Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначенні способу участі у вихованні дитини з покликанням на те, що після припинення спільного проживання відповідачка всіляко перешкоджає його спілкуванню з сином не дозволяє відвідувати заклади культури, перебувати сину по місцю проживання позивача, що позбавляє сина можливості спілкуватись з бабою та дідом, намагання зустрітись з сином в домі відповідачки породжують конфлікти з колишньою дружиною. Зазначив, що має можливість та велике бажання багато часу проводити з дитиною, яку дуже любить, хоче щоб син був більше часу з батьком, залишався ночувати, щоб спільно проводити час за його місцем проживання. Прагне забезпечити сину належну освіту, догляд та відпочинок. В судовому засіданні, позивач та його представник підтвердили позовні вимоги викладені в позовній заяві та просять суд постановити рішення, яким зобовязати відповідачку не чинити [PERSON] перешкод у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] Визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини шляхом встановлення [PERSON] часу побачень з сином, а саме: у кожну 1 та 3 суботу місяця з 9.00год. до ранку 9.00год. понеділка з відвезенням у дитячий садок с. Романів; кожну 1 та3 неділю місяця з відвідуванням дитиною місця проживання батька за адресами [INFO], або м. Львів вул. Шафарика, 4/8; кожну середу після звільнення дитини з дитячого садочку; кожний четвер з 9.00год. ранку з ночівлею з позивачем до 9.00год. ранку пятниці і з подальшим відведенням дитини в дитячий садочок с. Романів; встановлення спільного з дитиною проведення літнього відпочинку під час відпустки до 24 календарних днів на рік відповідного періоду спільного перебування з розподілом на дві рівні частини по 12 днів кожна та повідомленням про місцезнаходження сина. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили та пояснили, що відповідачка не чинить жодних перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином. Зазначила, що навпаки позивач не виконує рішення органу опіки та піклування, не дотримується визначеного ними та погодженого часу спілкування з дитиною, зокрема, 11 липня 2017р. забрав дитину і не повертав її до 8 серпня 2017 року. Крім цього, при її спробі забрати дитину, побив її, заподіявши легкі тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Покликання позивача на всілякі заборони в спілкуванні є надуманими та безпідставними. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Перемишлянської РДА в судовому засіданні зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА неодноразово розглядалось зазначене питання, було прийнято відповідні рішення щодо визначення днів спілкування батька з дитинорю. Підтвердила факт звернення матері з приводу утримання батьком дитини в липні серпні 2017 року Заслухавши доводи та пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення, мотивуючи це наступним. З оглянутих в судовому засіданні паспорта КВ№810351, рішення Перемишлянського районного суду від 20.07.2016р. про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 13.07.2013р. в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 20.07.2016р. та від якого у них є малолітня дитина [PERSON] 19.10.2013р. народження, який на даний час проживає з [PERSON] За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини і розірвання шлюбу, проживання їх окремо від дитини не впливає на цей обсяг їхніх прав і не звільняє від виконання обовязків щодо дитини. У відповідності до ст.157 ч.2 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Обовязок батька щодо виховання та розвитку дитини закріплений і в ст.150 СК України. Частина 3 ст.157 СК встановлює заборону, яка передбачає, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з заяви [PERSON] до Служби у справах дітей Перемишлянського району від 23.08.2016р., численних звернень сторін до правоохоронних органів, [PERSON] та [PERSON] не досягли згоди у питанні виховання своєї малолітньої дитини [PERSON], у способі участі у спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо. Відповідно до рішення №37 від 31.08.2016р. комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА «Про визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] 19.10.2013р. народження» [PERSON] попереджено, що заборона у спілкуванні батька з дитиною є протиправною і порушує законні права та інтереси малолітнього [PERSON] Вирішено дозволити [PERSON] брати участь у вихованні малолітнього [PERSON], 19.10.2013р. народження, в першу, третю суботу та неділю місяця, та один день серед тижня, у спільно погоджений час. Попри це, з огляду на листи-відповіді на заяви [PERSON] Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУ у Л/о, зокрема від 09.07.2016р. №4894, 01.02.2017р. №665, від 07.03.2017р. №1653. та листів-відповідей на звернення [PERSON] від 13.02.2017р. №1016, від 06.03.2017р. №1607, листа Служби у справах дітей №118 від 16.02.2017р. вбачається, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька [PERSON] з його сином [PERSON], а позивач неналежно виконує рішення комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА, порушує встановлений час для спілкування з дитиною, що зокрема стверджується листом Перемишлянського ВП від 03.08.2017р. Відповідно до рішення №43 від 27.06.2017р. комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА «Про розгляд ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області від 25.05.2017р. по справі №449/207/17» [PERSON] попереджено, що заборона у спілкуванні батька з дитиною є протиправною і порушує законні права та інтереси малолітнього [PERSON] Вирішено дозволити [PERSON] брати участь у вихованні малолітнього [PERSON], 19.10.2013р. народження, в першу, третю суботу з 10.00год. до 19.00год. неділі, та кожну середу місяця з 13.00год. до 19.00год. з поверненням дитини за місцем проживання матері в с. Романів Перемишлянського району Львівської області. Як вбачається з характеристики [PERSON] виданої виконкомом Романівської сільської ради Перемишлянського району №354 від 25.07.2016р., свідоцтва про право власності на квартиру від 18.02.1997р., акту комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА від 11.08.2016р. про обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], позивач характеризується з позитивної сторони, є співвласником квартири у м. Львів по вул. Шафарика, 4/8, періодично проживає без реєстрації у будинку батьків в с. Підгородище Перемишлянського району, умови для проживання та виховання малолітньої дитини є належними. Відповідно до вироку Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.10.2017р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України відносно [PERSON] і призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016р.» від 22.12.2016р. [PERSON] звільнено від покарання у виді громадських робіт. Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку що позивачем має місце умисне та свідоме порушення рішення №43 від 27.06.2017р. комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА, до моменту постановлення відповідного рішення у даній цивільній справі. Такі дії супроводжувались вчиненням насильницьких дій, що виразились у нанесенні тілесних ушкоджень відповідачу, такий факт підтверджено вироком суду. Таке дії дають підстави суду зробити висновок про недоцьність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки такі дії на думку суду вчиненні в супереч інтересам дитини. Таким чином, зібрані і досліджені в судовому засіданні докази дають суду підстави вважати, що відповідачкою [PERSON] не чинились перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні їх дитини, а позивачем [PERSON] умисно та свідомо порушувались рішення органу опіки та піклування, якими було встановлено час для спілкування та виховання батьком дитини. Оскільки права і обовязки матері і батька щодо дітей є рівними, то безперечно, що позивач має право на спілкування з дитиною, брати участь у її вихованні. Оскільки сторони не можуть врегулювати конфлікт у позасудовий спосіб, відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, а позивач не виконує рішення прийняте органом опіки та піклування, порушене право сторін підлягає судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому,

Outcome: approved