Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Івано-Франківського відділення №2 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення вкладу в розмірі 10000 доларів США, заборгованість по % в сумі 296 доларів США, стягнення 3% річних за період з 29.10.2014р. по 31.01.2015р. в сумі 77 доларів США, зобовязати оплатити проценти за користування коштами до повного їх повернення. Ухвалою суду від 25.05.2015р. до участі у справі залучено в якості співвідповідача ПАТ КБ «Фінансова ініціатива». Позивач свої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, справу розглянути за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 24.10.2013р. між [PERSON] та Івано-Франківським відділенням №2 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір банківського вкладу №238603 (вклад «Пенсійний+»)), згідно якого позивач вніс вклад в сумі 10000 доларів США на строки, передбачені в договорі 29.10.2014 року під 11.5% річних (а.с.4-7). Відповідно до умов договору проценти на вклад виплачуються банком щомісячно до 24 числа згідно п.2 для чого вкладник відкриває власний поточний рахунок, банк зобовязаний повернути вклад та нараховані проценти у дату повернення (п.3.1.4, 3.4, 4). Після спливу строку повернення вкладу та процентів - 29.10.2014 року, обовязки за договором банк не виконав, а тому позивач змушений був 01.12.2014р. подати письмову вимогу на повернення вкладу та відсотків (а.с.8), однак і після цього договірні зобовязання зі сторони банку залишились не виконаними, інших доказів на спростування даного факту суду не подано. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобовязаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Отже, за змістом наведених норм права зобовязання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Враховуючи, що позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладу і відсотків, що передбачалося за умовами договору, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору проте, банк кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Ураховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. А тому вимога позову про стягнення коштів в сумі 10000 доларів США вкладу (згідно з умовами поточного рахунку) є правомірною. У ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення, боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу й встановлені договором проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються по день виконання боржником рішення суду та сплати коштів на примусове виконання такого рішення. А тому, позовна вимога про вилату [PERSON] процентів за користування вкладеними коштами за договором банківського вкладу №238603 (вклад «Пенсійний+») від 24.10.2013р., згідно передбаченої договором банківського вкладу процентної ставки 11.5% річних за період з 29.10.2014р. по 31.01.2015р. в сумі 296 доларів США, а також вимога про сплату процентів за весь час знаходження коштів в банку до дня повернення коштів позивачу, також підлягає до задоволення як правомірна вимога. Щодо вимоги про оплату 3 % річних від простроченої суми неповерненого вкладу за період з 29.10.2014р. по 31.01.2015р. в сумі 77 доларів США, то слід вказати таке. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не видав вклад за припиненим в строк обумовлений сторонами договором, отже прострочив виконання договірного зобовязання, а тому вимога в цій частині позову також є обґрунтованою. Однак, що стосується вимог до Івано-Франківського відділення №2 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», то дані вимоги не є вірними, оскільки відповідальність за порушення виплат несе юридична особа - ПАТ КБ «Фінансова ініціатива». Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача в державний бюджет також підлягають судові витрати у відповідній частині до задоволеного позову, а саме 10373 доларів США, що в еквіваленті за офіційний курсом НБУ на день подання позову становить 241587,17 грн. Відповідно до ст.11, 15, 509, 631, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial