Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між ним та відповідачем було укладено шлюб 02.08.2003 р., зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 1465. В шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO]. Основна причина розпаду сім»ї суперечки і непорозуміння, відсутність взаєморозуміння. Протягом останніх 8 років стосунки погіршувались і шлюб остаточно розпався в жовтні 2017 р. Сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться. Зважаючи на викладене позивач просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні підтримав позов. Зазначив, що просить задовольнити вимоги про розірвання шлюбу. Не заперечував щодо покладення на нього судових витрат. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо вирішення справи по суті та прийняття рішення, оскільки не заперечує щодо розірвання шлюбу і фактично визнає заявлені вимоги. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання [PERSON] позовних вимог в повному обсязі. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 02.08.2003 р. було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 1465, що підтверджується копією відповідного свідоцтва наявною в матеріалах справи. Від шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO], про що в Книзі народжень зроблено актовий запис №1856. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать пояснення сторін позивач та відповідач проживають окремо однин від одного, не ведуть спільного господарства з жовтня 2017 року. Також сторони не оспорювали ту обставину, що збереження шлюбу, який існує формально, не відповідає як їх інтересам так і інтересам дитини. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між ним та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні відповідач під час укладення шлюбу не змінювала дівоче прізвище «[PERSON]». За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на нього та вважає за можливе не стягувати судовий збір з [PERSON] Виходячи з наведеного,

Outcome: approved