Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить звільнити його від сплати\~ заборгованості по аліментах в розмірі 13284 грн. 55 коп., нарахованої 04.10.2016 року розпорядженням № 13453-7 державного виконавця Роменського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області Воробйової М.М. за виконавчим листом 2-895 від 29.08.2011 року, виданим Роменським міськрайонним судом Сумської області. Також просив стягнути з відповідачки отриману за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року без достатньої правової підстави заборгованість по аліментах в розмірі 1719,05 грн. В подальшому [PERSON] уточнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки раніше сплачених аліментів і просив стягнути з відповідачки отриману за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року без достатньої правової підстави заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 3419,74 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що за виконавчим листом № 2-895 від 29.08.2011 року з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] стягуються аліментів в\~ розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. 30 серпня 2014 року його було призвано в Збройні Сили України по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». 26 квітня 2016 року його було демобілізовано із Збройних Сил України на підставі Указу Президента України «Про демобілізацію». В період з 10.09.2014 року по 16.09.2015 року та з 21.11.2015 року по 26.04.2016 року він безперервно перебував у складі бойових підрозділів своєї військової частини на першій лінії оборони та приймав участь у боях при проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей. За час служби у військовій частині йому польова пошта [NUMBER] йому нараховувалось грошове забезпечення. Зважаючи на екстремальні бойові умови проходження служби в польових умовах та на його військову спеціальність, видана військова форма та спорядження не витримували і зношувалися в рази швидше за встановлені нормативи, тому нараховане грошове зобов`язання він витратив на придбання за власний кошт взуття, одягу, військової форми, спорядження, продуктів харчування, ліків та ін., які були необхідними для вживання в окопах та виконання бойових завдань. Відповідачці було відомо про його службу у військовій частині та про нарахування йому грошового забезпечення, оскільки він сам особисто надав їй довідку з військової частини для отримання нею пільг. Проте відповідачка не повідомила своєчасно відділ Державної виконавчої служби про нарахування йому грошового забезпечення. Він вважав, що всі відрахування також проводяться належним чином, тому грошове забезпечення витратив на свої потреби. В даний час йому стало відомо, що з 04.10.2016 року розпорядженням державного виконавця Роменського МРВ ДВС Воробйовою М.М. за вищевказаним виконавчим листом йому нарахована заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 13284,55 грн., на підставі якого з його заробітної плати\~ проводиться утримання\~ в розмірі 50 %. Повернувшись з війни він має незадовільний стан здоров`я через участь у військових операціях і бойових діях, потребує значних витрат на лікування. Вважає, що в межах своїх можливостей він забезпечував і на даний час забезпечує достатні умови для проживання, утримання і виховання, фізичного, розумового та культурного розвитку сина, сплачує аліменти на його утримання у визначеному судом розмірі. Тому звернувся до суду з позовом про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. У судовому засідання позивач та його представник підтримали позов, пояснили обставини, викладені в ньому. Позивач також пояснив, що з 10.09.2014 року по 21.11.2015 року проходив навчання у м.Львові, потім, за час перебування в зоні АТО приїжджав тричі у відпустку тривалістю по 10 днів, особисто подавав довідку до школи, де навчається син, але до виконавчої служби не подавав відомостей щодо зміни своїх доходів, оскільки хотів побути вдома і відпочити від бойових дійю не заперечує, що у вересні 2014 року також був у м.Ромнах нетривалий час. Вважає, що відповідач винна у тому, що йому своєчасно не нараховувались стягнення по аліментам на грошове утримання, оскільки їй було відомо про його службу, але вона не повідомила про це виконавця. Дії державного виконавця не оскаржував. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, вважає, що розрахунок заборгованості по аліментах у відповідача проведений вірно, відповідно до частини отриманого ним грошового забезпечення. Представник третьої особи Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумської області Воробйова М.М. проти задоволення позову також заперечувала. Просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що 05.04.2016 року їй від відповідачки стало відомо, що позивач перебуває на службі у військовій частині. Нею до військової частини було направлено постанову, проте вона була повернута, оскільки боржник у вказаній військовій частині не перебуває. Також нею було направлено запит до військової частини, на який повернулася відповідь, що [PERSON] службу в даній військовій частині не проходить. Потім нею було надіслано запит\~ до Сумського обласного військомату, а на адресу відповідача було надіслано листа, але повернулося повідомлення, що за вказаною адресою він не проживає. Вона з відповідачем зв`язувалася по телефону і пропонувала надати довідку про грошове забезпечення, оскільки згідно ЗУ «Про виконавче провадження» саме на боржника покладено обов`язок повідомляти про зміну у своєму матеріальному стані, на що він у грубій формі відповів, що надавати довідку не збирається і сплачувати аліменти не буде. В кінці вересня 2016 року Сумський військовий комісаріат надіслав довідку про грошове забезпечення з жовтня по лютий. З цього доходу і була нарахована заборгованість по аліментах. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача та представника третьої особи,\~ вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами склалися правовідносини з приводу сплати заборгованості по аліментам та повернення зайво отриманих коштів, що регулюються СК України та ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження». З матеріалів справи встановлено, що на виконанні в Роменському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ в Сумській області перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-895/2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 13.07.2011 року і до досягнення повноліття (а.с.74). Виконавче провадження відкрито 01 вересня 2011 року (а.с.75). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 17.11.2016 року, заборгованість [PERSON] за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року становить 13284,55 грн. (а.с. 4). Доказів щодо неправильності розрахунку позивач не надав, тому суд вважає цей розрахунок вірним, оскільки він відповідає відомостям, зазначеним [INFO] у довідках № 5/216 та № 5/217 від 16.09.2016 року про нараховану суму грошового зобов`язання з жовтня по грудень 2014 року в розмірі 9219,76 грн., з січня по грудень 2015 року в розмірі 39590,81 грн., з січня по лютий 2016 року в розмірі 16785,30 грн. (а.с. 89,90,91). Згідно довідки військової частини польової служби [NUMBER] від 25.04.2014 року\~ вбачається, що [PERSON] в період з 10 вересня 2014 року безпосередньо бере участь\~ в антитерористичній операції в районі проведення АТО в Луганській області згідно Наказу\~ керівництва Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України від 12 червня 2014 року\~ (а.с.76). З довідки військової частини польової служби [NUMBER] від 12.02.2016 року\~ вбачається, що [PERSON] дійсно проходить службу у військовій частині польова пошта В-2260 з 10.04.2014 року по теперішній час відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», який призваний 30.08.2014 р. та буде знаходитись на військовій службі до доукомплектування військової частини або фактичної демобілізації (а.с.10). 06.04.2016 року на адресу військової частини польової служби [NUMBER] державним виконавцем направлено постанову про проведення утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.09.2014 року (а.с.77, 78). Листом військової частини польової служби [NUMBER] від 21.06.2016 року постанову державного виконавця повернуто без виконання та повідомлено, що [PERSON] у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України не працює та на грошовому забезпеченні не перебуває (а.с.79). Тобто Державним виконавцем вживались заходи щодо виявлення доходів боржника, що також підтверджується запитами до в/ч [NUMBER] від 12.07.2016 року (а.с. 80, 81), Роменського ОМВК від 02.08.2016 року (а.с. 82, 83, 84), [INFO] від 06.09.2016 року (а.с. 85) та до самого [PERSON] (а.с.86, 87). Дії державного виконавця по виконавчому провадженню про стягнення з нього аліментів позивач не оскаржував, що визнали у судовому засіданні сторони. Копія заяви відповідачки про забезпечення безкоштовного харчування сина у зв`язку з перебуванням батька [PERSON] в зоні АТО датована 22 грудня 2014 року (а.с.56), але це не спростовує висновків суду про відсутність дій відповідача щодо запобігання виникненню заборгованості. Ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на час виникнення правовідношення, а саме ч. 5 визначено, що сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником …, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи. Згідно ч. 6. боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. На підставі викладеного суд вважає, що виникнення заборгованості по сплаті аліментів сталося з вини самого позивача, який не виконав вимоги закону без поважних причин, оскільки перебуваючи у відпустках та на навчанні поза межами зони АТО міг повідомити державного виконавця про зміну свого матеріального стану. Крім того, міг зробити це і через керівництво в/ч, перебуваючи безпосередньо в зоні АТО. Відповідно Розпорядження державного виконавця від 04.10.2016 року № 13453-7 з [PERSON] проводяться утримання із заробітної плати в СФ ТОВ «Секюрайті» в розмірі 50% заробітної плати (а.с. 5, 6, 12, 66, 73). Враховуючи, що судом не встановлено неправомірності та безпідставності нарахування заборгованості по аліментам, вини відповідачки у виникненні заборгованості, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки нарахованих сум,\~ отже позов в цій частині не підлягає задоволенню. Згідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд враховує ту обставину, що [PERSON] будучи мобілізованим в період з жовтня 2014 р. по лютий 2016 р. проходив службу в зоні проведення АТО, на даний час має не досить добрий стан здоров`я (а.с. 7, 8, 43, 53, 67), що потребує\~ витрат на лікування, відомості про які позивачем суду не надано, проте позивач є працездатним, доказів щодо перебування на його утриманні інших осіб не надав, оскільки довідка про склад сім`ї (а.с.14) не являється доказом тримання позивачем осіб, з якими він проживає. Тому суд вважає можливим звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам частково. При цьому враховано також стан здоров`я дитини (а.с. 58, 59) інтереси якої, перш за все, повинен враховувати суд на підставі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., яка\~ зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що протиправних дій відповідача щодо виникнення заборгованості судом не встановлено, судові витрати не підлягають стягненню та відшкодуванню.

Outcome: partial