Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у праві власності та користування нерухомим майном, в якому зазначив, що він є власником нежитлової будівлі (корівника), яка розташована по [ADDRESS] , також має право на превентивний спосіб захисту свого права власності, який закріплено у статті 386 ЦК України про засади захисту права власності ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності з боку іншої особи, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Позивач зазначає, що [PERSON] має намір звернутися до суду з позовом про встановлення права власності на зазначене приміщення, що свідчить про те, що відповідач своїми діями з подання заяв про свої неіснуючі майнові права на нежитлову будівлю (корівник) та намаганню вилучити цей корівник із власності позивача, відносно до якого не мав, немає ніяких майнових прав, створює перешкоди позивачу у його праві власності та праві користування нерухомим майном нежитловою будівлею ( корівником). Визначений позивачем спосіб захисту права власності також спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, тому у позивача, власника нежитлової будівлі, є підстави вважати, що з боку відповідача будуть дії з виділення в натурі нежитлової будівлі (корівника) поза волею власника, позивача, що є порушенням права власності позивача на нежитлову будівлю, яка позивачем відновлена, введена в експлуатацію та зареєстроване право власності у Державному реєстрі реєстрації речових прав власності на нерухоме майно. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженню своїм майном. Відповідач [PERSON] направив до суду заперечення на позовні вимоги, в яких зазначив, що вважає подання позову безпідставним, необґрунтованим, а саму позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналогічна норма міститься в ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз вказаних норм матеріального та процесуального права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач вважає, що позивач [PERSON] не довів вимог свого позову, того, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні майном. Намір на подання позовів [PERSON] особисто, або через свого представника, не свідчить про створення перешкод у праві власності або користуванні майном. Навпаки, обмеження права особи на судовий захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів не допускається. Більше того, позовні заяви, що подавалися [PERSON] раніше, були судами задоволені та залишені без змін вищими судовими інстанціями, що свідчить про обґрунтованість заявлених вимог. В чому полягає порушення прав [PERSON] укладенням між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Нива-плюс» договору купівлі-продажу майнового паю, з позовної заяви не вбачається. Також не вказано, які права та яким чином порушені. Жодного доказу, який би свідчив про порушення прав [PERSON] , до позовної заяви не додано. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, стверджував, що хоч на теперішній час в провадження судів відсутні на розгляді цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] по спорам про право власності на нежитлову будівлю (корівник), яка розташована по [ADDRESS] , але [PERSON] виявляв неодноразово наміри по зверненню до суду з таким позовом, що на думку позивача є підставою передбачати можливість порушення свого права власності з боку іншої особи, та є підставою для звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, тому представник позивача просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити дій, пов`язаних зі зверненням до суду з позовом щодо оспорювання права власності [PERSON] на зазначене спірне нежитлове приміщення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти вказаного позову, посилаючись на доводи, викладені в запереченні на позов, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічна норма міститься в ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз вказаних норм матеріального та процесуального права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів вимог свого позову, в саме того, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні майном. Намір на подання позовів [PERSON] особисто, або через свого представника до [PERSON] з приводу спору про право, не свідчить про створення перешкод у праві власності або користуванні майном. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed