Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики від 14.08.2013 та від 17.10.2013 в розмірі 22635,04 грн., посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримала від нього в борг 14.08.2013 грошову суму в розмірі 2400 доларів США, а 17.10.2013 400 доларів США, зобовязалась повернути грошові кошти за першою вимогою. Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача вимоги та претензії щодо повернення грошових коштів, однак до теперішнього часу борг не повернуто. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Суд, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 серпня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 2400 доларів США на підставі договору позики, укладеного в усній формі, на підтвердження укладення даного договору [PERSON] написала розписку щодо отримання нею у борг від [PERSON] грошових коштів в розмірі 19560,00 грн., що було еквівалентно 2400 доларів США, зобовязалась повернути суму боргу до 01.12.2013, а в разі необхідності за першою вимогою. 17 жовтня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 400 доларів США, про що власноруч написала відповідну розписку із зазначенням щодо зобовязання повернути борг за першою вимогою. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як визначено ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором. На адресу відповідача [PERSON] [ADDRESS], позивачем [PERSON] направлені вимоги про повернення грошових коштів за договорами позики від 11.12.2013 та від 25.12.2013, що підтверджується копіями поштових квитанцій, наданих позивачем. Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України). Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивача [PERSON] розраховано, що сума боргу за договором позики від 14.08.2013 складає 19183,20 грн., проценти за користування позикою за період з 03.12.2013 по 22.01.2014 складають 174,23 грн., 3 відсотки річних за той же період 80,41 грн., а всього 19437,84 грн. За договором позики від 17.10.2013 сума боргу складає 3197,20 грн. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених доказів. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved