Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати дійним договір купівлі-продажу автомобіля «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER], укладений 02.09.2009р. між ним та відповідачем, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та виключити його з акту опису й арешту майна від 26.12.2013р., посилаючись на ті обставини, що 02.09.2009р. між ним та відповідачем в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER], умови якого ними були виконані, тобто, він сплатив відповідачу 20 800 грн., а останній передав йому автомобіль, ключі від нього та документи, але відповідач відмовився нотаріально посвідчити цей договір та видав 02.09.2009р. на його ім*я, а також на ім*я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив їх користуватися і розпоряджатися автомобілем «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER], строком дії до 02.09.2014р. З 02.09.2009р. він користувався спірним автомобілем і сподівався, що відповідач нотаріально посвідчить укладений між ними договір купівлі-продажу автомобіля. В грудні 2013р. йому стало відомо, що на належний йому автомобіль Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER] ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві накладено арешт в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «Дельта Банк» в сумі 56 105,56 грн. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 209, 215, 220 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на відмову відповідача нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідач в судове засідання не з*явився, направив суду заяву, де вказує, що безумовно і повністю визнає заявлений [PERSON] позов та просить розглядати справу за його відсутності (а.с. 27 - заява). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Треті особи в судове засідання не з*явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями і конвертом, повернутим за закінченням терміну його зберігання на пошті (а.с. 31, 32, 33, 34, 35-36), заперечень проти позову суду не надали, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності третіх осіб на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 02.09.2009р. [PERSON] видав на ім*я [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої уповноважив останніх користуватися і розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ-1 м.Києва 10.10.2000р. автомобілем «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER] (а.с. 7-8 - копія нотаріально посвідченої довіреності), яка була внесена до Єдиного реєстру довіреностей (а.с. 9-10 - копія витягу). В матеріалах справи є оригінал договору від 02.09.2009р. купівлі-продажу автомобіля «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER], підписаного від імені [PERSON] (продавець) і [PERSON] (покупець), укладеного в простій письмові й формі, де вартість автомобіля зазначена в сумі 20 800 грн. (а.с. 26). Як вбачається з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу боржника від 23.12.2013р., автомобіль «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER] був розшуканий і тимчасово затриманий ДПС (а.с. 14-15 - копія акту), а відповідно до акту опису й арешту майна від 26.12.2013р., ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві накладено арешт на автомобіль «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER] в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «Дельта Банк» в сумі 56 105,56 грн. (а.с. 1113 - копія акту). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до частин 1, 4 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Зі змісту статей 203, 208, 626, 638, 655 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов*язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу, реєстрації і перереєстрації транспортних засобів, що регламентується Законом України «Про дорожній рух» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. N1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», які визначають, крім іншого, порядок зняття з реєстрації транспортних засобів для їх відчуження та порядок реєстрації (перереєстрації) придбаних транспортних засобів новим власником. Згідно частини 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, умовою визнання не посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу дійсним, є ті обставини, коли сторони договору домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. В спірному випадку маємо між сторонами інші правовідносини, які ґрунтуються на представництві згідно нотаріально посвідченої довіреності користування і розпорядження транспортним засобом, яка видана і нотаріально посвідчена 02.09.2009р., тобто, в той же день, коли, як вказує позивач і його представник, був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. З наведеного вбачається, що [PERSON] і [PERSON] 02.09.2009р. з*явились до нотаріуса і уклади нотаріально посвідчену довіреність, якою [PERSON] як власник автомобіля «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER] реалізував та підтвердив своє волевиявлення на надання дозволу щодо користування і розпорядження належним йому автомобілем на користь позивача та іншої особи - [PERSON], залишаючи відповідно за собою право на її скасування відповідно до правил ст.249 ЦК України. Довіреність від 02.09.2009р. як правочин на даний час є чинною і доказів про її скасування або відкликання суду не надано. Чинним на час розгляду справи є і Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ-1 м.Києва 10.10.2000р. автомобілем «Опель Вектора», 1990р. випуску, білого кольору, держномер [NUMBER] на ім*я [PERSON], який не знімав спірний автомобіль з обліку в органах ДАІ для його продажу. При цьому, з пояснень представника позивача випливає, що [PERSON], посвідчуючи довіреність на користь [PERSON] і [PERSON] на право користування і розпорядження автомобілем, з першим уклав договір купівлі-продажу цього автомобіля, а з другим - правочин представництва, що протирічить зібраним по справі письмовим доказам і діям самого відповідача. Доказів про виконання сторонами договору купівлі-продажу автомобіля від 02.09.2009р., складеного в простій письмовій формі, суду не надано, оскільки передача автомобіля позивачу фактично відбулася на виконання нотаріально посвідченої довіреності, виданої на його ім*я відповідачем 02.09.2009р. В справі не встановлено обставин, крім особистих пояснень представника позивача, про те, що відповідач 02.09.2009р. і в подальшому ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, при цьому суд виходить з того, що юридичний зміст поняття «ухилення» складає свідоме діяння - дію або бездіяльність, що є предметом доказування в даному спорі, але, таких доказів про ухилення відповідача укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу автомобіля суду не надано, натомість, в справі є докази волевиявлення відповідача на укладення іншого правочину - видача довіреності як правовідношення представництва. Відсутніми є докази про те, що не посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля нотаріально відбулося з поважних причин і що сторонами втрачена можливість такого нотаріального посвідчення, враховуючи те, що сам відповідач позовні вимоги визнає. При цьому, надання представником позивача оригіналу договору купівлі-продажу автомобіля в простій письмовій формі з підписами від імені сторін та визнання позову відповідачем не може бути для суду правовою підставою для задоволення позову, оскільки сторонами не дотримано порядку укладення договору купівлі-продажу рухомого майна і докази про втрату такої можливості суду не надані. Крім цього, позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним по своїй суті протирічить позовній вимозі про визнання за позивачем права власності на цей автомобіль, оскільки при визнанні договору дійсним вважається, що право власності перейшло до покупця за цим договором, тобто, в спірному випадку 02.09.2009р., а при визнанні права власності за рішенням суду дане право виникає у набувача при набранні таким рішенням законної сили та його державній реєстрації. Як роз*яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р., вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 і 640 ЦК України пов*язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов*язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з*ясувати, чи підлягає правочин обов*язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв*язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. В даному випадку, договір купівлі-продажу автомобіля від 02.09.2009р., що є в матеріалах справи, є нікчемним, оскільки законодавець в Законі України «Про дорожній рух» та Постанові Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. N1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» пов*язує перехід права власності на рухоме майно - автомобіль шляхом зняття автомобіля з реєстрації та реєстрацію (перереєстрацію) його на нового власника, з чого випливає, що до спірних правовідносин правила частини 2 ст.220 ЦК України не підлягають застосуванню. В постанові №6-162цс12 від 30.01.2013р. Верховний Суд України висловив правову позицію, яка є джерелом права, по те, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі ст.210, частиною 3 ст.640 ЦК України, пов*язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов*язків для сторін. Відмовляючи в позові, судом враховуються, також, ті обставини, що договір купівлі-продажу автомобіля, який позивач просить визнати дійсним, укладений 02.09.2009р., а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 06.05.2014р., тобто майже через п*ять років, коли 02.09.2014р. у позивача закінчується строк дії довіреності на право користуванні і розпорядження автомобілем, а також коли в грудні 2013р. на спірний автомобіль ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві було накладено арешт у зв*язку із борговими зобов*язаннями відповідача. Приймаючи до уваги наведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на автомобіль не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене вище, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про виключення спірного автомобіля з акту опису й арешту майна.

Outcome: dismissed