Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 20 травня 2014 року «Про виконання батьком [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] » незаконним та його скасування. В позовній заяві просить: визнати рішення комісії з питань захисту прав дитини незаконним та його скасувати; зобов`язати посадових осіб комісії провести розгляд питання щодо виконання ним батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] в суворій відповідності до вимог ст. 3 СК України, статтей 28, 37, 131, 199, 216, 221, 229, 230, 283, 284, 286, 294 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.1 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України», ст.10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В позовній заяві зазначає, що питання виконання ним батьківських обов`язків розглядалося комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради 20 травня 2014 року, стосовного його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за зверненням його дружини [PERSON] . Про наявність вказаного рішення комісії він дізнався 06.06.2014 року коли отримав зазначене рішення рекомендованим листом укрпочти. 19.06.2014 року він звернувся з адміністративним позовом до Малиновського районного суду м. Одеса, так як проходив військову службу у військовій частині розташованої в м. Одеса та був зареєстрований в Малиновському районі м. Одеса. За його позовом було відкрите провадження у справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 20.10.2014 року вказану адміністративну справу було передано на розгляд Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, в зв`язку з його переведенням по військовій службі. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області провадження за вказаним адміністративним позовом було закрите в зв`язку з тим, що позов необхідно заявляти та розглядати в порядку цивільного судочинства. В березні 2015 року Київським апеляційним адміністративним судом ухвала залишена без змін. У відповідності до рішення Комісії від 20 травня 2014 року «Про виконання батьком [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] », він визнаний таким, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків через незабезпечення належного виховання, навчання та утримання дитини та попереджений про адміністративну, кримінальну відповідальність, а також про позбавлення батьківських прав. Такий висновок членами комісії було зроблено на підставі звернення його дружини, зокрема про порушення ним вимог п.1 ст.143 СК України, несплату аліментів відповідно до рішень суду, недостатню кількість відвідувань сина за адресою проживання дружини, їх незначну тривалість та особливо про відсутність протягом тривалого часу з його боку відвідувань сина: з 07.01.2014 року по 07.05.2014 року. Зазначене рішення вважає незаконним, виходячи з наступних підстав: - членами комісії не проведений повний аналіз його відвідувань сина в м. Умані за адресою проживання його матері [PERSON] . Такі відвідування відбувалися при усному погодженні з громадянкою [PERSON] в більшості разів щомісячно протягом 1-2 діб в період липня-листопада 2013 року. З 02.12.2013 року він перебував у відпустці в зв`язку з народженням дитини та з 04.12.2013 року по 06.01.2014 року він перебував в частині чергової відпустки за 2013 рік, яку з 10.12.2013 року по 06.01.2014 року проводив безпосередньо в м. Умані Черкаської області з щоденним відвідуванням свого сина за адресою проживання дружини. Також, комісією не взято до уваги той факт, що частину чергової відпустки за 2014 рік, з 22 квітня 2014 року він перебував в м. Умані Черкаської області з 06.05.2014 року по 12.05.2014 року. Вказані обставини були визнані громадянкою [PERSON] на засіданні комісії; - комісія розглядаючи порушення ним вимог п.1 ст.143 СК України проігнорувала вимоги ст.ст. 9, 216-222 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», статті 1 Закону України «Про статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» та вимоги п.9 статті 10-1 «Про соціальних та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п. 3 п.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відповідності до вимог яких, народження дитини у військовослужбовця не є підставою для надання відпустки за сімейними обставинами та інших підстав для залишення або звільнення з розташування військової частити та виїзду за межі гарнізону. Крім того, жодного документу, яким засвідчувалося народження дитини при одноособовому їх володінні [PERSON] на адресу військової частини, де він виконував військовий обов`язок в червні 2013 року, не надсилалося; - висновок про ухилення ним від виконання батьківських обов`язків не може ґрунтуватися на кількості, тривалості та щільності лише його відвідувань дитини. Перебування в певному місці, наявність порядку залишення, звільнення з військової частини та виїзд за межі гарнізону є вимогами законів України. Комісією не вивчено питання можливості щодо його зустрічей з дитиною в межах Одеського гарнізону, що не суперечить Сімейному кодексу України і наявність такої можливості у матері [PERSON] . При винесенні рішення, що оскаржується, комісія не звернула уваги на вимоги п.3 ст.15 СК України, яка допускає невиконання сімейного обов`язку через наявність поважної причини та відсутності аналогічного в законах України з військових питань. Для прийняття правомірного рішення, з порушеного [PERSON] питання, на розгляд членам комісії він надав витяг з графіку за контролем за бойовою службою та його безпосередньої в ній участі за січень-квітень 2014 року, витяг з наказу Начальника управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 23.04.2014 року № 85 та проінформував про вимоги законодавства України. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, що заявлені ним в позовній заяві від 17 вересня 2019 року, просив їх задоволити. Представник комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника комісії з питань захисту прав дитини, рішення прийняте комісією вважає правильним, при розгляді справи просить врахувати права та інтереси дитини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 20.05.2014 року «Про виконання батьком [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] » незаконним та його скасування обгрутовані, підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Позовні вимоги в частині зобов`язання посадових осіб комісії провести розгляд питання щодо виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] в суворій відповідності до вимог ст. 3 СК України, статтей 28, 37, 131, 199, 216, 221, 229, 230, 283, 284, 286, 294 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.1 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України», ст.10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», задоволенню не підлягають, оскільки вимоги всіх без виключення Законів України, в тому числі тих норм на які посилається позивач, підлягають безумовному виконанню всіма юридичними та фізичними особами України та не потребують спеціального судового рішення для цього. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 30 від 30.01.2010 року, проведеного відділом ДРАЦС по м. Умані Уманського МРУЮ у Черкаській області (а.с.54). [INFO] від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син: [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 425 від 03.07.2013 року, проведеного відділом ДРАЦС по м. Умані Уманського МРУЮ у Черкаській області (а.с.55). Позивач у справі [PERSON] є військовослужбовцем та на час народження сина та винесення спірного рішення, тобто з 27.05.2013 року по 01.08.2014 року, працював старшим офіцером оперативний черговий оперативно-чергової служби управління південного ТрК ВВ МВС України, даний факт підтверджується довідкою ТВО начальника кадрового центру СВ ЗС України (а.с.56-57). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 20 травня 2014 року «Про виконання батьком [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] » вирішено: попередити [PERSON] , що він зобов`язаний піклуватися про сина, дбати про його навчання, виховання, утримання, в разі неналежного виконання батьківських обов`язків може бути притягнутий до адміністративної та кримінальної відповідальності згідно чинного законодавства, а також позбавлений батьківських прав. Запропоновано громадянину [PERSON] , при необхідності, звернутися до служби у справах дітей Уманської міської ради з заявою про визначення днів та годин зустрічей з малолітнім сином [PERSON] (а.с.60-61). В зазначеному рішенні указано, що до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради звернулась служба у справах дітей Уманської міської ради з проханням розглянути питання щодо виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] , 1976 року народження, стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько малолітнього ухиляється від неналежного виконання батьківських обов`язків: не забезпечує належним чином виховання, навчання та утримання дитини. [PERSON] не заперечує проти спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] . Рішення прийнято виходячи з вище викладеного та на підставі ст.155, 157 СК України, розділу 2 ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», глави 14 ст.184 КУпАП, з метою захисту прав та інтересів дитини. У відповідності до ст. 155 СК України: 1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. 4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 157 СК України: 1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. 2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 4.\~Батьки мають\~право укласти\~договір щодо\~здійснення батьківських\~прав та\~виконання обов`язків\~тим з\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини.\~Договір укладається\~у письмовій\~формі та\~підлягає нотаріальному\~посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Зазначеними нормами Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Така відповідальність передбачена ст.184 КУпАП, на яку посилається відповідач в спірному рішенні від 20.05.2014 року, та настає внаслідок встановлення невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. Суду не надано доказів, що позивач у справі [PERSON] ухилявся від виконання батьківських обов`язків, саме лише звернення матері із відповідною заявою не являється достатньою підставою для встановлення такого факту. Також, відповідач приймаючи оспорюване рішення та посилаючись на ст.184 КУпАП, не має права на складення протоколу про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст.ст. 254, 255 КУпАП, за даною статтею та не має права посилатися на вказану норму закону, оскільки законодавцем не надано комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради таких повноважень. Крім того, статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право дитини на життя та охорону здоров`я, тому вказана норма закону не має відношення до питання, що розглядалося комісією. З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач у справі приймаючи оскаржуване рішення відносно [PERSON] вийшов за межі наданих йому повноважень та крім того, прийняв рішення без відповідних належних та допустимих доказів вини позивача, виходячи з наступного. Не звернуто уваги комісією на той факт, що з [PERSON] , згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2013 року стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 12.11.2013 року до досягнення ним повноліття (а.с. 69). Раніше, ще до народження дитини, 18.04.2013 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] під час вагітності, починаючи з 19.03.2013 року, а у разі народження дитини до досягнення дитиною 3-х років (а.с. 68). В указаних рішеннях суду зазначені пояснення [PERSON] , в яких він не заперечував щодо стягнення аліментів та зазначив, що він на вихідні дні приїжджає в м. Умань і по можливості утримує дружину. На теперішній час не проводиться відрахування з його заробітної плати, однак він добровільно сплачує [PERSON] щомісяця 300 грн. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] реалізовано своє право на стягнення з [PERSON] аліментів на своє утримання та на утримання сина і відповідач при цьому не заперечує щодо сплати аліментів, інших доказів суду не надано, тому суд вважає, що [PERSON] виконує свій обов`язок щодо утримання сина та дружини. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] являється військовослужбовцем, тому на нього поширюється дія законів, які встановлюють умови проходження військової служби, в тому числі такі як: Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», зокрема ст.ст. 9, 216-222, ст.1 Закону України «Про статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» та вимоги п.9 ст. 10-1 Закону України «Про соціальних та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п. 3 п.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відповідності до вимог яких, народження дитини у військовослужбовця не є підставою для надання відпустки за сімейними обставинами та інших підстав для залишення або звільнення з розташування військової частити та виїзду за межі гарнізону. Враховуючи положення вказаних законодавчих актів України, при розгляді питання комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 20.05.2014 року, щодо виконання батьком [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , не враховано особливості військової служби позивача [PERSON] та наявності у нього можливості і часу для виховання дитини та як наслідок його вину в цьому. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] перебував у відпустці з 04.12.2013 року по 06.01.2014 року, а також з 23.04.2014 року по 13.05.2014 року, з виїздом у м. Умань Черкаської області та до м. Суми, як він стверджує приймав достатню участь у вихованні сина під час цих відпусток (а.с. 64). Крім зазначеного, позивач [PERSON] надав суду графіки контролю за бойовою службою та безпосередній участі в ній офіцерів управління Південного ТрК за січень-квітень 2014 року, згідно яких він працював, як оперативний черговий та відповідно не мав можливості приймати участь у вихованні сина з об`єктивних причин (а.с. 62-63). Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. З огляду на вказану норму [PERSON] та [PERSON] , хоч і не проживають разом в зв`язку з перебуванням позивача [PERSON] на військовій службі, але разом є сім`єю. За вказаних обставин [PERSON] не вважається таким, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки у відповідності до ч.3 ст.15 СК України, якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. За таких обставин, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 20.05.2014 року підлягає безумовному скасуванню, як таке, що прийняте всупереч чинному законодавству та без належних та допустимих доказів того, що [PERSON] ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , [INFO] , а саме: не забезпечує належним чином виховання, навчання та утримання дитини. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.\~3,\~15,\~143,\~155,\~157\~СК України,\~Закону України\~«Про Статут\~внутрішньої служби\~Збройних Сил\~України»,\~Закону України\~«Про Статут\~гарнізонної та\~вартової служб\~Збройних Сил\~України»,\~Закону України\~«Про соціальний\~та правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»,\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок і\~військову службу»,

Outcome: partial