Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 17 листопада 2000 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1553. Від сумісного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, з березня 2014 року мешкають окремо, мають різні погляди на життєво важливі питання. За таких обставин, позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї не можливе. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, позивач наполягав на розірванні шлюбу, на примирення не згоден. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, на підставі досліджених доказів судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 17 листопада 2000 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1553 (а.с.5). Від сумісного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.8) та [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до пояснень сторін, з 08 березня 2014 року мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Судом, за клопотанням відповідача, були вжиті заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України (а.с.24), але примирення між сторонами не відбулося. В судовому засіданні встановлено, що спільне життя подружжя не склалося, збереження шлюбу є неможливим, оскільки сторони не проживають разом, сім'я носить формальний характер, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що слід розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 17 листопада 2000 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1553. На підставі наведеного,

Outcome: approved