Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення її права власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS], у звязку з тим, що частка є незначною, відповідачка у квартирі не проживає, участі в утриманні власності не приймає, комунальні платежі не сплачує. В судовому засіданні позивач підтримав позов, зазначив, що у 2016 році набув права власності на 8/9 часток квартири [ADDRESS], та не можу вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки є співвласниця [PERSON], яку він у квартиру не пускає та не має намір пускати. Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти позовних вимог, зазначивши, що позивач шахрайським шляхом набув права власності на 8/9 часток квартири [ADDRESS], що належалі її брату та його дружині. Вона дійсно зараз проживає за іншою адресою, оскільки боїться позивача, однак бажає проживати у [INFO]. Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ' ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що не може вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном ( оформити субсидію, сплачувати комунальні послуги, реєструвати місце проживання родичів). Зазначені доводи є надуманими, оскільки позивач набув права власності на 8/9 часток вказаної квартири 12.08.2016р. на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2016р. та договору міні від 09.02.2016р, а позов подав 15.09.2016р., тобто через місяць після набуття права власності. При цьому, позивач не надав доказів, що відповідачка чинила перешкоди у користуванні та розпорядженні часткою квартири позивача. Таким чином, суд вважає що відповідач жодним чином не порушував прав позивача на житло. Навпаки відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права. Як встановлено судом з пояснень сторін, саме відповідач не має можливості користуватись своєю власністю, оскільки позивач її не пускає у квартиру, хоча вона і бажає там проживати, в звязку з чим її донька вимушена знімати житло. Крім цього, компенсація за 1/9 частку в квартирі є незначною, що не дасть [PERSON] можливості придбати собі інше житло, на підставі чого суд вважає, що припинення права власності на 1/9 частку квартири завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON]І, тому підстави для задоволення позову [PERSON] відповідно до вимог ст. 365 ЦК України відсутні.

Outcome: dismissed