Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та поділ сумісного майна, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з початку 2008 року по серпень 2013 року вони проживали однією сім'єю та за вказаний час придбали майно, а саме: комп'ютер, предмету побуту, два автомобілі та золоті прикраси. Просив встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] за період з січня 2008 року по серпень 2013 року та поділити вказане вище майно. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по серпень 2013 року. Визнано спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; комп'ютер стаціонарний - 5 000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. Поділено майно подружжя та виділено у власність [PERSON]: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. А всього на загальну суму - 1 880,00 грн. У власність [PERSON] виділений комп'ютер стаціонарний вартістю 5 000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок компенсації різниці у вартості поділеного майна 3 120,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування понесених судових витрат 220,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. На вказане рішення суду сторони подали апеляційні скарги. [PERSON] в своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржує рішення суду першої інстанції в частині поділу спільно набутого майна, а саме автомобілів марки «Volkswagen transport» Т2 і Т4. Вказує, що технічний паспорт на спірний автомобіль «Volkswagen transport» Т4 не є підтвердженням правомірності придбання автомобілю, а є лише свідоцтвом про реєстрацію автомобіля в органах ДАЇ. Що стосується поділу автомобіля «Volkswagen transport» Т2 зазначає, що незважаючи на клопотання про витребування правовстановлюючих документів на цей автомобіль, суд першої інстанції відмовив в його задоволенні. Вказує, що автомобіль був придбаний за спільні кошти, а пояснення відповідачки про оренду автомобіля і прийняття їх судом суперечать вимогам допустимості доказів. [PERSON] в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи Вказує, що майно, яке судом першої інстанції залишено позивачу, а саме: електродриль, DVD плейєр ВВК, сервіз чайний на 6 персон не є сумісно набутим майном, оскільки це особисте майно позивача. Зазначає, що жодний свідок зі сторони позивача не довів факт сумісного проживання та ведення сумісного господарства позивачем та відповідачем. Всі показання свідчили лише про ведення сумісного бізнесу. Позивач та його представники [PERSON] та [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги, просили відхилити скаргу відповідачки. Відповідачка та її представник [PERSON] просили відхилити скаргу позивача та підтримали доводи своєї скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а скаргу відповідачки - задовольнити. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції встановлено, що з січня 2008 року по серпень 2013 року позивач [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON], [INFO], мешкали спочатку у орендованому будинку, що знаходиться у [ADDRESS], потім у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Суд першої інстанції вважав, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, у них склався притаманний подружжю уклад життя із розподілом обов'язків. З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у частині встановлення факту його проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року. Суд не прийняв до уваги, надані позивачем ксерокопії товарних чеків про придбання прикрас із золота 31.12.2008 року, 03.02.2009 року, 30.10.2009 року та 03.02.2010 року, оскільки неможливо встановити їх належність [PERSON] або [PERSON] Відповідачкою [PERSON] у судовому засіданні заперечувався факт придбання нею спільно із [PERSON] усіх перелічених ним предметів побуту, а позивачем, на спростування її доводів та підтвердження своїх вимог, суду не було надано ніяких доказів. Враховуючи пояснення [PERSON] у судовому засіданні, суд першої інстанції вважав можливим визнати спільним майном подружжя те майно, на яке вказала [PERSON] як на таке, що було подаровано іншими особами - комп'ютер стаціонарний та стіл розкладний - оскільки це майно з'явилось у період який визнаний судом періодом їх спільного проживання, тому усі придбані або подаровані речі у цей час вважаються такими, що подаровані або придбані у інтересах подружжя. Також, суд вважав можливим визнати спільним майно подружжя перелічені позивачем речі, які, зі слів відповідачки належать особисто [PERSON], а саме: мікрофон для DVD плейєру, електродриль, DVD плейєр ВВК, сервіз чайний (на 6 персон). Доводи [PERSON] щодо купівлі у період їх спільного із [PERSON] проживання автомобілю «Volkswagen transport» Т2, [NUMBER], вартістю 23 910,00 грн. та автомобілю «Volkswagen transport» Т4 (2000 року випуску), [NUMBER], вартістю 36 655,00 грн., на думку суду, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки наявність у власності позивача або [PERSON] такого рухомого майна як автомобіль повинна бути доведена встановленими законом письмовими доказами, чого суду першої інстанції надано не було. На спростування доводів позивача у цій частині, відповідачем [PERSON] було надано для огляду у судовому засіданні технічний паспорт автомобілю «Volkswagen transport» Т4 (2000 року випуску), [NUMBER], з якого вбачається дата реєстрації цього автомобілю за [PERSON] - 10 вересня 2013 року, тобто вже після закінчення періоду її спільного із [PERSON] проживання однією сім'єю. Стосовно наявності у власності [PERSON] інших автомобілів, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано доказів на підтвердження цієї обставини. Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав за можливе визнати лише частину майна, переліченого позивачем спільним майном подружжя, а саме: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; комп'ютер стаціонарний - 5 000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. та враховуючи позицію сторін, викладену ними як у позові та письмових запереченнях, так і усно у судовому засіданні щодо можливого його поділу, поділити це майно між ними, а різницю у її вартості стягнути у рахунок компенсації з того подружжя, який отримав більшу частину майна. Колегія судді не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції у повному обсязі, виходячи з наступного. Висновки суду в частині поділу комп'ютера та марки «Volkswagen», модель «Transport Т4» (2000 року випуску), номерний знак [NUMBER] є такими, що не відповідають обставинам справи. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень, наданих сторонами, у період з січня 2008 року по серпень 2013 року позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] знаходилися у фактичних шлюбних відносинах без реєстрацію шлюбу в органах РАГС. На майно, що було придбане сторонами у вказаний період розповсюджуються правила ст. 74 СК України, згідно якій, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Колегія суддів вважає, що у вимогах позивача щодо розподілу комп'ютеру слід відмовити, оскільки він не об'єктом спільної сумісної власності сторін. З гарантійного талону вбачається, що спірний комп'ютер придбаний матір'ю відповідачки - [PERSON] (а. с. 131) Вказаний комп'ютер вона придбала 01.02.2008 року за власні кошти та подарувала відповідачці на День народження - 4 лютого. Такі пояснення у письмовій формі надавала відповідачка суду у запереченнях на позов від 29.01.2014 року та у поясненнях під час судового розгляду справи. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини/чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки комп'ютер відповідачка отримала у власність у порядку дарування, тому він не підлягає розподілу як сумісне майно подружжя. Вказана обставина підтверджується письмовими доказами - гарантійним талоном та не спростована позивачем. У задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Стосовно автомобіля «Volkswagen», модель «Transport Т4» слід зауважити, що відмовляючи у позові в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що він був придбаний після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин 10 вересня 2013 року та посилався на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що надала суду [PERSON] (а. с. 30) Проте, згідно довідці відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи Управляння ДАІ ГУМВС України в Донецькій області, вказаний автомобіль зареєстрований на ім'я [PERSON] 26.06.2013 року у центрі №1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів обслуговування м Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, а 10.09.2013 року зазначений автомобіль перереєстрований [PERSON] у зв'язку з переобладнанням. (а. с. 121) Дана обставина підтверджена відповідачкою у судовому засіданні. Тобто спірний автомобіль підлягає розподілу поряд з іншим майном, окрім комп'ютера, яке суд першої інстанції визнав сумісною власністю подружжя. Даний автомобіль суд вважає за необхідне вділити у власність [PERSON], оскільки він використовується нею для здійснення підприємницької діяльністю, що вбачається з матеріалів справи. Не заслуговують на увагу доводи скарги позивача стосовно розподілу іншого автомобіля Volkswagen», модель «Transport», номерний знак [NUMBER], у зв'язку з тим, що відповідно до вказаної довідки ДАІ він зареєстрований за іншою особою, а відповідачка користувалася ним на підставі довіреності, строк дії якої сплинув 08 лютого 2014 року. (а. с. 212) Мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. на загальну суму 1 880 грн. слід залишити на прав власності за позивачем. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено частинами 1 - 3 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Тому при розподілі спільного майна суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію у вартості поділеного майна у розмірі 17 387,50 грн., яка визначається за наступним розрахунком: 38 535 грн. (загальна вартість майна) : 2 = 19 267,50 грн. (грошовий розмір частки кожного); 19 267,50 грн. - 1 880 грн. (вартість майна, що виділяється позивачу) = 17 387,50 грн. (розмір грошової компенсації) Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. З огляду на викладене, апеляційні скарги стоні підлягають частковому задоволенню, а рішення - зміні в частині визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Outcome: partial