Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №003992 від 10.05.2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь 40370 гривень, що були сплачені за вказаним договором, а також стягнути з відповідача на його користь відшкодування заподіяної моральної шкоди. В судове засідання позивач та його представник не зявились, в письмовій заяві представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі. Представники відповідача в судове засідання не зявився, хоч про розгляд справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 травня 2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу за №003992. За умовами даного договору позивач зобовязувався сплачувати кошти за предмет лізингу (лізингові платежі), а відповідач відповідно, зобовязувався здійснити передачу предмета лізингу позивачу (а.с. 10-15). Згідно додатку №2 до договору лізингу, предметом лізингу є трактор DONGFENG (модель DF 504 Саb). Даний трактор потрібен був позивачу з метою здійснення обробітку своєї земельної ділянки, а також виконання інших сільськогосподарських робіт в домашньому господарстві. Продукція, що вирощується в господарстві позивача, призначена для власного споживання і не призначена для продажу з метою отримання прибутку. Відповідно до умов договору, лізингодавець (відповідач) бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором. Всупереч умовам договору, відповідач не здійснив купівлі предмету лізингу та будь-яких документів, які б посвідчували його право власності на предмет лізингу, а саме трактор DONGFENG, позивачу не надав. Тому, вважати, що відповідач дійсно придбав предмет лізингу у власність та мав намір і можливість передати предмет лізингу позивачу згідно договору, не має підстав. В усній формі представник відповідача розяснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за предмет лізингу в сумі 40370 грн., шляхом перерахування коштів відповідачу, після чого з позивачем буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же час, позивач до укладення договору під диктовку представника відповідача написав на бланку відповідача розписку, що він зобовязується сплатити після отримання трактору залишок заборгованості в сумі 363330 грн. Протягом двох днів позивачем було сплачено кошти на користь відповідача на загальну суму 40370,01 грн. (а.с. 17, 18). Однак, представником відповідача не було розяснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою відповідача за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням договору. Відповідач вважав, що це часткова оплата вартості предмета лізингу. В договорі не передбачено, а у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмета лізингу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, 50 % від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 40370,01 грн. є адміністративним платежем за оформлення договору. Таким чином, під час попередніх переговорів відповідачем введено в оману позивача щодо умов виконання договірних зобовязань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти відповідач не поверне, а умовами договору при його розірванні передбачено, що в цьому випадку адміністративний платіж не повертається. Це є порушенням прав позивача як споживача. Тобто, лізингоодержувачу (позивачу) в даному випадку повинно було надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення з поверненням всіх сплачених грошових коштів. Однак відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не враховано вищевказані норми законодавства, а навпаки, всупереч зазначених норм, відповідач взагалі не надав можливості позивачу відмовитись від договору. Крім того, у разі розірвання договору з ініціативи лізингодавця (відповідача), ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства. Тому дана норма (розірвання договору з ініціативи позивача) договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача (позивача), що призводить до її недійсності. Оскільки при розірванні договору з ініціативи позивача, взагалі не повертаються кошти, що сплачені в якості адміністративного платежу. Саме так передбачено договором. Сторона позивача вважає, що дана норма договору обмежує права споживача (позивача) передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ЦК України. Зокрема вона не відповідає принципу добросовісності та рівності сторін договору, а самі положення договору в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору, саме на шкоду позивача, і тому є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Статті 11 та 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу (позивачу), а також встановлення жорстких обов'язків споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача). Відповідачу була відправлена вимога про розірвання договору та повернення сплачених коштів, але конверт з кореспонденцією був повернутий поштовою службою у звязку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 20). Відповідач має бути субєктом підприємницької діяльності, який здійснює діяльність у сфері передачі транспортних засобів у оренду (оперативний лізинг), тому і зобовязаний надати лізингоодержувачу (позивачу) дані про те, що предмет лізингу (трактор) який буде передаватися у лізинг, вже є власністю відповідача і є основними фондами відповідача. Враховуючи назву договору «договір фінансового лізингу», можна чітко стверджувати, що дані правовідносини врегульовані спеціальним законом «Про фінансовий лізинг». Згідно ч.2 ст. 1 даного закону за договором фінансового лізингу, лізингодавець (відповідач) зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем (позивачем) специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу (позивачу) на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Дана умова відповідачем не була виконана та відповідач вибудував схему своєї роботи, яка по суті своїй суперечить поняття «лізинг». Фактично, це була схема купівлі речей в групах. З цього приводу було також рішення ВСУ від 27 березня 2013р. В даному рішенні ВСУ зазначив, що забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації (або можливості отримання товару в порядку лізингу), яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу власної продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У пункті 8.2 та 8.3 оспорюваного договору лізингу вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (15893,70 доларів США). За умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача. Згідно договору фінансового лізингу, що укладений між позивачем та відповідачем, визначено поняття «Адміністративний платіж» - це першочерговий єдиноразовий платіж на користь лізингодавця (відповідача) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору фінансового лізингу. На думку суду, перевірка, розгляд та підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. В ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Тобто, можна чітко стверджувати, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з перевіркою, розглядом та підготовкою документів для укладення самого договору фінансового лізингу. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, для здійснення якої потрібне отримання відповідачем відповідного дозволу (ліцензії), яка є відсутньою у відповідача. Згідно з ст.ст. 4, 5, 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг та надається юридичними особами, фінансовими установами або суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, які включені до державного реєстру фінансових установ. Офіційний сайт Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) містить Державний реєстр фінансових установ та відповідним пошуком за ЄДРПОУ. Станом на час подачі до суду позовної заяви у реєстрі відсутня інформація про ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», код ЄДРПОУ 39733392. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії (ч. 2 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Також, суд вважає за необхідне відзначити, що договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, тому за положеннями ч.2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, чого сторонами договору дотримано не було. Зазначене узгоджується з ч. 2 ст. 806 ЦК України, де зазначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 «Лізинг» ЦК України. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Враховуючи викладене, необхідно визнати договір фінансового лізингу №003992 від 10.05.2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним, а також стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] 40370 гривень, що були сплачені за договором фінансового лізингу №003992 від 10.05.2016 року. Що стосується, вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, так як [PERSON] не надав суду належних доказів та обґрунтування того, що йому дійсно була заподіяна така шкода, а тому в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити в звязку з її необґрунтованістю.

Outcome: partial