Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі гідності та ділової репутації, яким просить визнати відомості, поширені [PERSON] такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача; зобов`язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача; стягнути з [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн. разом із судовими витратами в розмірі 1536, 80 грн. Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначає, що у 1994 році він закінчив Одеський медичний інститут ім. М.І. Пирогова та 30.06.1994 отримав диплом серії [NUMBER] , відповідно до якого йому присвоєно кваліфікацію спеціаліста «лікаря» за спеціальністю «лікувальна справа». 10.04.2013 позивачу видано ліцензію Міністерства охорони здоров`я України серії [NUMBER] , відповідно до якої останній має право займатися медичною практикою. Позивач є лікарем мануальної терапії, має власний приватний кабінет, який знаходиться за адресою: м . Миколаїв, пр-т Богоявленський, б. 202. Вказане приміщення розташоване на території домоволодіння, що перебуває у власності дружини позивача - [PERSON] . У січні 2016 року до позивача звернулася [PERSON] зі скаргою на біль у області спини. Пролікувавши [PERSON] 5 сеансів, які на той час коштували по 150,00 грн, остання сплатила позивачу всього 300,00 грн, мотивуючи браком коштів. Через деякий час [PERSON] почала вимагати у відповідача повернути їй сплачені нею кошти, оскільки лікування їй не допомогло. Позивач повернув [PERSON] кошти у розмірі 300,00 грн. Однак, [PERSON] почала вимагати від позивача кошти на нібито необхідну їй операцію. [PERSON] приходить до позивача додому, погрожує йому, вимагає гроші, надсилає на телефон смс-повідомлення із погрозами, телефонує йому з погрозами, зокрема, знищити його родину. Телефонні дзвінки здійснювалися відповідачем і рано вранці, і вдень, і навіть вночі. Незабаром, відповідач почала псувати ворота житлового будинку позивача, фарбою вона усюди писала та продовжує писати: «Ситник-сатана», «Ситник-вбивця», підкладає біля будинку хрести, відірвану лялькову голову, малює хрести на асфальті, на воротах сусідів. Усі вчинки відповідача та написи бачать сусіди, прохожі, жителі міста. На думку позивача, поширення відповідачем вищезазначеної недостовірної інформації, є в першу чергу наклепом, що принижує честь і гідність позивача, викликає негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, у присутності яких була поширена дана інформація, а також тих осіб, які в подальшому були ознайомлені з даною поширеною неправдивою інформацією, а також набута позивачем позитивна суспільна оцінка ділових і професійних якостей при виконанні ним професійних обов`язків, у зв`язку з поширенням відповідачем недостовірної інформації, ставить під сумнів ділову репутацію позивача. На усі неодноразові прохання позивача припинити телефонувати та погрожувати, вчиняти вищевказані вчинки, [PERSON] ніяким чином не реагує. Неодноразові звернення до відділу поліції, а саме: 29.11.2016, 07.12.2016, 19.04.2018, 26.06.2018, 28.09.2018, 19.11.2018, 25.11.2018, з метою прийняття мір до відповідача, не призвели до вирішення питання, а тому позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 30.09.2019 відкрито провадження у справі, визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Так, судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 30.06.1994 позивач [PERSON] отримав диплом серії [NUMBER] , відповідно до якого йому присвоєно кваліфікацію спеціаліста «лікаря» за спеціальністю «лікувальна справа» (а.с.10). 10.04.2013 Міністерством охорони здоров`я України [PERSON] видано ліцензію серії [NUMBER] , відповідно до якої останній має право займатися медичною практикою (а.с.11). Позивач зазначає у позові, що є лікарем мануальної терапії, має власний приватний кабінет, який знаходиться за адресою: м . Миколаїв, пр-т Богоявленський, б. 202. Вказане приміщення розташоване на території домоволодіння, що перебуває у власності дружини позивача - [PERSON] . Такий факт підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.13-14). Встановлено, що у 2016 році [PERSON] звернулася до позивача як до лікаря мануальної терапії. Після проходження лікування, у зв`язку із незадоволенням наданими позивачем медичними послугами, [PERSON] приходить до позивача додому, погрожує йому, вимагає гроші, надсилає на телефон смс-повідомлення із погрозами, телефонує йому з погрозами, тощо. Здійснює телефонні дзвінки позивачу і рано вранці, і вдень, і вночі. Також, псує ворота житлового будинку позивача, фарбою усюди надписи такого роду: «Ситник-сатана», «Ситник-вбивця», підкладає біля будинку хрести, відірвану лялькову голову, малює хрести на асфальті, на воротах сусідів, тощо. У зв`язку з такими діями [PERSON] позивач неодноразово звертався до відділу поліції, а саме: 29.11.2016, 07.12.2016, 19.04.2018, 26.06.2018, 28.09.2018, 19.11.2018, 25.11.2018. Такі факти підтверджено копіями письмових відповідей начальника Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Маренчук В.М. на звернення [PERSON] (а.с.18-24); роздруківкою дзвінків (а.с.25-41); випискою дзвінків «ІНТЕРТЕЛЕКОМ» за період з 01.01.2018 по 05.06.2018 (а.с.42-48); фотознімками у кількості 23 шт. у конверті на а.с. 49; роздруківкою смс-повідомлень (а.с.50-67); роздруківкою із сайту Судової влади про наявність у провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва адміністративних справ відносно [PERSON] (а.с.68); копіями постанов Корабельного районного суду м. Миколаєва (а.с.70-72). Позивач зазначає, що поширення відповідачем [PERSON] вищезазначеної недостовірної інформації, є в першу чергу наклепом, що принижує честь і гідність позивача, викликає негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, у присутності яких була поширена дана інформація, а також тих осіб, які в подальшому були ознайомлені з даною поширеною неправдивою інформацією, а також набута позивачем позитивна суспільна оцінка ділових і професійних якостей при виконанні ним професійних обов`язків, у зв`язку з поширенням відповідачем недостовірної інформації, ставить під сумнів ділову репутацію позивача. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 270 ЦК України, до особистих немайнових прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі. За змістом частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Цим самим пунктом Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною елі, про порушення особою, зокрема, яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як вбачається з досліджених судом доказів, відповідач [PERSON] після проходження у позивача певного лікування, почала приходити до останнього додому, погрожувати йому, вимагати гроші, надсилати на телефон смс-повідомлення із погрозами, телефонувати із погрозами, тощо. Також, псує ворота житлового будинку позивача, фарбою усюди здійснює надписи такого роду: «Ситник-сатана», «Ситник-вбивця», підкладає біля будинку хрести, відірвану лялькову голову, малює хрести на асфальті, на воротах сусідів, тощо. Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що вказані вище та існування яких підтверджено позивачем, висловлювання про позивача, дійсно мали місце та не є безпідставними, відповідач суду не надала. Тому на думку суду вимоги про визнання відомостей, розповсюджених [PERSON] такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також вимоги про зобов`язання [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача, підлягають задоволенню. Далі, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн. На думку суду, позивач не надав суду належних та допустимих доказів нарахування моральної шкоди в зазначених розмірах. Разом з тим, враховуючи, що результати всіх дій, вчинків та написів відповідача бачать сусіди, прохожі, жителі міста, суд вважає, що діями відповідача заподіяна позивачу моральна шкода. У ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачається, що «розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення». Таким чином, саме до компетенції судів належить визначення розміру нематеріальної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися, такими принципами: умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування; ці вимоги мають витримуватися у всіх справах про відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. За таких обставин, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому відповідачем шкоди у розмірі 50000,00 грн та приходить до висновку про часткове задоволення даної вимоги. На думку суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судовий збір стягується із відповідача. Судом також встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1536,80 грн судового збору за дві вимоги немайнового характеру (768,40 +768,40) та 1921,00 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди. Враховуючи те, що позов у частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, за таких обставин судовий збір стягується з відповідача частково, а саме 1536,80 гр. за дві вимоги немайнового характеру, вимога про відшкодування моральної шкоди задоволена на 10% (50000:5000=10%), з відповідача підлягає стягненню 1921:100х10=192,10 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1728,90 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial