Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 68830 (шістдесят вісім тисяч вісімсот тридцять) грн 70 коп., як компенсації за переобладнання житлового будинку [ADDRESS] в квартиру № 1, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану між гаражем та огорожею. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 05 січня 2015 року, за відповідачем [PERSON] визнано право власності на квартиру № 2, розташовану в будинку [ADDRESS], позначену у технічному паспорті літ. А-1, загальною площею 46,3 кв.м., жилою площею 12,1 кв.м. та господарські будівлі: літню кухню - літ. Б, вбиральню, огорожу № 1, а за ним - [PERSON], визнано право власності на квартиру № 1, розташовану в будинку № 53 за вищевказаною адресою, позначену у технічному паспорті літ. А-1, загальною площею 41,7 кв.м., жилою площею 30,2 кв.м. та господарські споруди: сарай - літ. В, гараж - літ. Г , розташовані на земельній ділянці фонду Гадяцької міської ради. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.06.2013 року, визначено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], між ним та відповідачем, як співвласниками житлового будинку, що знаходиться за вказаною адресою. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15.01.2013 року, домоволодіння [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю його та [PERSON], а також їм виділено в натурі квартири № 1 та № 2, присуджено до стягнення з відповідача на його користь різницю часток при розподілі будівель в розмірі 3224, 50 грн. Цим рішенням його та [PERSON] зобов`язано здійснити переобладнання. При ухваленні даного рішення, суд керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29.11.2013, в дослідній частині якого вказано, які саме роботи потрібно провести та з ким узгодити переобладнання. Матеріальні витрати на переобладнання не обраховувалися так, як були відсутні вихідні дані, з яких матеріалів будуть проводитись такі переобладнання. Вказаний жилий будинок, був поділений таким чином, що відповідачу [PERSON] залишились всі комунальні комунікації з водо-, газо- та електропостачанням, газовий котел, лічильники, вигрібна яма. Позивач вважає, що йому виділена частина будинку, яка взагалі не придатна для проживання, що призвело до втрати житла та порушує його право на житло, а також потягло за собою значні витрати, які він мусить понести для облаштуванням квартири № 1, в придатне для життя приміщення. У позовній заяві позивач зазначає, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований у період його шлюбу з відповідачем, вони власними силами облаштували вказане житло зручностями, якими тепер володіє і користується [PERSON] Посилаючись на те, що покладення всіх витрат по облаштуванню виділеної йому у даному будинку квартири № 1 на нього є несправедливим, тому вважає, що відповідач повинна компенсувати йому половину витрат, пов`язаних з переобладнанням частини будинку в окрему квартиру, розмір яких, згідно розрахунків профільних організацій становить 68830 (шістдесят вісім тисяч вісімсот тридцять) грн 70 коп. У позовній заяві [PERSON] також вказує, що відповідач [PERSON] у 2013 році заклала дверні пройоми у будинку, через що він не встиг провести комунікаційні системи до власної квартири та взагалі не міг потрапити до неї, в результаті чого був позбавлений житла. З 2013 року він не має можливості проживати у своїй квартирі та вимушений поневірятися по родичах, найманих квартирах, що ускладнює його життя та завдає моральних страждань, розмір яких він оцінює в 10000 (десять тисяч) грн. Крім того, відповідач порушила його право на користування земельною ділянкою по [ADDRESS], на якій розташований гараж та погріб, а саме рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.06.2013 року, йому в користування виділена земельна ділянка, що складається з двох частин, на одній з них розташований гараж літ. Г з погребом. Відповідач встановила паркан між гаражем та огорожею її земельної ділянки, чим позбавила його можливості користуватися погребом (знаходиться у кінці гаража), який використовує сама та унеможливила доступ до бокових і задньої стін гаража, у зв`язку з чим позивач вважає, що [PERSON] повинна демонтувати такий паркан. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник позивача, яка діє по довіреності [PERSON], у судовому засіданні позов [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, суду пояснила, що після розподілу майна, позивачу виділено у власність квартиру № 2, яка зовсім не придатна для життя, так як усі комунальні комунікації залишились у виділеній відповідачу квартирі № 1. Враховуючи, що позивач разом з відповідачем за час шлюбу власними силами облаштували зручностями житловий будинок [ADDRESS], якими тепер користується [PERSON], тому має відшкодувати позивачу половину вартості за переобладнання його квартири в жиле приміщення, що за підрахунками складає 68830 грн 70 коп. Також зазначила, що у 2011 році, після побиття сином, позивач взагалі не має доступу до будинку, тому поневіряється по родичах та найманих квартирах, що призводить до душевних переживань, завдану моральну шкоду він оцінює в 10000 грн. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позов [PERSON] визнала частково, а саме в частині усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, виділеною [PERSON], шляхом демонтажу паркану між гаражем та огорожею, як зазначено в експертизі. В іншій частині позовні вимоги позивача, а саме про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 68830 грн 70 коп, моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, та судових витрат не визнала, в зв'язку з їх безпідставністю. Представник третьої особи Гадяцької міської ради у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника міської ради та виконкому міської ради, при винесенні рішення повністю покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2013 року, будинковолодіння [ADDRESS], визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], в рівних долях. [PERSON] виділено квартиру № 1: в житловому будинку «А-1» приміщення: житлову кімнату 1-3, площею 9,20 кв.м., вітальню 1-4, площею 21,00 кв.м., площею по внутрішнім обмірам 30,2 кв.м.; в добудові «а» приміщення: частину веранди 1-1, площею 11,5 кв.м., по іншим будівлям: сарай літ. «В», гараж літ. «Г». [PERSON] виділено квартиру № 2: в житловому будинку «А-1» приміщення: коридор 1-2, площею 4,90 кв.м., житлову кімнату 1-5, площею 12.10 кв.м, передпокій 1-6, площею 11,60 кв.м., площею по внутрішнім обмірам 28,60 кв.м., у добудові «а» приміщення: частину веранди 1-1, площею 5,9 кв.м., кухню 1-7, площею 11,8 кв.м., площею по внутрішнім обмірам 17,7 кв.м. по іншим будівлям: літню кухню «Б». Крім того, за цим рішенням сторони зобов'язано здійснити наступні переобладнання: улаштувати перегородку у веранді 1-1, площею 17,4 кв.м., розділивши дане приміщення на два - площею 5,9 кв.м. та 11,5 кв.м. Улаштувати додатковий вихід на вулицю із частини веранди 1-1, площею 11,5 кв.м, улаштувати дверні отвори із житлової кімнати 1-3, площею 9,2 кв.м. в вітальню 1-4, площею 21,0 кв.м. та частину веранди 1-1, площею 11,5 кв.м. переобладнати під кухню. Розібрати дверний отвір між передпокоєм 1-6, площею 11,6 кв.м. та житловою кімнатою 1-5, площею 12,1 кв.м. Об'єднане приміщення використовувати як житлову кімнату. Закласти дверні отвори із коридору 1-2, площею 4,9 кв.м. в житлову кімнату 1-3, площею 9,2 кв.м. і житлову кімнату 1-4, площею 21.0 кв.м. Переобладнати житлову кімнату 1-3, площею 9,2 кв.м. на коридор та санвузол шляхом улаштування перегородки з дверним отвором. Розподілити приміщення горища, згідно варіанту розподілу будинку улаштуванням другого виходу, без улаштування перегородки, побудувати надвірну вбиральню. Інженерні мережі газопостачання, водопостачання та каналізації залишити у спільному користуванні. Обладнати квартиру № 1 та квартиру № 2 самостійним опаленням та електропостачанням. Згідно рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 05 січня 2015 року, за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 2 по [ADDRESS], позначену літ. А-1, загальною площею 46,3 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню - Б, вбиральню та огорожу № 1, а за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 1, за вищевказаною адресою, позначену літ. А-1, загальною площею 41,7 кв.м. та господарські будівлі і споруди: сарай - В, гараж - Г, розташовані на земельній ділянці фонду Гадяцької міської ради. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2015 року, позивач [PERSON] є власником квартири № 1 «А-1», загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. з господарськими будівлями: сарай «В», гараж «Г», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у своєму позові зазначає, що сума матеріального відшкодування, яка, як він вважає, підлягає стягненню з відповідача на його користь, становить - 68830 (шістдесят вісім тисяч вісімсот тридцять) грн 70 коп., що складає половину витрат, виходячи з загальної вартості 137661 (сто тридцять сім тисяч шістсот шістдесят одна) грн 41 коп., з них: - 9495 грн 66 коп. - вартість послуг на видачу технічних умов, виготовлення проектної документації та виконання будівельно-монтажних робіт з нестандартного приєднання житлового будинку до єдиної газотранспортної системи України, що підтверджується довідкою ПАТ по газопостачанню та газифікації «Гадячгаз» від 01.07.2015 № 1336/889 про орієнтовну вартість послуг; - 37236 грн та 61573 грн - відповідно вартості робіт з водопостачання, каналізації та загальнобудівельних робіт по відокремленню квартири позивача, згідно зведених кошторисних розрахунків вартості об`єкта будівництва за підписом керівника проектної організації без відмітки «затверджено»; - 1500 грн та 1200 грн - вартість проектно-кошторисної документації, відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру від 17.07.2015 року, актів здачі - приймання науково-технічної продукції та договорів № 12/1 та № 12/2 на виконання проектно-вишукувальних робіт від 10.07.2015 року ; - 2000 грн - вартість вхідних металевих дверей, що відповідає накладній № 133 від 13.07.2015; 21252 грн 75 коп. - вартість котла та будівельних матеріалів для опалення, у відповідності даних накладних № 1 та № 2 від 25.06.2015 року без зазначення відомостей, кому саме видані ці накладні; 9680 грн - вартість робіт з електропостачання. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (реальні збитки). Згідно ч. 1. ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У контексті даної правової норми загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке полягає у протиправній поведінці особи, настанні шкоди, причинному зв`язку між цими елементами та вині завдавача шкоди. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач вважає правомірним стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди у розмірі 68830 грн 70 коп. та законним присудження до стягнення цієї суми, з посиланням на те, що він не має можливості здійснити переобладнання самотужки і визначитись з його фактичною вартістю. Суд не погоджується з такою позицією сторони позивача, оскільки ним визначена ймовірна сума матеріального збитку, а не понесених витрат, які б мали законні підстави для їх відшкодування. Так, рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2013 року, будинковолодіння [ADDRESS], визнано спільною сумісною власністю сторін. Даним рішенням зобов'язано сторони здійснити ряд переобладнань, без визначення конкретно ким. Позивачем не надано доказів, підтверджуючих виконання рішення суду, а саме вчинення переобладнань та витрат понесених на їх здійснення. Здійснені ж переобладнання самою відповідачкою, у виділеній їй частині будинку, передбачені рішенням суду, що дає підстави вважати правомірними дії відповідача. Інші законні правові підстави для відшкодування вказаних позивачем затрат, відсутні також. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не довів суду та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження спричинення йому матеріальної шкоди відповідачем, тому в цій частині в позовних вимогах позивачу, а саме про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 68830,70 грн, слід відмовити. Окрім того, рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2013 року, визначено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], між співвласниками житлового будинку, за яким: у користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 314 кв.м., в тому числі під частиною житлового будинку «А-1» та літньою кухнею «Б», у користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 314 кв.м., в тому числі під частиною житлового будинку «А-1», гаражем «Г», сараєм «В». Земельна ділянка складається з двох частин: перша частина земельної ділянки - під частиною житлового будинку та ділянкою, що примикає, а друга - під гаражем «Г» та сараєм «В» та ділянкою, що примикає. Як значиться у повідомленні Гадяцької міської ради, від 30.09.2015 року, на заяву позивача [PERSON], при розгляді заяви на місці було встановлено, що [PERSON] перегородила металевим парканом доступ до частини господарської будівлі [PERSON], що є порушенням порядку користування земельними ділянками, визначених судом. У відповідності до висновку № 96-15 судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2016 року, проведеної судовим експертом Авдєєвим А.К., значиться про порушення [PERSON] порядку користування земельною ділянкою, визначеного рішеннями Гадяцького районного суду Полтавської області від 15.01.2013 року та від 18.06.2013 року. Порушення порядку користування земельною ділянкою, що визначений вищевказаними рішеннями суду, полягає в зміні конфігурації земельної ділянки та збільшення її площі на користь [PERSON], шляхом отримання в своє користування сараю літ. «В» (по факту погріб) та встановлення проходу до нього. Для усунення порушень порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS], між позивачем та відповідачем, як значиться у висновку експерта, необхідно виконати рішення Гадяцького районного суду від 18.06.2013 року та відновити огорожу між господарськими будівлями літ. Г, В з одного боку та господарською будівлею літ. Б,б з іншого. На земельній ділянці, що виділена [PERSON] парканів не повинно бути. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], поставивши паркан, між належним позивачу гаражем та огорожею, позбавила його доступу до бокових та задньої стін будівлі, тобто порушила його право, як користувача земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON], в частині зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов'язання її демонтувати паркан між гаражем та огорожею, про що просить позивач у своєму позові та підтверджується висновком експерта, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Однією із позовних вимог позивача, є стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 гривень. Як на підставу своїх позовних вимог, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на те, що з 2013 року, тобто після розподілу будинку у судовому порядку, він не має можливості проживати у своїй квартирі та вимушений поневірятися по родичах, найманих квартирах, що ускладнює його життя та завдає моральних страждань, розмір яких він оцінює в 10000 (десять тисяч) грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримавши вимоги позивача у цій частині, також послалася на підстави заподіяння позивачу моральної шкоди, якими є побиття його сином у 2011 році, відсутність доступу до будинку, відсутність можливості користування усіма зручностями у будинку, якими користується відповідач. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, враховуючи вимоги статті 1167 ЦК України та роз'яснення, викладені у п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також враховуючи недоведеність позивачем самого факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, так як обставини на які він посилається у своєму позові та обставини зазначені його представником не підтверджують цього, та взагалі її наявності у розумінні поняття, у чому така шкода полягає, передбаченому законодавством, тому приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені та підтверджені квитанцією судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн 60 коп., а саме судові витрати, понесені ним в частині задоволених позовних вимог.

Outcome: partial