Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації. Позов мотивовано тим, що з 2014 року позивач почав проживати зі своєю співмешканкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В них виникли фактичні шлюбні відносини, після чого народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS] . За час перебування на заробітках позивача, відповідачка почала поводитись аморально: зачиняла малолітніх дітей вдома самих, а тим часом сама гуляла з хлопцями молодших за неї віком. Неодноразово батьки позивача та сусіди бачили відповідачку в нетверезому стані, а також ними зафіксований факт побиття дітей. Сторони по справі звернулись до служби в справах дітей із заявою щодо порушення та обмеження їх прав. Служба у справах дітей Виноградівської РДА вирішила дане питання. Відповідно до протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27 квітня 2020 року, Службою у справах дітей Виноградівської РДА вирішено - визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Голосували: за - 10 чоловік, проти - немає. Це рішення, продубльоване також в розпорядженні голови Виноградівської РДА. Згідно Розпорядження Виноградівської РДА №12 від 04.05.2020 року місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначено з їхнім батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . На початку травня 2020 року відповідачка та її батьки приїхали до позивача додому, зайшли у двір, забравши з собою тільки дочку - [PERSON] , та вибігли з двору на вулицю, таким чином викравши дитину всупереч рішенню органу опіки та піклування. Після цього неодноразово позивач намагався повернути дочку, приїжджав до відповідачки, однак така з дитиною на руках почала бити позивача та його автомобіль, а батьки відповідачки на очах дітей почали висловлюватися до позивача та його батька різними образами та погрозами. В подальшому позивач неодноразово намагався мирно вирішити конфлікт, оскільки боїться за життя та здоров`я доньки, однак всі наміри виявились безрезультатними. По цьому факту позивач звернувся до Виноградівського відділення поліції. Дане звернення було зареєстровано в журналі ЄО №3542 від 02.06.2020 року. [PERSON] - син, на даний час проживає разом з батьком в будинку по [ADDRESS] . Дочка на даний час проживає з матір`ю і вона не виконує рішення органу опіки та піклування, до суду з позовом про визначення місця проживання дітей не звертається. Заявник неодноразово намагався вирішити питання повернення дитини мирним шляхом, але безуспішно. Тому, позивач вимушений звернутись до суду із позовом до відповідача та у позовних вимогах просить постановити рішення про негайне відібрання у відповідачки малолітню доньку [PERSON] і повернути її позивачу за місцем проживання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у ньому. Позивач зазначив, що проживав із відповідачкою з 2014 р. у цивільному шлюбі. У них народилося двоє дітей. Вони проживали у його будинку в [ADDRESS] . Спочатку було все нормально. Він їздив за кордон на роботу. Коли приїзджав додому також ходив на роботу для утримання сім`ї. Цього року йому зателефонували і повідомили, що його цивільна дружина йому зраджує з іншим чоловіком, однак цьому він не вірив. Згодом йому знову зателефонували. Оскільки він був на заробітках в Німеччині, то він зателефонував батьку, який живе неподалік і попросив його піти до них додому і з`ясувати. Коли прийшов батько додому то виявив, що будинок закритий, а цивільної дружини не має. Це було вночі. Згодом він повернувся додому і зрозумів, що це було правдою. Тому він забрав дітей до себе і вони продовжували жити втрьох без цивільної дружини. Після дружина забрала доньку до себе. До дитини його не допускає. Він дуже переживає за дитину, оскільки одного разу співмешканка повідомила, що дитині погано, у неї температура. Він з батьком ьа матір`ю відвезли дитину в лікарню, де дитину поклали на лікування в стаціонар. Він повернувся з сином додому, а з донькою залишилася його мати. На другий день співмешканка насильно забрала дитину з лікарні. Додатково представник позивача суду пояснив, що, на його думку, відповідачка незаконно змінила місце проживання молодшої доньки, оскільки Службою у справах дітей Виноградівської РДА вирішено питання визначення місця проживання дітей з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того зазначив, що особисто був свідком подій, коли дитину доставили в лікарню і лікар констатував занедбаний стан дитини і потребу лікування. Забравши на наступний день дитину з лікарні відповідачка наразила дитину на небезпеку. Після відібрання доньки відповідачка долею сина взагалі не цікавилася, жодного разу не провідала. На спроби позивача побачитися з донькою реагувала агресивно. Відповідачка у судовому засіданні вимоги позову заперечила та зазначила, що вона є люблячою матір`ю, дітей доглядає. Вказані у позові обставини не відповідають дійсності. Так дійсно одного разу вона закрила дітей самих і вийшла об 11-й годині ночі до воріт щоб поговорити із хлопцем. Але це тривало не більше 15-ти хвилин і тільки один раз. Дитину вона не викрадала, а позивач сам запропонував їй забрати доньку, на що вона погодилася. Дитину з лікарні також не викрадала, а забрала і повела до сімейного лікаря, який констатував, що дитина здорова. Просила у позові відмовити. Представник органу опіки та піклування Виноградівської РДА Закарпатської області в судове засідання не з`явився, проте до суду ним було подано заяву в якій зазначив що підтримує наданий суду висновок. Справу просив розглядати у відсутність представника (а.с.74). Розгляд справи проведено без їх участі. Судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] повідомила, що позивач є її сином, а відповідачка його співмешканка. Зазначила, що відповідачка викрала внуку [PERSON] і не допускає сина до дитини. Також повідомила, що співмешканка сина телефонувала і повідомила, що дитина захворіла, має температуру. На що вона попросила привезти дитину і вони з чоловіком та сином відвезли дитину в лікарню, де дитину госпіталізували. Вона залишилася з дитиною в лікарні. Наступного дня вона відійшла по потребі від дитини і в цей час відповідачка силою забрала дитину з лікарні. Свідок [PERSON] показав, що позивач його син. Одного разу син вночі зателефонував йому та попросив зайти до них додому та перевірити, чи вдома співмешканка сина. Він пішов додому до сина і виявив, що будинок закритий, а відповідачки вдома не має. Тоді він зателефонував її батькам і після цього вона прийшла додому з городів. Це було пізно вночі. Сина вдома не було, б він працював закордоном. Також повідомив, що відвозив з сином та жінкою дитину в лікарню. Свідок [PERSON] повідомила, що вона тітка відповідачки і може охарактеризувати її виключно позитивно. Щодо обставин справи конкретно повідомити не може. Свідок [PERSON] зазначила, що вона сусідка [PERSON] , живе неподалік через чотири будинки. Показала, що зі слів сусідів відповідачка порядна дружина та хороша мати. У неї з батьками позивача неприязні відносини, оскільки її сина підозрювали у відносинах з відповідачкою. Судом досліджено письмові докази, зокрема паспорт [PERSON] (а.с.12), довідку про проживання місця реєстрації особи, згідно якої [PERSON] [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.13), паспорт [PERSON] (а.с.14-15), свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.16, 17), картки платників податків [PERSON] , [PERSON] (а.с.18), розпорядження Виноградівської РДА № 127 від 04.05.2020 р., згідно якого визначено місця проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] з батьком [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.19), заяву [PERSON] до служби у справах дітей Виноградівської РДА від 28.05.2020 р. (а.с.20), довідку про склад сім`ї від 12.05.2020р. (а.с.21), заяву [PERSON] до Виноградівського ВП Берегівського ВП від 08.05.2020 р. (а.с.22), Довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно яких місцем проживання дітей зазначено [ADDRESS] (а.с.23, 24), витяг з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27.04.2020 р. (а.с.28-29), висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] від 24.04.2020 р. (а.с.30-31), відповідь на запит від виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 04.06.2020 р. (а.с.32), висновок органу опіки та піклування райдержадміністрації про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] від 07.08.2020 р. (а.с.60-61). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.ст. 77, 81 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Спір між сторонами виник з приводу питання щодо правомірності відібрання та зміни місця проживання відповідачкою - матір`ю [PERSON] малолітньої доньки [PERSON] 2016 року народження, яка до цього проживала разом із позивачем - батьком [PERSON] , правомірності та необхідності повернення дитини батькові. Судом встановлені та не заперечуються сторонами обставини про те, що за час фактичних шлюбних стосунків у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.16, 17). Службою у справах дітей Виноградівської РДА вирішено питання визначення місця проживання дітей з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.30-31). Вказані рішення відповідачкою не оскаржувались і є чинними, оскільки суду відповідачем не надано та судом не було встановлено доказів протилежного. На початку травня 2020 року відповідачка змінила місце проживання молодшої доньки, забравши доньку всупереч рішенню органу опіки та піклування. По цьому факту позивач звернувся до Виноградівського відділення поліції. Дане звернення було зареєстровано в журналі ЄО №3542 від 02.06.2020 року (а.с.22, 32). Висновком служби у справах дітей Виноградівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей було визнано за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їхнім батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.30-31). Розпорядженням голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області №127 від 04.05.2020 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» було визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їхнім батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначене узгоджується із Законом України «Про охорону дитинства», за яким сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Частиною 2 ст. 162 СК України визначено, що дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Судом не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 161 СК України або будь-яких інших негативних обставин, за яких малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , не можна передавати батьку. Крім того, суд звертає увагу на те, що ст. 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина. Для повернення дитини непотрібно доводити факт наявності нормальних умов для її виховання та розвитку. Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самочинна зміна її місця проживання. Судом встановлено, що повернення дитини не суперечить її інтересам, факту жорстокого поводження позивача з дитиною, експлуатації дитини, тримання її в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] без згоди позивача [PERSON] , з яким проживала малолітня донька [PERSON] , [INFO] на підставі закону, а саме частини першої статті 161 СК України, оскільки Розпорядженням голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області №127 від 04.05.2020 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» було визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їхнім батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а самочинно змінила місце проживання дитини за адресою свого місця проживання. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 649/352/18. Разом з тим відповідачкою жодних доказів на підтвердження позиції про те, позивач добровільно надав їй дочку не подала. Натомість позивачем на підтвердження доводів про самовільне відібрання від нього дитини всупереч рішенню органу опіки та піклуванню надано достатньо доказів, зокрема він звернувся із заявою до органів поліції та у Службу у справах дітей, що свідчить про послідовність його доводів. Заперечення позову є виключно позицією захисту відповідачки. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , які позитивно охарактеризували відповідачку, є виключно суб`єктивною оцінкою особи [PERSON] . Конкретних доводів щодо обставин справи ними не зазначено, безпосередніми свідками подій вони не були. Допитані свідки [PERSON] , [PERSON] є батьками позивача, і є зацікавленими в результаті розгляду справи особами, однак дали логічні та послідовні пояснення з приводу взаємовідносин сторін. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved