Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати неправомірними дії ТОВ «Контент Трейдінг», які виражаються в обмеженні його як споживача послуг на достовірну, доступну та своєчасну інформацію про послуги кабельного телебачення «Тріолан», зобов'язати відповідача поновити трансляцію кабельного телебачення та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що з 2014 року він безоплатно користувався послугами кабельного телебачення «Тріолан». На початку травня 2017 року сигнал кабельного телебачення зник, як з'ясував позивач, у зв'язку із відсутністю здійснення передплати за послуги. [PERSON] було запропоновано для отримання послуги сплатити за підключення послуги та внести авансовий платіж за рік. Позивач вважає, що відключивши йому без попередження телебачення, відповідач обмежив його право на отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації про послугу, що надається, в тому числі і про її оплату. Вважає, що ТОВ «Контент Трейдінг» незаконно припинило надання йому послуг кабельного телебачення, а тому має поновити йому трансляцію. Позивач вважає дії посадових осіб ТОВ «Контент Трейдінг» по відношенню до нього знущанням, посяганням на його права та свободи, честь та гідність, неправомірним вимаганням сплати за підключення кабельного телебачення та оцінює свої моральні страждання в розмірі 10000,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Контент Трейдінг» - адвокат Куштим О.М. у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи ФОП [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку із їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. ТОВ «Контент Трейдінг» є провайдером програмної послуги - надає послуги кабельного телебачення абонентам на всій території України. Для оптимізації обслуговування абонентів залучає контрагентів - різних суб'єктів підприємницької діяльності. 01.01.2017 між ТОВ «Контент Тредінг» та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання послуг № 2517, за умовами якого абонентам ФОП [PERSON] забезпечується можливість доступу до сервісу ТОВ «Контент Трейдінг», що передбачає можливість перегляду пакетів програм, а замовник - ФОП [PERSON] зобов'язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги провайдера. Додатком до вказаного договору є карта телекомунікаційної мережі, дислокація якої складається з території, на якій розташовані всі житлові будинки по [ADDRESS]. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі позивач [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], з 2014 року безоплатно користувався послугами кабельного телебачення «Тріолан». Наказом ТОВ «Контент Трейдінг» за № 12/2-АГ від 12.12.2016 затверджено публічний договір, яким встановлено обов'язок оплати послуги кабельного телебачення «Тріолан». З надано суду розрахунку заборгованості абонента [PERSON] перед ТОВ «Контент Трейдінг» від 13.09.2017 вбачається, що послуги кабельного телебачення абоненту надані за період з 01.01.2017 по 03.05.2017, місячна плата за послугу становить 15,00 грн. [PERSON] в січні 2017 року було проведено оплату в розмірі 30,00 грн. за два місяці, в лютому 2017 року надійшло два платежі на загальну суму 15,00 грн., в березні 2017 року сплачено 15,00 грн., в квітні платежів не було; за дві доби травня нараховано 1,00 грн., 03 травня 2017 року послугу було відключено. Всього було сплачено за чотири місяці січень-квітень 2017 року 60,00 грн., заборгованість становить 1,00 грн. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що провайдер ТОВ «Контент Трейдінг» та його представник ФОП [PERSON] порушили його права як споживача на надання повної та своєчасної інформації про послугу, відключили її без попередження, ведуть відносно нього нечесну підприємницьку діяльність, умови договору є незрозумілими для нього та нечіткими. Суд не може погодитися із даною позицією позивача. Так, відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст.. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним, а правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивач [PERSON] прийняв умови публічного договору шляхом здійснення платежів за послуги, що надаються провайдером ТОВ «Контент Трейдінг». Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] щодо визнання неправомірними дій ТОВ «Контент Трейдінг», які виражаються в обмеженні його як споживача послуг на достовірну, доступну та своєчасну інформацію про послуги кабельного телебачення «Тріолан» та зобов'язання поновити трансляцію кабельного телебачення. Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено неправомірність дій ТОВ «Контент Трейдінг» щодо зупинення постачання послуги кабельного телебачення внаслідок не проведення її попередньої оплати абонентом [PERSON], відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed