Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Оболонського районного відділу ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права користування жилим приміщенням, визнання відмови на реєстрацію місця проживання незаконною, зобов'язання зареєструвати місце проживання та усунення перешкод в користуванні квартирою. В обґрунтування позову зазначає, що 12.08.2004 року він уклав договір інвестування у нерухомість та управління майном № 55140, а 17.08.2016 року сплатив 599 661 грн. 14 коп., що становить 100 % вартості квартири [ADDRESS]. 17.09.2004 року він уклав шлюб з відповідачкою. 26.05.2005 року він зареєстрував право власності на указану квартиру, після чого провів її облаштування та оздоблення для створення комфортних умов проживання. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON]. Піклуючись про майбутнє своєї доньки він у 2010 році подарував квартиру доньці. 13.06.2015 року він за проханням своїх батьків був знятий з реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS], оскільки не проживав у зазначеній квартирі з 2005 року та розраховував зареєструвати своє місце проживання за фактичною адресою, однак через відмову відповідачки надати письмову згоду не зміг цього зробити. Крім того, до липня 2015 року позивачу не було відомо про намір відповідачки розірвати шлюб. 16.07.2015 року відповідачка змінила замки у квартирі та виставила його особисті речі у коридор, чим створила йому перешкоди у користуванні спірною квартирою в якій він проживав останні одинадцять років. Оскільки відповідачка заперечує його право на проживання в спірній квартирі, яке він має як член сім'ї власника житла, а саме його доньки, чинить йому перешкоди в користуванні цією квартирою та реєстрації в ній, [PERSON] просить суд визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS], визнати незаконною відмову [PERSON] у ненаданні згоди зареєструватися в зазначеній квартирі, зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні зазначеною квартирою та зобов'язати Оболонський районний відділ ГУ ДМС в м. Києві зареєструвати його в квартирі за адресою:[ADDRESS]. Ухвалою суду від 05.10.2016 року провадження у справі в частині вимог позову про зобов'язання Оболонський районний відділ ГУ ДМС в м. Києві зареєструвати місця проживання [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка, її представник та представник служби у справах дітей проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 12.08.2004 року укладено договір інвестування нерухомості та управління майном № 55140, на будівництво та введення в експлуатацію квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-8). Згідно платіжного доручення № 1 від 17.08.2004 року [PERSON] за договором № 55140 від 12.08.2004 року сплатив 599 661 грн. 14 коп. (а.с. 9). Довідка КБ «Столиця» № 31 від 23.03.2015 року видана [PERSON] свідчить, що ним повністю сплачено кошти за об'єкт інвестування (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] 17.09.2004 року укладено шлюб, з одним прізвищем після одруження [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про право власності від 26.05.2005 року квартира [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 12). Між ТОВ «Експлуатаційна компанія» та [PERSON] 31.03.2005 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до договору про користування електричною енергією № 15033805421 від 31.03.2005 року між АЕК «Київенерго» та [PERSON] сторонами домовлено про надання послуг з постачання електричної енергії до спірної квартири (а.с. 15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO], виданим відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). 27.04.2010 року [PERSON] уклав з [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON], договір дарування квартири [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно відмітки у паспорті про місце реєстрації 13.06.2015 року [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.18, 19). Листом від 19.06.2015 року [PERSON] звертався до [PERSON] про надання письмової згоди на його реєстрацію в квартирі за адресою: [ADDRESS], який відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано відповідачкою 29.06.2015 року (а.с. 20-21). 18.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с. 169). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 138-139). Відповідно до заяви, протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та пояснень від 16.07.2015 року [PERSON] звертався до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про здійснення [PERSON] перешкод у користуванні ним квартирою за адресою: [ADDRESS], а саме замінена замків та виставлено його особисті речі в загальний коридор будинку (а.с. 22-23). ТОВ «Експлуатаційна компанія» вимогою про сплату заборгованості від 28.10.2015 року № 825 зверталось про погашення простроченої заборгованості за квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 114-115). Між ТОВ «Експлуатаційна компанія» та [PERSON] укладено договір № 000015 на реструктуризацію заборгованості (а.с. 116). [PERSON] заявою від 26.02.2016 року зверталась до ТОВ «Експлуатаційна компанія» про проведення розрахунку заборгованості за водопостачання квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 139). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту визначені ч. 2 цієї статті. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічну норму містить також ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, за якою члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2-4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що позивач вселився до спірної квартири, як її власник разом із відповідачкою, з якою на той час перебував у зареєстрованому шлюбі; в подальшому за договором дарування передав квартиру у власність спільній з відповідачкою доньці, тобто члену своєї сім'ї; після чого продовжував проживати у цій квартирі та користуватись нею, що відповідачкою не заперечується; у липні 2015 року внаслідок того, що відповідачка замінила замки на вхідних дверях та винесла його речі в загальний коридор позбавлений можливості користуватись спірним житлом; іншого житла не має, бав зареєстрований за адресою своїх батьків формально, оскільки там не прожив, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] відповідно до закону набув права користування спірною квартирою, оскільки вселився до неї у встановленому законом порядку, проживав в ній спочатку, як власник, а потім як член сім'ї власника (своєї доньки), перестав користуватись спірним житлом з поважних причин, а саме у зв'язку з чиненням перешкод відповідачкою після припинення шлюбних відносин. При цьому суд враховує, що припинення сімейних відносин з відповідачкою, наявність заборгованості з оплати комунальних послуг не може обмежувати його право на користування житлом, набуте відповідно до закону. Доводи відповідачки та її представника про відсутність у позивача права користуватися спірною квартирою внаслідок наявності у нього на час спільного проживання сторін іншої реєстрації /прописки/, а саме за адресою мешкання його батьків, за встановлених обставин, не заслуговують на увагу, оскільки факт реєстрації /прописки/ сам по собі не може бути підставою для відмови у визнані права користування жилим приміщенням за позивачем, до якого він спочатку вселився як власник, а потім проживав в ньому, як член сім'ї власника (доньки). За таких обставин, позов в частині вимоги про визнання за позивачем право користування спірною квартирою підлягає задоволенню, оскільки відповідачка заперечує це право. Також підлягає задоволенню вимога позову про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою, що створені відповідачкою. Разом із цим, вимога позову [PERSON] про визнання відмови відповідачки у наданні згоди на реєстрацію незаконною, задоволенню не підлягає, оскільки не узгоджується зі способами захисту права цивільного, передбаченими ст. 16 ЦК України, а наявність рішення суду про визнання за ним права користування жилим приміщенням є підставою для проведення відповідної реєстрації компетентними державними органами. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial