Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №2945 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №779832 від 13 червня 2003 року йому на праві власності належить будинковолодіння [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована відповідач по справі - [PERSON] , яка в ньому не проживає з вересня 2016 року, просив визнати її такою, що втратила право користування вище зазначеним будинковолодінням. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно і належним чином. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Представник 3-ї особи виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явилась надіслала суду заяву в якій просила справу розглядати за наявними матеріалами справи та без її участі. Розгляд справи здійснюється на підставі ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №779832 від 13 червня 2003 року [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2003 року зареєстрованого в реєстрі за №2945 приватним нотаріусом Смілянського районного округу Новііковим І.М. (а.с. 7, 8). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 31 липня 1999 року, розірвано (а.с. 11). Відповідно до довідки квартального комітету № 4 від 01 червня 2020 року №126064 [PERSON] зареєстрований та проживає в будинковолодіннІ [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 1999 року народження та [PERSON] , 2006 року народження. (а.с. 9). Із акту від 01 червня 2020 року, вбачається що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з кінця 2016 року (а.с. 10). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов`язані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України є припинення дії, що порушує право. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] , яка зареєстрована в будинковолодінні [ADDRESS] , за цією адресою не проживає та створює перешкоди в користуванні квартирою його власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до 4. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, відтак відповідно до ст. до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved