Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки та зобов'язання виконати обов'язок в натурі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором про визначення особливих умов, укладеного між сторонами як учасниками ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», від 17.11.2006. За умовами вказаного договору відповідач взяв на себе обов'язок в термін до 17.11.2009 власними силами та за власні кошти або шляхом залучення третіх осіб забезпечити виготовлення та затвердження в установленому порядку технічної, дозвільної, реєстраційної документації та пряме підключення до зовнішніх міських мереж електроенергії, водо- та теплопостачання до будинку, який належить ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», а також зобов'язався забезпечити наявність всіх необхідних інженерних комунікацій, у тому числі оформлення належної реєстраційної, дозвільної та технічної документації. А також, відповідно до п.1.1.1.2 [PERSON] зобов'язався здійснити приведення реєстраційної і проектної документації на будинок, який належить самому товариству, у відповідність з фактичним плануванням приміщень, яке виникло після проведення його реконструкції. Крім того, на підтвердження виконання відповідачем зазначених вище зобов'язань, останній повинен був у термін до 17.11.2009 надати позивачу копії здійсненої оформленої належним чином документації. Оскільки відповідач в порушення умов договору та визначеного терміну добровільно не виконав взяті на себе зобов'язання, позивач вважає, що останній повинен виконати свої зобов'язання в примусовому порядку та сплатити передбачені договором штрафні санкції. [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON], 3-особа: ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», відповідно до яких просить суд визнати недійсними підпункти 1.1.1.1., 1.1.1.2, 1.1.1.3 договору між учасниками ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» про визнання особливих умов від 17.11.2006, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний договір було укладено у невідповідності з нормами чинного законодавства, а саме ст.ст.203, 215 ЦК України, так як в силу законодавчих обмежень невзмозі виконати взяті на себе зобов'язання. Крім того, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності за первісними позовними вимогами. В ході розгляду справи судом [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та остаточно просив суд визнати договір про визначення особливих умов, укладеного 17.11.2006 між сторонами - повністю недійсним. Дану вимогу позивач за зустрічним позовом обґрунтував тим, що сторони уклали оспорюваний договір, що стосується діяльності ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» та його майна, без відповідної правової підстави та волевиявлення ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», яке мало бути виражене через органи управління товариства. В судовому засіданні представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Щодо зустрічних вимог [PERSON] представник заперечував у повному обсязі, зазначивши, що вимоги зустрічного позову є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Пояснив, що посилання відповідача на те, що начебто укладений між сторонами договір не міг або не може бути ним виконаним є виключно припущеннями самого відповідача, оскільки ним не надано будь-яких доказів, які б свідчили про спроби останнього приступити до виконання укладеного договору. Крім того, відповідно до заперечень представник, просив суд застосувати строки позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON], так як ним було пропущено встановлений ст.257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечував у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що укладений між сторонами договір про визначення особливих умов стосувався безпосередньо діяльності ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», а також його майна, а тому сторони, немаючи відповідних повноважень на укладення такого договору від товариства, уклали угоду без відповідної правової підстави, без волевиявлення ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», що повинно було бути виражене через органи управління товариства. Крім того, представник підтримав вимоги зустрічного позову, та зазначив, що позивач за зустрічним позовом за укладеним договором не міг виконати взяті на себе зобов'язання, оскільки він не мав відповідних повноважень діяти від імені ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», а відтак оспорюваний договір був укладений без спроможності досягнення кінцевого правового результату, суперечить положенням ст.ст.203,2015 ЦК України, Закону України «Про господарські товариства», статуту ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН», та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, та відповідно повинен бути визнаний судом недійсним. Представник третьої особи за зустрічним позовом ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» у суді щодо позовних вимог [PERSON] повідомив суд про те, що в приміщенні, що належить товариству, наявне електро-, тепло- та водопостачання, при цьому електро- та водопостачання здійснюються не на пряму від виробника відповідної комунальної послуги до приміщення, а через посередниката його мережі ВАТ «Хімволокно». Пряме постачання здійснюється тільки щодо теплової енергії, оскільки товариством самостійно було замовлено, оплачено та здійснено роботи з прямого підключення до вказаної послуги ПАТ «Київгаз». Крім того, реєстраційна та проектна документація на належний товариству будинок не приведена у відповідність з фактичним плануванням приміщень. Оскільки відповідачем за первісним позовом не було виконано взяті на себе зобов'язання, на які він самостійно та з власної волі погодився, товариство вважало обґрунтованими позовні вимоги позивача [PERSON] Щодо зустрічних позовних вимог представник пояснив, що позов [PERSON] є безпідставним та необґрунтованим, оскільки припущення останнього щодо неможливості виконання укладеного договору не є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору, так як в силу вимог ст.ст203, 215 ЦК України чинність правочину перевіряється на момент його укладення (вчинення), а не виконання. Будь-яких доказів, що підтверджували б обставин, які свідчили про невідповідність укладеного між сторонами договору, позивачем за зустрічним позовом не надано. Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.11.2006 учасниками ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» було укладено договір про визначення особливих умов. Відповідно до п.1.1.1.1. [PERSON] взяв на себе зобов'язання в термін до 17.11.2009 власними силами та за власні кошти або шляхом залучення третіх осіб забезпечити виготовлення та затвердження в установленому порядку технічної, дозвільної, реєстраційної документації на пряме підключення (без посередництва) до зовнішніх міських мереж електроенергії, водо- та теплопостачання до будинку який належить Товариству (розташованого за адресою: м.Київ, вул.Магнітогорська, 1), а також забезпечити наявність всіх необхідних інженерних комунікацій, у тому числі оформлення належної реєстраційної, дозвільної та технічної документації (необхідної для експлуатації зазначеного будинку як торгово-офісного центру). Пунктом 1.1.1.2. договору [PERSON] в термін 17.11.2009 повинен був власними силами та за власні кошти, або шляхом залучення третіх осіб здійснити приведення реєстраційної і проектної документації на вказаний будинок, який належить Товариству, у відповідність з фактичним плануванням приміщень йке виникло після проведення його реконструкції. Згідно п.1.1.1.3. [PERSON] взяв на себе обов'язок на підтвердження виконання вищевказаних зобов'язань надати в термін до 17.11.2009 [PERSON] копії оформленої належним чином технічної, дозвільної, реєстраційної, проектної документації. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 сторони погодили, що у разі порушення [PERSON] умов п.п.1.1.1.1.-1.1.1.4. предмету укладеного договору, останній повинен сплатити [PERSON] штраф в розмірі ринкової вартості 500 метрів квадратних торгово-офісного приміщення зазначеного у договорі, визначеної шляхом експертної оцінки. Виплата штрафу проводиться в п'ятиденний строк з дати виникнення у [PERSON] права вимоги такої виплати. Виплата штрафу не звільняє [PERSON] від виконання своїх обов'язків за укладеним договором. Як встановлено в судовому засіданні, та про що не заперечувалося сторонами, вимоги п.п.1.1.1.1.-1.1.1.4. відповідачем виконані не були. 26.01.2010 позивачем було направлено вимогу [PERSON] щодо надання йому в строк до 01.02.2010 копій належним чином оформленої документації, передбаченої договором. 10.02.2010 позивачем було направлено вимогу [PERSON] щодо сплати протягом п'яти днів штрафу у розмірі 5606395 грн. за порушення останнім виконання вимог предмету вищевказаного договору, укладеного між сторонами. Крім того, позивач повторно вимагав від відповідача надати йому протягом семи днів копії належним чином оформленої документації. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав, штраф не сплатив, доказів виконання своїх зобов'язань за спірним договором відповідач не надав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідачем в ході розгляду справи судом було подано заяву про зщастосування строків позовної давності. Відповідно до положень ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. 11.06.2013 Господарським судом м.Києва було постановлено рішення у справі №38/418 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» про стягнення 3884000 грн. штрафу та зобов'язання вчинити дії, та за зустрічним позовом відповідача про зобов'язання вчинити дії. Вказаним судовим рішенням вимоги [PERSON] були задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2013, вказане рішення суду першої інстанції скасовано, та припинено провадження у справі, з тих підстав, що заявлений позивачем спір є непідвідомчим господарському суду. Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 11.02.2014 було повернуто позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки та зобов'язання виконати обов'язок в натурі, у зв'язку з непідсудністю справи суду. 12.01.2015 позивач звернувся з позовними вимогами до Деснянського районного суду м.Києва, що були предметом вищевказаних спорів, а відтак пред'явленням вищевказаних вимог було перервано позовну давність, та відповідно після переривання перебіг строку позовної давності починається заново і час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, суд вважає, що строки позовної давності за первісним позовом не спливли. Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України законодавчо закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з зазначених положень закону, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини, яка також проявляється у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 1 ст.550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як встановлено судом, відповідно до п.2.1. договору у разі порушення Відповідачем умов п.п.1.1.1.1.-1.1.1.4. предмету цього договору Відповідач сплачує Позивачу штраф в розмірі ринкової вартості 500 метрів квадратних торгово-офісного приміщення, зазначеного у цьому договорі визначеної шляхом експертної оцінки. Згідно з п.2.2. договору виплата штрафу проводиться Відповідачем в п'ятиденний строк з дати виникнення у Позивача права вимагати такої виплати. Відповідно до висновку №2040/11-15 від 24.05.12р. судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у вказаній справі станом на 17.11.09р. ринкова вартість нежитлового приміщення, яке знаходиться в м. Києві по вул. Магнітогорській, 1, загальною площею 500 кв.м., належних на праві власності Третій особі, становить 3884000 грн. без ПДВ. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-100цс14 частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Суд вважає вказаний розмір штрафних санкцій надмірно великим порівняно із збитками позивача, враховуючи, що вказане торгово-офісне приміщення забезпечується комунальними послугами (хоча і за непрямими договорами) та функціонує, тому суд вважає за можливе частково задовольнити дані вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення зобов'язань в сумі 971000 грн. Що стосується вимог позивача у частині зобов'язання [PERSON] виконати в натурі обов'язки, передбачені договором між учасниками ТОВ «Бізнес центр «ОРЛЕН» про визначення особливих умов від 17.11.2006, то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з наступних підстав. Так, положенням ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. П.5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обв'язку в натурі. Таке виконання застосовується у тих випадках, коли відповідач зобов'язаний був вчинити певні дії по відношенню до позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов'язок. В судовому засіданні встановлено, що відповідач у визначений договором строк, покладені на нього обов'язки відповідно до п.п.1.1.1.1., 1.1.1.2., 1.1.1.3. не виконав. Крім того, з пояснень третьої особи вбачається, що у ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» наявне електро-, тепло- та водопостачання, при цьому електро- та водопостачання здійснюються не на пряму від виробника відповідної комунальної послуги до приміщення, а через посередниката його мережі ВАТ «Хімволокно». Пряме постачання здійснюється тільки щодо теплової енергії, оскільки товариством самостійно було замовлено, оплачено та здійснено роботи з прямого підключення до вказаної послуги ПАТ «Київгаз». За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що урахуванням принципів справедливості та співмірності, вимоги позову [PERSON] до [PERSON] в частині зобов'язання відповідача виконати обов'язок в натурі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Згідно з ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно з ст.267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно висновку зробленого Верховним судом України у справі № 6-75цс15 перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. У даній Постанові також вказано, що обчисленні строку позовної давності, починаючи зі спливу строку виконання зобов'язання є помилковим. Так, судом встановлено, що 17.11.2006 учасниками ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» було укладено договір про визначення особливих умов. Ухвалою Господарського суду м.Києва від 13.11.2012 було припинено провадження у справі № 5011-5/12531-2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ТОВ «Бізнес-центр «ОРЛЕН» про визнання недійсним договору про визначення особливих умов від 17.11.2006, предметом спору якого були аналогічні вимоги зустрічного позову у даному провадженні. З відомостей веб-порталу Судова влада України, вбачається, що зазначений вище позов було подано до господарського суду 13.09.2012. Таким чином, суд, приходить до висновку про відсутність визначених законодавством підстав для задоволення вимог зустрічного позову, оскільки суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача за зустрічним позовом про застосування позовної давності до даного спору, зважаючи на факт пропуску такого строку [PERSON], та враховуючи той факт, що вимоги даного зустрічного позову були також предметом спору у господарському суді, які були також подані до суду з порушенням строку позовної давності. Крім того, у клопотанні про поновлення строків позовної давності представником позивача за зустрічним позовом не зазначено поважних причин пропуску таких строків для звернення до суду з позовом про визнання договору від 17.11.2006 про визначення особливих умов недійсним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивача за первісним позовом, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], у зв'язку зі спливом строку позовної давності. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2192 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved