Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що між сторонами була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. Позивач не мав всієї суми коштів для оплати за земельну ділянку, однак досягнувши згоди про предмет купівлі-продажу, ціни та умов оплати, сторони не стали оформляти договір належним чином, а саме нотаріально посвідчувати, а вирішили обмежитись простою письмовою формою. Причиною такого рішення стало економія коштів сторін, а тому позивач [PERSON] погодився з відповідачем та наполіг на письмовій домовленості у вигляді наданої розписки. Даний документ - розписку позивач вважає одностороннім зобов'язанням відповідача, бо на ньому відсутній підпис останнього. При цьому позивач висловив свою згоду у вигляді вчинення певних дій, а саме передачі коштів, відповідно до розписок наданих [PERSON] про отримання коштів. Вартість земельної ділянки була оцінена сторонами в 190.000 грн. а складалась з двох частин: 160.000 грн. - вартість земельної ділянки та 30.000грн. відсотки за розстрочку. В липні 2013 року відповідач повідомив по телефону позивача про збільшення вартості земельної ділянки до 250.000 грн. Оскільки вартість земельної ділянки збільшилась на 60.000 грн., позивач відмовився і повідомив відповідача, що дана умова для нього є неприйнятною, а тому запропонував останньому повернути сплачені кошти. Оскільки відповідач відмовився від повернення коштів, [PERSON] вирішив звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 63837 грн. та судові витрати. 28 січня 2014р. позивачем [PERSON] було подано клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого останній просить визнати недійсним договір, укладений між позивачем та відповідачем про купівлю-продаж земельної ділянки та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 63.837 грн. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, за викладеними в позові обставинами та просили суд задовольнити позов в повному обсязі, при цьому представник позивача зазначив, що позивач уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки без згоди на те його дружини. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити, при цьому, зазначивши, що відповідач дійсно надав [PERSON] розписку, в якій зобов'язався в разі сплати [PERSON] 190.000 грн. продати вищевказану земельну ділянку. В даній розписці, на вимогу позивача, було розстрочено виплату суми на 36 місяців, починаючи з 01 березня 2012 року, яки ще не закінчився. При цьому, представник відповідача зазначив, що відповідач погоджується на продаж земельної ділянки за 190.000грн., однак позивач вирішив не купувати останню з невідомих причин. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази судом встановлено наступне. 26 лютого 2012 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, в якій зазначено, що відповідач [PERSON], продає у розстрочку приватизовану земельну ділянку [ADDRESS]. [PERSON] повинен отримувати щомісяця суму в розмірі 5277,77 грн. протягом 36 місяців, починаючи з 01 березня 2012 року. В разі повної сплати 190.000грн., ділянка буде продана [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2011 року, [PERSON] отримав у спадщину за законом земельну ділянку площею 0,0800 га у межах згідно з планом, що розташована: [ADDRESS]. Відповідно до наданих копій розписок, [PERSON] отримав від [PERSON] загальну суму 63.837 грн. в період з 27 квітня 2012 року по 28 червня 2013 року (а.с.7-21). В судовому засіданні відповідач та його представник визнали факт отримання коштів в розмірі 63.837 грн. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення позивача та його представника про те, що відповідач [PERSON] збільшував вартість продажу земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередні договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Надана [PERSON] розписка не може бути визнана судом ані попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки, ані основним договором купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки остання не підписувалась [PERSON], нотаріально не посвідчена, а також в тексті відсутні будь-які зобов'язання з боку саме [PERSON], відповідно до вищевказаних положень Цивільного кодексу України. крім того, слід зазначити, що дана розписки є одностороннім правочином. Враховуючи викладене та ст. 16 ЦК України, суд вважає, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки позивачем вибрано не вірний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ст. ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано заяву про стягнення судових витрат, згідно якої останній просить стягнути витрати по сплаті правової допомоги в розмірі 8000грн. Відповідно до акту прийому-передачі грошових коштів від 24 листопада 2013 року [PERSON], передав, а ФОП [PERSON] прийняв грошову суму в розмірі 8000грн. (а.с.90). Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] є представником [PERSON] на підставі виданої довіреності від 26.11.2013р. та укладеного договору про надання юридичних послуг від 24.11.2013р. (а.с.77, 88-89). Ані відповідачем ані його представником не надано доказів, що останній є адвокатом або фахівцем в галузі права, а тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення правової допомоги з позивач. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed