Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де зі зміненими позовними вимогами просить суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок. Позовні вимоги мотивує тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуто майно, у тому числі, житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , які належали їм на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 листопада 1991 року та рішення про приватизацію земельної ділянки від 26 травня 1995 року. Наголошує, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2013 року майно подружжя було виділено в натурі на підставі висновку експертизи та виділено кожному із колишнього подружжя в приватну власність частину житлових приміщень будинку. Разом з тим, незважаючи на те, що майно подружжя було поділено в натурі, державним реєстратором зареєстровано право власності позивача на частку житлового будинку як спільну часткову власність. Проте, фактично житловий будинок поділено між співвласниками, зроблено перепланування з влаштуванням окремих входів. Незважаючи на це, державний реєстратор не припинив право спільної сумісної власності на житловий будинок колишнього подружжя, а змінив її на спільну часткову. Вважає, що це не відповідає закону та підлягає зміні на право особистої приватної власності фізичних осіб, оскільки за рішенням суду сторонам по справі передано право на конкретні об`єкти нерухомості частини житлового будинку в натурі, з його майбутнім переобладнанням у два окремі об`єкти, що й було зроблено. При цьому наголосив, що після розподілу житлового будинку в суді у його частині будинку залишились прибори обліку споживання газу та електроенергії, тому усе спожите сплачує він, незважаючи на те, що газо- та електро- постачання здійснюється на весь будинок, що зумовлює необхідність поділити домоволодіння в натурі, присвоїти кожному будинку окрему адресу. У зв`язку із викладеним, був вимушений звернутись до суду, в якому зі зміненими вимогами просить суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок літ. «А» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , змінити державну реєстрацію № 240372765221 права власності на цей будинок з спільної часткової на особисту приватну власність фізичних осіб. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якій категорично заперечувала проти обставин, викладених в позові, наголосив на технічну неможливість припинення права спільної часткової власності на житловий будинок. В судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] \~був відсутнім.\~Надав суду\~заяву,\~в якій\~просив розгляд\~справи здійснювати\~за його\~відсутністю.\~Позовні вимоги\~зі змінами\~підтримує та\~просить задовольнити,\~з підстав,\~викладених у\~позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Її представник адвокат Большаков В.М. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що частини житлових приміщень, що надані сторонам у власність за судовим рішенням не є та не можуть бути окремими самостійними об`єктами житлової нерухомості, оскільки їх площа не відповідає мінімальній площі, що може бути виділена в окремий об`єкт. Більш того, виділені частини житлового приміщення є єдиним цілим та об`єднані єдиною мережею електро та газозабезпечення й перебувають у спільній частковій власності. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. За положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Системний аналіз правових норм статей\~183,\~358,\~364 ЦК України, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Так, звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що незважаючи на те, що рішенням суду здійснений поділ житлового будинку в натурі між подружжям, його право власності на житловий будинок зареєстровано як спільне часткове, що зумовлює припинення права спільної часткової власності на будинок за рішенням суду на підставі ст. 372 ЦК України із реєстрацією права власності як особистої приватної. Суд не погоджується із позицією, викладеною позивачем та вважає, що зібрані по справі докази, надані в якості підтвердження позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини вказують на неможливість здійснення поділу житлового будинку в натурі та відповідно припинення права спільної часткової власності, з огляду на наступне. Судом встановлено, що за результатом розгляду цивільної справи № 653/892/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки Генічеським районним судом Херсонської області 03 вересня 2013 року ухвалено рішення, яким виділено в приватну власність [PERSON] частину житлового приміщення площею 38,35 кв.м., яка складається з: Літера А житловий будинок: 1-1 кухня, площею 8,3 кв.м.; 1-4 житлова площа 11,8 кв.м.; літ. а. сіни,; І-сіни, площею 6,75 кв.м.; ІІ-сіни, площею 11,5 кв.м. разом 18,25 кв.м. Літера Б сарай: 1- приміщення, площею 10,56 кв.м.; 2-приміщення, площею 5,0 кв.м.- разом 15,56 кв.м. Літера В сарай: 1-приміщення, площею 17,8 кв.м. разом 17,8 кв.м. Ѕ літера Г вбиральня, Літера Д сарай, літера Е сарай, № 1 ворота (хвіртка) ѕ № 2 огорожа, Ѕ № 3 колодязь., що складає реальну частку 71/100. [PERSON] виділено в приватну власність частину житлового приміщення площею 15,70 кв.м., яка складається з Літера А житловий будинок: 1-2 житлова, площею 6,9 кв.м.; 1-3 житлова площа 8,8 кв.м.; Літера Б сарай: 3- приміщення, площею 8,2 разом 8,2 кв.м. Літера В сарай: 2-приміщення, площею 15,2 кв.м. разом 15,2 кв.м. Ѕ літера Г вбиральня, ј № 2 огорожа, Ѕ № 3 колодязь, що складає реальну частку [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] виконати переобладнання: влаштування дверного блоку нового міжкімнатного (1-2); Розбирання кам`яної кладки для дверного отвору (1-3); Влаштування з/б перемичок (1-3); Демонтаж дверної коробки в стіні із відбивкою штукатурки в відкосах(1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Знімання дверних полотен (1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Знімання дверних наличників (1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Закладення цеглою дверного отвору (1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Покращала штукатурка закладеного отвору (1-1; 1-2), (1-4; 1-3). (як позначено у висновку технічної експертизи від 02 серпня 2013року). Витрати по переобладнанню покладені солідарно на [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 25 листопада 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1991 року та вищевказаного рішення Генічеського районного суду від 03 вересня 2013 року здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] за номером 3820554 на 71/100 частку у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . В додаткових відомостях про право власності зазначено, що частка [PERSON] у вигляді 71/100 складається з: літ.\~А житловий\~будинок:\~1-1\~кухня,\~площею 8,3\~кв.м.;\~1-4\~житлова площа\~11,8\~кв.м.;\~літ.а.\~сіни,;\~І-сіни,\~площею 6,75\~кв.м.;\~ІІ-сіни,\~площею 11,5\~кв.м.;\~Літ.\~Б сарай:\~І-\~приміщення,\~площею 10,56\~кв.м.;\~2-приміщення,\~площею 5,0\~кв.м.\~Літ.\~В сарай:\~І-приміщення,\~площею 17,8\~кв.м. Ѕ літ. Г вбиральня, Літ. Д сарай, літ. Е сарай, № 1 ворота (хвіртка) ѕ № 2 огорожа, Ѕ № 3 колодязь. При цьому з відомостей про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 240372765221 вбачається, що загальна площа житлового будинку літ. А 53,1 кв.м, житлова -27,5 кв.м Так, в якості підстави для припинення права спільної часткової власності позивач посилається на рішення суду від 03 вересня 2013 року, вказавши, що суд в своєму рішенні здійснив поділ житлового будинку між співвласниками, що належав їм на праві спільної сумісної власності на підставі висновку технічної експертизи від 02 серпня 2013 року. Разом з тим, рішенням суду від 03 вересня 2013 року фактично встановлені частки співвласників у житловому будинку, які склали 71/100 для [PERSON] та відповідно 29/100 для [PERSON] , що вбачається як зі змісту рішення, так й з наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вид права власності за яким є саме спільна часткова. Наразі, вирішуючи питання про наявність підстав для припинення права спільної часткової власності суд підтримує позицію відповідача та її представника, які категорично заперечували проти позовних вимог, та вважає, що такі заперечення є обґрунтованими. Суд наголошує на тому, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, що узгоджується із змістом п. п. 6, 7 ППВСУ № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до\~ст. 380 ЦК України\~житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Суд наголошує на тому, що припинити право спільної часткової власності є технічно неможливим, оскільки частки сторін відповідають площі, що являється меншою, ніж встановлена нижня межа площ, що є можливою до виділення, а також з огляду на невідповідність такого об`єкту нерухомості ознакам окремих за складом приміщень та систем життєзабезпечення. Так, на час виконання експертизи діяли ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», за п. 2.24 якого площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м, в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м, на дві - 14 кв.м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв.м. Мінімальна площа робочої кімнати або кабінету - 10 кв.м. У \~квартирах \~повинні \~бути передбачені\~такі приміщення:\~житлові \~кімнати \~і \~підсобні \~приміщення \~-\~ кухня,\~ \~передпокій,\~санвузли,\~ \~ внутрішньо\~квартирні \~ коридори,\~ \~вбудовані \~ комори,\~антресолі,\~літні приміщення\~тощо. Типи квартир за кількістю житлових кімнат і їх площі у житлових будинках II категорії слід приймати за таблицею 1. Згідно з таблицею 1 - нижній кордон площі однокімнатної квартири складає 30 м2, двокімнатної 48 кв.м (п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005). За діючими наразі нормами ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» мінімальна площа однокімнатної квартири не може бути менше ніж 28 кв.м, а двокімнатної 44 кв.м (п. 5.19) При цьому, з наданих позивачем доказів вбачається, що визначеній за рішенням суду частці в житловому будинку [PERSON] відповідають дві кімнати загальною площею 15,7 кв.м, що є меншою, ніж встановлена найнижча межа, навіть для однокімнатної квартири. Таким чином, виділення 71/100 частки позивача з житлового будинку з припиненням права спільної часткової власності протирічить вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, оскільки, загальна площа житлового будинку разом з прибудовами складає лише 53,1 кв.м, та житловою 27,5 кв.м, що унеможливлює визначити кожному співвласнику відповідну нормам площу. При цьому, посилання позивача на те, що ними були здійснені перепланування з влаштуванням окремих входів для кожної з окремих частин будинку, що підтверджує технічним паспортом не свідчить про те, що житлові приміщення є окремими та самостійними об`єктами житлової нерухомості, оскільки як встановлено судом це технічно неможливо, з підстав наявного складу приміщень та площі. Суд вважає посилання позивача на те, що перепланування здійснено на підставі рішення суду та у відповідності до висновку експерта незмістовним, оскільки з наявних в матеріалах справи копій сторінок експертизи вбачається, що експерт також зазначав, що технічно виділити житловий будинок у відповідності до ідеальних часток за нормами ДБН неможливо та запропонував здійснити поділ за згодою сторін, виділивши у користування відповідні частини та наголосив про необхідність забезпечення кожної частини житлового будинку санітарно-технічними інженерними пристроями, до складу яких входять лінії водопроводу, електрозабезпечення, каналізації й інше. На те, що наразі частини будинку не являються окремими та самостійними об`єктами житлової нерухомості вказує й те, що, як посилається позивач, прибори обліку споживання газу та електроенергії знаходяться в його частині будинку, що здійснюють облік загального споживання послуг за весь будинок. Про те, що домоволодіння наразі не є фактично поділеним між сторонами свідчить й зміст самого рішення суду, на яке посилається позивач, зі змісту якого вбачається, що таке приміщення як вбиральня була поділена між сторонами по Ѕ частці, як й сарай, огорожа, колодязь. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що припинити право спільної часткової власності на житловий будинок є неможливим, оскільки це протирічить нормативно-правовим актам у галузі будівництва, допустимі варіанти виділу спірного житлового будинку між співвласниками, що задовольняли би вимоги будівельних норм не визначені. При цьому судом встановлено, що житловий будинок, особисту приватну власність на частину якого хоче встановити позивач, фактично є єдиним, цілим та таким, що перебуває у спільній частковій власності. На підставі викладеного, в задоволенні позову [PERSON] до\~ [PERSON] про\~припинення права\~спільної часткової\~власності на\~житловий будинок слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на сторони, у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed