Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» на його користь матеріальну шкоду з урахуванням інфляційних в трат в сумі 19038,08 грн., з [PERSON] стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 30.09.2017 о 08-30 годині на перехресті вул. Біблика та пр. Індустріального в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «ЗАЗ-1102-06», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, спричинено матеріальну шкоду, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 водія [PERSON] визнано винним у скоєній ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована в ПрАТ «ХМСК», поліс № АК/6533407 від 02.06.2017, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100 тис. грн., франшиза 2 тис. грн. Позивач [PERSON] звернувся до страховика із повідомленням про ДТП, було проведено огляд транспортного засобу позивача, оцінювачем складено ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту складає 19023,17 грн. 18.12.2017 позивачу було виплачено страхове відшкодування за вирахуванням франшизи в розмір 17023,17 грн., однак позивач отримав лише 16856,59 грн., оскільки банком було знято комісію. Не погодившись із розміром матеріальної шкоди, визначеної ПрАТ «ХМСК», оскільки автомобіль був знищено, [PERSON] звернувся до експертів ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно висновку експертного автотоварозначвного дослідження вартість відновлювального ремонту становить 314892,05 грн., однак оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди приймається в розмірі його ринкової вартості та становить 28577,39 грн., тобто страховою компанією не відшкодовано йому ще 11554,22 грн. (28577,39 17023,17). Також позивачем були понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2248,65 грн., з яких 2230,80 грн. вартість дослідження, 17,85 грн. комісія; витрати на технічну допомогу 700,00 грн. на евакуацію, 600,00 грн. за евакуатор; витрати на сповіщення відповідача - 4 телеграми по 36,00 грн., а всього 144,00 грн.; комісійна винагорода банку 173,84 грн.; витрати на лікування в сумі 179,45 грн. [PERSON] зазначає, що загальний розмір матеріальної шкоди становить 32443,88 грн., з яких йому виплачено 16856,59 грн., а тому невідшкодованим залишається сума 15766,74 грн., на яку відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем нарахована інфляція, а тому сума заборгованості становить 19038,08 грн., яку і має виплатити страхова компанія в межах суми страхового відшкодування. Також позивач вказує, що йому було спричинено моральну шкоду, в момент ДТП він був травмований, що негативно вплинуло на його психічний стан, порушено нормальний ритм життя, його автомобіль, який був подарунком батьків його дружини, було знищено, його вже ніколи не буде можливо експлуатувати, інших транспортних засобів у власності він не має і не має можливості придбати ще один автомобіль. Відповідачем ПрАТ «ХМСК» подано відзив на позов, в якому зазначено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ-1102-06», д.н. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПрАТ «ХМСК», страхувальник повідомив про ДТП, надав відповідні документи, судовим рішенням [PERSON] було визнано винним у ДТП, 22.11.2017 [PERSON] звернувся до страховика із повідомленням про ДТП, було проведено огляд транспортного засобу за участю [PERSON] , складено ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту становить 19023,17 грн. 11.12.2017 [PERSON] подав заяву про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено йому 28.12.2017 за вирахуванням франшизи в розмірі 17023,17 грн. Уточнені вимоги відповідач не визнає, оскільки відсутні відомості про вартість залишків автомобіля, що не дає можливості страховику вирішити питання про виплату різниці, страховик не повинен здійснювати компенсування вартості експертного дослідження, відсутні докази евакуації автомобіля саме з місця ДТП, витрати на евакуацію автомобіля для проведення додаткового огляду не передбачені, компенсація вартості комісійної винагороди також не передбачена, вимога про компенсацію витрат на лікування під час розслідування страхового випадку не заявлялась. До того ж страховик здійснив виплату страхового відшкодування вчасно, а тому відсутні підстави вважати, що ним прострочено зобов`язання. Відповідачем [PERSON] також подано відзив, в якому він вказує, що не визнає вимогу про стягнення з нього моральної шкоду у заявлено розмірі. Він одразу після ДТП надав позивачу відомості про страхову компанію, в якій була застрахована його цивільно-правова відповідальність, добровільно сплатив суму франшизи в розмірі 2000,00 грн., а страхове відшкодування має виплачувати саме страхова компанія. Моральну шкоду позивачу він не завдавав, відсутні будь-які докази на підтвердження її спричинення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Склярук Т.Я. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Білик А.В. у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідач ПрАТ «ХМСК» у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.09.2017 близько 08-30 години на перехресті вул. Білика та пр. Індустріального в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Форд», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «ЗАЗ-1102-06», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 у справі № 644/6713/17 водія [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована в ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», поліс № АК/6533407, строк дії з 03.06.2017 по 02.06.2018 включно, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну сто тисяч грн., франшиза дві тисячі грн. ПрАТ «ХМСК» здійснило виплату потерпілій особі [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 17023,21 грн. шляхом перерахунку коштів на наданий потерпілою рахунок. Розмір страхового відшкодування в розмірі 19023,17 грн. було визначено на підставі ремонтної калькуляції, складеної оцінювачем після огляду транспортного засобу від 25.11.2017 згідно страхового акту № 624/1 від 28.12.2017. Сторони у справі підтверджують, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку виплатив позивачу [PERSON] франшизу в розмірі 2000,00 грн. Додатково, на замовлення водія [PERSON] експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса було проведено автототоварознавче дослідження, згідно висновків якого за № 769 від 06.03.2018, розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Форд», д.н. [NUMBER] , приймається в розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження в результаті ДТП (30.09.2017) та становить 28577,39 грн., вартість висновку складає 2230,80 грн. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Положеннями ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення\~ст. 1187 ЦК України\~регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень,\~ст. 1188 ЦК України\~регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним\~Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Враховуючи, що належними доказами підтверджено розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу, в сумі 28577,39 грн., тобто в межах ліміту відповідальності страховика, з яких страховиком виплачено лише 17023,17 грн., франшиза в розмірі 2000,00 грн. також виплачена позивачу, недоплаченою є сума 9554,22 грн.; зі страховика підлягає стягненню і витрати на експертне дослідження в розмірі 2230,80 грн. Вимоги позивача [PERSON] про зарахування як матеріальної шкоди його витрат на сповіщення [PERSON] телеграмами, витрати на послуги евакуації та евакуатора, на комісійну винагороду, витрати на лікування, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. З цих же підстав не можна вважати, що страховик прострочив грошове зобов`язання, а тому відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно із\~ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «ХМСК» підлягають частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 35000,00 грн. Відповідно до роз`яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що\~ моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від особи потерпілого та правопорушника, характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач, а також той факт, що автомобіль позивача був знищений.\~ З урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 3000,00 грн. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial