Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відділення № 27 філії «Центральне РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення строкового банківського вкладу. Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2014 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу №300937/62031/5-14, строком на 5 місяців, до 08 березня 2015 року. Позивач, на вкладний рахунок № 2638.4.189516.002 вніс 6000 грн., з процентною ставкою 22,6% річних. 04 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення йому суми вкладу по закінченню строку договору, тобто 08 березня 2015 року, на що відповідач у своїй відповіді зазначив про обмеження видачі готівки згідно з постановою правління НБУ від 03.03.2015р. №160. 10 березня 2015 року позивач прийшов в банк забрати суму вкладу, однак гроші йому так і не повернули. Того ж дня позивач знову звернувся із заявою до відповідача про повернення йому суми вкладу, але відповідач ніякої відповіді не надав, а вклад не повернув, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором строкового банківського вкладу № 300937/62031/5-14 від 08.10.2014р. у розмірі 8732,65 грн. Ухвалою суду від 03.08.2015р. замінено неналежного відповідача у справі - відділення №27 філії Центральне РУ АТ «Банк фінанси та кредит» на належного - ПАТ «Банк фінанси та кредит». Заявою від 03.08.2015р. та від 28.09.2015р. позивач зменшив розмір позовних вимог, зазначивши, що заборгованість по депозиту в сумі 6000,00 грн. та відсотки в сумі 471,53 грн. відповідачем погашено, а тому він просить стягнути з відповідача на свою користь 412,61 грн. відсотків за користування коштами після закінчення терміну дії договору, 1788,08 грн. інфляційних втрат та 68,08 грн. 3% річних. Позивач в судове засідання не зявився, однак до початку судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. В судове засідання 28.09.2015 року відповідач не зявився втретє, хоча про дату, час, та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.20, 26, 42, 46). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 08\~жовтня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» №300937/62031/5-14, відповідно до якого позивач вносить, а відповідач приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок №2630.6.189516.002\~в сумі 6000,00 грн., зі сплатою 22,60% річних на умовах капіталізації процентів, строком на 05 місяців, з 08.10.2014р. по 08.03.2015р. (а.с. 7) На виконання вищевказаного договору, [PERSON], 08.10.2014р. на вкладний рахунок 2630.6.189516.002 вніс 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 08.10.2014р. (а.с. 8) Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно п. 2 договору-заяви про банківський строковий вклад №300937/62031/5-14 від 08.10.2014р., за користування коштами банк зобовязався сплачувати відсотки в розмірі 22,6% річних. Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Як встановлено судом, термін дії договору №300937/62031/5-14 закінчився 08 березня 2015 року. Відповідно до п. 6 договору № 300937/62031/5-14, після закінчення строку, визначеного п. 1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. Відповідно до п. 5.2 Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. 04.03.2015р. та 10.03.2015р. [PERSON] звернувся до відділення банку «Фінанси та кредит» із заявами, в яких просив повернути банківський вклад разом з нарахованими відсотками у сумі 6449,67 грн., розміщений згідно договору банківського строкового вкладу №300937/62031/5-14 від 08.10.2014р., строк дії якого закінчився 08.03.2015р. (а.с. 4). Однак, листом №281 від 07.04.2015р. відповідач повідомив позивача про обмеження видачі готівки згідно з постановою правління НБУ від 03.03.2015р. №160, а також про те, що видача коштів за договорами строк розміщення яких закінчився може здійснюватися за наявності коштів в касі банку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пункт 1 Договору-заяви вкладу № 300937/62031/5-14 від 08.10.2014р. про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» вказує на те, що вказаний договір укладений на строк з 08.10.2014р. по 08.03.2015р. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до\~ ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що на момент звернення позивачем до суду відповідач зобовязання щодо повернення вкладу не виконав, однак після відкриття провадження у справі відповідач повернув [PERSON] банківський вклад та нараховані відсотки в сумі 6471,00 грн., розміщений згідно договору банківського строкового вкладу № 300937/62031/5-14 від 08.10.2014р., що підтверджується оригіналами квитанцій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 15.07.15, 16.07.15, 17.07,15, 18.07.15, 19.07.15, 20.07.15, 21.07.15, 22.07.15, 23.07.15, 24.07.15, 01.08.15, 03.08.15 (а.с.59-61). При цьому, відповідач прострочив виконання зобов'язання, визначеного договором № 300937/62031/5-14 від 08.10.2014р., строк дії якого сплинув 08 березня 2015 року, оскільки не виконав зобовязання щодо повернення коштів у встановлений договором строк. Таким чином, позивачем цілком правомірно заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 412,61 грн. відсотків за користування коштами, передбачених п. 2 договору-заяви про банківський строковий вклад № 300937/62031/5-14 від 08.10.2014р., за період з 08.03.2015р. по 15.07.2015р. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане, та враховуючи те, що відповідач фактично повернув кошти позивачу, але прострочив виконання зобов'язання визначеного договором, суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо стягнення з останнього на користь позивача 1788,08 грн. інфляційних витрат та 68,08 грн. 3% річних (за період з 08.03.2015р. по 15.07.2015р.), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що у звязку з несвоєчасним виконання своїх зобовязань щодо повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі 2268,77 грн., з яких: 412,61 грн. відсотків за користування коштами, 1788,08 грн. інфляційні втрати та 68,08 грн. 3% річних. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судові витрати на правову допомогу в сумі 250 грн., сплачені позивачем згідно квитанції №110 від 22.06.2015р., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного

Outcome: approved