Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно боргової розписки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.02.2019 року відповідач [PERSON] позичив у позивача строком до 31.12.2019 року в борг 100 000,00 грн. До цього часу відповідач грошові кошти не повернув, а тому позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу, що становить 100 000,00 грн. В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, надали до суду мирову угоду від 10.06.2020 року із заявою про її затвердження та закриття провадження у справі. У заяві просять судове засідання провести без їх участі. Ухвалою суду від 17.06.2020 року було відмовлено у затвердженні мирової угоди та продовжено розгляд справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2019 року відповідачем [PERSON] була складена письмова розписка, з якої вбачається, що позивач [PERSON] позичив відповідачу в борг строком до 31.12.2019 року 100 000,00 грн. Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року справа № 14-465цс18). Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обов`язки. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року справа № 14-465цс18). У відповідності зі ст. 509 ЦК України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Тому повернення відповідачем позивачеві боргу є її обов`язком. Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що згідно з укладеним між сторонами договором відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів згідно боргової розписки, тому позов підлягає задоволенню, оскільки порушено право позивача на своєчасне отримання належного виконання за зобов`язанням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved