Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18 грудня 2020 року звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 208,1 кв.м., житловою площею 134,5 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,1419 га, яка знаходиться за зазначеною адресою, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві. В обґрунтування позову зазначає, що 18 грудня 2020 року з відповідачкою було укладено договір позики. Згідно вказаного договору позивач передав у власність відповідачки 1 585 650,00 грн., що на момент укладання договору дорівнювало еквіваленту 57 000,00 доларів США. Відповідачка в свою чергу зобов`язалась повернути вказану суму грошей до 18 січня 2021 року. Для забезпечення виконання зобов`язань між сторонами 18 грудня 2020 року було укладено договір іпотеки, засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І.О. Проте своїх зобов`язань щодо повернення боргу в передбачений у договорі позики строк відповідачка не виконала, в зв`язку з чим позивач просить суд з метою погашення заборгованості за вказаним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Шпіньова О.М. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 18 грудня 2020 року, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 1 585 650,00 грн., що на момент укладення цього договору є еквівалентом суми 57 000,00 доларів США, що підтверджується копією договору (а.с. 6-7). Згідно пункту 3.1 вищезазначеного договору, вказану суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцю до 18 січня 2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 18 грудня 2020 року, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нерухомість, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 208,1 кв.м., житловою площею 134,5 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,1419 га, кадастровий номер 6522186500:21:001:0013, цільове призначення: 01.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І.О., зареєстрованого в реєстрі за №7547 (а.с. 8-13). Пунктом 2 договору іпотеки визначено, що нерухомість належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2020р. Також договором іпотеки сторони визначили вартість предмету іпотеки в розмірі 1 585 650,00 грн., що є еквівалентом 57 000,00 дол. США. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І.О. накладена заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна. Відповідно до частин першої, другої ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга ст. 598 ЦК України). Згідно зі ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку (далі - Закон), іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону). Відповідно до п. 1 договору іпотеки від 18 грудня 2020 року для забезпечення виконання своїх зобов`язань в повному обсязі щодо повернення позики за договором позики від 18.12.2020, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нерухомість, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ст. 16 ЦК України) та позасудові (ст. 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до пункту 9 іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки. Згідно з пунктом 12 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до пункту 12 (б) звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Отже, у договорі [PERSON] та [PERSON] передбачили також спосіб позасудового врегулювання, який здійснюється без звернення до суду. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На думку суду, позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, оскільки сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі. Договір про внесення змін до договору іпотеки, укладений між сторонами 10.09.2021р., відповідно до якого сторони домовилися виключити пункт 12 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя», судом не приймається до уваги, оскільки вчинений після звернення з позовом до суду та є намаганням безпідставно зробити умови для вирішення питання в судовому порядку, при цьому маючи всі передумови для вирішення питання в позасудовий спосіб, як раніше, так і на теперішній час. Жодних перешкод, враховуючи відсутність спору між сторонами, для укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, позивачем суду не надано. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed