Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок за адресою: м. Сновськ ( Щорс) вул.. Франка 21 А, Чернігівської області. Згідно виписки домової книги в будинку позивача зареєстрований його син [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає вже більше 5 років. А саме в 2013 році виїхав до РФ де працює і проживає дотепер. Вказана обставина позбавляє позивача на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися майном, він не може оформити субсидію на комунальні послуги, а тому він вимушений звернутися до суду. Позивач, представник позивача у підготовчому судовому засіданні відсутні, представник позивача надала заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивача, просить позов задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві особистої власності належитьжитловий будинок за адресою: м. Сновськ ( Щорс) вул.. Франка 21 А, Чернігівської області.( а.с. 9). Відповідач по справі є рідним сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ ЕЛ № 260964. ( а.с. 8). Згідно копії акту обстеження матеріально побутових умов господарства від 04.10.2018 року, розташованого за адресою: м. Сновськ вул.. Франка 21 А, Чернігівської області [PERSON], [INFO] зареєстрований, але фактично не проживає. ( а.с. 12). Згідно копії довідки про склад сімї від 16.01.2015 року за адресою: м. Сновськ вул.. Франка 21 А, Чернігівської області [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає з травня 2013 року. ( а.с. 13). Згідно копії\~довідки ЗАО\~« Інжинірингова компанія» від 18.05.2015 року, [PERSON] з 24.02.2015 року працює в РФ. ( а.с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування спірним будинком. Частиною першою\~статті 142 ЦПК України\~визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по сутісуд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п.9 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно ч.6 ст.141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved