Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних витрат у звязку з невиконанням рішення суду (а.с.2-4), який з урахуванням часу судового провадження вточнив, збільшивши розмір позовних вимог (а.с.59-60). У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти заочного розгляду справи не виклав (а.с.4). У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини неявки не повідомив, заяв не надав. За відсутністю заперечень позивача суд на підставі ст.224 ЦПК України постановив письмову ухвали про заочний розгляд справи. Згідно позову з урахуванням його уточнення, рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.05.2001 року у справі №2-60/2001 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута матеріальна шкода в сумі 29287,28 грн. та моральна шкода в сумі 12000 грн. У 2002 році стягувач [PERSON] отримав виконавчий лист, який предявив до примусового виконання до ВДВС Краматорського МУЮ та за яким 31.07.2002 року було відкрите виконавче провадження. Загальна сума стягнення на користь [PERSON] становить 41287,28 грн. Незважаючи на тривалий строк вказана сума так і не була виплачена стягувачу [PERSON] як через неправомірну бездіяльність державного виконавця, так й з вини відповідача-боржника [PERSON] Позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] повинен нести відповідальність за прострочення виконання судового рішення за період з 01.09.2002 року по 01.05.2017 року, у звязку з чим на підставі ст.625 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] інфляційні витрати в сумі 202649,55 грн. та 3% річних в сумі 18175,45 грн. Крім того відшкодувати за рахунок відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 2208,25 грн. Суд, дослідивши позов та надані докази, вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.05.2001 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальна шкода в сумі 29287,28 грн. та моральна шкода в сумі 12000 грн., а всього - 41287,28 грн. (а.с.5) З наданих позивачем матеріалів листування з державною виконавчою службою (а.с.6-18) вбачається, що 31.07.2002 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON], однак до цього часу гроші стягував не отримав. Використовуючи індекс споживчих цін (індекс інфляції) (а.с.19-51) позивач [PERSON], посилаючись на положення ст.625 ЦК України, просить суд стягнути з боржника [PERSON] інфляційні та 3% річних з простроченої суми, яку просить розрахувати на момент прийняття судового рішення. З цього приводу слід зазначити, що Судовий розгляд, яким справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.14 ЦПК України). Згідно ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо застосування до правовідносин ст.625 ЦК України, то слід зазначити Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розд.І «Загальні положення про зобовязання» кн.5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ст.625 ч.2 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди та у звязку з невиконанням рішення суду, яке ґрунтується існуванні між сторонами деліктних зобовязань. На підставі наведеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, у звязку з їх правовою необґрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», у звязку з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати (а.с.1), понесені позивачем при зверненні з позовом до суду, йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed