Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні будинком № 91 по вул. Курортна (Кірова) в м.\~Генічеську Генічеського району Херсонської області, що належить позивачу шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення, стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтований тим, що у квітні 2011 року між позивачем та відповідачами був укладений договір оренди будинку, що розташований за адресою Херсонська область, Генічеський район, м. Генічеськ, вул. Курортна (Кірова), 91, строком до 01 січня 2017\~року. Після закінчення строку дії договору відповідачі відмовились звільнити орендований будинок та взагалі не допускають позивача до власного будинку, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення поштового повідомлення за останнім відомим місцем проживання, відповідно до положень п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, та через оголошення у пресі, відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе згідно ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд даної справи. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором, або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується договором дарування від 08.04.2005 року, договором дарування від 03.11.2006 року, договором купівлі-продажу від 06.02.2007 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: Херсонська область, Генічеський район, м. Генічеськ, вул.\~Курортна (Кірова), 91. У квітні 2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір оренди будинку №\~91 по вул. Курортна (Кірова) в м. Генічеськ, Херсонської області, строк дії договору до 01 січня 2017 року. Незважаючи на закінчення строку дії договору оренди, відповідачі не звільнили займаний будинок, у звязку з чим позивач 27 січня 2017 року звернувся із заявою до Генічеського відділу поліції ГУНП в Херсонській області. За фактом звернення було проведено відповідну перевірку в ході якої склад кримінального чи адміністративного правопорушення відсутній. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що дійсно між позивачем та відповідачами було укладено договір оренди будинку №91 до 01 січня 2017\~року. Однак, після спливу вказаного строку, відповідачі по справі будинок не звільнили, продовжують його використовувати для власних потреб, та зберігають там свої речі. Він разом з позивачем у січні 2017р. викликав дільничного інспектора з метою сприяти звільненню будинку, проте, останній повідомив, що у нього відсутні такі повноваження. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Стаття 47 Конституції України\~та ст. 9 Житлового кодексу УРСР\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 50 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що після спливу договору найму житлового будинку №91 по вул. Курортній (Кірова), що належить позивачу на праві власності, відповідачі продовжують його використовувати для власних потреб, чим створюють перешкоди позивачу у можливості потрапити до будинку. Відповідно до положень\~ст.ст. 810-813 Цивільного кодексу України\~за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, договір найму житла укладається у письмовій формі, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина, сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Статтею 821 Цивільного кодексу України\~передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Як вбачається зі змісту договору, він був укладений між сторонами на строк до січня 2017р. При цьому, у вказаному договорі зазначено, що квартиронаймач зобовязаний за один місяць до закінчення дії договору повідомити про своє виселення чи продовжити строк дії договору. Однак, як було встановлено у судовому засіданні, та не спростовано відповідачами, вказаних вимог договору відповідачі не дотримались, а позивач не бажає продовження дії договору найму житлового будинку, оскільки сам потребує приміщення для проживання. Відповідно до\~ст.526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином за умовами договору.\~ Статтею 629 Цивільного кодексу України\~передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 785 Цивільного кодексу України\~у випадку припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, у якому вона була одержана, із урахуванням нормального зносу, або в стані, який обумовлено в договорі. Відповідно до\~статті 169 Житлового кодексу України\~у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що\~належить\~громадянинові\~на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи те, що позивач є власником будинку №91 по вул. Курортній (Кірова) у м. Генічеську, а відповідачі вселилися до нього та проживають, чим порушують його права на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про усунення перешкод позивачу у користуванні власністю шляхом зобовязання відповідачів звільнити зазначене житлове приміщення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачами судових витрат підлягає задоволенню, оскільки підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved