Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби в Херсонській області, про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.10.1999 року, посвідченого Кіровською сільською радою Бериславського району Херсонської області та зареєстрованим в реєстрі за №117, є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному домі зареєстровані члени сім'ї повивача, в тому числі син - [PERSON], [INFO]. Просив суд усунути йому як власнику житлового приміщення перешкоди з боку відповідача в користуванні будинком [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник третьої особи надав суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи згоду позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, яке й означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ч. 2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг, цих прав залежить від наявності у особи, із згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Внаслідок створених відповідачем перешкод, позивач позбавлена охоронюваного законом права користування житловим будинком. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.10.1999 року, посвідченого Кіровською сільською радою Бериславського району Херсонської області та зареєстрованим в реєстрі за №117, є власником будинку [ADDRESS].(а.с.5-7). Судом також встановлено [PERSON] згідно довідки Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 24.02.2015 року №279 зареєстрований за адресою [ADDRESS], але з 1999 року і по сьогоднішній день за вказаною адресою не проживає і на території Кіровської сільської ради не з'являється(а.с.8). Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації [PERSON] позбавляє права позивача, як власника будинку, у повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved