Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2016 року згідно договору купівлі-продажу він придбав 13\\125 часток житлового домоволодіння з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] у [PERSON], яка яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом від імені власника Русєва С.П. За вказаною адресою зареєстрований відповідач, проте він там не проживає, обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує. Через реєстрацію відповідача він обмежений у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] належать 13\\125 часток житлового домоволодіння з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS].У зазначеному договорі купівлі- продажу в п.12 зазначено, що в строк до 01.07. 2011року відповідач повинен зняти з реєстраційного обліку осіб, які знаходяться у відчужуваних частинах житлового домоволодіння, але відповідач [PERSON] по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, розташованому за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved