Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, укладений між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Слобода», та скасувати його державну реєстрацію. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він в порядку спадкування є власником земельної ділянки площею 3,8297 га, кадастровий номер3224610100:07:005:0008, розташованої на території Тетіївської міської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 лютого 2008 року без згоди спадкодавця [PERSON] між останньою та відповідачем ПСП «Слобода» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років. Даний договір зареєстрований в Тетіївському районному відділі КРФ ДП «Центр ДЗК» № 27 за № 040833400263. Проте цей договір спадкодавець [PERSON] не підписувала, підпис в договорі від її імені поставлений іншою особою, а тому [PERSON] просить даний договір визнати недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача ПСП «Слобода» позовних вимог не визнав, проте з урахуванням висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3609-3611/18-32 від 26.04.2018 року вирішення спору покладає на розсуд суду. Представник відповідача відділу надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у відсутності представника, проти позову заперечень не має. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач в порядку спадкування є власником земельної ділянки площею 3,8297 га, кадастровий номер3224610100:07:005:0008, розташованої на території Тетіївської міської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.09.2017 року (а.с.7) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). 15 лютого 2008 року між спадкодавцем [PERSON] та відповідачем ПСП «Слобода» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 13-14). Даний договір 03.11.2008 року зареєстрований в Тетіївському районному відділі КРФ ДП «Центр ДЗК» № 27 за № 040833400263. Проте із висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3609-3611/18-32 від 26.04.2018 року (а.с.89-94) вбачається, що підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 15.02.2008 року, укладеному між [PERSON] та ПСП «Слобода» виконаний не [PERSON], а іншою особою без наслідування підпису [PERSON] Відповідно до положень ст.\~81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. У п. 8 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Як встановлено судом, [PERSON], станом на 15.02.2008 року будучи власником земельної ділянки, згоди на її оренду не давала, договір оренди цієї ділянки з відповідачем не укладала, підпис в договорі оренди вчинений не нею, а іншою особою, а відтак договір оренди земельної ділянки від 15.02.2008 року між [PERSON] та ПСП «Слобода» укладений за відсутності волевиявлення орендодавця, а тому є недійсним на підставі частин 1, 3 статті\~203, частини 1 статті\~215 ЦК України.\~\~ Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною 3\~статті 152 ЗК України. Таким чином, аналізуючи зібрані в судовому засідання докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, так як лише власнику земельної ділянки у сенсі положень частини 1\~статті 317 ЦК України\~належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, право передачі земельної ділянки в оренду. Відсутність у\~договорі оренди\~землі однієї\~з істотних\~умов,\~передбачених ст.\~203\~ЦК України,\~а також\~порушення вимог\~статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~Закону України\~«Про оренду\~землі»\~є підставою\~для відмови\~в державній\~реєстрації договору\~оренди,\~а також\~для визнання\~договору недійсним\~відповідно до\~Закону України\~«Про оренду\~землі»;\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю (ч.1\~ст.216\~ЦК України),\~а тому\~позовна вимога\~про скасування\~державної реєстрації\~договору оренди земельної ділянки від 15.02.2008 року також підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити\~між сторонами\~судові витрати.\~При цьому\~відповідно до\~ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1803,25 гривень та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 4290 гривень, що підтверджується відповідними квитанція (а.с.1, 106), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: approved