Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, у якому зазначив, що Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 20 жовтня 1990 року було зареєстровано шлюб між ним, [PERSON], та [PERSON]. 12 травня 2005 року відповідачка, перебуваючи з ним у шлюбі придбала у власність на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний № 2169, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського округу [PERSON], квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Під час користування квартирою він разом з відповідачкою за спільні кошти для поліпшення житлових умов зробив ремонт та вони провели перебудову квартири, в результаті чого загальна та житлова площа квартири змінилася та стала складати: загальна 52,7 кв.м. та житлова 27,4 кв.м. Те, що проведене будівництво відповідає Державним будівельним нормам підтверджується висновком про технічний стан від 18 вересня 2013 р., наданим ПНВП «Промреконструкція». На даний час він бажає оформити кредит, для чого необхідне підтвердження того, що у нього є власність для його забезпечення. Звернувшись до відповідачки для отримання згоди на залучення правовстановлюючих документів на квартиру для підтвердження того, що половина вартості квартири може гарантувати забезпечення кредиту у разі його не повернення ним, він отримав відмову. Відповідачка надаючи відмову зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2005 року № 2169, тільки вона є власницею спірної квартири і ніяких документів йому не надасть. У звязку з вищевказаним, позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив позов розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 309927, виданим 20 жовтня 1990 року Сєвєродонецьким міським ЗАГС Ворошиловградської області, [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 1990 року уклали шлюб та після укладення шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище Бабіч, про що зроблено запис № 1068. Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи, що на даний час шлюб не розірвано, [PERSON] та [PERSON] є подружжям з 20 жовтня 1990 року по теперішній час. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 12.05.2005 року серії ВСВ № 311099, зареєстрованим в реєстрі за № 2169, посвідченим 12 травня 2005 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які діють за себе та як представники своєї малолітньої доньки, [PERSON], та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації № 7556681 від 17.06.2005 року, реєстраційний № 10649383, власником квартири № 67 за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, буд. 8-б, є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу /ВСВ № 311099 р. № 2169/ 12.05.2005/ [PERSON], приватний нотаріус Сєвєродонецького нотаріального округу. Згідно з технічним паспортом на квартиру № 67 у житловому будинку № 8-б по пр. Гвардійському м. Сєвєродонецька від 15.10.2012 року, [PERSON], [INFO], є власником вищевказаної квартири загальною площею 52,7 кв.м. та житловою площею 27,4 кв.м. Згідно зі звітом від 18 вересня 2013 року про технічний стан прибудови до квартири № 67 жилого будинку № 8-б по проспекту Гвардійському в м. Сєвєродонецьку, виготовленого ПНВП «Промреконструкція», обстежений обєкт (прибудова), яка розташована в м. Сєвєродонецьку по проспекту Гвардійському, 8-б/67, знаходиться в задовільному стані та є придатною для безпечної експлуатації згідно з її призначенням. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 67, розташована за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, буд. № 8-б, була придбана сторонами в період перебування в шлюбі, а тому, згідно з нормами діючого законодавства, є обєктом права спільної сумісної власності та їх частки права на квартиру разом з іншими членами сімї є рівними. Водночас, судом встановлено, що до ухвалення судового рішення сторонами досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя, тобто, що квартира № 67, що розташована за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, буд. № 8-б, належить як позивачу [PERSON], так і відповідачу [PERSON], що не заперечує відповідач. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, крім того визнані відповідачем, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 211 від 21.10.2013 року про сплату судового збору у сумі 230 гривень 00 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 230 гривень 00 копійок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved