Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, процентів та інфляційних втрат по договору позики. Свої вимоги мотивує тим, що 30 січня 2015 року він уклав з [PERSON] договір позики, на підтвердження чого була складена розписка. За даним договором він передав відповідачу грошові кошти в сумі 30\~000 гривень, які останній зобовязався повернути до 10 березня 2015 року включно. Проте свої зобовязання [PERSON] виконав частково, посилаючись на відсутність вільного часу та зайнятість на роботі. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак останній надав суду заяву, в якій вказав, що у звязку із частковим поверненням відповідачем позивачу суми боргу в розмірі 15\~000 гривень, він зменшує позовні вимоги та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 30.01.2015 р. в розмірі 30\~440,50 гривень, з яких: сума основного боргу з урахуванням індексів інфляції з весь час прострочки 25 943 гривні, 3% річних 301 гривня, сума процентів від простроченої суми основного боргу на рівні облікової ставки Національного банку України - 3\~626 гривень, витрати по сплаті судового збору 570,50 гривень. Від позовних вимог про витребування у відповідача ідентифікаційного номеру відмовився. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» № 371 (3376) від 10.09.2015 р. (а. с № 59). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наступного. Під час розгляду справи встановлено, що 30 січня 2015 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 30 000 гривень до 10 березня 2015 року, що підтверджується розпискою (а.с. № 6). Однак, як встановлено в судовому засіданні, свої зобовязання [PERSON] виконав частково, а саме: 20.09.2015 р. повернув [PERSON] 15 000 гривень. Решту суми зобовязався повернути до 28.09.2015 р. (а. с. № 52). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що регламентовано ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Надана позивачем розписка засвідчує факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 30\~000 гривень та зобовязання відповідача повернути їх до 10.03.2015 р. (а. с. № 47). Відповідно ст. 526, ст.527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). За розрахунками позивача заборгованість відповідача за договором позики від 30.01.2015 р. становить 29\~870 гривень, з яких: - сума основного боргу з урахуванням індексів інфляції з весь час прострочки 25\~943 гривні; - 3% річних 301 гривня; - сума процентів від простроченої суми основного боргу на рівні облікової ставки Національного банку України - 3\~626 гривень. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 570,50 гривень, сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved