Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 14 квітня 2017 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 2000,00 грн., що підтверджується розпискою від 14 квітня 2017 року, згідно умов даної розписки позичальник зобовязується сплачувати 20 грн. за кожен день користування коштами та повернути суму позики з урахуванням плати за користування коштами 28 квітня 2017 року в розмірі 2300 грн. Умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день після 28 квітня 2017 року відповідач зобовязується сплачувати 1% на залишок несплаченої суми позики. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. [PERSON]Я лише частково погашалися відсотки за користування позикою, так на день подачі позовної заяви до суду відповідачем сплачено загалом 1500 грн. Ці кошти [PERSON] сплачувала частинами, починаючи з 17 листопада 2017 року по 06 серпня 2018 рік. З метою врегулювання даного спору, позивачем 19 червня 2018 року надіслана до відповідача досудова претензія, з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини. Вказаною претензією відповідачу надано 30-ти денний строк для сплати частинами боргу. Однак, отримавши дану претензію 21 червня 2018 року, відповідач борг так і не погасила. Позивач зазначає, що таким, чином з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 2000 грн., 1% від суми позики, що становить 9380 грн., та індекс інфляції в розмірі 266,57 грн, що загалом становить 11646,57 грн. Оскільки відсотки за весь період прострочення на день подачі позову складають 10 880 грн., а відповідачем частково погашались відсотки в розмірі 1500 грн., то позивач просить стягнути із відповідача відсотки в розмірі 9380 грн. В звязку із тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути суму боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 2000 грн., суму процентів в розмірі 9380 грн., суму витрат від інфляції в розмірі 266,57 грн., та судові витрати в розмірі 704,80 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, через оголошення на офіційному судовому веб-порталі. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 14 квітня 2017 року відповідач взяв у борг в позивача кошти в сумі 2000 грн., які зобовязалась повернути до 28 квітня 2017 року, про що складено письмову розписку (а. с.10, 28). Відповідач 21 червня 2018 року отримала письмову досудову претензію позивача від 15 червня 2018 року, яку він надсилав відповідачу для мирного врегулювання спору, однак відомостей та доказів про її виконання, до суду не надано (а.с.11-12). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам\~ст. 1046 ЦК України. Відповідно до розписки від 14 квітня 2017 року, позичальник зобов'язується повернути позику готівкою в строк до 28 квітня 2017 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики та факту одержання грошей відповідачем [PERSON] 14 квітня 2017 року надано власноручно написану в момент передачі їй суми позики розписку (а. с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочила виконання зобов'язання, визначеного договором позики б/н від 14 квітня 2017 року. Крім того, відповідно до\~ст. 536 ЦК\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як випливає із визначених законом обовязків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобовязаний їх сплачувати. Відтак не зазначення у договорі обовязку сплати процентів за користуванням позики та їх розміру не є свідченням безпроцентності позики. У такому випадку діє загальне правило, згідно якого регулювання правовідносин у частині, не зазначеній у договорі, регулюється положеннями законодавства. Таким чином, окрім основної суми заборгованості із відповідача підлягає стягненню 1 % річних від простроченої суми, яка була отримана у розмірі 2000 грн., а також 1 % від суми позики в розмірі 9380 грн., індекс інфляції в розмірі 266,57 грн. Правилами ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 704,80 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved