Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до Фермерського господарства [PERSON] та з урахуванням уточнень просив розірвати договір оренди землі від 12 січня 2009 року, укладений між [PERSON] та ФГ Панасюка [PERSON] та додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі від 12 січня 2009 року №040936500001, укладену 15 липня 2013 року між [PERSON] та ФГ Панасюка [PERSON] та стягнути витрати на правничу допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначив, що 12 січня 2009 року між [PERSON] та Фермерським господарством [PERSON] укладено договір оренди землі, за яким передано в оренду земельну ділянку площею 5,40 га згідно державного акту серії 1-КР №028789 зареєстрованого №21-315ч від 27 квітня 2001 року строком на 10 років зі сплатою орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 2009 рік складає 2121,54 грн. 15 липня 2013 року між тими ж сторонами була укладена спірна додаткова угода, згідно якої термін оренди продовжено на 49 років. Відповідно до п.п.9, 13 додаткової угоди орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розмір орендної плати не переглядається. Вказана угода зареєстрована у реєстраційній службі Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області. Після смерті [PERSON], яка померла 29 березня 2014 року, вказану земельну ділянку успадкував позивач. Однак за період з 2011 року по день подання позовної заяви орендарем ФГ Панасюка [PERSON] не сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою, у звязку з чим позивач просить розірвати договір оренди землі та додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково зазначивши, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин, оскільки йому робили операцію на серці, а тому просили його поновити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що в 2009-2010 роках за зверненням [PERSON] відповідач виплатив їй орендну плату наперед по 2016 рік включно та частково за 2017 рік. 20.12.2017 року відповідач поштовим переказом перерахував позивачу залишок орендної плати за землю за 2017 рік в розмірі 4169,13 грн. Станом на 31.12.2017 року заборгованість по виплаті орендної плати за землю згідно договору оренди землі від 12.01.2009 року та дадаткової угоди від 15.07.2013 року відсутня. Подав заяву про застосування позовної давності. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 12 січня 2009 року між [PERSON] та ФГ Панасюка [PERSON] укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» (далі Договір), про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 квітня 2009 року за №040936500001 терміном на 10 років, за яким обєктом оренди є земельна ділянка загальною площею 5,4 га належна [PERSON] згідно Державного акту на право власності на землю серії І-КР №028789, що підтверджується копією договору (а.с.12). Укладеним Договором сторони визначили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 70718 грн. (п.5); орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у строк до 31.12 поточного року (п.9, п.11); обчислення розміру орендної плати здійснюється з рахуванням (без урахування) індексації без підкреслень (п.10); розмір орендної плати переглядається раз в три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.13). 15 липня 2013 року між [PERSON] та ФГ Панасюка [PERSON] укладено додаткову угоду про зміну умов Договору оренди землі від 12 січня 2009 року №040936500001 (далі Додаткова угода), якою продовжено термін дії вищевказаного договору на 49 років (а.с.13). Укладеною Додатковою угодою сторони внесли зміни в п.9, п.10, п.13 розділу «Орендна плата» договору оренди землі від 12.01.2009 року, визначивши, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в грошовому виразі шляхом видачі на руки по платіжній відомості або видатковому касовому ордеру (п.9); обчислення розміру орендної плати на земельну ділянку приватної власності здійснюється без урахування індексації (п.10); розмір орендної плати не переглядається (п.13). Вказана Додаткова угода була зареєстрована реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 18.09.2013 року, номер запису про інше речове право 2597460, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Після смерті [PERSON], вказану земельну ділянку з кадастровим номером 3520887200:02:000:0289, належну останній на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-КР №028789, виданого 27 квітня 2001 року, успадкував позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2658 (а.с.14). Згідно з ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі,таким чином обовязок з виплати орендної плати покладається на орендаря. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 40 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою в тому числі є систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст.141 ЗК України). Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від12 грудня 2012 року №6-146 цс12. Позивач просив розірвати договір оренди землі та додаткову угоду з підстав невиплати відповідачем орендної плати з 2011 року по 2017 рік. Оскільки згідно умов Договору розмір орендної плати визначається з розрахунку 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому розмір орендної плати, без вирахування податку ПДФО, має становити 2121,54 грн. (70718 х 3%):100 = 2121,54 грн. За вирахування податку ПДФО 15% розмір орендної плати має становити 1803,31 грн. Відповідач заперечуючи несплату орендної плати надав суду копію видаткового касового ордеру серії 01АААГ №447638 згідно якого [PERSON] отримала 10.02.2010 року орендну плату за землю в сумі 11457,18 грн. на звороті якого мається розрахунок з якого вбачається, що кошти в сумі 11457,18 грн. є орендною платою, а саме: за 2010 рік 1909,53 грн.; 2011 рік - 1909,53 грн.; 2012 рік - 1909,53 грн.; 2013 рік - 1909,53 грн.; 2014 рік - 1909,53 грн.; 2015 рік - 1909,53 грн. (а.с.41). Також відповідач надав копію відомості на видачу орендної плати за землю за 2010 рік згідно якої [PERSON] 08.11.2010 року отримала кошти в сумі 2500 грн. на зворотній стороні якої мається розрахунок з якого вбачається, що кошти в сумі 2500 грн. виплачені [PERSON] є орендною платою за 2016 рік 1909,53 грн. та за 2017 рік 590,47 грн. (а.с.42). Таким чином зазначеним видатковим касовим ордером та відомістю підтверджується факт отримання [PERSON] орендної плати наперед за 2010-2016 роки та частково за 2017 рік в сумі 590,47 грн., що не заборонено чинним законодавством, договором оренди землі та додатковою угодою. Крім того, 20.12.2017 року відповідач через Бобринецьке відділення «Укрпошта» виплатив позивачу залишок орендної плати за 2017 рік в сумі 4169,13 грн., що підтверджується копіями поштового переказу та фіскального чеку (а.с.97,98). Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не спростовано факт отримання [PERSON] коштів за видатковим касовим ордером та відомістю в рахунок орендної плати наперед за 2010-2017 роки та не спростовано правильність нарахування орендної плати, тобто не доведено обставин систематичної несплати орендної плати, тому позовні вимоги про розірвання договору оренди землі та додаткової угоди з підстав систематичної несплати орендної плати задоволенню не підлягають. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні. У випадку безпідставності позовних вимог, суд відмовляє саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності. Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки заявлена з порушенням встановленого порядку, поданий позов є безпідставним, а порушення прав позивача з вказаних в позові підстав не доведено. Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed