Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Тростянецький молочний завод» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що на даному підприємстві він працював на посаді охоронника до 03.10.2013 року та був звільнений у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки при скороченні його посади, відповідач не запропонував йому іншу роботу, за наявності на підприємстві посад, які б він за своїм фахом та освітою міг обіймати. При звільненні не враховано, що він має переважне право на залишенні на роботі, оскільки має тривалий безперервний стаж роботи на цьому підприємстві, є його акціонером. Вважає скорочення штату на підприємстві економічно необґрунтованим. Просив суд поновити його на посаді охоронника та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день винесення судом рішення. Крім того, просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., оскільки відповідачем порушено його право на працю, що призвело до моральних переживань, втрати душевного спокою, рівноваги, погіршення здоров'я. А також просив стягнути судові витрати на його користь. Ухвалою суду від 19.11.2013 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача голову правління АТ «Тростянецький молочний завод» [PERSON] (а.с.58). В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, за обставин, викладених в позові. Додатково суду пояснив, що відповідачами не було дотримано, встановленого законом порядку його звільнення. Зокрема, 31.07.2013 року інженер - економіст Салій Т.М. запропонувала йому ознайомитись із наказом №96 від 30.07.2013 року, відповідно до якого внесено зміни до штатного розпису та виведено зі складу товариства службу охорони. Разом із цим наказом вона надала йому для ознайомлення шляхом підпису наказ №70, датований майбутнім числом - 02.08.2013 року про попередження його про наступне звільнення. Будучи незгодним з тим, що йому надається наказ майбутнім числом, він відмовився від підпису. У зв'язку з цим, він не заперечує правомірність складання акту про його відмову підписувати наказ №96 від 30.07.2013 року. З наказом №70 від 02.08.2013 року його не ознайомлювали ні 02.08.2013 року, ні пізніше. Зазначив, що працює на даному підприємстві вахтовим методом, добу через дві. Свою роботу він закінчив 01.08.2013 року, та наступний раз вийшов на роботу, згідно графіку 04.08.2013 року. 02.08.2013року він не працював, на роботу не виходив, а тому вказує на те, що акт від цього числа про відмову від підпису про ознайомлення з наказом №70 є сфальсифікованим, інформація викладена в ньому не відповідає дійсності. Оскільки його не було ознайомлено з наказом про попередження про наступне звільнення, відповідачами порушено встановлений трудовим законодавством порядок його звільнення у зв'язку із скороченням штату. Позивач зазначає, що на день його звільнення 03.10.2013 року йому не було запропоновано іншу роботу, яку б він міг виконувати. Така робота була, адже, він переконаний в тому, що впродовж часу до його звільнення на підприємстві діяв штатний розпис, який налічував 54 штатних одиниці. Штатний розпис на 46 штатних одиниць був виготовлений головою правління заднім числом, коли на підприємстві почалась перевірка інспекцією праці за його заявою про незаконність звільнення. Вважає, що відповідачем штучно створені умови, за яких йому не запропонували іншу роботу, та позбавили права на працю. Крім цього позивач вказує, що засідання профкому на якому розглядалось питання його звільнення було нелегітимним, і на цьому засіданні не було прийнято рішення дати згоду на його звільнення. Члени профкому, присутні на зборах лише висловили свої міркування, голосування не відбувалось. При звільненні відповідачами не було враховано його багаторічний безперервний стаж на даному підприємстві, а також те, що він є акціонером. Просив позов задовольнити, поновити його на посаді охоронника АТ «Тростянецький молочний завод», стягнути з останнього на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судом рішення суду, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та стягнути на його користь понесені судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 300,00 грн. та судового збору за розгляд заяви про забезпечення доказів в сумі 114,70 грн. Представник відповідача Салій Т.М. в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що [PERSON] було звільнено на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у відповідності до рішення Наглядової ради АТ «Тростянецький молочний завод» від 23.07.2013 року за №Н-Р-6/1 до організаційної структури та штатного розкладу товариства з 01.08.2013 року були внесені зміни, виведено з її складу службу охорони, що налічувала чотири посади охоронців. Про вказані зміни було видано наказ №96 від 30.07.2013 року. Позивачу даний наказ було надано для ознайомлення 31.07.2013 року та запропоновано в ньому розписатись. У зв'язку з відмовою [PERSON] розписатись про ознайомлення з наказом, було складено відповідний акт від цього ж числа. 02.08.2013 року за №70 було видано наказ про попередження про наступне звільнення працівників служби охорони. У зв'язку з відмовою [PERSON] підписати даний наказ, цього ж дня комісією також було складено відповідний акт. Впродовж двох місяців, що передували звільненню позивача, на підприємстві не було вакантних посад некваліфікованих професій, які б могли бути йому запропоновані. З 01.05.2013 року діяв штатний розпис на 54 штатних одиниці, з 01.07.2013 року - на 46. Представник заперечила звинувачення позивача в тому, що штатний розпис на 46 одиниць виготовлено заднім числом. Вважає, що при звільненні позивача у зв'язку із скороченням штату було дотримано вимог законодавства щодо попередження його за два місяці про наступне вивільнення, отримано згоду профкому на звільнення, за відсутності вільних вакансій, йому інша робота не пропонувалась. А тому, просила в позові відмовити як безпідставному та необґрунтованому. В подальшому в судові засідання представник відповідача Салій Т.М. не з'являлась, до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача (а.с.178,188). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала суду письмові заперечення проти позову, просила в позові відмовити, справу слухати у її відсутність (а.с.69-70). Суд вважає можливим заслухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказах, враховуючи, що останні відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України скористались своїми процесуальними правами. Заслухавши по яс нен ня сторін, свідків, до слі дивши ма те рі а ли спра ви, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що по зов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на різних посадах в Тростянецькому молокозаводі з 03.09.1986 року. З 04.08.1999 року - на посаді охоронника заводу, про що свідчить копія його трудової книжки Серії [NUMBER] (а.с.22-24). Згідно наказу №79 від 03.10.2013 року охоронника [PERSON] звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5). Позивач [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, а тому правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими та регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до рішення від 23.07.2013 року №Н-Р-6/1 Наглядова рада Приватного акціонерного товариства «Тростянецький молочний завод» вирішила внести зміни до організаційної структури АТ «Тростянецький молочний завод» з 01.08.2013 року, виведено з організаційної структури товариства службу охорони у складі 4 посадових одиниць, а саме: старшого охоронника - 1 посада, охорона - 3 посади. Голові правління [PERSON] доручено здійснити звільнення працівників, що не увійшли до нової організаційної структури товариства відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.72). На підставі зазначеного рішення Наглядової ради по АТ «Тростянецький молочний завод» 30.07.2013 року видано наказ №96 «Про внесення змін до організаційної структури підприємства та штатного розкладу», відповідно до якого з 01.08.2013 року виведено зі складу організаційної структури товариства службу охорони, внесено зміни у штатний розклад АТ «Тростянецький молочний завод» та ліквідовано 4 посади служби охорони. В наказі відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з вказаним наказом (а.с.45). Про відмову [PERSON] підписувати зазначений наказ комісією в складі працівників товариства складено акт від 31.07.2013 року (а.с.46). Відповідно до наказу №70 від 02.08.2013 року «Про попередження про наступне звільнення», працівників служби охорони, зокрема охоронника [PERSON], попереджено про наступне звільнення з роботи з 03.10.2013 року у зв'язку із внесенням змін до організаційної структури товариства та виведенням з її складу служби охорони. Підпис [PERSON] про ознайомлення на зазначеному наказі відсутній (а.с.43). Відповідно до акту комісії, створеної з числа працівників товариства, від 02.08.2013 року, охоронник [PERSON] 02.08.2013 року відмовився підписувати наказ №70 від 02.08.2013 року (а.с.44). В судовому засіданні позивач пояснив, що 02.08.2013 року на роботі не був, його зміна закінчилась 01 серпня, наступна зміна - через дві доби, а тому 2 серпня він не міг бути ознайомлений з наказом про попередження про звільнення, на роботу його з цією метою не викликали та не запрошували. Наполягає на тому, що 31 липня йому надавали для ознайомлення два накази: №96 від 30.07.2013 року та наказ №70 від 02.08.2013 року. Як вбачається з табелю обліку робочого часу за серпень 2013 року [PERSON] 02.08.2013 року був вихідний. Наступного разу він приступив до роботи 04.08.2014 року (а.с.102). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], а також допитана в якості свідка, за її згодою, представник відповідача Салій Т.М. суду показали, що підписували акти від 31.07.2013 року та від 02.08.2013 року про відмову [PERSON] підписати запропоновані йому для ознайомлення накази. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] точно пам'ятали за яких обставин та коли підписувався ними акт від 31.07.2013 року. При з'ясуванні обставин ознайомлення [PERSON] 02.08.2013 року з наказом №70, свідки не дали однозначної відповіді де та коли, якого числа він відмовився підписати даний наказ, вказали, що можливо це було на прохідній. При цьому свідки не змогли пригадати чи саме в цьому випадку 02.08.2013 року вони бачили [PERSON] на прохідній, території підприємства. Свідок Салій Т.М. показала, що адміністрації товариства відомо, що охоронці працюють позмінно доба через дві. Наказ №70 [PERSON] надавався для ознайомлення 02.08.2013 року, не раніше. Зазначала, що [PERSON] в той день знаходився на території підприємства. В подальшому вона пояснювала, що він був викликаний на роботу для ознайомлення з наказом. Однак, пояснити яким чином він викликався, та доказів на підтвердження цього не вказала та не надала. Суд критично оцінює такі пояснення представника відповідача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються дослідженими доказами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тягар доказування правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Таким чином, суд не приймає до уваги акт комісії від 02.08.2013 року,відповідно до якого [PERSON] відмовився підписати 02.08.2013 року наказ №70 від цього ж числа про попередження про своє звільнення, оскільки він суперечить табелю робочого часу працівників охорони за серпень 2008 року. Відповідно до пояснень позивача 02.08.2013 року він на роботі не був. Доводи позивача в цій частині відповідачем у відповідності до ст.60 ЦПК України не спростовано. За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до вимог ст. 49-2 ч.3 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та протягом двох місяців власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до чинного на час вирішення справи Положення про порядок вивільнення, працевлаштування робітників і службовців та надання їм пільг і компенсацій, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 02.03.1988 року № 113/6-64, переведення працівників на інші посади у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників супроводжується повідомленням про таке скорочення. Якщо працівник відмовляється ознайомитися з наказом під розписку або працювати на запропонованих вільних посадах, складається акт за підписом від трьох і більше осіб, в якому зазначаються всі обставини відмови працівника, а також те, що працівникові роз'яснено наслідки пункту 1 статті 40, статті 49-2 КЗпП України. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON], всупереч ст. 49-2 КЗпП України та вказаного вище Положення, не було запропоновано іншу роботу на цьому ж підприємстві. В акті комісії від 02.08.2013 року не зазначено про всі обставини відмови [PERSON] від ознайомлення з наказом, пропозицію іншої роботи та про роз'яснення наслідків п.1 ст. 40, ст.49-2 КЗпП України. Доводи представника відповідача та надані на їх підтвердження довідки про те, що на момент звільнення на підприємстві були відсутні посади, інша робота, яку б позивач за своїм рівнем кваліфікації міг обіймати суд, відкидає як необґрунтовані. Позивач, відповідно до наданих доказів, має кваліфікацію слюсара-сантехніка, машиніста та оператора котельні (а.с.12-14). Відповідно до матеріалів справи, на АТ «Тростянецький молочний завод» з 01.07.2013 року діяв штатний розклад на 46 штатних одиниць (а.с.42,169). Відповідно до інформації, поданої відповідачем у виді таблиці №1, фактична кількість працівників станом на 30.07.2013 року не відповідала кількості штатних одиниць згідно штатного розкладу (а.с.86). Із матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що ряд працівників працювали в товаристві на умовах суміщення посад, за що їм проводилась доплата у встановленому розмірі посадового окладу тимчасово відсутнього працівника. Зокрема, відповідно до наказу №100 від 23.08.2013 року обов'язки завідуючого гаражем було покладено на трьох працівників: [PERSON], [PERSON], [PERSON] За виконання обов'язків завідуючого гаражем оплата праці даних працівників здійснюється в розмірі 20 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього працівника (а.с.165). Як вбачається з даного наказу, на завідуючу складом [PERSON] покладено обов'язки зав. гаражем в частині заправки автомобілів. На переконання суду вказана робота не є висококваліфікованою та, за рівнем кваліфікації позивача, враховуючи його багаторічний, безперервний стаж роботи на даному підприємстві, повинна була бути йому запропонована. Однак, дана робота йому не була запропонована і від неї позивач не відмовлявся. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу не пізніше як через місяць з дня одержання згоди профспілкового органу. Згідно ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» рішення профспілки про надання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. Відповідно до протоколу зборів профспілкового комітету АТ «Тростянецький молочний завод» від 25.09.2013 року, профспілковим комітетом розглянуто подання правління товариства про надання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст. 40 КЗпП України з працівниками охорони, зокрема [PERSON] Дано згоду на звільнення, оскільки згідно штатного розпису відсутні вакансії посад, які б вони могли обіймати, переважного права на залишенні на роботі вони не мають (а.с.48). Збори є правомочними, оскільки на них присутні більше половини членів профспілки (а.с.139-148, 149). Суд вважає, що згода профкому на звільнення [PERSON] є необґрунтованою, оскільки як встановлено в судовому засіданні, в АТ «Тростянецький молочний завод» до часу звільнення позивача була робота, яку б він міг виконувати за своїм кваліфікаційним рівнем, а саме ту, яку на умовах суміщення, без звільнення від своєї основної роботи, виконувала завідуюча складом [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Обота на умовах неповної ставки посадового окладу не є перешкодою тому, щоб її пропонували працівнику. Рішення прийняти пропозицію такої роботи або її відхилити залишається за працівником. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України АТ «Тростянецький молочний завод» не додержано норм законодавства про працю, що регулюють вивільнення працівників, що призвело до порушення його трудових прав, які підлягають захисту судом. А тому, [PERSON] підлягає поновленню на посаді охоронця АТ «Тростянецький молочний завод» з 03.10.2013 року. Згідно ст.235 ч.2 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з довідки, наданої відповідачем за №459 від 04.10.2013 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 54,31 грн. (а.с.47). Середньомісячне число робочих днів за останні 2 місяці складає 43 дні. Розрахунковий період - 7 місяців (з 03.10.2013 р. по 10.04.2014 р.). А тому, відшкодуванню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8173,65 грн. ( (43:2) х 54,31) х 7 = 8 173,65 грн.). При вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд враховує вимоги ст.23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, та вважає їх доведеними. Так, в даному випадку мало місце порушення відповідачем законних прав позивача, які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з позбавленням роботи, він перебуває в стані нервового напруження та душевного хвилювання, внаслідок чого погіршився стан здоров'я, та у зв'язку з чим змушений лікуватись (а.с.81-85,179). Таким чином, виходячи із пред'явлених доказів заподіяння моральної шкоди та ступеню моральних переживань позивача, викликаних неправомірними діями відповідача, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі, що складає 2000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача АТ «Тростянецький молочний завод» на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати в сумі судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів, яка була судом задоволена, в сумі 114,70 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 300,00 грн. (а.с.15,19). Згідно ст. 367 п.4 ч.1 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved