Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, зазначивши, що відповідно до рішення Ладижинського міського суду від 06.05.2003 року він сплачує аліменти [PERSON] на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки усіх видів заробітку. 10.07.2006 року він уклав новий шлюб із [PERSON], у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказав, що змінився його сімейний та матеріальний стан, оскільки на даний час він утримує ще двох неповнолітніх дітей. А тому звернувся до суду із даним позовом і просив зменшити розмір аліментів на дочку [PERSON], з ? частки заробітку на 1/8 частку заробітку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що дочка перейшла навчатись в одинадцятий клас, який є випускним, що потребуватиме додаткових витрат на навчання та утримання дитини. Вважає розмір стягуваних аліментів справедливим. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов про зменшення розміру аліментів не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Ладижинського міського суду від 06.05.2003 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку. 07.02.2007 року у позивача народився син [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON]. Судом встановлено, що позивач на даний час має трьох дітей, які не досягли повноліття, а тому зобов'язаний їх усіх утримувати. [PERSON] має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, з якої відраховуються аліменти на дочку [PERSON], що підтверджується довідками про доходи, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він перейшов на більш оплачувану роботу, що вплине на розмір відрахованих аліментів, оскільки дана обставина не доведена позивачем. А з наявних в матеріалах справи довідок про доходи позивача відображені доходи за період січень - червень 2014 року, та не вбачається, що позивач отримуватиме більший дохід в подальшому. Виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності, суд вважає, що всі діти позивача мають рівні права на своє утримання з боку батька. Враховуючи, що ? частку доходу позивач сплачує на утримання дочки [PERSON], [INFO], в його розпорядженні залишається ? частини його заробітку. В свою чергу, із заробітку позивача, що залишається після сплати аліментів, на його утримання, утримання синів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках припадає по ? частині заробітку позивача. При цьому в грошовому виразі ? частка заробітку позивача більша ніж прожитковий мінімум, встановлений для будь-якої із передбачених законом соціальних та демографічних груп, а отже така частка забезпечуватиме належне та необхідне проживання позивача та всіх його дітей. Вказаний розподіл отримуваного позивачем доходу суд вважає таким, що відповідає вищевказаним принципам справедливості, добросовісності і розумності. Відомостей про те, що позивач не має можливості продовжувати платити аліменти на дочку [PERSON] в розмірі ? частини його заробітку, в матеріалах справи немає. Тому суд не бере до уваги твердження позивача, що на даний час він платить аліменти, розмір яких вищий за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а після збільшення його заробітної плати розмір аліментів ще збільшиться. При цьому суд враховує також і те, що законодавством не передбаченого жодних обмежень максимального розміру аліментів, що можуть стягуватись на дитину. До того ж, розмір стягуваних на даний час аліментів із позивача не є істотно вищим ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає, що зміна сімейного стану позивача не вплинула на зменшення його можливості платити аліменти на дочку у визначеному судом розмірі, оскільки дохід, що отримує позивач після сплати аліментів є достатнім для його проживання та забезпечення належного утримання його малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]. А тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 182, 192 СК України, керуючисть ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed