Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О., він придбав у відповідача по справі житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.6 вказаного договору, відповідач зобов`язувалась знятися з реєстрації місця проживання до 01.02.2019 року. До тепершнього часу відповідачка з реєстрації за вищевказаною адресою не знята, на прохання позивача знятися з реєстрації не реагує. Реєстрація відповідачки в будинку заважає позивачу скористуватись правом субсидії, у зв`язку з чим просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позов визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. З копії договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.01.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О., вбачається, що позивач придбав у відповідачки по справі житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.6 вказаного договору, відповідач зобов`язувалась знятися з реєстрації місця проживання до 01.02.2019 року (а.с. 9-10). [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачка не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійний дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов`язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved