Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що на теперішній час зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS], де, крім нього зареєстровані його син [PERSON], діти померлої в [INFO] дружини - донька [PERSON] й син [PERSON], а також донька останнього - неповнолітня [PERSON], [INFO] При цьому [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2005 року, власних речей в квартирі не має, а його малолітня донька, [PERSON], взагалі ніколи не мешкала за вказаною адресою. Участі в утриманні квартири, оплаті комунальних послуг відповідачі не приймають. Позивач просить визнати [PERSON] та його неповнолітню доньку [PERSON] такими, що втратили право користуватись жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В суді [PERSON] підтримав позов та зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми його дружини [PERSON] від першого шлюбу. За життя [PERSON] питання участі її дітей в утриманні квартири [ADDRESS] та оплаті комунальних послуг не виникало, відповідач [PERSON] мешкав разом з ними, проте після її смерті, яка сталась [INFO] [PERSON] відмовляється брати участь в оплаті комунальних послуг, які нараховуються як на нього, так і на його доньку [PERSON], яка фактично мешкає зі своєю матір'ю за іншою адресою. На початку 2018 року [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі та виявив бажання проживати за місцем реєстрації, проте участі в оплаті комунальних послуг не приймає. За місцем реєстрації він постійно не мешкає, особистих речей в квартирі не має, лише іноді з'являється для ночівлі. Так, з моменту звільнення та й досі він навідувався до квартири лише кілька разів та загалом провів в ній не більше місяця. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про дату й час слухання справи сповіщався належним чином, що, враховуючи думку інших учасників процесу, дає змогу розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення. [PERSON] в суді підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та підтвердив показання позивача. [PERSON] до суду не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позову. Від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про слухання справи за його відсутності, а також висновок про недоцільність визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за місцем реєстрації, так як відсутні докази наявності у неї чи її батька [PERSON] іншого житла. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що мешкають по сусідству з [PERSON], за життя товаришували з його дружиною [PERSON], померлою в [INFO]. Від першого шлюбу [PERSON] має двох дітей, доньку [PERSON] та сина [PERSON], який за життя матері мешкав разом з нею та позивачем за місцем реєстрації. На початку 2018 року він повернувся з місць позбавлення волі, проте постійно за місцем реєстрації не проживає, а лише іноді з'являється там. Протягом останніх півроку свідки бачили [PERSON] біля будинку за місцем реєстрації кілька разів. Вислухавши позивача, третіх осіб та допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Харкова, згідно довідки дільниці № 38 КП «Жилкомсервіс» в квартирі як члени однієї родини зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житло впродовж шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. За інформацією КП «Жилкомсервіс» з 2007 року та даними Московського ВП ГУНП в Харківській області з 2005 року [PERSON] з заявами про створення йому перешкод в проживанні за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] не звертався (а.с. 5, 85, 86). Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів - актів про не проживання вбачається, що [PERSON] з 2005 року відсутній за місцем реєстрації, житлом не цікавиться й витрат на його утримання, оплату комунальних послуг не несе (а.с. 2, 7, 8), проте такі докази не можна вважати достовірними, так як вони спростовуються як показаннями самого позивача й третьої особи, даними в суді, так і показаннями свідків, які зазначили, що [PERSON] періодично з'являється за місцем реєстрації, навіть ночує, хоча й постійно там не проживає. За вказаних обставин твердження про відсутність [PERSON] в місці реєстрації з 2005 року не відповідає дійсності. З тих же підстав не можна казати про відсутність останнього в місці реєстрації впродовж останніх півроку, так як вказана обставина спростовується як позивачем, так і свідками. Належних, достатніх та достовірних доказів того, що відповідач добровільно покинув житло за місцем реєстрації і не проживає в ньому більш ніж останні півроку, що б дало підстави визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не надано. Таким чином, застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 71, 72 ЖК України як підстави для задоволення позову суд не вбачає. Не дає підстав для цього й неприйняття [PERSON] участі в утриманні квартири. Питання щодо участі [PERSON] в утриманні житла за місцем реєстрації може бути вирішено в іншому процесі в разі звернення до суду з позовом про стягнення з останнього частки коштів, витрачених іншими користувачами квартири на її утримання, в тому числі на оплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч. 4 цієї ж статті, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та відсутність доказів, що малолітня дитина має інше місце проживання, підстав для визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за місцем її реєстрації, яке є місцем реєстрації її батька, немає. Отже, в задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed