Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «ВТБ Банк» в особі Одеської філії ВАТ «ВТБ Банк», за участю третіх осіб - [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про припинення іпотечного договору, в подальшому уточнивши позовні вимоги, та просить визнати іпотечний договір від 02 квітня 2008 року, укладений між ним та ВАТ «ВТБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2771, таким, що припинив свою дію з 30 жовтня 2008 року, а також визначити, що рішення суду є підставою для вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису щодо заборони відчуження будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та щодо земельної ділянки, площею 0, 0221 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 13 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду №25, згідно якої Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 000 000 дол. США. На виконання даної угоди 13 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №13.51-25/08-СК, за яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 290 000, 00 дол. США зі строком повернення кредитних коштів до 10 березня 2015 року та зі сплатою 14, 5 % річних користування кредитними коштами. 02 квітня 2008 року з метою забезпечення [PERSON] в повному обсязі своїх зобов'язань перед Банком за Генеральною угодою №25 від 13 березня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до неї, та кредитними договорами, що укладені або будуть укладені в межах та на її підставі між [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, площею 0, 0221 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON] Також позивач вказує, що 30 жовтня 2008 року Банком та [PERSON], без його згоди, як майнового поручителя, було змінено процентну ставку з 14, 5 % до 18, 0 % за кредитним договором № 13.51-25/08-СК, чим збільшено обсяг основного зобов'язання боржника. Тобто Банк без згоди на те позивача, як поручителя за кредитним договором, збільшив обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України. У судовому засіданні представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ВАТ «ВТБ Банк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказала, що іпотечний договір між позивачем та Банком був укладений для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Генеральною угодою №25 від 13 березня 2008 року та будь-якими додатковими до неї, у тому числі, які збільшують основне зобов'язання за кредитними договорами, що укладені в межах та на її підставі. Викладені умови іпотечного договору не були визнані у судовому порядку недійсними, а тому є обов'язковими для виконання сторонами. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду №25, згідно якої Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 000 000 дол. США. На виконання вищевказаної угоди 13 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №13.51-25/08-СК, за яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 290 000, 00 дол. США зі строком повернення кредитних коштів до 10 березня 2015 року та зі сплатою 14, 5 % річних користування кредитними коштами. 02 квітня 2008 року з метою забезпечення [PERSON] в повному обсязі своїх зобов'язань перед Банком за Генеральною угодою №25 від 13 березня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до неї, та кредитними договорами, що укладені або будуть укладені в межах та на її підставі між [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, площею 0, 0221 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON] Даний іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2771. Також судом встановлено, що п. 1.1 іпотечного договору не передбачено забезпечення іпотекою виконання сплати збільшеного розміру процентів за основним зобов'язанням. Тому будь-яка зміна розміру процентів за основним зобов'язанням може бути здійснена після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Згідно п. 1.2 іпотечного договору кредитний ліміт встановлений [PERSON] на строк до 13 березня 2018 року з максимальним загальним розміром заборгованості в 3 000 000 дол. США. Також судом встановлено, що 30 жовтня 2008 року Банком та [PERSON], без згоди [PERSON], як майнового поручителя, було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №13.51-25/08-СК від 13 березня 2008 року, якою змінено процентну ставку з 14, 5 % до 18, 0 % за кредитним договором № 13.51-25/08-СК, чим збільшено обсяг основного зобов'язання боржника. Таким чином, Банк без згоди на те позивача, як майнового поручителя за кредитним договором, збільшив обсяг його відповідальності. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1 та 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Таким чином, з аналізу норм чинного законодавства та судової практики слідує, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банка і боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у «Висновках ВСУ, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2013 року», а також в п. 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, оскільки підвищення процентної ставки за основним зобов'язанням відбулось без відповідного повідомлення про це позивача, то у суду є підстави для визнання іпотечного договору від 02 квітня 2008 року, укладеного між ним та ВАТ «ВТБ Банк», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2771, таким, що припинив свою дію з 30 жовтня 2008 року. За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Доводи представникам відповідача про те, що [PERSON] погодився зі всіма умовами Генеральної угоди №25 від 13 березня 2008 року, у тому числі, щодо збільшення основного зобов'язання за кредитними договорами, спростовуються тим, що п. 1.1 іпотечного договору не передбачено забезпечення іпотекою виконання сплати збільшеного розміру процентів за основним зобов'язанням. Тому будь-яка зміна розміру процентів за основним зобов'язанням може бути здійснена після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки. Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved