Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, обґрунтувавши його тим, що 20.06.2013 року рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний. Від вказаного шлюбу у них народилась донька [PERSON], 16.06.2008 року. 02.06.2011 року рішенням суду було постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, при цьому сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму. Дитина мешкає разом з батьком та знаходиться на його утриманні у зв*язку з чим просить звільнити його від сплати аліментів. Позивач та його представник позивача в судове засідання не зявилися, представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином про дату і час судового засідання, причина неявки суду не відома, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила. Суд ухвалив розглядати справу відповідно до положень ст. 224 ЦПК Україна. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2011 року [PERSON] присуджено сплачувати аліменти на користь [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, при цьому сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму ( а.с. 7). Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.06.2016 року місце проживання дитини [PERSON] визначено з батьком [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до чч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями\~ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved