Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та процентів за користування грошовими коштами, свої вимоги обґрунтував тим, що 22 вересня 2006 року відповідач отримав від позивача позику у сумі 2000,00 доларів під щомісячну виплату 5% до вимоги та зобов'язався повернути позику за вимогою позивача, про що склав відповідну розписку. 08 червня 2015 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів за розпискою від 22.09.2006 року, однак до теперішнього часу відповідач грошові кошти йому не повернув. Крім цього, 26 жовтня 2007 року відповідач отримав від позивача позику у сумі 6000,00 доларів під 5% щомісяця строком до 26.11.2007 року, про що склав відповідну розписку. Позивач також зазначає, що в подальшому позивач та відповідач в усній формі подовжили термін дії договору позики від 26.10.2007 року та відповідач зобов'язався повернути зазначені грошові кошти у травні 2015 року, проте до цього часу відповідач грошові кошти позивачу не повернув. У зв'язку з цим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договорами позики у сумі 8000,00 доларів США з конвертацією в національну валюту на день платежу. Стягнути з [PERSON] на свою користь суму процентів за користування грошовими коштами, які складають 38500,00 доларів США з конвертацією в національну валюту на день платежу, а також судові витрати. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договорами позики у сумі 176125,00 гривень, що еквівалентно 8000,00 доларів США станом на 24.07.2015 року на день звернення до суду з позовом. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 847604,26 гривень, що еквівалентно 38500,00 доларів США станом на 24.07.2015 року на день звернення до суду з позовом, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені та уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, надала до суду заперечення проти позову, згідно яких просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог про стягнення 6000,00 доларів США та нарахованих процентів за цим договором позики. Вказала на те, що домовленості щодо подовження терміну дії цього договору позики між сторонами не було та стороною позивача не надано письмових доказів на підтвердження цієї обставини. В частині стягнення 2000,00 доларів США та нарахованих процентів відмовити, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки дана сума була взята відповідачем не в борг, а в рахунок майбутніх платежів за товар (продукти харчування), що підтверджується розписками позивача. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року відповідач отримав від позивача позику у сумі 2000,00 доларів під щомісячну виплату 5% до вимоги, про що склав відповідну розписку (а.с.5). 08 червня 2015 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів за розпискою від 22.09.2006 року. Однак до теперішнього часу відповідачем грошові кошти за договором позики від 22.09.2006 року не повернуто (а.с.7-8). Крім цього, 26 жовтня 2007 року відповідач отримав від позивача позику у сумі 6000,00 доларів під 5% щомісяця строком до 26.11.2007 року, про що склав відповідну розписку (а.с.6). Згідно розрахунку, наданого позивачем, проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 22.09.2006 року становить 10600,00 доларів США за період з 22.09.2006 року по 21.07.2015 року; за договором позики від 26.10.2007 року становить 27900,00 доларів США за період з 26.10.2007 року по 21.07.2015 року (а.с.9). Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, обов'язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника). Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Згідно ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Нормою ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Із розписки [PERSON] від 26.10.2007 року про отримання від [PERSON] 6000,00 доларів США в гривневому еквіваленті під 5% щомісячних вбачається, що він зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 26.11.2007 року. З урахуванням вимог ст.257 ЦК України з 27.11.2007 року у позивача виникло право звернення до суду за захистом своїх порушених прав протягом наступних трьох років - до 27.11.2010 року. Суд критично відноситься до тверджень позивача щодо продовження договору позики у травні 2015 року в усному порядку, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів зазначеної обставини до суду не надано, а стороною відповідача зазначена обставина заперечувалася. З урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом 24.07.2015 року, суд дійшов переконання, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за договором позики від 26.10.2007 року та відсотків за користування ними задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд критично відноситься до твердження представника відповідача про те, що розписка від 22.09.2006 року за змістом не є борговою розпискою та грошові кошти бралися не в борг, а в рахунок майбутніх платежів за товар (продукти харчування), оскільки лист з розписки спростовує зазначене твердження представника відповідача, так як вбачається, що кошти відповідач отримав в борг зі сплатою 5% за користування ними. Надані представником відповідача копії листів з переліком продуктів харчування не є належним доказом повернення грошових коштів саме в рахунок виконання розписки від 22.09.2006 року, а також з них неможливо встановити, що саме позивачем було поставлено в них підписи. Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що ці записи не мають відношення до виконання умов договору позики від 22.09.2006 року (а.с.70-76). На підставах вищевикладених, в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] боргу за договором позики від 22.09.2006 року в сумі 44031,39 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.07.2015 року еквівалентно 2000,00 доларів США, та процентів в сумі 233366,37 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.07.2015 року еквівалентно 10600,00 доларів США, а всього 277397,76 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 277397,76 гривень, що складає 27,10% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 1023729,82 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 990,23 гривень, що відповідає 27,10% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 3654,00 гривень. Крім цього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за забезпечення позову в сумі 121,80 гривень.

Outcome: partial