Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2760,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 гривень, завданих не участю в утриманні квартири. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що зазнав матеріальних збитків, сплачуючи комунальні послуги замість відповідача, а також зазнав моральних страждань внаслідок того, що відповідач не сплачувала за комунальні послуги, і утворився борг. Вважає, що наявність боргу по сплаті за комунальні послуги принижувала його гідність в очах сусідів та завдала інших незручностей. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема через оголошення в пресі. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надавши їй можливість подати заяву про перегляд заочного рішення з моменту його отримання у випадку її появи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які надані ним суду на обґрунтування вимог позову, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з досліджених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість вимог позову у зв'язку з наступним. За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2010 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою (а.с. 6). Відповідно до ст. 45 Цивільного кодексу України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. З огляду на зазначене положення, суд вважає, що право відповідача на отримання комунальних послуг не може бути відмінене у даному спорі, оскільки воно може бути не визнане або визнане самою відповідачем у випадку її появи. Однак, при розгляді даного спору суд встановив, що відповідач не позбавлена права на користування житлом, витрати по утриманню якого несе позивач. Таким чином, у випадку появи відповідача та скасування рішення про визнання її безвісно відсутньою, вона зможе користуватися цим житлом. З цих підстав суд вважає, що позбавлення позивача права на відшкодування збитків, завданих утриманням майна, яким має право користуватися відповідач, є порушенням його конституційних прав на судовий захист в межах строку позовної давності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму сплачених позивачем коштів за комунальні послуги на утримання житла, право на користування яким має відповідач, у розмірі 2760,00 грн. (а.с. 14-39). Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні спору в частині стягнення моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в такому діянні, встановленої судом у рішенні від 08 липня 2011 року, та з'ясував, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, оскільки не подано суд жодних належних доказів зміни психологічного стану внаслідок діянь відповідача, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial