Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Малинівка, пров. Дачний, буд. 6, Чугуївського району Харківської області. В позовній заяві позивач вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: смт. Малинівка, пров. Дачний, буд. 6, Чугуївського району Харківської області. Будинок перейшов у власність позивача за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07.04.2016 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта 961440463254 (а.с. 7-9). Відповідач у вище вказаному будинку не мешкає, особистих речей його там не має, однак знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажає, посилаючись на зайнятість та обмаль часу, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду для захисту свого права власника. Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява в якій він позов підтримав, просив його задовольнити, та розглянути справу без його присутності (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій віна проти задоволення позову не заперечував (а.с. 18). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. [PERSON] з вимогами ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни які мають у приватній власності будинок (квартиру) користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати і т.п. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення \~Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. [PERSON] обстеження домоволодіння за адресою: смт. Малинівка, пров. Дачний, буд. 6, Чугуївського району Харківської області від 10.10.2015 року, складеного депутатом Малиновської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] за даною адресою не мешкає майже чотири роки, що підтверджують сусіди (а.с. 6). В матеріалах справи наявна заява відповідача, в якій він свідчать про те, що не проживає в будинку за місцем реєстрації з власної ініціативи. Враховуючи те, що відбувся перехід права власності від колишнього співвласника будинку, який давав згоду на реєстрацію відповідача, до позивача, те що згідно ч.2 ст. 64 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача, ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному будинку між ним не укладалося, виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11- звільнення\~особою \~спірного житлового приміщення\~та її відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом, суд приходить до висновку що [PERSON] втратив право користуватися житловим приміщенням в будинку розташованому за адресою: смт. Малинівка, пров. Дачний, буд. 6, Чугуївського району Харківської області, та підлягає зняттю з реєстрації за адресою його розташування. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved