Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, чоловіком і дружиною та визнання права власності на земельну ділянку розміром - 1,0745 га, розташовану на території Ланівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.03.2001 року на підставі розпорядження голови Перемишлянської райдержадміністрації №179, гр. [PERSON], який являється вітчимом його батька, було видано Державний акт на право власності на землю [NUMBER], за яким йому передалась у приватну власність земельна ділянка розміром - 1,0745 га, що розташована на території Ланівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В 1965 році, [PERSON] і [PERSON] були повінчані і з того часу та до моменту смерті [PERSON], проживали разом однією сім'єю, чоловіком та дружиною, без реєстрації шлюбу. Звертає увагу, що в реєстрі будинкової книги будинку [ADDRESS] значаться наступні особи: [PERSON], [PERSON], який був зареєстрований в даному будинку з моменту вінчання з [PERSON], а також [PERSON], що був сином [PERSON] та пасинком [PERSON] 11.12.1987 року, [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ланівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, згідно з яким, все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, [PERSON], заповіла на користь [PERSON]. [INFO] року [PERSON], помер, відтак після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка розміром - 1,0745 га, розташована на території Ланівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його бабця - [PERSON], виявила бажання набути права власності на дане майно, прийнявши його у вигляді спадщини, як член подружжя, однак не змогла вчинити такі дії, оскільки між нею та [PERSON], не було зареєстровано шлюбних відносин. [INFO] року [PERSON], померла, відтак все належне їй майно за заповітом перейшло до сина останньої - [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. [INFO] року, помер його батько - [PERSON]. Після його смерті він звернувся до нотаріуса, оскільки виявив бажання отримати спадщину, у зв'язку із чим приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу - Рудою С.В., було видано свідоцтво про право на спадщину за законом №66, за спадковою справою №113 за 2017 р., від 24.01.2018 року. Окрім цього, враховуючи те, що йому було відома інформація про земельну ділянку, яку було передано його нерідному діду та обставини за яких її було передано у власність, він виявив бажання набути на неї права власності, як спадкоємець, про що подав відповідну заяву. Однак, приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу - Рудою С.В., йому було відмовлено, оскільки підстави для набуття ним права власності на вищезазначену земельну ділянку - відсутні. Позивач в судове засідання не з'явився, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак від представника відповідача надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Третя особа - приватний нотаріус Перемишлянського районного нотаріального округу - Руда С.В., в судове засідання також не з'явилася, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до будинкової книги будинку [ADDRESS], у такому значаться наступні особи: [PERSON], [PERSON], який був зареєстрований в даному будинку з моменту вінчання з [PERSON], а також [PERSON], що був сином [PERSON] та пасинком [PERSON] Як вбачається із Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 30.03.2001 року, [PERSON], належала на праві приватної власності, земельна ділянка площею 1,0745 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в с.Лани Перемишлянського району Львівської області. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис за №17. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.05.2017 року, [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис за №486. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.09.2017 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №24390301 від 04.08.2010 р., після смерті [PERSON], зареєстровано спадкову справу за №49723687. Згідно довідки виданої виконкомом Ланівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №831 від 13.07.2018 р., гр. [PERSON], дійсно належить на праві особистої приватної власності житловий будинок з відповідними господарськими прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] Після смерті гр. [PERSON], спадщину фактично прийняв його син гр.[PERSON], котрий похоронив померлого та до спливу шестимісячного строку з дня смерті та протягом всього проміжку часу до липня 2018 року, доглядав спадкові будівлі, обробляв та збирав урожай із земельної ділянки, оплачував обов'язкові платежі до бюджету, тобто своїми діями засвідчив фактичне прийняття спадщини. Згідно довідки виданої Адміністрацією храму Різдва Пресвятої Богородиці с.Лани Перемишлянського району Львівської області від 12.07.2018 року, [PERSON] і [PERSON], були вінчані в 1965 році. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом №66, за спадковою справою №113 за 2017 р., від 24.01.2018 року, таке видано [PERSON], на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 0,1445 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ланівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом №105, за спадковою справою №113 за 2017 р., від 15.02.2018 року, таке видано [PERSON], на спадщину, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] Згідно Заповіту від 11.12.1987 року, [PERSON], на випадок своєї смерті, зробила заповідне розпорядження, згідно з яким, все своє майно заповіла [PERSON]. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦКУкраїни встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Частиною 2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п.7 даної Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до п.п.2,21,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: -якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо; -при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом; -до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю із спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо; -якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, враховуючи вищенаведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved