Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «ГНО» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в сумі 36066,35 гривень та судові витрати по справі в сумі 13704,80 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.09.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його будинок в [ADDRESS] Постановою Володарського районного суду Київської області від 16.11.2015 року винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля Mercedes-Benz [PERSON], який відповідно до трудового контракту від 08.04.2015 року працював водієм-експедитором ТОВ «ГНО». Відповідно звіту про незалежну оцінку вартості рухомих речей, пошкоджених та втрачених внаслідок ДТП, проведеного ТОВ «Земюрконсалтинг», вартість пошкодженого та знищеного майна, що знаходилося у будинку, становить 36066,35 гривень, які відповідач відшкодовувати відмовляється. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ТОВ «ГНО» в судове засідання не прибув, судова повістка тричі повернулася до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається таким, що особа про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2015 року близько 10 години 05 хвилин в в [ADDRESS] [PERSON], керуючи автомобілем Mercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності ТОВ «ГНО», не врахував дорожньої обстановки, вантаж, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на паркан та житловий будинок № 8, чим порушив п.п. 2.3, 12.1 ПДР України. Постановою Володарського районного суду Київської області від 16.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень. Постанова набрала законної сили 26.11.2015 року (а.с.5-6). В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено житловий будинок [ADDRESS] що належить [PERSON] (копія договору купівлі-продажу - а.с. 22), при цьому було виявлено зовнішні та внутрішні пошкодження будинку, а також пошкоджено та знищено рухоме майно, що підтверджується копією протоколу огляду місця події від 06.09.2015 року та копією довідки про пошкоджене майно, складеними старшим слідчим СВ Володарського РВ ГУ МВС України в Київській області ( а.с. 8-10, 23-24). Відповідно звіту про незалежну оцінку вартості рухомих речей, пошкоджених та втрачених внаслідок ДТП 06.09.2015 року, проведеного ТОВ «Земюрконсалтинг», вартість пошкодженого та знищеного майна, що знаходилося у будинку [ADDRESS] становить 36066,35 гривень (копія звіту - а.с. 25-90). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, крім іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні,автомобіль Mercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER], за участю якого сталася ДТП 06.09.2015 року, належить на праві власності ТОВ «ГНО», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.18), а водій [PERSON] відповідно до трудового контракту від 08.04.2015 року на час ДТП працював водієм-експедитором даного товариства (копія трудового контракту - а.с. 15-17). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача ТОВ «ГНО» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в сумі 36066,35 гривень є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 704,80 гривень та витрат на проведення оцінки вартості рухомих речей, пошкоджених та втрачених внаслідок ДТП в сумі 3000 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору та актом виконаних робіт ТОВ «Земюрконсалтинг» (а.с. 1, 120), та які суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу та є вільним у виборі захисника своїх справ. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення їх розміру учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Як встановлено в судовому засіданні, до матеріалів справи на підтвердження правничої допомоги надано лише довідку адвоката індивідуальної діяльності [PERSON] про обсяг та вартість виконаних ним робіт (наданих послуг), проте не додано жодного документу, що підтверджував би його повноваження на участь у справі, а тому суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення 10000 гривень витрат на правову допомогу відмовляє.

Outcome: partial