Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дитини та просить визначити місце проживання [PERSON] [INFO], з батьком [PERSON] у [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог він вказав, що 20 липня 2000 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від їхнього шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19.05.2016 року вказаний шлюб між ними розірвано. Протягом тривалого часу він фактично самостійно утримує доньку. Вона проживає у його власній квартирі [ADDRESS], в окремій кімнаті. В кімнаті і квартирі є всі зручності й меблі, ним забезпечуються санітарно-гігієнічні та побутові умови для її навчання, розвитку, виховання і проживання. Він має самостійний стабільний дохід, яким здатний забезпечувати навчання і розвиток доньки. Відповідачка в свою чергу власного житла не має, самостійний дохід в неї також відсутній. Утримання дитини здійснюється фактично за його кошти та кошти, які він сплачує в якості аліментів. Відповідач полюбляє вживати алкогольні напої і створювати конфліктні ситуації, пошкоджує його майно (пошкодила пральну машинку, газову плиту, телевізор, пошкодила балконні двері), палить в житловому приміщенні, в тому числі й у присутності дитини. Внаслідок численності таких ситуацій він вимушений був звертатися в правоохоронні органи для проведення із нею профілактичних бесід і притягнення до відповідальності за вчинені правопорушення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання висновку органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 20 липня 2000 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від їхнього шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19.05.2016 року вказаний шлюб між ними розірвано. Позивач, відповідач та їх неповнолітня донька [PERSON] проживають у [INFO]. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Частиною 2 статті 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 25.01.2018 року недоцільно визначати місце проживання [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON], вказаний висновок прийнятий з врахуванням документів, які надані до справи, виходячи з інтересів дитини та її бажання проживати з матірю, враховуючи вік дитини. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] вказала, що вона бажає проживати разом з обома батьками, які обоє про неї піклуються . При прийнятті рішення суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] не проживають окремо, а проживають разом в одній квартирі, їх донька [PERSON] у ході бесіди проведеної працівниками органу опіки та піклування, на запитання, з ким із батьків вона зголоситься проживати у разі необхідності вибору, відповіла, що з мамою. Доказів тому, що відповідач зловживає алкогольними напоями і створює конфліктні ситуації до суду не надано. Крім того доводи позивача про те, що дитина не може проживати з матір'ю, оскільки вона не є власником житла, в якому мешкає, суд оцінює критично, так як відсутність права власності на житлове приміщення не є підставою для обмеження особи в правах щодо виховання та проживання її неповнолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed