Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив ухвалити рішення, яким: визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №285-к від 30.03.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за лютий 2017 року» в частині встановлення розміру 1% його преміювання; визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №460-к від 28.04.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за березень 2017 року» в частині встановлення розміру 1% його преміювання; визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №579-к від 31.05.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за квітень 2017 року» в частині встановлення розміру 1% його преміювання; визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №686-к від 30.06.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за травень 2017 року» в частині встановлення розміру 1% його преміювання; визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №608-к від 08.06.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи у першому кварталі 2017 року» в частині встановлення розміру 1% його преміювання; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь заробітну плату у виді безпідставно та неправомірно зниженого розміру щомісячної премії за лютий 2017 року в сумі 101\~062,50 грн. при виплаті заробітної плати за березень 2017 року; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь заробітну плату у виді безпідставно та неправомірно зниженого розміру щомісячної премії за березень 2017 року в сумі 122\~500,00 грн. при виплаті заробітної плати за квітень 2017 року;стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь заробітну плату у виді безпідставно та неправомірно зниженого розміру щомісячної премії за квітень 2017 року в сумі 134\~750,00 грн. при виплаті заробітної плати за травень 2017 року; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь заробітну плату у виді безпідставно та неправомірно зниженого розміру щомісячної премії за травень 2017 року в сумі 33\~749,35 грн. при виплаті заробітної плати за червень 2017 року та стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь заробітну плату у виді безпідставно та неправомірно зниженого розміру премії за підсумками роботи у першому кварталі 2017 року в сумі 240 760,57 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працює на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі ДП «АМПУ»). Зазначав, що ДП «АМПУ» безпідставно та неправомірно зменшило розмір належних йому щомісячних та квартальної премій до 1 % всупереч Додатку 9 до Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» на 2016 2018 рр., згідно з яким розмір премії працівників визначається виходячи з фінансового стану підприємства, але не менше ніж 50 %. Посилався також на те, що розпорядчі документи, якими встановлені розміри виплат за відповідні періоди, тобто Накази № 285-к від 30.03.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за лютий 2017 року», № 460-к від 28.04.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за березень 2017 року», №579-к від 31.05.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за квітень 2017 року», №686-к від 30.06.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за травень 2017 року», №608-к від 08.06.2017 «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за перший квартал 2017 року» є незаконними, оскільки суперечать приписам Колективного договору ДП «АМПУ», порушують його право на оплату праці, передбачене ст.. 94, 97 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП), Законом України «Про оплату праці» 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) та Колективним договором ДП «АМПУ». Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Представники відповідача ДП «АМПУ» у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з частин 1 та 2 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі ст.80 ЦПК України \~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Відповідно до ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (ч.2 ст.229 ЦПК). Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових і електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта (ч.5 ст. 229 ЦПК). У межах заявлених [PERSON] позовних вимог та на підставі поданих учасниками справи доказів судом встановлено, що позивач працює на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 18.11.2015 р. і до теперішнього часу. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства\~ і\~ колективного\~ договору на\~ підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається з: основної заробітної плати - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки); додаткової - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); інших заохочувальних та компенсаційних виплат - винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 24 грудня 1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть\~бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.\~ Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Питання оплати праці, компенсаційних виплат, в тому числі питання матеріального заохочення працівників ДП «АМПУ», врегульовані розділом ІІІ Колективного договору ДП «АМПУ» на 2016-2018 рр. у редакції, зареєстрованій Управлінням праці та соціального захисту населення\~Шевченківської районної державної адміністрації в місті Києві 01.11.2016 № 370. Пунктом 3.1.1 Колективного договору ДП «АМПУ» визначено, що у питаннях оплати праці Адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці Працівників згідно з діючим штатним розписом,

Outcome: approved