Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтв про право власності недійсними. Свій позов мотивує тим, що відповідач [PERSON] після смерті [INFO] року її чоловіка [PERSON], який є йому рідним братом, незаконно приватизувала житловий будинок зі всіма надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], в тому числі, колодязь, шляхом оформлення державним нотаріусом Луцької районної держнотконтори Перчук І.Н. свідоцтва про право власності від 27 грудня 1989 року №215/89 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 1989 року №215/89, які вчинені з порушенням діючих на той час правових норм, що регламентують нотаріальну діяльність, при відсутності правовстановлюючих документів та порушені прав інших спадкоємців. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати недійсними свідоцтво про право власності від 27 грудня 1989 року №215/89 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 грудня 1989 року №215/89, видане державним нотаріусом Луцької районної держнотконтори Перчук І.Н. на ім'я [PERSON], та визнати за ним право власності на колодязь, що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснили, що на їх думку оспорювані свідоцтва видані з порушенням діючих на той час правових норм, що регламентують нотаріальну діяльність, та порушенн і прав інших спадкоємців, зокрема батьків померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], а також його дітей - [PERSON] та [PERSON]. В зв'язку з цим відповідач має право лише на 1/5 частку спадкового майна. Також вони вказували про відсутність правовстановлюючих та будівельно-технічних документів на спадкове майно при видачі свідоцтв, а про самі свідоцтва позивачу стало відомо при розгляді в Луцькому міськрайонному суді справи №161/349/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування частково недійсним. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували, просили суд в позові відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть , [INFO] року помер [PERSON]. Із змісту ст. ст.560, 561 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріуса за оформленням спадщини звернулась його дружина [PERSON] Відповідачу державним нотаріусом Луцької районної держнотконтори Перчук І.Н. було видано два свідоцтва - свідоцтво про право власності від 27 грудня 1989 року №215/89 на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] як майно подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 грудня 1989 року №215/89 на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] як спадкове майно. Також судом встановлено, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом спадщину не приймали, ні до нотаріуса, ні до суду не звертались. Суд приходить до висновку, що тільки спадкоємці першої черги з моменту відкриття спадщини ([INFO] року) мали прийняти спадщину і оформити її. Також вони мають право за життя оспорювати вищезазначені свідоцтва при наявності правових підстав. Тому позивач не навів будь-яких доказів, що він може оспорювати ці свідоцтва. Посилання позивача та його представника, що свідоцтва видані з порушенням діючих на той час правових норм, при відсутності правовстановлюючих документів та порушенні прав інших спадкоємців, необґрунтовані та не доведені будь-якими належними доказами. Так, згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 01.12.2016 року по цивільній справі№161/349/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування частково недійсним, яке набрало законної сили, вбачається, що позов [PERSON] задоволено та визнано частково недійсним договір дарування від 04.09.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині дарування ? колодязя. Отже, колодязь вже був предметом спору в суді і з приводу нього вже було постановлено рішення. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому, безпідставною є і вимога позивача про визнання за ним права власності на спірний колодязь. Таким чином, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що оспорювані свідоцтва про право власності та право на спадщину, видані у відповідності з діючим на той час законодавством, а тому позовні вимоги позивача про визнання їх недійсними та визнання права власності на колодязь є безпідставними.

Outcome: dismissed