дорогі фари, лінзи і монтаж, 7500,00 грн. за оренду авто, 1000,00 грн. на лікування, моральні збитки 7500,00 грн., що у сумі становить 30349,26 грн., а також 551,00 грн. судового збору. Посилаючись на зазначені обставини та положення ст. 22, 232, 1166, 1177, 1192 ЦК, просив позов задоволити. 12 листопада 2018 року позивач подав клопотання, відповідно до якого просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь різницю на ремонтні відновлювальні роботи, які не доплатила страхова винуватця в розмірі 11 053,27 грн. та різницю лінзи-фари (демонтаж, монтаж, лінзи) в розмірі 2 215, 00 грн., що в загальній сумі становить 13 268, 27 грн. (а.с. 121). Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві у повному обсязі, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. та витрат судового збору, в задоволення решти позовних вимог просив відмовити. Представник приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «АСКО-Медсервіс» у судове засідання не зявився, подав суду пояснення щодо позовної заяви та просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 94-96). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного представленого по справі доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2015 року [PERSON] по вул. Івасюка\~ в м. Івано-Франківську, керуючи транспортним засобом Вольцваген Транспортер державний номерний знак [NUMBER], допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу (а.с. 105). Постановою Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення (а.с. 6). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія«АСКО-Медсервіс» (а.с. 24). 09.11.2015 року представником страховика було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 211440 д.н.з. [NUMBER], страховик звернувся до Суб»єкта оціночної діяльності підприємця [PERSON], згідно висновку якого, викладеному у Звіті №102/15 від 16.11.2016 року та розрахунку страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,53) (оскільки на ТЗ були наявні сліди ремонту більше трьох складових кузова) та з урахування ПДВ складає 17 004,75 грн. Розмір ПДВ з вартості складових, що підлягають заміні 3 400,95 грн. (а.с.97-112). ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», згідно страхового полісу АІ-4812331 від 20 січня 2015 року, виплатила позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 17004,75 грн., що підтверджується страховим актом № 091-16-107 від 09 лютого 2016 року та квитанціями (а.с.8, 9, 112). Встановивши зазначені вище факти, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом з тим відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV. Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних\~ транспортних засобів» (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних\~ транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних\~ транспортних засобів» (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 14 лютого 2018 року\~ №754/1114/15-ц, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. З огляду на наведене, позивач, отримавши суму страхового відшкодування у розмірі 17004,75 грн. від страхової компанії, має право на відшкодування від відповідача [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Відповідно до статті 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на підтвердження розміру заподіяної шкоди подано: рахунок № 131 від 17 лютого 2016 року (а.с. 7), пояснення про оренду (а.с. 12), видаткову накладну № [NUMBER] від 27 лютого 2016 року (а.с. 17), акт виконаних робіт № ПР-К-16000436 від 27 лютого 2016 року (а.с. 18), рахунок-фактура № 4771 від 25 лютого 2916 року (а.с. 19), закупівельний акт № 18/02-01 від 18 лютого 2016 року (а.с. 20), свідчення про оренду (а.с. 21). У силу вимог ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України, суд приймає до уваги належні, допустимі, достовірні докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому, вартість матеріальних збитків заподіяного власнику транспортного засобу ВАЗ 211440 державний номерний знак [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідно до звіту № 102/15 про оцінку колісного транспортного засобу, яка проведена 16 листопада 2015 року субєктом оціночної діяльності [PERSON] становить 17 004,75 грн. та розмір ПДВ 3 400,95 грн. (а.с. 97-111). Тому, у силу вимог ст. 1194 ЦК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача 3 400,95 грн., що становить розмір ПДВ з вартості складових, що підлягають заміні, оскільки, на підставі абз. 2 ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик вправі зменшити відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Щодо вимоги про стягнення різниці за дорогі фари, лінзи і монтаж в розмірі 2 435,00 грн., то згідно висновку якого, викладеному у Звіті №102/15 від 16.11.2016 року Суб»єкта оціночної діяльності підприємця [PERSON], вартість фара л в зборі 1 625,00 грн., фара пр в зборі 1625,00 (а.с.103). Вказані суми позивачу відшкодовані ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», а тому зазначена позовна вимога до задоволення не підлягає. Що стосується позовної вимоги про стягнення 7 500,00 грн. за оренду авто за 75 робочих дні, то вона до задоволення не підлягає, оскільки, як зазначає позивач у позовній заяві, автомобіль орендував не він, а його син, який неє стороною по справі. Крім цього, жодних доказів укладення договору оренди та понесення таких витрат, окрім пояснень [PERSON] суду не надно. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої відповідачем [PERSON], позивач зазнав моральних страждань, що призвело до того, що порушився його звичайний, нормальний спосіб життя, а сам позивач зазнав душевних страждань, у зв»язку з чим він просить про стягнення моральної шкоди в розмірі 7 500,00 грн. Однак, позивачем не надано суду доказів щодо саме такого розміру моральної шкоди. Зважаючи на те, що, відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., суд вважає, що такий розмір відшкодування є достатнім. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача 551, 20 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 999, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 14, 81, 77, 78, 79, 80 ЦПК ЦПК України, ст.ст. 3, 5, 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних\~ транспортних засобів», п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved