Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що 02.11.2005 року померла його мати [PERSON], якій на праві власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Після смерті матері спадщину прийняв батько позивача [PERSON], який був зареєстрований за вказаною адресою, однак своїх спадкових прав нотаріально не оформив і 23.07.2010 року помер. Позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], однак, свої спадкові права оформити не може, оскільки правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло № 280 та дублікат свідоцтва про право власності на житло у нього відсутні. Просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], та визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності і позов задовольнити. Відповідач просив розглянути справу без його участі, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. За вказаних обставин фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється, як то визначено ст. 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2800 від 09.12.1999 року, зареєстрованого в «Коростенському міжміському бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] належала в рівних долях [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім свідоцтва про право власності 26.03.2001 року був зареєстрований його дублікат (а.с.19). 02.11.2005 року померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини вказаної квартири. У відповідності до ст. 1268 ч.3 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік [PERSON] та син [PERSON], оскільки на час її смерті були зареєстровані разом з нею за однією адресою (а.с.7, 8), і їх частки у спадковому майні вважаються рівними, тобто по 1/6 частині кожному. 23.07.2010 року [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яку належним чином прийняв позивач по справі. Родинні стосунки позивача та спадкодавців стверджуються свідоцтвом про народження і свідчать про наявність у позивача права на спадкування за законом першої черги. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що право власності на квартиру не підтверджено правовстановлюючими документами (а.с.6). На думку суду, в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 392 ЦК України, якою визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.1220, 1222, 1261, 1268 ЦК України, а права позивача підлягають судовому захисту, оскільки інший спосіб реалізувати свої спадкові права у нього відсутній. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial