Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми. Зазначав, що відповідно до розписки від 29.03.2017 [PERSON] отримав від позивача 3 000 євро для придбання останньому автомобіля з Німеччини. [PERSON] свої зобов`язання щодо придбання та доставлення автомобіля досі не виконав, в результаті чого позивач втратив інтерес до даної угоди. 11.01.2018, 19.01.2018, 18.04.2018 представником позивача було надіслано [PERSON] вимоги про повернення отриманих коштів в розмірі 3 000 євро. Станом на 10.08.2018 [PERSON] кошти не повернув. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання щодо придбання автомобіля та не повернув позивачу грошові кошти в сумі 3 000 євро, ураховуючи 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 3049 євро. Представник позивача подав заяву, у якій просить розглядати справу за його та позивача відсутності та вказує на те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. [PERSON] у судове засідання не з`явився. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У зв`язку з тим, що повістка, адресована [PERSON] була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, в силу норм ст. 128 ЦПК України [PERSON] є таким, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Разом з тим, судом установлено, що у судове засідання 30.09.2019, 09.12.2019 [PERSON] не з`явився, подав до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с. 31, 36). Таким чином, відповідач повторно не з`явився у судове засідання у вказаній справі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився повторно в судове засідання, відзив не подав, ураховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до розписки від 29.03.2017 [PERSON] отримав у [PERSON] 3 000 євро для придбання автомобіля (а.с. 4). Свої зобов`язання по придбанню автомобіля [PERSON] не виконав, 3 000 євро позивачу не повернув. 11.01.2018, 19.01.2018, 18.04.2018 [PERSON] надсилав [PERSON] вимоги щодо повернення йому 3 000 євро (а.с. 5-7). Однак вимоги [PERSON] [PERSON] не виконано. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Установлено, що [PERSON] свої зобов`язання по придбанню автомобіля для [PERSON] не виконав. Обгрунтовуючи позов, [PERSON] вказував на те, що оскільки [PERSON] не виконав свої зобов`язання, він втратив інтерес до угоди. Згідно з ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання по придбанню автомобіля [PERSON] не виконав, позов в частині стягнення 3000 євро, що є еквівалентом 87947,1 грн., з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню (розрахунок здійснено на дату ухвалення рішення та офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 26.05.2020 складає: 1 євро - 29,3157 грн.) Разом з тим, позов в частині стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 49 євро задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Обгрунтовуючи позов в цій частині позивач вказував на те, що оскільки свої зобов`язання [PERSON] не виконав, то стягненню підлягають і 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Предметом зобов`язання між сторонами було надання послуг з придбання автомобіля, таким чином зобов`язання не є грошовим, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 879,47 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial