Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] в 1991 році, коли перебували в шлюбі було придбано за договором купівлі - продажу будинковолодіння [ADDRESS] який складається житлового будинку літ. «А», сіней літ. «а» літньої кухні літ. «Б», площа 22,4 кв.м., загальна 27,9 кв.м., що розташована на земельній ділянці розміром 0,1 га., яка належала територіальній громаді м. Лебедина. Рішенням Лебединського районного суду шлюб між ними був розірваний 11.12.2000 році, свідоцтво про розірвання шлюбу не отримано, але вони проживали окремими сім'ями. У них був окремий бюджет, спільних інтересів не було. Спільних вкладень в ремонт, розбудову домоволодіння [ADDRESS] з відповідачем у них не було, відповідачка поділила спільне майно на її розсуд та виїхала до своєї матері в село Ревки Бишкіньської сільської ради Лебединського району. Після від'їзду [PERSON] вона ніякого інтересу до домоволодіння [ADDRESS] не проявляла, не зверталася за поділом, не підтримувала житло в належному стані, не займалася ремонтом, не поліпшувала його, не утримувала та таке інше. Тому поділу підлягає тільки майно, ям придбане за договором купівлі-продажу в 1991 році. Рішенням Апеляційного суду Сумської області по справі № 580/525/17 частково задоволено позов [PERSON], за нею визнано 1/2 ідеальної частки житлового будинковолодіння [ADDRESS] який складається житлового будинку літ, «А», сіней літ. «а» літньої кухні літ. «Б». Вартість ідеальної частки становить 6022 грн. - бо таке домоволодіння [ADDRESS] відповідно до звіту про оцінку майна становить 12044 грн. Поділ даного майна в натурі не можливий, бо для проживання окремих сімей відсутні будь-які умови, окремі жилі кімнати не мають окремих виходів та вхід до іншої жилої кімнати та кухні тільки через жилу кімнату 1-1 площею 6.7 кв.м. Відповідачка з 2000 року проживає окремо, жодного разу не ставила питання про її вселення в спірний будинок. Позивачем [PERSON] приватизовано земельну ділянку [ADDRESS] розміром 0,10 га (державний акт серія [NUMBER] від 12.12.2012), що відповідно до п.5 ч.2 ст.57 Сімейного Кодексу України є його особистою власністю. Відповідно до статті 365 ЦК України можливе припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим та внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду . У судовому засіданні представник позивача та позивач ствердили свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник вимоги заперечили з тих підстав, що на будинок з надвірними спорудами, рішенням суду було визнане право власності за відповідачкою, яке складає ? частку, яка не є незначною, у відповідачки не має власного житла і вона не може бути позбавлена права на житло яке у неї перебуває у власності, позивачем не доведено, що річ є неподільною та припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, позивачем не надано доказів, які стверджують дійсну вартість майна. Під час розгляду справи були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 23.06.1990 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб, який розірвано за рішенням Лебединського районного суду від 11.12.2000 року. Розірвання шлюбу зареєстровано 23.02.2017 року. У період шлюбу 25.04.1991 року [PERSON] було придбане будинковолодіння, а саме: будинок дерев'яний під літ «А», сіни під літ. «а», літня кухня під літ. «В», що розташоване на земельній ділянці площею 988,00 кв.м. по [ADDRESS], у м. Лебедин Сумської області, який був зареєстрований за ним (а.с. 13, 17, 24), про що зроблено реєстраційний запис на документі про право особистої власності 08.05.1991р. за № 1030стр.278 у книзі №3 запис №120. (а.с.12). 18 жовтня 2017 року Лебединським районним судом Сумської області у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна справі №580/252/17 ухвалене рішення (а.с.23-24), яким позовні вимоги задоволені. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 7 грудня 2017 року (а.с.21-22) рішення Лебединського райсуду від 18 жовтня 2017 року змінене та судом вирішено: рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року змінити і викласти резолютивну частину у такій редакції. Позов задовольнити частково. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку літ. «А», сіней літ. «а», літньої кухні літ «Б», розташованих за адресою: [ADDRESS] Доводи про те, що сторони по справі після розірвання шлюбу за рішенням суду у 2000 році спільного господарства не вели, а покращення будинковолодіння здійснено відповідачем особисто за власні кошти, не були прийняті судами з тих підстав, що шлюб між сторонами був припинений лише 23 лютого 2017 року після реєстрації його розірвання в органах реєстрації актів громадянського стану, як того вимагала чинна на той час ст. 44 КпШС України. Ч. 4 та ч. 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд не може прийняти вартість майна відповідно до витягу з Звіту про оцінку майна (а.с.10-11), оскільки він складений на момент придбання будинку, також позивач [PERSON] на надав дозволу на огляд будинку на підставі ст. 30 Конституції України, а також стороною не надано на огляд суду оригінал звіту. За таких обставин, суд приходить висновку, що доводи позивача про те, що майно не підлягає поділу в натурі, земельна ділянка за адресою: Сумська область, м. Лебедин, [ADDRESS] є його особистою власністю, а також те, що спільне володіння і користування майном неможливе не заслуговують на увагу, оскільки поділ майна, яке знаходиться на приватизованій земельній ділянці був предметом судового розгляду у зазначеній вище цивільній справі. Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Ст. 365 ЦК України регулює порядок, підстави та - умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і «користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному, майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Позивачем не було надано належних і допустимих доказів в обґрунтування обставин передбачених ст. 365 ЦК України. Крім того під час судового розгляду було встановлено, що спільним майном є помешкання, де відповідачка [PERSON] зареєстрована і не має іншого житла, а за таких обставин позбавлення права власності на ? частину житлового будинку, яка не може бути визнана судом незначною, порушить право відповідачки передбачене ст. 30 Конституції України, а також ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: dismissed