Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису та просить суд: встановити, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]; внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], зазначивши «батько» - [PERSON], громадянин України, прізвище сина - [PERSON], ім'я - [PERSON], по батькові - Русланович; визнати за [PERSON], [INFO], права та обов'язки батька відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з матір'ю дитини - [PERSON], вони знайомі з липня 2008 року, а в жовтні 2010 року [PERSON] повідомила [PERSON], що чекає від нього дитину, однак, від пропозиції [PERSON] проживати разом в м. Києві [PERSON] відмовилась. [INFO] року у сторін народився син, якого [PERSON], відповідно до ст.. 135 СК України, записала на своє прізвище, оскільки відмовилась подати спільну заяву до РАЦСу. Після народження сина, сторони періодично проживали разом, однак, спільне життя не склалось. На даний час, [PERSON], бачиться з сином тільки з дозволу матері - [PERSON] [PERSON] бажає взяти на себе всі права та обов'язки батька малолітнього [PERSON], сплачувати аліменти, піклуватись ним. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, її представник - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки, мати дитини - [PERSON] заперечує батьківство позивача. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання з проханням розглянути справу без його присутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року у відповідача - [PERSON], народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження видане Першим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції 02.08.2011 року, актовий запис 1224. В свідоцтві про народження матір'ю дитини вказана відповідач - [PERSON], а відомості про батька були внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України: при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно до ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач - [PERSON]. заперечує факт батьківства позивача відносно свого сина - [PERSON]. З моменту народження дитини позивач матеріально не допомагав [PERSON] в утриманні та вихованні дитини, на це вказав сам позивач в своїй позовній заяві, зазначаючи, що не може дійти згоди з відповідачкою щодо розміру матеріальної допомоги, до того ж, жодним доказом цей факт не спростовується. Разом з тим, в силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Однак, позивач, наголошуючи на факт свого батьківства відносно малолітнього [PERSON], [INFO], належним чином не виконував основні положення законодавства щодо прав дитини. При розгляді спору суд виходить зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. За роз'ясненням п.9 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Щодо вимоги позивача про забезпечення доказів шляхом призначення судової генетичної експертизи для встановлення кровного споріднення між позивачем та [PERSON], [INFO], то судом не могло бути вирішено вказане питання у зв'язку з неодноразовою неявкою належним чином сповіщеного відповідача у призначені судові засідання, оскільки проведення такого дослідження є можливим лише за особистої участі ймовірного батька дитини та самої дитини. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За час розгляду справи позивач не надав суду допустимого та достовірного доказу свого батьківства. Не було заявлено жодного клопотання про допит свідків та не представлено доказів щодо встановлення факту спільного проживання з відповідачкою. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача - [PERSON] про застосування строків позовної давності, оскільки, згідно з положень ст..129 СК України, позовна давність в один рік встановлена для осіб, які звертаються до суду з заявами про встановлення батьківства та пред'являють вимоги до чоловіка, який перебував у шлюбі з матір'ю дитини на момент вагітності чи народження та записаний батьком дитини. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed