Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення та доповнення вимог просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, спричинену невиконанням укладеної між ними та затвердженої 10.02.2015 судом [PERSON] угоди щодо встановлення порядку спілкування із дитиною, на загальну суму 11671,90 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 затверджено мирову угоду щодо встановлення порядку спілкування [PERSON] з його сином, гарантування права батька вільно відвідувати і спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні за умови що це не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Однак [PERSON], починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, категорично відмовляється дотримуватися положень мирової угоди, вона та її родичі відмовляються надавати йому можливість вільно поспілкуватися із дитиною. Неодноразово [PERSON] приїздив до дитини, витрачаючи кошти на паливо для автомобіля, при цьому не зміг зустрітися із сином з різних підстав, які йому повідомляла відповідачка. Враховуючи, що [PERSON] злісно та умисно ухиляється від виконання умов укладеної між ними мирової угоди, тобто ухиляється від виконання судового рішення, він вправі вимагати відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витрачанні коштів на пальне для транспортних засобів, на яких він їздить до сина. Водночас [PERSON] вказує, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він визначає в розмірі 50000,00 грн. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що [PERSON] неодноразово порушувались умови укладеної між ними [PERSON] угоди щодо встановлення порядку участі батька у вихованні сина, [PERSON] вчиняв спроби викрадення дитини, не дозволяв сину спілкуватися телефоном із нею, вчиняв в присутності дитини протиправні дії у її відношенні. Всі ці факти негативно позначились на її здоровї, на самопочутті її сина. Враховуючи, що мировою угодою передбачено моральна відповідальність за невиконання її умов, [PERSON] оцінює моральну шкоду, спричинену [PERSON], в розмірі 50000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити, в задоволенні вимог [PERSON] відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених до її довірителя вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок невиконання умов мирової угоди як таки, що заявлені безпідставно та необґрунтовано. Зустрічні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015, постановленої у справі № 640/20131/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, затверджено мирову угоду між сторонами у справі щодо встановлення порядку спілкування із дитиною [PERSON], [INFO], провадження у справі закрито. [PERSON] стверджує, що починаючи з лютого 2015 року [PERSON] злісно ухиляється від виконання судового рішення, чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною. У визначені угодою години він приїздив до сина, однак з різних підстав не міг поспілкуватися із сином, марно витрачаючи кошти на пальне. Він письмово звертався до [PERSON] для врегулювання цих питань мирним шляхом та досягнення згоди щодо його побачень із сином, однак остання жодним чином не бажала йти на зустріч. З питань спонукання [PERSON] на виконання судового рішення [PERSON] звертався з відповідними заявами до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Однак з отриманої відповіді вбачається, що до компетенції служби не входить застосування заходів примусового характеру до громадян [PERSON] також неодноразово звертався із заявами до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області щодо вжиття заходів для недопущення порушення його батьківських прав. За наслідками розгляду численних заяв [PERSON] Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області встановлено відсутність в діях [PERSON] склад кримінального правопорушення. Водночас [PERSON] також зверталась до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України, вказана заява зареєстрована в ЄРДР за № 12015220540000838, розпочато досудове розслідування. [PERSON] також подано заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 КК України. [PERSON] також подавалися заяви до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради з питань визначення проживання дитини разом із ним, однак йому було запропоновано вирішувати це питання в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 5 ст. 159 Сімейного кодексу України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, яким встановлено способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Однак, ані [PERSON], ані [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про злісне чи умисне невиконання сторонами умов мирової угоди, затвердженої судовим рішення. Заявлені [PERSON] вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витраті коштів на пальне для його транспортного засобу, суд також вважає безпідставними, оскільки витрачання коштів на пальне (газ, дизель, бензин) не знаходиться у прямій залежності від необхідності саме у такій спосіб реалізувати свої права батька на побачення із сином, спілкування із ним; відсутній причинний звязок між заправкою транспортного засобу пальним та ухиленням особи від виконання рішення суду. В матеріалах справи наявні лише численні звернення [PERSON] та [PERSON] до різних державних органів з метою притягнення один одного до відповідальності, прийняття заходів щодо виконання сторонами мирової угоди, при цьому вказана мирова угода укладена сторонами добровільно, її умови були погоджені. Пояснення свідка [PERSON], яка повідомила, що є сусідкою [PERSON], вважає останньою гарною мамою, та чула, як [PERSON] викликає міліцію, а також свідка [PERSON], який є батьком відповідача [PERSON], чув, як його онук говорить, що не бажає бачити батька та гуляти із ним, а його донька гарна мати, суд оцінює критично, оскільки вони не мають жодного відношення до предмету спору про стягнення матеріальної та моральної шкоди саме за ухилення від виконання рішення суду. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що первісні вимоги [PERSON] та зустрічні вимоги [PERSON] заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed