Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 05.06.1992 року та договором купівлі-продажу будинку від 17.09.1991 року. У зазначеному будинку зареєстрована відповідач, однак з 15.06.2016 року за адресою реєстрації не проживає, у зв`язку з чим він не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.29). Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи, згідно ч.4 ст.128 ЦПК України, повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.28,32), відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS] , який згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок (домоволодіння), виданого 05.06.1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської Ради народних депутатів № 76 від 28.04.1992 року, зареєстрованого в Чугуївському МБТІ 11.06.1992 року за № 21, належить позивачу по справі - [PERSON] (а.с.14). У зазначеному будинку, згідно довідок №01-02-09/464 від 16.08.2019 року та № 01-01-31/2005 від 11.09.2019 року виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, зареєстрована відповідач по справі [PERSON] (а.с.11,19). Однак, згідно довідки № 01-02-09/463 від 16.08.2019 року виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області та акту від 16.08.2019 року відповідач [PERSON] з 15.06.2016 року по теперішній час не мешкає за адресою реєстрації (а.с.12,13). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що вона добровільно залишила спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач відсутня в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: approved