Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений 13 січня 2014 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Сафоновим С.Л. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], [INFO] у віці 76 років. Після смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] та речей домашнього вжитку; автомобілю ВАЗ 21043, 2006 року випуску; гаражного боксу [ADDRESS] та грошових вкладів. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є позивач та його брат - [PERSON]. В квітні 2011 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але з'ясувалось, що батько залишив заповіт складений 13.01.2010 року на окремий вид майна на користь онуків При цьому спадкове майно між онуками поділено зовсім не порівну. Згідно до заповіту діти позивача - [PERSON] та [PERSON] отримують у спадщину гараж та грошові кошти, а племінниця [PERSON] - квартиру. Про заповіт складений батьком позивачу не було нічого відомо. Спадкодавець помер від онкологічного захворювання. Останні місяці життя [PERSON] знаходився у такому стані, що потребував постійного стороннього догляду, який здійснював позивач, оскільки у нього з батьком були дуже близькі стосунки. Всій родині було відомо про те, що [PERSON] в 2008 році склав запотів відповідно до якого заповідав квартиру позивачу та його брату [PERSON] в рівних долях, а автомобіль та гараж синові позивача [PERSON]. Про складання цього заповіту батько сам і повідомив, бажаючи поділити спадок саме таким чином. На день складання оскаржуваного заповіту [PERSON] постійно хворів, перебував у важкому психічному та фізичному стані і потребував сторонньої допомоги. Спадкодавець дуже погано бачив, не дочував, не завжди чітко висловлював свої думки , в нього також відбувались провали в пам'яті. З зв'язку і вищенаведеним [PERSON] не мін розуміти значення своїх дій та керувати ними. Новий заповіт було складено та підписано у період загострення хвороб та під впливом [PERSON] В судовому засіданні позивач, його представники підтримали вимоги, просили задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову з цих підстав, що спадкодавець до останнього дня свого життя займався підприємницькою та видавницькою діяльністю. [PERSON] цілком розумів значення своїх дій та міг керувати нами. На передодні складання заповіту спадкодавцем створювались об'єкти права інтелектуальної власності - корисні моделі, що є результатом інтелектуальної діяльності. [PERSON], його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог та визнання недійсним заповіту у зв'язку з їх безпідставністю і недоведеністю. Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації зазначив, що доказів, які б свідчили про неможливість спадкодавцем розуміти значення своїх дій під час складання заповіту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань від неї в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, що його видано відділом реєстрації смерті в м. Києві, актовий запис № 4277. На випадок своєї смерті [PERSON] 13.01.2010 року зробив таке розпорядження з належного йому майна: автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, Гараж бокс [ADDRESS] в гаражно-будівельному кооперативі «Обгарстрой» заповів [PERSON] квартиру [ADDRESS] та речі домашнього вжитку заповів [PERSON], грошові вклади заповів [PERSON]. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Сафоновим С.Л. Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Позивач його представники зазначають, що на день складання заповіту [PERSON] у зв'язку із його віком, наявними хворобами не міг розуміти значення своїх дій та керувати нами, а тому таке розпорядження має бути визнано недійсним. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України. За частиною 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.. За клопотанням позивача, його представника по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. За висновками експертів Київського міського центру судово-психіатричних експертиз, викладених в акті № 307 від 11.04.2014 р. [PERSON] на момент складання заповіту від 13.01.2010 р. виявляв психічні розлади у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз) з церебрастенічним синдромом. [PERSON] на момент складання заповіту від 13.01.2010 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні експерти [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили зроблені ними виводи. Зазначили, що вказаний ними діагноз узгоджується з медичною документацією наявною в матеріалах справи. Також зазначили, що хвороби що їх мав [PERSON] не свідчать про те, що померлий не розумів значення своїх дій 13.01.2010 р. коли складав заповіт. В свою чергу приписами ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як свідчать матеріали справи спадкодавець в 2009 році отримував патенти на корисні моделі, як це встановлено вимогами чинного законодавства . Також [PERSON] в 2010 р. в липні та листопаді укладалися договори комісії з Національним заповідником «Софія Київська» за якими спадкодавець виступав комітентом та передавав заповіднику для реалізації поліграфічну продукцією. Крім того, як свідчать отримані докази, [PERSON] був автором-укладачем видання «Реставрация настенной жипописи. Теория. Методика.Техника» та у 2010 р. укладав з видавництвом СМО «Молодь» договір на підготовку та виготовлення 2-го тиражу зазначеної книги. З іншого боку під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження обставини на які посилається позивач, а саме перебування спадкодавця у депресивному, тяжкому психологічному стані. Також і не отримано доказів, які б свідчили про потрапляння [PERSON] під вплив третьої особи - [PERSON]. Висновок же спеціаліста лікаря-судово-психіатричного експерта від 02.09.2014 р. долучений представником позивача до матеріалів справи, суд не може покласти в основу рішення, оскільки носить рекомендаційний характер. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Зважаючи на наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем, його представниками не доведено, що спадкодавець [PERSON] на день складання заповіту 13.01.2013 р. не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, та беручі до уваги положення ч. 4 ст. 60 ЦПК України, щодо того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed