Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь 110 551,65 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 900 грн. витрат, повязаних з проведенням автотоварознавчого дослідження, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.2015 року старшим слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження №12015060020006538 по факту ДТП, в якій зазначено, що 16.12.2015 року близько 08 год. 51 хв. [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. AM7777ВА, рухаючись по вул. В.Бердичівська в напрямку майдану Смолянського на дозволяючий сигнал світлофору на ділянці проїзної частини по вул. В.Бердичівській поблизу перехрестя вул. [PERSON], допустив наїзд на пішохода [PERSON], який, порушуючи п.4.7 Правил дорожнього руху, перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу, порушивши п.4.9 вийшов на проїзну частину на забороняючий сигнал світлофору, всупереч вимог п.4.10 перед виходом на смугу руху автомобіля з-за транспортного засобу, що стоїть, обмежуючи оглядовість, не впевнився у відсутності транспортних засобів, що наближаються. Своїми діями, які виразилися в тому, що пішохід [PERSON] раптово вибіг на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, що відповідно до вимог п.п.4.14 робити категорично заборонено, пішохід [PERSON] створив небезпеку для руху водію автомобіля [PERSON], який не мав технічної можливості уникнути наїзду в даній дорожній обстановці. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на волосистій частині голови, які відповідно до висновку експерта №2733 від 21.12.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя. Дії [PERSON] знаходяться у прямому причинному звязку зі створенням аварійної обстановки, виникненням ДТП та її наслідками, однак, оскільки тілесні ушкодження інші учасник дорожнього руху не отримали, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження з власної необережності, тому слідчий дійшов до висновку про відсутність складу злочину. 02.03.2016 року постановою Корольовського районного суду м. Житомира відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП України. У звязку з порушенням [PERSON] вимог Правил дорожнього руху автомобілю позивача були завдані механічні пошкодження, тому 16.12.2015 року відразу після ДТП позивач звернувся з заявою до судового експерта автотоварознавця [PERSON] щодо проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н. AM7777BA. Згідно висновку від 23.12.2015 року вартість матеріального збитку, яка завдана власнику автомобіля внаслідок ДТП становить 73 701, 10 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля - 36 850,55 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля - 36 850,55 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля - 36 850,55 грн.. Крім цього, позивачем затрачено 900 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.55-59), а також пояснили, що відповідач переходив перехрестя вулиць [PERSON] до тролейбусної зупинки на пішохідному переході на дозволяючий сигнал світлофора та не встиг закінчити перехід на зелене світло, тому завершував перехід вже на заборонений сигнал. Після ДТП водій зупинився та викликав швидку допомогу, однак, претензій щодо пошкодження автомобіля не висловлював і автомобіль пошкоджено не було. Вважають, що позивачем не доведено факт спричинення пошкоджень автомобілю внаслідок його зіткнення з [PERSON] та що шкода спричинена саме [PERSON]. Також представник відповідача пояснила, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №112 від 23.12.2015 року вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ і величини втрати товарної вартості, отже розмір матеріального збитку становить 73 701,10 грн., а позовна вимога про стягнення 110551,65 грн. є необґрунтованою. При цьому, позивачем не надано доказів, які свідчили би про реальні витрати, понесені на ремонт автомобіля. Крім того, постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.03.2016 року про матеріальні наслідки дій [PERSON] не встановлено наявність та характер шкоди, відсутній причинний звязок із діями винуватця. В протоколі огляду місця події від 16.12.2015 року описана локалізація пошкоджень на транспортних засобах, зокрема, зазначено про механічні пошкодження у вигляді порушення цілісності лівої передньої блок-фари, зазначено про наявність осипу скла та пластмасових частин автомобіля перед його передньою частиною, однак, не зафіксовані наслідки, що виникли внаслідок ДТП, тому не доведено наявності причинного звязку між пошкодженнями, зазначеними у висновку автотоварознавчого дослідження та діями позивача. Також вважає, що відсутні підстави для відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження, оскільки наданий рахунок №112 від 16.12.2015 року не є доказом фактичної оплати позивачем послуг. Вислухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.1166 ЦК України, відповідно до положень якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачеві. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.3 ст.386 ЦК України). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] від 22.12.2015 року кримінальне провадження №12015060020006538 від 16.12.2015 року закрито у звязку з відсутністю в діянні учасників дорожнього руху ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.6). У ході досудового розслідування слідчим встановлено, що 16.12.2015 року близько 08 год. 51 хв. [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. AM7777ВА, рухаючись по вул. В.Бердичівська в напрямку майдану Смолянського на дозволяючий сигнал світлофору на ділянці проїзної частини по вул. В.Бердичівській поблизу перехрестя вул. [PERSON], допустив наїзд на пішохода [PERSON], який, порушуючи п.4.7 Правил дорожнього руху, перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу, порушивши п.4.9 Правил дорожнього руху вийшов на проїзну частину на забороняючий сигнал світлофору, всупереч вимог п.4.10 Правил дорожнього руху перед виходом на смугу руху автомобіля з-за транспортного засобу, що стоїть, обмежуючи оглядовість, не впевнився у відсутності транспортних засобів, що наближаються. Своїми діями, які виразилися в тому, що пішохід [PERSON] раптово вибіг на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, що відповідно до вимог п.п.4.14 робити категорично заборонено, пішохід [PERSON] створив небезпеку для руху водію автомобіля [PERSON], який не мав технічної можливості уникнути наїзду в даній дорожній обстановці. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на волосистій частині голови, які відповідно до висновку експерта №2733 від 21.12.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя. У кримінальному провадженні №12015060020006538 від 16.12.2015 року, оглянутому в судовому засіданні, [PERSON] 21.12.2015 року надавав письмові пояснення про те, що біг, не дочекавшись зеленого світла світлофора. Згідно постанови слідчого, яка відповідачем не оскаржувалась у встановленому порядку, [PERSON] своїми діями порушив п.п.4.7, 4.8, 4.9, 4.14 а), 4.14 б) ПДР, його дії знаходяться у прямому причинному звязку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками, однак, зважаючи на те, що тілесні ушкодження внаслідок порушень [PERSON] інші учасники дорожнього руху не отримали, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження з власної необережності, тому слідчий дійшов до висновку про відсутність складу злочину. Як вбачається з постанов Корольовського районного суду м. Житомира від 02.03.2016 року та 07.06.2016 року, які відповідачем не оскаржувались, у адміністративній справі №296/760/16-п [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.5, 49). При цьому, відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином, факт дорожньо-транспортної події за участю сторін та вина відповідача [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо), є доведеними. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.20) власником автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. AM7777ВА є позивач [PERSON]. Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до протоколу від 16.12.2015 року у кримінальному провадженні автомобіль Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. AM7777ВА має механічні пошкодження у вигляді порушення цілісності лівої передньої блок-фари (скло розсіювача), наявний осип скла та пластмасових частин автомобіля перед його передньою частиною. Автомобіль Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. AM7777ВА у той же день, коли відбулось ДТП, 16.12.2015 року оглянуто експертом [PERSON] і наявні пошкодження зафіксовано у протоколі огляду транспортного засобу (а.с.16). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №112 від 23.12.2015 року (а.с.7-15), проведеного на підставі заяви [PERSON] від 16.12.2015 року, експертом встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. AM7777ВА в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 73 701,10 грн.. При цьому, вартість матеріального збитку визначена як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових і втрати товарної вартості. У судовому засіданні сторони відмовилися заявити клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи. Оскільки факт дорожньо-транспортної події за участю сторін та вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо), є встановленими; відповідачем не доведено, що шкоди належному позивачеві майну завдано не з його вини, тому вартість завданого позивачеві внаслідок ДТП матеріального збитку підлягає відшкодуванню відповідачем відповідно до п.1 висновку експертного автотоварознавчого дослідження №112 від 23.12.2015 року у розмірі 73 701,11 грн.. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з урахуванням вимог Закону України Про судовий збір з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 737,01 грн. витрат по сплаті судового збору. При цьому, позовні вимоги у частині стягнення на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля у сумі 900 грн. задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю позивачем факту оплати наданого експертом рахунку. На підставі викладеного,

Outcome: partial