Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області та [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.Кіндратівка, вул. Пролетарська, 33. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що в травні 2002 року вселився та мешкав у вказаному будинку зі згоди свого далекого родича [PERSON], який є власником майна. Наприкінці 2002 року останній вибув в невідомому напрямку і до теперішнього часу не повернувся. Позивач фактично проживає в житловому будинку з 2002 року по теперішній час, володіє ним безперервно та відкрито, за власні кошти здійснює поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. Вважає, що в порядку набувальної давності має право вважати вказаний обєкт нерухомого майна своєю власністю, яке просить визнати за ним на підставі ст. 344 ЦК України. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніппропетровської області в судові засідання не зявлявся, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Вісті Придніпровя» № 40 (1635) від 21 травня 2015 року, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у справі КП «Павлоградське МБТІ» в судове засідання не зявився, заперечень проти позову та заяв про слухання справи за його відсутності не надав. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що за даними виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Кіндратівка, вул.\~Пролетарська, буд. 33, згідно з книгою погосподарського обліку ф.1-за № 6 в 1986 році зареєстровано за [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області від 01.04.2015 року № 211 позивач проживає з 2002 року за вказаною адресою самотньо (а.с. 8). Позивач у справі, [PERSON], в травні 2002 року за пропозицією відповідача [PERSON] вселився в будинок за вказаною адресою та деякий час мешкав разом з ним. Наприкінці цього ж року [PERSON] виїхав з житла, не повідомивши позивача куди саме і на який час. При цьому відповідач залишив [PERSON] ключі від будинку та забрав свої особисті речі. Позивач після вибуття [PERSON] з 2002 року проживає та зареєстрований у вказаному житловому будинку один, доглядає за домоволодінням, підтримує його та надвірні споруди в належному технічному стані, здійснює поточні та капітальні ремонти, утримує прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги, тобто в якості власника несе тягар утримання майна за змістом ст. 322 ЦК України. Протягом всього часу володіння позивача майном його власник ніяких вимог про виселення [PERSON] з будинку чи про повернення нерухомості не заявляв. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частина 4 цієї ж статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з приводу права власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Кіндратівка, вул. Пролетарська, буд. 33. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою володіння при набутті права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В свою чергу, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитись від права власності, вчинивши дії, які свідчать про її відмову від права власності (ч. 1 ст. 347 ЦК України). В даному випадку є всі підстави вважати, що власник майна [PERSON] тривалий час не виявляє наміру визнати річ своєю, він погодився з її втратою, а тому вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Позивач\~в підтвердження того,\~що він володів та відкрито користувався зазначеним майном як власник, і продовжує відкрито, добросовісно і безперервно користуватися житловим будинком по цей час протягом більш ніж десяти років, надав суду договори на надання комунальних послуг і квитанції про їх оплату (а.с.\~109-139). В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є сусідом позивача у справі та йому відомо, що [PERSON] проживає в будинку дуже давно, а саме приблизно з весни 2002 року. Позивач здійснює поточний ремонт в будинку та господарських спорудах, підтримує прибудинкову територію в належному стані, тобто на його погляд є власником будинку. Протягом всього часу [PERSON] ніколи не виїздив на інше місце проживання. Колишній власник будинку або його родичі ніколи не навідувались до будинку, ніяких вимог до позивача не заявляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є сусідом позивача у справі, оскільки мешкає поруч з 1989 року. Також пояснив, що позивач вселився в будинок приблизно навесні 2002 року. Зазначив, що позивач проводить поточний ремонт в будинку, використовує земельну ділянку біля будинку, сплачує комунальні послуги. Починаючи з 2002 року по теперішній час колишнього власника будинку [PERSON] жодного разу не бачив, куди він вибув та чи є в нього родичі не знає. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Такий спосіб виникнення права власності як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Під час судового розгляду встановлено всі обставини, які дозволяють вважати, що позивач є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє будинком. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно з якою особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~5,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Оскільки позивачем доведені обставини, на які він посилається в позові, належними та допустимими доказами, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на домоволодіння за набувальною давністю. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Отже, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved