Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна, представник - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 11000000000,00 грн. завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області. На обґрунтування своїх вимог вказав, що моральна шкода, завдана йому полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді паспортної книжечки, розчарування в системі органів державної влади держави Україна, які не в змозі виконати рішення суду, додаткове психологічне напруження, під час спілкування як з державним виконавцем, так і працівниками МВС та міграційної служби, що викликало в мене почуття душевного болю та посилювало відчуття невизначеності. Активне невиконання рішення суду викликало у нього почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання під час спілкування з посадовими і службовими особами державної влади, які з винятковим цинізмом насміхалися над ним шляхом надання обіцянок виконати рішення через сто років, викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило його витрачати свій дорогоцінний час з його безцінного життя задля поновлення своїх прав. Крім цього він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення своїх прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту в суді, що він сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини. Внаслідок невиконання рішення судів порушено його наступні права: конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади Україна в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією Україна; право приватної власності на паспортну книжечку, яка є його власністю, оскільки він заплатив за неї кошти - право на честь і гідність та інші немайнові права; конституційне право бути обраним народним депутатом, Президентом України та право обирати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволенню позову заперечив. Направив до суду відзив, в якому вказав, що пред`явленні позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню , виходячи з наступного: так, позивач 14.11.2011 року звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: зобов`язати міський відділ УМВСУ в Хмельницькій області вклеїти фотографію у його паспорт і видати його на руки, про що повідомити в письмовій формі; стягнути з Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області на його користь 5000 гривень моральної шкоди. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 року у справі №2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України [PERSON] , який видати йому на руки та відмовлено в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. 20.11.2012 року на підставі заяви позивача на ім`я [PERSON] був оформлений новий паспорт громадянина України серія [NUMBER] , який власноручно ним отриманий. Судами різних інстанцій протягом 2012 -2014 років вирішувалися численні питання по заявах та скаргах позивача у справі №2270/14181/11, зокрема про роз`яснення судового рішення, заміну сторони виконавчого провадження. Крім цього, потрібно врахувати, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 року №ВП33223826 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 11.06.2012 року. [PERSON] оскаржував постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового від 28.12.2018 року, однак згідно ухвали суду від 05.02.2019 року у справі №560/162/19 його позовну заяву повернуто, відповідно до п.1.ч.4 ст. 169 КАС України. Враховуючи викладене, відповідачем вживалися усі можливі дії щодо виконання рішення суду, проте воно не могло бути виконане з незалежних від відповідача причин (паспорт було втрачено). Позивачем не надано жодних доказів того, що дії чи бездіяльність УДМС України в Хмельницькій області визнанні протиправними у встановленому законом порядку, та що діями чи бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області визнанні протиправним у встановленому законом порядку, та що діями чи бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області заподіяно моральну шкоду позивачу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 14.11.2011 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького міського відділу УМВС в Хмельницькій області , управління державної казначейської служби України у м. Хмельницькому про зобов`язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 року у справі №2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України [PERSON] , який видати йому на руки та відмовлено в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, що паспорт повинен був знаходитьсь на момент винесення рішення пог справі у відповідача, оскільки останнього було зобов`язано видати позивачу паспорт серії [NUMBER] , виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 року, а не новий. 28.12.2018 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Котом А.М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. У вказаній постанові зазначено, що в ході примусового виконання державний виконавець звертався до суду про зміну способу та порядку виконання рішення. Судом відмовлено в задоволенні клопотання про зміну способу та порядку виконання рішення. Рішення боржником в добровільному прядку не виконувалось. За невиконання рішення суду відповідно до статтей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника двічі 11.08.2017 року та 31.08.2017 року накладено штрафи в сумі 5100 гривень та 10200 гривень. Штрафи стягнуто та перераховано до бюджету. Виконати вказане рішення суду без участі боржника неможливо, так як рішення суду є зобов`язального характеру та виконується в порядку визначеному ст..ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Враховуючи вищезазначене, з метою недопущення порушення прав і законних інтересів стягувача, а також те, що рішення суду без участі боржника виконати не можливо, а державним виконавцем вичерпанні всі законні можливості його виконання , на підставі ст.. ст.. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», 03.10.2017 року до Хмельницького відділу поліції ГУНПА у Хмельницькій області направлено подання по факту умисного невиконання службовими особами Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області рішення №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 23 ч. 3 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що внаслідок бездіяльності посадової особи управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області позивачеві було завдано моральних страждань, що виразились у докладанні додаткових зусиль та часу для організації свого життя, важливість для позивача питань з якими він звертався. Проте на думку суду розмір даного відшкодування, який підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача має становити 10510 грн. Він є необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial