Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 травня 2016 року між ними було укладено шлюб, від якого дітей не мають; спільне життя між ними не склалося через розбіжності в поглядах на подружні обов`язки, з лютого 2019 року ніяких відносин не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідачка не бажає, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку. Позивач та його представник були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою та електронним повідомленням, але в судове засідання не з`явилися, в поданих заявах від 20.12.2021р. просять розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують і наполягають їх задовольнити в повному обсязі без надання терміну для примирення. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 20 травня 2016 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Сильченківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області за актовим записом №02. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. З 2019 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, не спілкуються, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивач категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідачка явку в судове засідання проігнорувала, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved