Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12 липня 2018 року між ними був зареєстрований шлюб, після якого сторони проживали спільно однією сім`єю до квітня 2020 року. Наголошує, що спільне життя між подружжям не склалось, оскільки мають великі розбіжності в характерах, внаслідок чого збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам. Позивач зазначає, що суперечки про поділ майна між ними відсутні, спільних дітей не мають. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просить шлюб із відповідачем розірвати, оскільки примирення між ними неможливе, шлюб існує лише формально, майже рік вони не мешкають разом. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання не з`явилась, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 12 липня 2018 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) шлюбі, про що складено актовий запис № 107, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . З пояснень позивача вбачається, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з квітня 2020 року, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 1 ст. 24 СК України, встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Виходячи із положень ст. 112 СК України, за обставин, які склалися на даний час між сторонами, враховуючи дійсні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично зруйнована, її збереження за таких обставин є неможливим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved