Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача на користь позивача за договором позики суму боргу в розмірі 75500 (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Позов обґрунтовано тим, що 14.07.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] , безвідсотково у борг 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн., які зобов`язувався повернути до 01.02.2017 року та 64000 (шістдесят чотири тисячі) грн., які зобов`язався повернути до 01.02.2018 року. Позивач вказує, що зазначена обставина підтверджується розписками, складеними відповідачем власноруч у присутності свідків, однак повернути борг відповідач під різними приводами відмовляється. Неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення заборгованих коштів виявились безрезультатними, оскільки [PERSON] на них не реагує. Покликаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь за договором позики суму боргу в розмірі 75500 (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 16.09.2019 року розгляд справи по суті відкладено для повторного направлення відповідачу копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У строк, повторно встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору позики відповідачем. Так, як вбачається з письмової розписки від 11.07.2016 року, позивач передав відповідачу грошові кошти на загальну суму 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень, які відповідач зобов`язувався повернути до лютого місяця 2018 року. Крім цього, з письмової розписки від 11.07.2016 року, позивач передав відповідачу грошові кошти на загальну суму 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень, які відповідач зобов`язувався повернути до лютого місяця 2017 року. Відповідач на спростування зазначеної обставини доказів не подав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач своїх зобов`язань по даному договору позики не виконав. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 75500 грн. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved