Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на належне йому майно та на обовязкову частку у спадщині, посилаючись на те, що 16 грудня 2014 року померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], 1/2 частини садового будинку з надвірними спорудами під № 8, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, ОСК «Чайка», СТ «Дельта» вулиця Січнівка,1, та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1160 га розташованої за цією ж адресою, тому всі вищевказані обєкти нерухомого майна були придбані за час їхнього шлюбу. [PERSON] за життя склала заповіт, яким все належне їй на час смерті майно заповіла доньці [PERSON]. [PERSON] чоловік померлої є пенсіонером, особою похилого віку, непрацездатним, тому на підставі ст.1241 ЦК України має право на половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом. Позивач вказує, що своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його дружини, але нотаріусом відмовлено йому як у видачі свідоцтва про право власності на його частку як чоловіку, що пережив свою дружину, так і про право на обовязкову частку у спадковому нерухомому майні, у звязку з тим, що [PERSON] спадкоємиця за заповітом не згодна з видачею будьяких свідоцтв як про право власності на частку квартири, садового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування обовязкової долі, так і не визнає його право на 1/2 частку земельної ділянки та садового будинку, які належали та належать йому як подружжю що пережив свою дружину і не входять до обєктів спадкування. Зазначені вище підстави стали приводом для звернення [PERSON] з позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, за результатами розгляду якого просила суд визнати за нею право власності на 0,75 відсотків квартири [ADDRESS], на 0,75 % частки земельної ділянки площею 0,1160 гектарів, яка розташована на території Дачненської сільської Ради народних депутатів, на 0, 75 % частки садового будинку, який розташований: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садове товариство «Дельта» по вулиці Січнівка, 1 № 8; на 0,25 відсотків квартири № 39 по вулиці Ільфа і Петрова, 47, на 0,25 відсотків гаражу у м. Одесі, на 0,25 % частки автомобілю. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її після смерті її матері [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS], дачного будинку та земельної ділянки, за адресою: Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садове товариство «Дельта» по вулиці Січнівка, 1 № 8. Ці обєкти належали особисто її матері, тобто були її приватною особистою власністю, тому [PERSON] має у цих обєктах обовязкову частку у спадщині а саме 0,25%. Окрім цього, [PERSON] вказує, що за час шлюбу з [PERSON] її мати та позивача набули нерухоме та рухоме майно, яке є спільним майном подружжя [PERSON], а саме: квартиру № 39 по вулиці Ільфа і Петрова, 47 в м. Одесі, гараж у місті [PERSON], адреса якого їй невідома та автомобіль марки ВАЗ21043, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року випуску. Оскільки ці обєкти є спільним майном подружжя, то доля її матері складає 1/2 частку квартири, 1/2 частку гаражу та 1/2 частку автомобілю, а тому ця доля входить до обєктів спадкування. З цих підстав [PERSON] вважає, що має успадкувати за заповітом 0,25 відсотків квартири по вулиці Ільфа та Петрова, 0.25% гаражу та 0,25 % автомобілю. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] позов [PERSON] не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов його довірительки задовольнити в повному обсязі. Третя особа державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON], та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1ЖД № 399798 від 17.12.2014 року, актовий запис № 12760. Після її смерті у встановленому законом порядку до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися чоловік померлої [PERSON] та її донька [PERSON] Як вбачається з заповіту, складеного від імені [PERSON] 11 серпня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори, все своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, заповідає дочці [PERSON], [INFO]. Зміст ст.1241, ст.1307 їй державним нотаріусом розяснено. Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Правильне застосування ст.1241 ЦК України передбачає визначення кола осіб, які належать до категорії повнолітніх, непрацездатних осіб. Непрацездатними є особи, які на день відкриття спадщини досягли пенсійного віку (55 років для жінок, 60 років для чоловіків) або на цей самий день визнавалися інвалідами (незалежно від групи інвалідності). Згідно ксерокопії паспорту [PERSON], серія КЕ № 592356, виданого Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16 березня 1997 року, [PERSON] народився 21 серпня 1939 року, тобто на час смерті свої дружини, померлої 17.12.2014 року йому виповнилося повних 75 років. Згідно фотокопії спадкової справи, яка знаходиться в матеріалах справи, чоловік та донька померлої [PERSON] в установленому законом порядку прийняли спадщину після її смерті, звернувшись з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса третьої Одеської державної нотаріальної контори. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 липня 2015 року, державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], розглянувши заяву вх. № 3525/0231 від 17.07.2015 року [PERSON], та документи, що знаходяться в спадковій справі № 286/2015 до майна померлої 16.12.2014 року [PERSON] встановила, що видати [PERSON] свідоцтва про право на спадщину згідно статті 1241 ЦК України на частку квартири № 64, по вулиці Варненській, 16; на частку садового будинку з надвірними спорудами під № 8, який розташований в Одеській області, Біляївському районі, Дачненській сільській раді, ОСК «Чайка», СТ «Дельта», вулиця Січнівка,1; на частку земельної ділянки площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Ради та свідоцтва про право власності на садовий будинок з надвірними спорудами під № 8, який розташований в Одеській області, Біляївському районі, Дачненській сільській раді, ОСК «Чайка», СТ «Дельта», вулиця Січнівка,1; та на земельну ділянку площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Ради, так як це майно надуте подружжям за час шлюбу з [PERSON], померлою 16.12.2014, тобто належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності, неможливо з наступних підстав: відповідно до статті 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. [PERSON] була дружиною [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1ЖД № 299211, виданого Київським р/б РАЦС міста Одеси м. Одеси 24.04.1973, а/3 № 501. В матеріалах справи знаходяться: заява за № 709 від 25.03.2015 [PERSON] про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 11.08.2014 за реєстровим номером № 2724 після смерті матері [PERSON], померлої 16.12.2014 року; заява за № 1240 від 02.06.2015 року [PERSON] про прийняття спадщини згідно статті 1241 ЦК України після дружини [PERSON], померлої 16.12.2014; заява за № 1241 від 02.06.2015 року [PERSON] з проханням видати свідоцтва про право власності на садовий будинок з надвірними спорудами під № 8, який розташований в Одеській області, Біляївському районі, Дачненській сільській раді, ОСК «Чайка», СТ «Дельта», вулиця Січнівка, 1 та на земельну ділянку площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської ради; заява за вхідним № 3498/0231 від 15.07.2015 дочки померлої [PERSON] спадкоємця за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори 11.08.2014 року за реєстровим № 2724, згідно якої вона незгодна з видачею свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину згідно статті 1241 ЦК України та просить видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно або винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії оскільки по справі є спір. Матеріалами справи підтверджується та сторонами не оспорюється, що [PERSON] та [PERSON] перший раз зареєстрували шлюб 24 квітня 1973 року. 25 жовтня 1988 року шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано. 19 березня 1994 року [PERSON] та [PERSON] знову уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси 1ЖД № 257868 від 19 березня 1994 року. Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житловокомунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 17 червня 1993 року[ADDRESS] Варненській, 16 в м. Одесі належить на праві приватної власності [PERSON]. Проаналізувавши вищевказані документи, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] не у шлюбі з [PERSON], при житті [PERSON] була її особистою приватною власністю, а тому [PERSON] є спадкоємцем обовязкової частки, а тому за ним має бути визнано права власності на 1/4 частину даної квартири, а за [PERSON] 3/4 частини цієї ж квартири. В судовому засіданні також встановлено, що за час шлюбу подружжя [PERSON] набуло наступне майно: садовий будинок № 8, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садівниче товариство «Дельта», вулиця Січнівка, 1, який в цілому складається з літери «А» садовий будинок загальною площею 40,20 кв.м. та літери «Б» літня кухня, літери «В» вбиральня, літери «Г» літній душ, I цистерна, 15 огорожа. Садовий будинок належав на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на садовий будинок виданого виконавчим комітетом Дачненської сільської Ради Біляївського району Одеської області 29 жовтня 2010 року на імя [PERSON]; земельна ділянка площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Раді (кадастровий номер 5121082400:01:004:0937), що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; автомобіль марки ВАЗ-21043, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року, який згідно відповіді в.о. начальника сервісного центру № 5142 зареєстрований за [PERSON]. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З цих підстав суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON], окрім квартири [ADDRESS] також відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки садового будинку № 8, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садівниче товариство «Дельта», вулиця Січнівка, 1, який в цілому складається з літери «А» садовий будинок загальною площею 40,20 кв.м та літери «Б» літня кухня, літери «В» вбиральня, літери «Г» літній душ, I цистерна, 15 огорожа; 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Раді (кадастровий номер 5121082400:01:004:0937), 1/2 частки автомобілю марки ВАЗ-21043, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року випуску. Суд також критично оцінює правову позицію [PERSON] та її представника в тієї частині, що спірний садовий будинок та земельна ділянка також є приватною особистою власністю [PERSON] незалежно від того, що право власності на цей майно було набуто покійною [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], тому що вказані обставини не підтверджені жодними доказами. Відповідно до вимог діючого законодавства свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі необхідних документів та відомостей (ст.ст. 42, 68 закону України «Про нотаріат») п.4.12 глави 10 розділу 11 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року 296/5. Відповідно до п.4.14. пункту 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування з законом, прийняття спадкоємцем спадщини у вставлений законом спосіб, склад спадкового майна на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрацію проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (п.4.15 Глави 10 Розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»). Так частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Аналізуючи документи, що знаходяться в матеріалах спадкової справи, суд приходить до висновку, що саме не визнання [PERSON] за [PERSON] права власності на 1/2 частку нерухомого майна, набутого за час шлюбу з дружиною [PERSON], нотаріус не зміг видати як свідоцтво про право власності на 1/2 частку майна [PERSON], так і свідоцтво про право власності на обовязкову частку у спадщині. З цих же підстав не видано і [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду Цивільних і кримінальних справ у п.3.1. Інформаційного листа № 24753/0/413 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звернув увагу судів, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема житловий будинок, земельну ділянку. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося представником відповідачки [PERSON], що його довірителька, і він особисто не визнають право [PERSON], як чоловіка покійної [PERSON] на частки у нерухомому майні, які належать йому як співвласнику цього майна за правилами ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України. З цих підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] за правилами статті 392 ЦК України, права власності на 1/2 частку садового будинку № 8, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садівниче товариство «Дельта», вулиця Січнівка, 1, який в цілому складається з літери «А» садовий будинок загальною площею 40,20 кв.м. та літери «Б» літня кухня, літери «В» вбиральня, літери «Г» літній душ, I цистерна, 1-5 огорожа; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Раді (кадастровий номер 5121082400:01:004:0937) та 1/2 частку автомобілю марки ВАЗ-21043, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року випуску. Окрім цього з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/8 (1/4 від 1/2 ) частину садового будинку № 8, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садівниче товариство «Дельта», вулиця Січнівка, 1 який в цілому складається з літери «А» садовий будинок загальною площею 40,20 кв.м та літери «Б» літня кухня, літери «В» вбиральня, літери «Г» літній душ, I цистерна, 15 огорожа; 1/8 частку земельної ділянки площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Раді (кадастровий номер 5121082400:01:004:0937), 1/8 частку автомобілю марки ВАЗ-21043, державний номерний знак ВН 2204 АР, 2005 року випуску, в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині щодо майна померлої 16.12.2014 року дружини [PERSON]. За [PERSON] суд визнає право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS], на 3/8 частки садового будинку № 8, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська Рада, обєднаний садівничий кооператив «Чайка», садівниче товариство «Дельта», вулиця Січнівка, 1, який в цілому складається з літери «А» садовий будинок загальною площею 40,20 кв.м. та літери «Б» літня кухня, літери «В» вбиральня, літери «Г» літній душ, I цистерна, 1-5 огорожа; 3/8 частки земельної ділянки площею 0,1160 га, яка розташована на території Одеської області, Біляївського району, Дачненської сільської Раді (кадастровий номер 5121082400:01:004:0937), 3/8 часток автомобілю марки автомобілю марки ВАЗ-21043, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року випуску, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 16.12.2014 року. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 0,25 відсотків квартири за адресою: м. Одеса вулиця Ільфа і Петрова, 47 кв. № 39 та на 0,25 % гаражу, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з довідки № 31 від 20 липня 2016 року, виданої [PERSON] [PERSON] Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-30», у даному документі вказується, що [PERSON] 22 грудня 1989 року отримав ордер № 428 серія ІР на двохкімнатну квартиру за адресою: вулиця Ільфа та Петрова[ADDRESS]. Отримав кооперативну квартиру зі своєю матірю [PERSON]. [PERSON] являється власником ізольованої квартири [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі. [PERSON] виплатив пайовий внесок та паєнакопичення в сумі 10170 рублів 02 вересня 1991 року повністю. Згідно п.5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.09.1987 року за № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, якій повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За частиною 3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. В контексті даної норми у разі викупу квартири член ЖБК стає її власником, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Для вчинення такого викупу не має потреби укладати спеціальний договір. З цих підстав суд приходить до висновку, що [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі, одразу після виплати пайового внеску та паєнакопичення в сумі 10170 рублів, тобто 02 вересня 1991 року, однак в цей час у шлюбі з [PERSON] не перебував, тому ця квартира є його приватною особистою власністю і до обєктів спадкування по даній справі не відноситься. Не заслуговують і увагу суду, посилання у зустрічній позовній заяві [PERSON] про визнання за нею прав власності в порядку спадкування за заповітом і такий обєкт як гараж, що розташований десь у місті [PERSON], тому що стороною не зазначено ні місцезнаходження цього обєкту, не надано жодного документу у підтвердження існування гаражу, на який [PERSON] претендує у зустрічному позові. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене у мотивувальній частині рішення, з причин відсутності обєктивних та беззаперечних доказів належності квартири [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі та гаражу, розташованого у м. Одесі до обєктів спадкування, після смерті [PERSON], померлої 16.12.2014 року суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову у цієї частині.

Outcome: partial