Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 10.12.2015 року [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 115000,00 доларів США строком до 31.12.2016 року, що підтверджується розпискою. Після закінчення строку на повернення коштів відповідачем не вчинено жодних дій спрямованих на повернення боргу. Неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості не принесли жодного результату, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору позики, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до розрахунку що міститься в матеріалах справи, на суму неповернутих позичених грошових коштів в розмірі 115000,00 доларів США позивачем було нараховано проценти за позикою та три проценти річних, а тому загальна сума заборгованості заявлена до стягнення складається з суми боргу 115000,00 доларів США; 30816,00 доларів США - процентів за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами (з 11.12.2015 року по 31.07.2017 року включно); 2003,00 доларів США - трьох процентів річних від простроченої суми (з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року включно), разом відповідно 147819,00 доларів США. Станом на 02.08.2017 року офіційній курс гривні до іноземної валюти - долару США складає 25,857 грн. за 1 долар США, а тому розмір заборгованості еквівалентний 3822155,88 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просив суд позовну заяву задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином поштовими повідомленнями. Враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. 10.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 115000,00 доларів США на строк до 31.12.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики, 10.12.2015 року [PERSON] було видано розписку, з якої вбачається, що він взяв у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 115000,00 доларів США та зобов'язався повернути їх у повному обсязі до 31.12.2016 року (а.с.5). На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти не повернув, в даний час добровільно повертати гроші не бажає. Встановленим фактам відповідають зобов'язальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконав своє зобов'язання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір облікової ставки НБУ за період заборгованості з 11.12.2015 по 21.04.2016 (кількість днів 133) - 22%; з 22.04.2016 по 26.05.2016 (кількість днів 35) - 19%; з 27.05.2016 по 23.06.2016 (кількість днів 28) - 18%; з 24.06.2016 по 28.07.2016 (кількість днів 35) - 16,5%; з 29.07.2016 по 15.09.2016 (кількість днів 49) - 15,5%; з 16.09.2016 по 27.10.2016 (кількість днів 42) - 15%; з 28.10.2016 по 13.04.2017 (кількість днів 168) 14%; з 14.04.2017 по 25.05.2017 (кількість днів 42) - 13%; з 26.05.2017 по 31.07.2017 включно (кількість днів 67) - 12,5%, становить 30816,00 доларів США. Аналогічна правова позиція міститься в справі Верховного суду України від 02.09.2015 року № 6-369цс15 згідно якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення суду. За викладених обставин, стягненню підлягає сума 147819,00 доларів США, що еквівалентна з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на день розгляду справи (1долар США / 26,850348 грн.) що становить 3968991,59 гривень. Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті заборгованості за договором позики, що становить 147819,00 доларів США, що еквівалентно 3968991,59 грн., з яких: основна сума боргу - 115000,00 доларів США, що еквівалентно 3087790,02 грн., 3% річних - 2003,00 доларів США, що еквівалентно 53781,20 грн., проценти за ставкою НБУ - 30816,00 доларів США, що еквівалентно 827420,30 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збор узгідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 8000,00 грн. на користь держави. На підставі зазначеного та

Outcome: approved