Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] право: на ? ідеальну частку земельної ділянки площею 6,99 га, право на яку за батьком посвідчене державним актом ІІІ-ЗП № 064391, виданим 17.02.2003 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 65; на ? ідеальну частку земельної ділянки площею 1,70 га по вулиці Кірова,16 в смт.Приазовське Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчене державним актом ЯК № 812288, виданим 28.05.2010 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011027700324; на ? ідеальну частку земельної ділянки площею 0,12 га на території Приазовської селищної ради для обслуговування житлового будинку, право власності на яку посвідчене державним актом І-ЗП № 010707, виданим 17.03.1998 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 427; на ? ідеальну частку житлового будинку з господарськими спорудами (згідно даних інвентаризації: А-1 житловий будинок загальною площею 80.3 м2, житловою площею 48,21 м2, Б-1 сарай, В-1 гараж, № 1 вбиральня, № 3 огорожа, № 4 водогін); на ? ідеальну частку автомобільного причепа КРД 050100, державний номер [NUMBER], сірого кольору, 2006 року випуску. В обґрунтування позову посилається на те, що 26.02.2015 року помер його батько [PERSON]. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із наведеного вище майна. Спадкоємцями є: позивач, відповідачі (дружина і донька померлого), які прийняли спадщину, та третя особа (мати померлого), яка відмовилась від прийняття спадщини на його користь. Він прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса у встановленому законом порядку. Але, оформити право на спадщину позивач не зміг, отримав постанову нотаріуса про відмову в здійсненні нотаріальної дії, так як у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У зв'язку з тим, що батько останні роки перед смертю проживав з іншою родиною відповідачами у справі, у позивача відсутні документи на спадкове майно і можливість їх отримати та оформити своє право на спадщину. Особи, які беруть участь у справі позивач [PERSON], відповідачі [PERSON] і [PERSON], третя особа [PERSON], будучи повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися з невідомої причини. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявив про те, що позивач не бажає бути присутнім в судовому засіданні та довірив йому всі права позивача. Щодо суті вимог пояснив, що [PERSON] не має змоги оформити своє право власності на спадкове майно після смерті батька, так як в нього відсутні правовстановлюючі документи. Отримати ці документи від дружини померлого - [PERSON], яка разом із неповнолітньою донькою [PERSON] постійно проживали з батьком на момент смерті, також не зміг. Спадкоємці до нотаріальної контори до цього часу не зверталася, правовстановлюючі документи не надавали і відмовились надати документи йому. Враховуючи наведені обставини позивач вважає, що відповідачі не визнають його право на спадщину, іншим шляхом не має можливості оформити документи на спадщину, а тому він звернувся до суду для визнання права на спадкове майно. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив про те, що відповідач не бажає бути присутньою в судовому засіданні та довірила йому всі права відповідача. Щодо суті вимог пояснив, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги, так як вважає, що позивач вирішив за її рахунок оформити право на спадщину, бо в разі задоволення позову судові витрати згідно закону стягуються з відповідача. [PERSON] (дружина померлого) та малолітня донька померлого - [PERSON], [INFO], які постійно проживали із спадкодавцем на час смерті, від спадщини не відмовлялися і за законом є такими, що прийняли спадщину. Але, на цей час відповідач не бажає оформляти спадщину, так як вона не обмежена законом в часі і має право в будь який час це зробити. Правовстановлюючі документи також не бажає надавати позивачу або будь якій іншій особі. До пред'явлення даного позову [PERSON] не звертався до неї з проханням надати документи. Але, при таких обставинах відповідач частково визнає право позивача на спадкове майно. А саме, право на автомобільний причеп визнає тільки в розмірі ? частки, так як він придбаний під час її шлюбу з померлим (одружились 29.06.2004 року) та є спільною власністю подружжя. Право на земельну ділянку площею 1,7 га, для ведення особистого селянського господарства, посвідчене державним актом ЯК № 812288, виданим 28.05.2010 року, також визнає тільки в розмірі ? , так як земельна ділянка придбана в шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя (її та померлого [PERSON]П.). В іншій частині вимог відповідач визнає право позивача на спадкове майно. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 26 від 02 березня 2015 року, що підтверджується виданим повторно 02.04.2015 року свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 318036. За даними спадкової справи № 91/23015, початої 03.04.2015 року Приазовською районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, та із пояснень представників сторін встановлено, що [PERSON] мешкав та був зареєстрований з 1994 року по день смерті 26.02.2015 року у смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області по вул. Кірова, 16. Згідно свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 116079 від 29.06.2004 року [PERSON] і Мягка (після шлюбу [PERSON]) одружилися 29.06.2004 року. Із пояснень представника відповідача [PERSON] встановлено, що [PERSON], [INFO], - є донькою померлого, та дружина і донька (відповідачі у справі) на час відкриття спадщини постійно проживали із спадкодавцем. Спадкоємець [PERSON], [INFO], який є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІП-ОД № 308502 від 30.10.1990 року, подав заяву про прийняття спадщини 03.04.2015 року, що підтверджується матеріалами наведеної вище спадкової справи. Згідно заяви від 03.04.2015 року, яка міститься в спадковій справі № 91/23015, спадкоємець [PERSON] (мати померлого) відмовилась від прийняття належної їй частки спадщини за законом на користь сина спадкодавця [PERSON], [INFO]. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). В статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати в шестимісячний термін з часу відкриття спадщини, нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.(ст.ст.1269, 1270 ЦК України). Згідно ч.1ст.1273 та ч.2ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, шляхом подачі нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, на користь будь-кого із спадкоємців за законом. Відтак, судом встановлено, що після смерті 26.02.2015 року [PERSON] відомими спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину є син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], і дружина [PERSON], [INFO], а спадкоємець за законом першої черги мати померлого в установленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини на користь спадкоємця [PERSON] Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, відповідно до ст.1267 ЦК України. Із наведених норм закону та встановлених судом обставин, враховуючи відмову одного із спадкоємців на користь іншого, слід зазначити, що розмір часток у спадщині становить: [PERSON] - ? спадкового майна; [PERSON] - ? спадкового майна та малолітньої [PERSON] - ? спадкового майна. Дані обставини визнаються сторонами. До складу спадщини, згідно ст.1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Належність спадкового майна померлому [PERSON] підтверджено: інформацією відділу Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області від 13.01.2016 року, де зазначено, що на земельну ділянку площею 6.9900 га, яка зареєстрована на підставі державного акту ІІІ-ЗП № 064391 від 17.02.2003 року за № 65 у Книзі записів реєстрації державних актів для ведення фермерського господарства на території Приазовської селищної ради, державний акт в архіві відділу не зберігається; архівною копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 812288, виданим 28.05.2010 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011027700324, кадастровий номер земельної ділянки: 2324555100:07002:0147. Даний державний акт виданий на підставі розпорядження районної державної адміністрації № 384 від 13.04.2010 р. про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7000 га, розташованої на території Приазовської селищної ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; архівною копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЗП № 010707, виданим 17.03.1998 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 427. Даний державний акт виданий на підставі рішення Приазовської селищної Ради народних депутатів № 226 від 16.12.1997 року про те, що [PERSON], який мешкає в смт. Приазовське, вул.Кірова, 16, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га в межах згідно з планом, розташована на території Приазовської селищної ради. для обслуговування житлового будинку; інформацією відділу Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області від 30.05.2016 року за № 29-28-99.3-1533/2-16, за даними якої нормативна грошова оцінка наведених вище земельних ділянок складає (відповідно): 310479,13 гривень, 61780,00 гривень і 144721,54 гривень; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 59043080 від 13.05.2016 року, згідно якої об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 23663891 будинок загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 48,21 кв.м, загальною вартістю 38106,0 грн., розташований за адресою: Запорізька область, Приазовський район, смт.Приазовське, вулиця Кірова, 16, номер запису: 1294 в книзі 7; належить на праві приватної власності (частка власності 1/1) [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. Підставою виникнення права власності зазначено дублікат договору купівлі-продажу № 920 від 15.05.2008 року замість втраченого договору купівлі-продажу № 1253 від 09.08.1996 року; інформацією № 133 від 23.05.2016 року комунального підприємства Нерухомість-П Приазовської районної ради Запорізької області, з якої встановлено, що згідно даних проведеної інвентаризації станом на 13.06.2008 року на земельній ділянці за адресою: вулиця Квіткова (Кірова), 16 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області розташовані: А-1 житловий будинок загальною площею 80,30 кв.м, житловою площею 48,21 кв.м; Б-1 сарай, В-1 гараж, № 1 вбиральня, №3 огорожа, №4 водогін; інформацією територіального сервісного центру № 2343 Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області від 21.05.2016 року, з якої встановлено, що станом на 20.05.2016 року за [PERSON], [INFO], смт. Приазовське, вул. Кірова, 16, зареєстровано КРД 050100 д/з АР5997ХХ, 2006 р.в., сірого кольору. В позові зазначено, що даним транспортним засобом є причеп автомобільний, вартістю 10000,00 гривень; Наведені обставини щодо спадкового майна та його вартості визнаються сторонами. Заявлена представником відповідача обставина про те, що земельна ділянка, право на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №812288, виданим 28.05.2010 року, є спільною сумісною власністю подружжя - померлого [PERSON] і відповідача [PERSON] спростовується дослідженими документами: копією державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗП № 000855, виданого [PERSON] 29.04.1998 року; копіями розпорядження Приазовської районної державної адміністрації № 903 від 31.12.2008 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з додатком і № 384 від 13.04.2010 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Із наведених документів встановлено, що земельна ділянка площею 1,7000 га набута [PERSON] у власність внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у його користуванні. Пунктом 5 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За таких обставин та з наведених підстав земельна ділянка площею 1,7000 га є особистою приватною власністю спадкодавця. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що автомобільний причеп придбаний у 2006 році за час шлюбу спадкодавця із відповідачем [PERSON], а відтак він належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Підстав про належність причепу особисто чоловікові в судовому засіданні сторонами не наведено. Враховуючи положення ст.70 СК України про рівність часток подружжя у їх спільній сумісній власності, слід визнати встановленою обставиною про належність ? частки причепа дружині спадкодавця, та інша ? ідеальна частка причепа належить до спадкового майна. Із наведених підстав позовні вимоги в частині визнання права за [PERSON] на ? частку автомобільного причепу, про зменшення яких позивач письмово не заявляв, підлягають частковому задоволенню в розмірі ? ідеальної частки причепа. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2015 року [PERSON] звернувся до Приазовської районної державної нотаріальної контори Запорізької області з проханням оформити спадщину після померлого 26 лютого 2015 року батька [PERSON] на належну йому частку спадкового майна та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. На вимогу нотаріуса, відповідно до ст.46 Закону України Про нотаріат документи, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно [PERSON] не надані, у зв'язку з чим нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини. Пунктом 4.12. глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з ч.2ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Тобто, відмова нотаріуса ґрунтується на законі. Судом не встановлено обставин про наявність у позивача можливості отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно. Так, позивачем надіслана пропозиція [PERSON] надати правовстановлюючі документи для оформлення спадщини, що підтверджується копією листа, отриманого відповідачем 23.09.2016 року особисто, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Але, на день розгляду справи у суді відповідач не надала позивачу вказані документи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні висловилював неодноразово позицію відповідача [PERSON] про те, що вона не бажає на цей час надати позивачу правовстановлюючі документи на спадкове майно і не зобов'язана будь-кому передавати ці документи, які на законних підставах перебувають в її сім'ї, де останні 10 років проживав її чоловік спадкодавець [PERSON] Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виходячи із наведених підстав та за встановлених обставин позивач не має можливості іншим шляхом здійснити захист свого права на спадкове майно, окрім як визнання його права в судовому порядку. Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб. Згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Як визначено в статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця [PERSON] на ? частку у спадковому майні підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на відсутність спору про право між сторонами, оскільки ця обставина будь-якими належними та допустимими доказами не доведена та, більш того, це спростовується висловленою в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] позицію відповідача [PERSON] про її небажання надати правовстановлюючі документи. Відповідачами у справах про визнання права власності на спадкове майно можуть виступати спадкоємці, які прийняли спадщину. У даному спорі це спадкоємці [PERSON] і [PERSON] Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] народилася 05.04.2005 року і яка, згідно ст.29 ЦПК України не набула цивільної процесуальної дієздатності. За наведених обставин малолітня [PERSON] не може відповідати за вимогами даного позову, тому, у задоволенні позовних вимог щодо цього відповідача слід відмовити. Суд вважає, що оскільки позивачем було підтверджено належність померлому на праві власності спірного майна, і право позивача на спадкування доведене в розмірі ? частки спадкового майна, позовні вимоги слід задовольнити частково і визнати за [PERSON] право власності на ? частку спадкового майна (земельних ділянок, житлового будинку та ? автомобільного причепа). Позовні вимоги задовольняються в розмірі вартості ? частки спірного майна, що становить 280043,34 гривні (вартість ? частки земельних ділянок 258490,34 грн. + вартість ? частки будинку 19053,00 грн. + вартість ? частки причепа 2500,00 грн.). Ціна пред'явленого позову складає 282543,34 гривні. Відповідно до п.1ст.4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 551,20 грн., та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати 6890,00грн.; за подачу заяви про забезпечення доказів 0,2 розміру мінімальної заробітної плати 275,60 грн. Отже, позивач повинен був сплатити 2825,43 грн. судового збору при подачі позову. Відповідно до платіжних документів (квитанції від 25.02.2016 року на суму 551,20 грн., квитанції від 24.06.2016 року на суму 2083,70 грн., квитанції від 04.08.2016 року на суму 190,57 грн.) всього сплачено при подачі позову судового збору 2825,47 грн. За подачу заяви про забезпечення доказів, яка задоволена судом 11.05.2016 року, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 275,60 грн., що підтверджується квитанцією від 25.02.2016р. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного судові витрати позивача в розмірі 3101,03 грн. (2825,43 грн. + 275,60 грн.) підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених вимог 280043,34 грн., що складає 3073,59 грн.

Outcome: partial