Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача 3 946 389 грн. курсової різниці, 707 458 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов*язання, обгрунтовуючи позов наступним. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2012р. задоволено позов [PERSON] і стягнуто з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 31.05.2011р. в розмірі 315 000 доларів США, що еквівалентно 2 509 101 грн. по курсу Національного банку України, судові витрати в розмірі 2 823 грн., а всього: 2 511 924 грн., яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 03.04.2013р., а також ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015р. залишено без змін. На виконання вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист №2608/2144/12 від 08.05.2013р. і постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 22.05.2013р. відкрито виконавче провадження №38075760. Боржник [PERSON] добровільно виконав судове рішення в частині та перерахував позивачу 200 000 грн., зокрема, 14 000 грн. згідно квитанції №144962399 від 06.09.2013р. та 60 000 грн. згідно квитанції №18-8058 від 09.09.2013р., що станом на дати платежів становило по курсу НБУ 17 515 доларів США і 7 507 доларів США відповідно, а разом: 25 022 долари США. Таким чином, не погашеним залишився борг в сумі 289 978 доларів США, що станом на 29.04.2015р. по курсу НБУ еквівалентно 6 455 490 грн. Позивач вважав, що оскільки на підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі, в резолютивній частині судового рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2012р. визначено еквівалент боргу 315 000 доларів США за курсом НБУ станом на 16.12.2012р. в сумі 2 509 101 грн., однак на даний час курс долара США по відношенню до національної валюти змінився, у зв*язку із чим еквівалент суми боргу вже не відповідає тому еквіваленту, що вказаний в судовому рішенні, а тому вважав, що стягненню з відповідача підлягає курсова різниця, яку позивач станом на день подання позову - 30.04.2015р. розрахував в сумі 3 946 389 грн. Крім цього, позивач вважав, що з відповідача на підставі ст.625 ЦК України підлягає стягненню 3% річних за прострочку виконання грошового зобов*язання. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 22, 533, 625, 1049 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення майнових прав позивача і строків виконання відповідачем грошового зобов*язання. Відповідач в судове засідання не з*явився неодноразово, в тому числі в останні судові засідання двічі підряд, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в справі поштове повідомлення (а.с. 156) і витяг з автоматизованої системи документообігу Д-3 про вручення судової повістки відповідачу (а.с. 163), заперечень проти позову суду не надав, пояснень представника позивача не спростував, три рази оскаржував ухвалу суду від 12.05.2015р. про відкриття провадження по справі з тих самих підстав, писав неодноразово різного роду заяви про роз*яснення ухвал Апеляційного суду м.Києва, виправлення у них описок і саме ці обставини потягли за собою неодноразові перерви в розгляді справі та її тривалого розгляду. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку частини 4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2012р. задоволено позов [PERSON] і стягнуто з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 31.05.2011р. в розмірі 315 000 доларів США, що еквівалентно 2 509 101 грн. по курсу Національного банку України, судові витрати в розмірі 2 823 грн., а всього: 2 511 924 грн. (а.с. 7-9 - копія рішення з ЄРСР), яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 03.04.2013р. (а.с. 10-11 - копія ухвали суду), а також ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015р. (а.с. 12-14 - копія ухвали суду) залишено без змін. На виконання вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист №2608/2144/12 від 08.05.2013р. і постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 22.05.2013р. відкрито виконавче провадження №38075760 (а.с. 162 - копія постанови). Як вказував представник позивача, боржник [PERSON] добровільно виконав судове рішення в частині та перерахував позивачу 200 000 грн., зокрема, 14 000 грн. згідно квитанції №144962399 від 06.09.2013р. та 60 000 грн. згідно квитанції №18-8058 від 09.09.2013р., що станом на дати платежів становило по курсу НБУ 17 515 доларів США і 7 507 доларів США відповідно, а разом: 25 022 долари США. Таким чином, не погашеним залишився борг в сумі 289 978 доларів США, що станом на 29.04.2015р. по курсу НБУ еквівалентно 6 455 490 грн. В решті судове рішення залишається не виконаним до теперішнього часу. Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.509 ЦК України, зобов*язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов*язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов*язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконано, не припиняє боргових правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов*язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки зобов*язання залишається не виконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України, про що вказано в пункті 17 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] не виконано грошове зобов*язання перед [PERSON] у відповідності до вказаних вище норм матеріального закону, це зобов*язання на час розгляду справи залишається не виконаним. Щодо позовної вимоги про стягнення 3 946 389 грн. курсової різниці суд приходить до наступного. Так, згідно ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. У відповідності до ч.3 вказаної вище норми права, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов*язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов*язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно частини 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. А відповідно до пункту 1) частини 2 цієї ж норми права, збитками є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національний банк України», офіційний валютний курс - курс валют, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно Наказу Міністерства фінансів №193 від 10.08.2000р. «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Як встановлено судом і вбачається з рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2012р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг в розмірі 315 000 доларів США, що було еквівалентно 2 509 101 грн. по курсу Національного банку України станом на 16.12.2012р. (7.993000). На день подання даного позову до суду, а саме: 30.04.2015р., офіційний курс долара США по відношенню до національної валюти України - гривні, становив 21,046831, а тому, еквівалент суми боргу, яка на день постановлення даного судового рішення залишається не сплаченою, а саме: 289 978 доларів США, в еквіваленті станом на 30.04.2015р. складає 6 455 490 грн. Однак, за вказаним вище судовим рішенням, відповідач зобов*язаний сплатити борг в сумі 2 509 101 грн. по курсу Національного банку України станом на 16.12.2012р. з повної суми боргу - 315 000 доларів США. Тобто, для відновлення свого порушеного права, зокрема, повернення 315 000 доларів США, позивач мусить зробити витрати в більшому розмірі, ніж зазначено в рішенні Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2012р., яке не виконано з вини відповідача. Всього різниця між коливанням іноземної валюти - долара США становить 3 946 389 грн. (6 455 490 - 2 509 101), яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.22 ЦК України, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення 707 458 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов*язання, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов*язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобов*язання передбачена ст.625 ЦК України, яка в частині 2 передбачає про те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, правова природа ст.625 ЦК України полягає у особливій мірі відповідальності боржника за порушення грошового зобов*язання та має компенсаційний характер (плата) боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, про що вказано в пункті 18 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. Тобто, правовий характер зазначеної вище матеріальної норми полягає у певному виді матеріальної санкції у разі порушення боржником грошового зобов*язнаня, при цьому валюта зобов*язання для стягнення боргу з врахуванням 3% річних значення не має, оскільки таке збільшення за своєю правовою суттю є відповідальністю, а не збільшенням в результаті валютного коливання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і в цій частині та необхідність стягнення з відповідача 707 458 грн. 3% річних на підставі ст.ст. 536, 625 ЦК України. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654 грн.

Outcome: approved