Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення по справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору, Додаткової угоди №1 до кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, як такі, що вчинені під впливом обману, мотивуючи її тим, що 11 серпня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси своїм рішенням по справі №711/407/16-ц відмовив в задоволенні позовних вимог [PERSON] про захист прав споживача, та визнання кредитного договору № 11217192000 від 17 вересня 2007 року та Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 02 жовтня 2009 року, іпотечного договору № 64110 від 17 вересня 2007 року, а також договір поруки № 142285 від 17 вересня 2007 року недійсними, як такі, що вчинені під впливом обману в повному обсязі. Однак, вважає, що під час цього суд не ухвалив рішення стосовно позовної вимоги, про несправедливі умови Додаткової угоди № 1 від 02.10.2009 року, з приводу якої позивач подавав докази і давав пояснення. Згідно статті 212 ЩІК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має длясуду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно зі статтею 213 ІЩК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 215 І ПІК України в мотивувальній частині рішення суд зазначає: «встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався». Таким чином, ухвалюючи рішення, суд повинен враховувати первісні вимоги, а також усі уточнення (доповнення або зміни) до них, які заявлялися в судовому засіданні. Так, позивачем до позовної зави від 20 січня 2016 року в якості доказу несправедливих умов Додаткової угоди №1 від 02.10.2009 року був наданий розрахунок в кредитному калькуляторі (Додаток 8 до позовної заяви), який підтверджує факт того, що укладенням даної угоди навантаження на позичальника збільшилось приблизно на 20 000,00 доларів СІЛА (якщо б кредит був виданий в даній валюті). Вказує, що суд в своєму рішенні від 11 серпня 2016 року не дав оцінку даним доказам. Також, в заяві про уточнення і доповнення позовних вимог від 28 квітня 2016 року та заяві про зменшення позовних вимог від 17 травня 2016 року був зроблений детальний аналіз платежів (до речі, посилаючись на розрахунки банку, тому що належних і допустимих доказів позичальник самостійно отримати не зміг, йому було відмовлено, а банк таких не надав), а суд не дав їм належну оцінку і зазначив в рішенні: «Згідно розрахунків, що надав банк, сплачено тіло в розмірі: 36 000,00 - 33 428,40 = 2 571,60 доларів США (за період з 17.09.2007Р по 01.10. 2009Р), тобто за перші два роки, за класичною схемою; 33 428,40 - 32 031,30 = 1 397,10 доларів США (за період з 02.10.2009р по 02.08.2014р), майже за п 'ять років за ануїтетом; 2571,60 + 1 397,10 = 3968,70 доларів США (всього за період з 17.09.2007р по 02.08.2014Р, тобто майже за сім років). Сплачено відсотків: 7 808,02 + 18 333,24 = 26144,26 доларів США (всього за пеРіод з 17.09.2007р., тобто майже за сім років) З даних розрахунків дуже яскраво видно, що існує істотний дисбаланс між зарахуванням коштів на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Це є несправедливим. Тут і криється обман Відповідача по відношенню до Позичальника. Всього сплачено за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом: 3968,70+26141,26+605,92=30715,88доларівСША». Також, в рішенні суд ніяк не відобразив той факт, що банком в розрахунках не враховані, як мінімум, 4 квитанції, які були зазначені, як доказ (до речі, суми сплати в національній валюті-гривні), але при тому суд послався на інше рішення про стягнення заборгованості по даному договору, хоча воно не вступило в законну силу і стосовно останнього відкрите касаційне провадження. Також вказує, що суд не надав аналіз і не відобразив в своєму рішенні від 11 серпня 2016 року посилання позивача на судову практику, а саме, правову позицію, що викладена в Ухвалі ВССУ від 22 жовтня 2014 року і, наче, списана з правовідносин між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON]: «банк додатковою угодою № 1 до спірного договору про споживчий кредит включив положення, які відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах; враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився; є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях, які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що . є також несправедливим відносно споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку.», «умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно як наслідок, визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного.» А тому, просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №711/407/16-ц про захист прав споживача, та визнання кредитного договору № 11217192000 від 17 вересня 2007 року та Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 02 жовтня 2009 року, іпотечного договору № 64110 від 17 вересня 2007 року, а також договір поруки № 142285 від 17 вересня 2007 року недійсними, як такі, що вчинені під впливом обману. В судовому засіданні представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник ПАТ «УкрСиббанк» заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, з підстав викладених в запереченні та вказав, що заява про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованою . Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, що 11 серпня 2016 року судом було винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору, Додаткової угоди №1 до кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, як такі, що вчинені під впливом обману, в позові [PERSON] відмовлено. При винесенні даного рішення судом було враховано позовні вимоги та оцінено усі надані сторонами докази. Відповідно до ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги з приводу якої сторони подали покази і давали пояснення, не ухвалено рішення. А тому суд вважає, що заява про винесення додаткового рішення не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed