Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення позики у сумі 3 000,00 доларів США та моральної шкоди у сумі 3 000,00 доларів США, відповідно до договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 28 березня 2016 року. Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що 28.03.2016 року, згідно договору позики, який підписав відповідач, він позичив тому 3 000,00 доларів США строком на один місяць. На підтвердження умов договору [PERSON] надав йому розписку про те, що 28.03.2016 року отримав із рук [PERSON] у свої руки 3 000,00 доларів США. Кожен раз, при його зверненні до відповідача, щодо повернення йому позики, той обіцяв йому повернути кошти з процентами. Наразі кошти йому не повернув і не приступив до виконання умов Договору. Тому, у відповідності до ст.ст.611, 1049, 1167 ЦК України - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 3 000,00 доларів США, тобто речі, визначальні родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позичальникові та моральну шкоду, завдану відповідачем і передбачену Договором позики, у розмірі 3 000,00 доларів США. Представник відповідача звернувся до суду із відзивом, в якому вважає позов [PERSON] безпідставним і необгрунтованим та таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами, тому просить у задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи це тим, що [PERSON] позичив у [PERSON] три тисячі доларів США по розписці ще в 2012 році і відповідно до розписок, написаних [PERSON] , [PERSON] , позичені кошти повернув, але не заперечує, що 28.03.2016 року написав і підписав своєручно розписку про отримання трьох тисяч доларів США із рук в руки, хоча ці гроші не отримував, крім того, крім того, підписав [PERSON] 28.03.2016 року договір позики трьох тисяч доларів США. Вказані розписку та договір позики написав і підписав без примусу, за вимогою [PERSON] , який умовив його, таким чином, сплатити тому проценти за користування позиченими коштами. В судове засідання позивач не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов не визнали, оскільки вважають, що вказані позичені кошти в розмірі трьох тисяч доларів США позичальник [PERSON] повернув [PERSON] , а тому не підлягає поверненню три тисячі доларів США по Договору позики від 28.03.2016 року та по розписці від 28.03.2016 року. Просять у позові відмовити. Суд розглядає справу у відсутності позивача, на підставі наданих суду письмових доказів. Заслухав відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до п.1 Договору позики, укладеного 28 березня 2016 року, між [PERSON] та [PERSON] , позикодавець [PERSON] надав позичальнику [PERSON] безпроцентну грошову позику у сумі три тисячі доларів США строком на один місяць. Відповідно до п.2 Договору позики позичальник зобов`язується повернути суму позики, у встановлений договором строк, який вираховується з дня передачі йому грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6-50цс16). Встановлено, що 28.03.2016 року за договором позики [PERSON] передав [PERSON] три тисячі доларів США. Про отримання позики в сумі три тисячі доларів США, згідно Договору від 28.03.2016 року, [PERSON] надав [PERSON] 28.03.2018 року розписку в тому, що він отримав із рук в руки від [PERSON] три тисячі доларів США, що підтверджується вищевказаними документами. Відповідно до ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач заперечує факт передачі 28.03.2016 року [PERSON] йому трьох тисяч доларів США. Будь-яких належних та допустимих доказів, що нівелюють факт укладення Договору позики від 28.03.2016 року з підписом [PERSON] та надання [PERSON] розписки про передачу коштів із рук в руки від 28.03.2016 року, написаної тим власноручно та без примусу, відповідач суду не надав. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Аналіз наведених доказів дає підстави суду прийти до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в частині стягнення заборгованої позики, підлягає задоволенню, оскільки відповідач зобов`язання перед позивачем не виконав, грошові кошти, у встановлений договором строк, не повернув, тому зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), а саме 3 000,00 доларів США. Відповідно до п.6 Умов Договору позики від 28.03.2016 року - у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також 60% річних від простроченої суми боргу, та моральну шкоду у розмірі позики, що підтверджується копією Договору позики від 28.03.2016 року. Відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22.03.2019 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3 000,00 доларів США та моральної шкоди в розмірі 3 000,00 доларів США, відповідно до Договору позики від 28.03.2016 року, позов задоволено частково та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн., а в стягненні матеріальної шкоди в сумі 3 000,00 доларів США відмовлено. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Оскільки стягнення моральної шкоди, яке передбачено п.6 умов Договору позики від 28.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , було вирішено в іншій цивільній справі та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн., тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в частині задоволених вимог у розмірі 804,30 грн. На підставі викладеного та ст.ст. 1046, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial