Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором позики, мотивуючи це тим, що 05 березня 2012 року [PERSON] позичив у позивача гроші в сумі 150000 грн. та зобов'язався повернути борг до 05 березня 2013 року, однак у визначений строк грошові кошти не повернув. [PERSON] просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 150000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнав. Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, враховуючи те, що відповідач визнав позов, і визнання позову відповідачем прийняте судом, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного Кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач посилається на те, що 05 березня 2012 року позичив [PERSON] гроші в сумі 150000 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути до 05 березня 2013 року, що підтверджується власноручною розпискою [PERSON], чого не заперечує сам відповідач. Сам [PERSON] будь-яких заперечень проти того, що гроші у вказаній сумі позичав у [PERSON], а розписка написана ним власноручно, не надав, визнав, що розписка написана ним власноручно, гроші в сумі 150000 грн. від [PERSON] він отримав. Згідно ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач посилається на те, що [PERSON] позичені кошти у встановлений термін не повернув. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних доказів того, що повернув [PERSON] 150000 грн., визнав, що суму боргу позивачу не повернув. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає від відповідача повернення суми позики. Суд знаходить, що згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved