Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З 30 січня 1991 року в його будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який є його пасинком. Зазначає, що у 2014 році відповідач пішов з сім`ї та виїхав в невідомому напрямку. З цього часу відповідач не проживає у будинку, не спілкується, зв`язок з ним відсутній. Фактичне місце проживання відповідача йому не відоме. Вказує, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у його будинку, він вимушений нести більші витрати за комунальні послуги, що спричиняє йому незручності. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення, пояснив, що відповідач у будинку не проживає близько п`ятнадцяти років та його місцезнаходження не відоме. Проти проведення заочного розгляду справи та постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач - [PERSON] , належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON] є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22 грудня 2016 року № НВІ 777976. Згідно відповіді виконавчого комітету Генічеської міської ради від 24 жовтня 2019 року № 02-02-20-07/1714 та копії будинкової книги, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30 січня 1991 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає близько 13 років. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак близько тринадцяти років без поважних причин за вказаною адресою не проживає. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач - [PERSON] не проживає в будинку, який належить позивачу без поважних причин більше одного року, а саме близько 13 років, не цікавляться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом та призводить до необхідності сплати додаткових коштів за комунальні послуги, позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved