Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначав, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 по справі № 2а-204/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсі в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 30.05.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2011 по справі № 2а-204/2011 постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 28.07.2011. Судове рішення по справі № 2а-204/2011 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 46\~460,75 грн., що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 28435002. На сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена позивачу. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 по справі № 331/7540/14-а зобов`язано \~УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 22 березня 2014, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до\~статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 по справі № 331/7540/14-а постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 25.12.2014. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 19\~162,59 грн. У березні 2020 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 по справі № 331/7540/14-а.\~\~\~\~ На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь позивача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 28.07.2011 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року по справі № 2а-204/2011, у загальній сумі 87\~048,25 грн. та нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 25.12.2014 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7540/14-а, у загальній сумі 23\~840,33 грн. Позивач в судове засідання не зявився, у позовній заяві просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутність. Відповідач ГУПФУ в особі представника головного спеціаліста - юрисконсульта Алєксєєвої Ю.О. із позовними вимогами [PERSON] не погодилася. 11.06.2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі та зазначила, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заперечує проти вказаної позовної заяви з наступних підстав. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі 331/7540/14-а позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено, а саме: визнано неправомірними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо виплати [PERSON] пенсії в розмірі меншому ніж передбачено ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплату [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.03.2014 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначено залежного від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя - залишено без задоволення. Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року - залишено без змін.В результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 19 162,62 грн. Нараховані кошти виплачуються та залежать від фінансування з Державного Бюджету України. Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначено Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018. Під вказаний Порядок підпадають рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності 01.01.2013 року. Тому, постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 року у справі № 331/7540/14-а (2-а/331/179/14) включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюватиметься за окремою бюджетною програмою, відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. На виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 року у справі № 331/7540/14-а (2-а/З31/179/14) позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.03.2014 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 19 162,62 грн. та 19 березня 2020 року вказана сума була виплачена, що підтверджується копією з електронного реєстру рішень суду. Постановою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Запоріжжя у\~справі №\~2а-204/2011\~від 02.03.2011\~року позовні\~вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо виплати [PERSON] пенсії в розмірі меншому ніж передбачено ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 30.05.2010 року; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 30.05.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В решті позовні вимоги залишено без задоволення. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2011 по справі № 2а-204/2011 постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 залишено без змін. На виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2011 року по справі № 2а-204/11 управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, в результаті якого нараховано 46 460,75 грн. Таким чином, на підставі вищевикладеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області проведено перерахунок пенсії на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2011 року по справі № 2а-204/11 та нараховано 46 460,75 грн. Відповідно до норм чинного законодавства, погашення заборгованості згідно із судовими рішеннями, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року виплачуються та залежать від фінансування Державного Бюджету України на відповідний рік. Отже, Пенсійний фонд за своїми повноваженнями не є розпорядником державних коштів, а відтак і не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату коштів відповідно до постанови КМУ № 440. Ця відповідальність лежить на Державі Україна в особі Державного казначейства. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для задоволення позовної заяви. 22.06.2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, доводи, викладені у відзиві вважає безпідставними. В судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 по справі № 2а-204/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсі в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 30.05.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2011 по справі № 2а-204/2011 постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 28.07.2011. Судове рішення по справі № 2а-204/2011 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 46\~460,75 грн. (сорок шість тисяч чотириста шістдесят гривень 75 коп.), що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 28435002. На сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена Позивачу. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 по справі № 331/7540/14-а зобов`язано \~УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 22 березня 2014, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до\~статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 по справі № 331/7540/14-а постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 25.12.2014. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 19\~162,59 грн. У березні 2020 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 по справі № 331/7540/14-а.\~\~\~\~ Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та три проценти річних за період з 28.07.2011 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року по справі № 2а-204/2011, у загальній сумі 87\~048,25 грн. та нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 25.12.2014 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7540/14-а, у загальній сумі 23\~840,33 грн. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17. За змістом норми статті 625 ЦК України закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В наслідок невиконання вказаного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом свого права в порядку ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунків\~позивача,\~за несвоєчасне\~виконання постанови\~Жовтневого районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~02.03.2011\~року по\~справі №\~2а-204/2011\~за період\~з 28.07.2011 по 28.02.2020 позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 75\~069,25 грн. та три проценти річних в сумі 11\~979,00 грн., а всього 87\~048,25 грн. За несвоєчасне виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7540/14-а за період з 25.12.2014 року по 28.02.2020 року позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 20\~862,33 грн. та три проценти річних в сумі 2\~978,00 грн. а всього 23\~840,33 грн. і саме вказані суми просив стягнути позивач у справі на його користь за невиконання зазначених рішень суду. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058. Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року та 08.10.2014 року стосувалась зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві не вказує, хто саме є розпорядником державних коштів та має нести таку відповідальність. Підсумовуючи все вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1108,88 гривень

Outcome: approved