Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення суми боргу в розмірі 328500 (триста двадцять вісім тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30 червня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким передав [PERSON] 10000 доларів США, з строком повернення, обумовленим датою набуття права власності на частину житлового будинку. Згодом, 12 вересня 2012 року [PERSON] отримала 80000 грн., повернення також було обумовлене набуттям права власності на будинок та виготовлення технічної документації. Незважаючи на те, що право власності на спадкове майно відповідач оформила в липні 2014 року, повертати борг відмовляється, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 328500 (триста двадцять вісім тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, останній подав заяву, про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти постановлення рішення в заочному розгляді справи. Оскільки, відповідач в судове засідання не з'явився, тому зі згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та подане заперечення, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 червня 2011 року між сторонами укладений договір позики (у формі розписки), згідно якого відповідач отримала 10000 доларів США, які зобов'язалася повернути після набуття права власності на будинок та виготовлення технічної документації. Згодом, 12 вересня 2012 року відповідачем була надана розписка, згідно якої вона отримала 80000 гривень, які також, зобов'язалася повернути після набуття права власності на будинок та виготовлення технічної документації. Наданими суду копіями технічного паспорту та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що відповідачем оформлено право власності на спадкове майно в липні 2014 року. В свою чергу [PERSON] звернувся до відповідача в січні 2015 року з вимогою повернення боргу, однак, до цього часу [PERSON] борг не повернуто і заборгованість становить 328500 грн. 00 коп., з яких: 2 із 3 - 10000 доларів США, згідно розписки від 30 червня 2011 року ( по курсу НБУ станом на липень 2015 року (24,85 за 1 долар США) становить 248500 грн. 00 коп.) - 80000 грн., згідно розписки від 12 вересня 2012 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України в справі №6-63це13 від 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи надані суду позивачем оригінали розписок відповідача від 30 червня 2011 року та 12 вересня 2012 року, суд встановив укладення між сторонами договорів позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності з вимогами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання стосовно погашення заборгованості. Крім того, наданими позивачем доказам підтверджується, що останній хворіє, є інвалідом першої групи «Б» і зазначені вище кошти необхідні йому для лікування, а відповідач, в свою чергу, відмовляється повернути борг. Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми боргу 328500 грн. 00 коп., який складається з заборгованості по розписці від 30 червня 2011 року і за курсом НБУ становить 3 із 3 248500 грн. 00 коп. та заборгованості в розмірі 80000 грн., згідно розписки від 12 вересня 2012 року, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі. Судові витрати у справі, на користь держави підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved