Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій в остаточних позовних вимогах просить стягнути з [PERSON] на його користь 43210,12 грн., що складається з матеріальної шкоди в розмірі 38210,12 грн., витрат на проведення оцінки у розмірі 800,00 грн., моральної шкоди в розмірі 4200,00 грн., а також судові витрати з судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 27 квітня 2016 року приблизно о 17 годині 00 хвилин в сел. Пісочин Харківського району Харківської області на 469 км автодороги «Київ - Харків - Довжанський» мала місце дорожньо-транспортна пригода. [PERSON], керуючи транспортним засобом ПЕЖО, державний реєстраційний номер [NUMBER], виїхала на перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору, в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався на зелений сигнал світлофору. Власником NISSAN ALMERA державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Відповідно до Постанови Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27 квітня 2016 року, та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Відповідач по справі на момент дорожньо-транспортної пригоди не мала чинного полісу ОСАЦВ. Вартість матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою 109770,00 грн. Крім того, за проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою позивач сплатив 800,00 грн., що підтверджується договором №69/08/16 від 11 серпня 2016 року про виконання робіт по незалежній оцінці і актом виконання робіт від 17 серпня 2016 року до зазначеного договору про фактичне виконання робіт. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Стосовно передачі автомобіля марки NISSAN ALMERA, державний номер [NUMBER] [PERSON] заперечувала. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню. Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON], є власником автомобіля NISSAN ALMERA, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 6/. 27 квітня 2016 року, приблизно о 17-00 годині, на 469 кілометрі автодороги «Київ - Харків - Довжанський» [PERSON], керуючи автомобілем Пежо, реєстраційний номер [NUMBER], виїхала на перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора та допустила зіткнення з автомобілем Ніссан, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок протиправних дій правопорушника [PERSON] автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року, яка має преюдиціальне значення по цій справі відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, [PERSON] визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА та застосовано до неї адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказана постанова набрала законної сили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші питання в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилань на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Цивільно-правова відповідальність автомобіля [PERSON] на момент ДТП не застраховано. За змістом ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі звітом №69/08/16 про оцінку колісного транспортного засобу висновок оцінювача розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER], VIN [NUMBER], власником якого є [PERSON] від 16 серпня 2016 року, проведеного фізичною особою-підприємцем [PERSON], вартість матеріального збитку станом на дату оцінки 11 серпня 2016 року складає 109770,00 грн. /а.с. 8-28/. Вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідач не оспорював. Згідно зі звітом №16/05-А136 від 26 травня 2016 року, автомобіль NISSAN ALMERA з номерним знаком [NUMBER] відновлювати економічно недоцільно, його вартість до ДТП визначена в сумі 110988,00 грн. Сторони не заперечували той факт, що вищезазначений автомобіль фізично знищений. Відповідно до п. 30.2. ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило відшкодування шкоди [PERSON] у розмірі 71559,88 грн. на підставі звіту №16/05-А136 від 26 травня 2016 року, що підтверджується листом від 29 листопада 2016 року №3/1-05/31256 /а.с. 61/. Доказів того, що шкода у зв'язку з ДТП відшкодована в повному обсязі, матеріали справи не містять. Вартість колісного транспортного засобу в пошкодженому стані складає 39428,12 грн. /а.с. 62/. Згідно ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Що і було зроблено МТСБУ. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у пунктах 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу до та після ДТП, вартість його ремонту, при цьому зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість колісного транспортного засобу в пошкодженому стані 39428,12 грн. /а.с. 62/. Матеріали справи містять заяву представника [PERSON] - [PERSON] про передачу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер [NUMBER] відповідачу по справі /а.с. 88/. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, різницю, яку просить стягнути позивач, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 38210,12 грн., підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Крім того, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в розмірі 800,00 грн., які він витратив за проведення оцінки колісного транспортного засобу /а.с. 29, 30/. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. 27 квітня 2016 року, приблизно о 17-00 годині, на 469 кілометрі автодороги «Київ-Харків-Довжанський» [PERSON], керуючи автомобілем Пежо, реєстраційний номер [NUMBER], виїхала на перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора та допустила зіткнення з автомобілем Ніссан, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок протиправних дій правопорушника [PERSON] автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року, яка має преюдиціальне значення по цій справі відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, [PERSON] визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА та застосовано до неї адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказана постанова набрала законної сили. Відповідно до правил ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України зазначено, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно роз'яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, при визначенні розміру суми на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що автомобіль позивача знищено, а відновлювати його економічно недоцільно, беручи до уваги те, що відповідач до цього часу жодним чином не компенсувала позивачу хоча б частину понесених ним витрат, враховуючи те, що через знищення автомобіля у позивача порушився налагоджений ритм життя, суд, вважає, що визначена позивачем сума моральної шкоди є розумною та справедливою, в зв'язку з чим вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 4200,00 грн. Згідно квитанції №89 від 18 серпня 2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1147 грн. 71 коп. /а.с. 1/. Однак, слід зазначити, що в подальшому позивачем було зменшено розмір позовних вимог, тому зайво сплачена сума судового збору відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за клопотанням [PERSON] може бути йому повернута. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. В зв'язку з чим суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати з судового збору в розмірі 1102 грн. 40 коп., з яких: 551 грн. 20 коп. за вимогу майнового характеру та 551 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного і

Outcome: approved