Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що він є самотнім чоловіком похилого віку, пенсіонером за віком та інвалідом другої групи загального захворювання. Дружини або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально, він не має, хоча і проживає разом з сином [PERSON] - відповідачем по справі в одній квартирі. Єдиним його доходом є пенсія за віком, розмір якої складає 2034 грн. 18 коп., інших джерел доходу він не має. Внаслідок хронічних та інших захворювань, він потребує постійного лікування та значних коштів на ліки і обстеження. Пенсія, яку він отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. Він має двох дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON] . Відповідач [PERSON] неодружений, офіційно працевлаштований, однак матеріальної допомоги у добровільному порядку йому не надає, тому він вимушений звертатися до суду. Оскільки він є непрацездатним, не має інших джерел доходу, крім пенсії, перебуває у скрутному матеріальному становищі, потребує лікування, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на його утримання як непрацездатного батькав розмірі 2000 (Дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і довічно. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає. Зазначає, що він є сином позивача, з яким вони проживають в квартирі [ADDRESS] . Вказане житло належить на праві спільної часткової власності йому та його матері - колишній дружині позивача. Вважає, що його батько не потребує матеріальної допомоги, оскільки він отримує пенсію, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, комунальні послуги, які надаються в квартиру, позивач не сплачує. Також позивач споживає продукти харчування, які купує він. Крім того, позивач отримує щорічний регулярний дохід від здачі в оренду для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» земельного паю. У власності позивача є гараж [ADDRESS] . Разом з тим, позивач неодноразово стверджував, що володіє заощадженнями в сумі близько 6000 (Шість тисяч) доларів США і жодного разу не звертався до нього з проханням про надання йому допомоги. Також вважає безпідставними твердження позивача щодо необхідності довготривалого та вартісного лікування, оскільки надані позивачем лікарські заключення не містять такої інформації. Тому просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, підлягають відхиленню. Зазначає, що він дійсно проживає з відповідачем в одні квартирі, яка в 1979 році була виділена йому як військовослужбовцю. В 2003 році відповідач [PERSON] зі своєю матір`ю - його колишньою дружиною [PERSON] приватизували дану квартиру на себе без його відома. Стверджує, що всі продукти харчування він купує собі сам і з відповідачем спільно не харчується. Заперечує щодо отримання доходу від здачі в оренду землі, оскільки він на підставі довіреності представляє інтереси громадянки Російської Федерації [PERSON] в правовідносинах з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та отримує згідно договору орендну плату. Однак ці кошти належать не йому, а його довірителю [PERSON] У 1981 році він дійсно збудував гараж у [ADDRESS] , однак права власності на нього не оформив у зв`язку з відсутністю коштів, тому не має можливості ним розпорядитися. Будь-яких заощаджень він не має. Він має захворювання - коксартроз кульшових суглобів, яке неможливо вилікувати медикаментозно, необхідне протезування. Вартість операції по заміні суглоба становить від 130000 до 150000 гривень, залежно від виробника імплантата разом з реабілітаційним періодом. Оскільки його єдиним доходом є пенсія в розмірі 2035 грн. 52 коп., інші джерела доходів відсутні, він потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.10.1975р. Костопільським районним відділом ЗАГС Рівненської області. Позивач та відповідач проживають та зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача серії [NUMBER] , виданому Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області, та довідкою № 02/11.1-4359 від 08 серпня 2019 року, виданою Здолбунівською міською радою Рівненської області. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2317781 від 17.12.2003р., квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] . Позивач є пенсіонером, що стверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 01 жовтня 2008 року Управлінням Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області. З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №1876 від 29.07.2019 року вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Рівненське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію за віком у розмірі 2034 (Дві тисячі тридцять чотири) грн. 18 коп. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року складає 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Разом з тим, як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 506096, позивач [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання з ураженням ОРА з 15 листопада 2019 року. Інвалідність встановлена безстроково. Згідно лікарських заключень від 30 липня 2019 року та 31 липня 2019 року, виписок із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21 жовтня 2019 року та 22 жовтня 2019 року, виданих Здолбунівським районним центром первинної медичної допомоги, та згідно епікризу Рівненської обласної клінічної лікарні позивач [PERSON] потребує постійного лікування та протезування кульшових суглобів. Вказані обставини свідчать про те, що позивач має необхідність у матеріальній допомозі. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Доводи відповідача про наявність у позивача додаткових доходів, крім пенсії, та заощаджень не підтверджені належними доказами. Як вбачається з Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 754411 та серії ЯЛ № 754710, власником земельних ділянок є [PERSON] , а право власності на гараж за позивачем не зареєстроване. Син позивача [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує регулярний дохід, що стверджується випискою по особовим рахункам відповідача, виданою 30 січня 2020 року АТ «Кредобанк», тому має можливість надавати матеріальну допомогу непрацездатному батькові. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно положень ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ Сімейного Кодексу України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення аліментів. Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав -непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Отримання позивачем пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є безумовною підставою для відмови у позові, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі. В силу ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 Сімейного кодексу України) не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Згідно з ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України. Судом не встановлено факту ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , а отже й підстав для застосування приписів статті 204 Сімейного кодексу України немає. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 року в справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Суд враховує, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.08.2019р. Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00023788904 від 28.08.2019р. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 червня 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька закрито в зв`язку з відмовою від позову. З огляду на викладене, оскільки позивач є пенсіонером, непрацездатним, інвалідом ІІ групи, має важке захворювання, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач не надає, хоча є працездатним, офіційно працевлаштований, неодружений, аліментних зобов`язань не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання батька, разом з тим, враховуючи, що позивач проживає з відповідачем в одній квартирі, упродовж декількох останніх років житлово-комунальні послуги оплачує відповідач у повному об`ємі та враховуючи можливість одержання позивачем матеріальної допомоги від своєї дочки, виходячи з пропорційності участі дітей у витратах на утримання своїх непрацездатних батьків, враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, суд вважає необхідним і достатнім стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1000 (Одна тисяча) гривень щомісячно і довічно. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial