Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на ? частину однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], як майна набутого подружжям за час шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] послався на те, що з 20 вересня 1991 року вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. 10 червня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], на імя відповідачки, був посвідчений договір купівлі-продажу однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] і право власності на імя відповідачки на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після цього стосунки між позивачем та відповідачкою погіршилися і у нього є підстави вважати, що відповідачка може будь-яким чином зробити відчуження спірної квартири. Тому позивач бажає, щоб його право власності на ? частку спільного майна однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], було зареєстровано в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно на його імя. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив розглядати справу буз його присутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Справа розглядається у відсутність відповідача. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та обєктивно оцінивши докази, які містяться у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено по матеріалам справи, що з 20.09.1991 року сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований «Домом бракосочетания» м.Душанбе, Таджикістану, актовий запис № 1846. 10 червня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], на імя відповідачки, був посвідчений договір купівлі-продажу однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS]. Право власності на імя відповідачки на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи зі змісту Закону право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя та і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1249грн.95коп., сплата якого підтверджена квитанцією, долученою до матеріалів справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved