Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до Державної\~казначейської служби\~України про відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої незаконними\~рішеннями і\~діями органів\~досудового слідства\~та прокуратури,\~в якій просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь [PERSON], 294 117 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури. Позов обґрунтовує наступним. 26.12.2013 та 28.01.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.307 КК України. 10.02.2014 матеріали досудових розслідувань кримінальних проваджень обєднані в одне провадження. \~ \~ \~ \~ Відповідно до витягів з КП №12013080350001512 позивач 09.01.2014 та 20.01.2014 незаконно збував наркотичні засоби. В січні 2014 року права позивача обмежувались та порушувались проведенням щодо позивача негласних слідчих дій, зокрема відеоконтролю та інших. 31.01.2014 позивачу повідомлено про підозру, 10.02.2014 позивачу обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 20.01.2014 проведено обшук позивача. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 03.07.2014 позивача засуджено за ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 7 місяців з конфіскацією усього майна та взято під варту в залі суду. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.09.2014 апеляційну скаргу захисника позивача [PERSON] залишено без задоволення, а вирок без змін. Рішенням суду касаційної інстанції скасовано ухвалу апеляційної інстанції, кримінальне провадження направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 19.02.2016 позивача засуджено за ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 7 місяців з конфіскацією усього майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.08.2016 апеляційну скаргу захисника позивача адвоката [PERSON] задоволено частково, вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19.02.2016 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Запобіжний захід щодо позивача тримання під вартою було змінено на особисте зобовязання строком на 2 місяця. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 21.04.2017 позивача виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2018 апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21.04.2017 відносно позивача залишено без змін. З набранням законної сили виправдувальним вироком, відповідно до ст.56 Конституції України, ст.ст.1176, 1167 ЦК України, ст.ст.2, 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка позивачу завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності. Незаконні дії та рішення прокурора та слідчого завдали позивачу моральних страждань, призвели до погіршення психологічного стану позивача, у звязку з тим, що відносно позивача було обрано запобіжний захід тримання під вартою, позивач не міг працювати та забезпечувати свою сімю матеріально. У зв'язку з незаконним кримінальним переслідуванням позивач був змушений вживати додаткових заходів для захисту від обвинувачення, доводити свою невинуватість, на що витрачати значний час та сили, це відволікало позивача від звичайних занять, звичайного способу життя. Враховуючи, що крім 53 місяців перебування під слідством та судом, за що передбачений законом мінімальний розмір відшкодуванням моральної шкоди, за цей час позивач незаконно утримувався під вартою в період з 03.07.2014 по 12.08.2016, тобто повних 26 місяців, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди через незаконне тримання під вартою протягом 26 місяців необхідно додатково збільшити в розмірі мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць тримання під вартою. Це становить 3723 грн. х 26 міс. = 96798 гривні. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 197 319 гривень (мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений законом, відповідно до строку перебування під слідством чи судом) + 96798 гривень (відшкодування моральної шкоди в звязку з незаконним триманням під вартою) = 294 117 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, відповідно до наданої заяви позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому провив справу розглядати без участі представника Казначейства. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі, оскільки шкода, завдана позивачу незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, тому суд повинен залучити у справі в якості належних відповідачів МВ ГУМВС України в Запорізькій області та Токмацьку міжрайонну прокуратуру. Казначейство прав та законних інтересів не порушувало, не є причетним до заподіювання позивачеві будь-якої шкоди та не має жодних відомостей та даних, на підставі яких суд має встановити наявність або відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи. Також відповідачем зазначено, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність дій посадових осіб не встановлена належним чином. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Також позивачем безпідставно при визначенні ним розміру відшкодування моральної шкоди подвійно пораховано один і той же період. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував під слідством та судом з 20.01.2014 по 11.07.2018, тобто 53 місяці. Не зрозуміло, з яких міркувань при розрахунку позивачем розміру відшкодування моральної шкоди, він додає ще раз період з 03.07.2014 по 12.08.2016 (26 місяців). Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про залучення належних відповідачів у справі - МВ ГУМВС України в Запорізькій області та Токмацьку міжрайонну прокуратуру. В ухвалі суду від 13 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні даного клопотання, так як ЦПК України не передбачено залучення або заміну відповідачів за клопотанням відповідача. Крім того, у частинах першій, другій\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові [PERSON] Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 зроблено висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. З урахуванням висновку, який викладений у постанові [PERSON] Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Тобто Казначейство реалізує всі процесуальні права відповідача. Судом встановлені фактичні обставини справи, а саме: 26.12.2013 до ЄРДР внесені відомості за ч.2 ст.307 КК України. Фабула: 09.01.2014 о 16 годині 20 хвилин, [PERSON], знаходячись біля навчального закладу на території ЗОШ №1, маючи умисел на незаконний збут наркотичних засобів, з корисливих мотивів збув за 70 гривень [PERSON] полімерний пакетик з речовинною рослинного походження сіро-зеленого кольору в висушеному та подрібненому стані. 28.01.2014 до ЄРДР внесені відомості за ч.2 ст.307 КК України. Фабула: 20.01.2014 о 16 годині 15 хвилин, [PERSON], в другому підїзді будинку №19 по вулиці Леніна в місті Токмак, маючи умисел на незаконний збут наркотичних засобів, з корисливих мотивів збув за 95 гривень [PERSON] паперовий згорток, в якому знаходилася речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору в висушеному та подрібненому стані. 10.02.2014\~матеріали досудового\~розслідування кримінальних\~проваджень обєднані\~в одне\~провадження,\~що підтверджується\~постановою про\~обєднання матеріалів\~досудового розслідування\~від 10.02.2018. Як вбачається з вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 03.07.2014 по справі №328/915/14-к, 20.01.2014 проведено обшук [PERSON], в зовнішній нагрудній кишені якого виявлено грошові кошти. 31.01.2014 позивачу повідомлено про підозру, що підтверджується повідомленням про підозру від 31.01.2014. Як вбачається з вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 03.07.2014 по справі №328/915/14-к, на підставі ухвали суду від 10.02.2014 позивачу обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, який продовжений на підставі ухвали суду від 25.03.2014, та закінчився 25.05.2014. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 03.07.2014 по справі №328/915/14-к позивача засуджено за ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 7 місяців з конфіскацією усього майна та взято під варту в залі суду. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.09.2014 апеляційну скаргу захисника позивача [PERSON] залишено без задоволення, а вирок без змін. Рішенням суду касаційної інстанції скасовано ухвалу апеляційної інстанції, кримінальне провадження направлено на новий розгляд. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 19.02.2016 позивача засуджено за ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 7 місяців з конфіскацією усього майна. До набрання вироком законної сили залишено позивачу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.08.2016 апеляційну скаргу захисника позивача [PERSON] задоволено частково, вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19.02.2016 відносно позивача скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Запобіжний захід щодо позивача тримання під вартою було змінено на особисте зобовязання строком на 2 місяця. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 21.04.2017 позивача визнано не винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2018 апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21.04.2017 відносно позивача залишено без змін. З набранням законної сили виправдувальним вироком, відповідно до ст.56 Конституції України, ст.ст. 1176, 1167 ЦК України, ст.ст.2, 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон), в позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка позивачу була завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності. Незаконні дії та рішення прокурора та слідчого завдали позивачу моральних страждань, призвели до погіршення психологічного стану позивача, у звязку з тим, що відносно позивача було обрано запобіжний захід тримання під вартою, позивач не міг працювати та забезпечувати свою сімю матеріально. У зв'язку з незаконним кримінальним переслідуванням позивач був змушений вживати додаткових заходів для захисту від обвинувачення, доводити свою невинуватість, на що витрачати значний час та сили, це відволікало позивача від звичайних занять та звичайного способу життя. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,\~\~незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Разом з тим, пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням\~статті 23 ЦК України\~та постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з врахуванням обставин викладених у згаданій постанові Пленуму Верховного Суду України. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 встановлено на рівні 3\~723 грн. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що починаючи з 20.01.2014\~з моменту незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку (факт проведення обшуку з порушенням прав [PERSON] встановлено у вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року по справі №328/915/14-к) до 11.07.2018\~постановлення ухвали апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2018, тобто повних 53 місяця та 23 дні позивач перебував під кримінальним переслідуванням. Враховуючи, що крім 53 місяців перебування під слідством та судом, за що передбачений законом мінімальний розмір відшкодуванням моральної шкоди, за цей час позивач незаконно утримувався під вартою в період з 03.07.2014 по 12.08.2016, тобто повних 26 місяців та 11 днів, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди через незаконне тримання під вартою протягом 26 місяців необхідно додатково збільшити в розмірі мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць тримання під вартою. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в межах позовних вимог позивача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума моральної шкоди в наступному розмірі. За час перебування під слідством та судом з 20.01.2014 по 11.07.2018 за повних 53 місяців: 3723 грн. х 53 міс. = 197 319 гривень . За час незаконного тримання під вартою протягом 26 місяців: 3723 грн. х 26 міс. = 96798 гривень. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 197 319 гривень (мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений законом відповідно до строку перебування під слідством чи судом) + 96798 гривень (відшкодування моральної шкоди в звязку з незаконним триманням під вартою) = 294 117 гривень. Судом встановлено, що моральна шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що внаслідок незаконних дій працівників поліції, прокуратури та суду йому були завдані страждання у вигляді душевних переживань та мук, занепокоєності, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, відчаї. Перебування під ватрою призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, перед якими позивач повинен виправдовуватись, що він не злочинець. В зв'язку з тривалим перебуванням під слідством позивач не міг налаштувати звичайний для себе ритм життя. Посилання представника відповідача на ненадання позивачем доказів заподіяння моральної шкоди та її обгрунтованого розрахунку, не відповідають обставинам справи. Позивач дійсно перебував під слідством та судом, що беззаперечно призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків та звичного ритму життя, чим завдало моральної шкоди. Отже суд дійшов висновку, що незаконне перебування позивача під слідством та судом, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вочевидь мали негативні наслідки, пов'язані з цим душевні та моральні страждання і переживання, тому наявні підстави для задоволення позову. Таким чином, наявність виправдувального вироку про визнання позивача не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.307 КК України, дає право позивачу порушити питання про відшкодування моральної шкоди. Право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване ч.5\~ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, норми якої, згідно із\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом національного права. Згідно зі ст.4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України\~встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.1 п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845\~Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. На підставі п.38 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Outcome: approved