Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору №MKHVGA00000111 від 22.08.2007 року. Позов мотивує тим, що 22.08.2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Закарпатського регіонального управління було підписано кредитний договір №MKHVGA00000111, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 14000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць, кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 22 серпня 2017 року. Зважаючи на те, що при укладенні вказаного договору, який визначений сторонами як споживчий кредит, не було дотримано ряду вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», позивач просить суд визнати кредитний договір №MKHVGA00000111 від 22.08.2007 року недійсним. Вказує на те, що відповідачем, в оспорюваному кредитному договорі №MKHVGA00000111 від 22.08.2007 року не було вказано визначені в п.3 Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» обовязкові відомості, а саме: належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору тощо (п. 3.1. Правил); кредитний договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил (п. 3.2. Правил); не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. (п.3.3. Правил) Встановлена Банком в п. 5.2.7, 5.2.8 кредитного договору умова, щодо обовязку сплати на користь останнього комісії є такою, що на думку позивача - [PERSON], суперечить вимогам ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а сума комісії, сплачена ним є незаконно отриманою банком. Крім того, позивач вказує на те, що умови кредитного договору №MKHVGA00000111 від 22.08.2007 року, передбачені в п. 4.2, 4.1. даного договору є несправедливими в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки містять істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. (відповідальність у формі пені визначена: для банку у розмірі 0,1% за кожен день прострочення видачі кредиту, для позичальника у розмірі 0,15% від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення кредиту). Несправедливими, позивач вважає також умови визначені в п.4.1, 5.4 кредитного договору, оскільки аналогічної відповідальності для банку договором не встановлено. Тобто існує дисбаланс нерівність між відповідальністю споживача та банку за одні і ті ж самі порушення, а саме не встановлено штраф для банку за порушення умов договору, відсутня пеня у розмірі, передбаченої для позичальника від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення видачі кредиту. З врахуванням вищенаведеного та посилаючись на ст.ст. 203, 215, 229, 230, 1054, 1055 ЦК України та вищевказані статті ЗУ «Про захист прав споживачів» просить позов задовольнити. Представником відповідача [PERSON] подано заперечення проти позову, відповідно до якого останній просить суд відмовити в його задоволенні. Вказує на те, що твердження позивача, щодо порушення Банком при укладені договору вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим, оскільки позивачу [PERSON] було надано всю необхідну інформацію, що підтверджується підписанням ним кредитного договору та відсутністю з боку останнього будь-яких претензій протягом визначеного ЗУ «Про захист прав споживачів» 14 денного строку. З врахуванням викладеного, та того, що позивачем пропущено встановлений ЦПК України строк позовної давності звернення до суду, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених ним позовних вимог. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - [PERSON]Ю просила відмовити в задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог у звязку з їх безпідставністю. Вважає, що договір укладено з дотриманням положень ЦК України та останній є таким, що, на час його укладення, відповідає встановленим ЗУ «Про захист прав споживачів» вимогам. Окрім цього просила суд застосувати строк позовної давності. Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, кредитну справу, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.08.2007 року, відповідно до укладеного кредитного договору №MKHVGA00000111 ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 140000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, з кінцевим терміном повернення 22.08.2017 року (кредитна справа а.с.01-07). Перед укладенням вищевказаного договору [PERSON] надав Банку документи для укладення договору, а саме: ксерокопії паспортів громадянина України, як свого так і дружини; довідки про заробітну плату; копію свідоцтва про укладення шлюбу; витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно; договір купівлі продажу, копію технічного паспорту та інші документи необхідні для отримання кредиту (кредитна справа а.с. 08-10,24-26,29-37). Розділ 7 «Особливі умови» вищевказаного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника, із зазначенням всіх витрат ( обовязкового щомісячного платежу, винагорода за надання фінансового інструменту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, тощо), в тому числі повязаних із порушенням позичальником зобовязань по погашенню кредиту. Відповідно до квитанцій [PERSON] виконував умови договору та сплачував за кредитом кошти до січня 2015 року (а.с.187). Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, а тому суд приходить до висновку, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного суду України №6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року. Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про згоду позивача з усіма умовами на час підписання договору, позивач надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, що свідчить про те, що його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі та, на момент укладення договору, [PERSON] не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови до січня 2015 року. З врахуванням вищенаведеного та того, що розділ 7 оспорюваного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника, із зазначенням всіх витрат (обовязкового щомісячного платежу, винагорода за надання фінансового інструменту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, тощо), в тому числі повязаних із порушенням позичальником зобовязань по погашенню кредиту, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору кредиту, а тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed