Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою у сумі 134000,00 грн., посилаючись на те, що 03 квітня 2011 року відповідач взяв у позивача в борг 234000,00 грн. та зобов'язався повернути 100000,00 грн. до 06.04.2012р., 134000,00 грн. до 20.04.2012р. про що відповідач надав позивачу розписку. Після сплину строку повернення боргу, відповідач повернув позичені 100000,00 грн., а 134000,00 грн. не повернув, тому позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду на 09.10.2014р. 14 год. 30 хв., 28.10.2014р. 13 год. 45 хв. за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 с. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом в судовому засіданні були встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до розписки від 03 квітня 2011 року, [PERSON] (а.с. 4-5) взяв у [PERSON] (а.с. 8) в борг 234000,00 грн. та зобов'язався повернути 100000,00 грн. до 06.04.2012р. та 134000,00 грн. до 20.04.2012р. (а.с. 3). Згідно розписки від 03.04.2011р., відповідач отримав обумовлену суму грошей та зобов'язався її повернути у відповідні строки, але в порушення зазначених умов, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Згідно ч. 1 ст. 1046 ГК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти або інші речі, з певними родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, на підтвердження укладання договору позики та його умов позивачем була надана вищезазначена розписка позичальника [PERSON], яка посвідчує передання йому позикодавцем [PERSON] зазначеної грошової суми. Таким чином у суду не виникає сумнівів щодо отримання відповідачем [PERSON] вищезазначеної суми грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ГК України). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Однак, всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання по поверненню позики не виконав, не здійснив повернення другої частини боргу у розмірі 134000,00 грн., у встановлений договором позики строк, тобто до 20 квітня 2012 року, у зв'язку з чим допустив наявну заборгованість, що є підставою для стягнення з нього вказаної суми коштів на користь [PERSON] Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 134000,00 грн. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України в зв'язку з задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1340,00 грн. так як саме з вини відповідача позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Outcome: approved