Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Хоменко Тетяна Леонідівна про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку та визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Позов мотивує тим, що 14 вересня 2020 року в будинок, де він проживає ( [ADDRESS] ), прийшов громадянин [PERSON] і пред`явив йому два договори: договір купівлі-продажу зазначеного будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій він знаходиться. Згідно даних договорів будинок та земельна ділянка були продані [PERSON] 20 серпня 2020 року колишньою дружиною позивача - [PERSON] .. Договори посвідчені приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л.. Вважає зазначені договори незаконними, оскільки колишня дружина [PERSON] без його згоди продала нерухомість, яка є їх з нею спільною сумісною власністю. У зв`язку із чим просить суд визнати між ним та [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , припинивши на вказані об`єкти нерухомості право особистої приватної власності [PERSON] . Також просить визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та договір купівлі-продажи земельної ділянки, площею 0,1500 га, з кадастровим номером 6522186500:21:027:0013 які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчені 20 серпня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Тетяною Леонідівною. Судові витрати просив покласти на відповідачів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Большаков В.М. позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON] пояснив, що в шлюбі із колишньою дружиною [PERSON] перебував з 04 серпня 1990 року по 04 січня 2014 року. В період шлюбу вони прийняли рішення про будівництво житлового будинку на Арабатській стрілці. З цією метою вони отримали земельну ділянку в с.Щасливцеве, яка була приватизована на дружину [PERSON] 14 березня 2007 року. Оскільки виділена земельна ділянка була повністю заболоченою, то позивач з 2002 року по 2005 рік займався підсипкою ґрунту, закінчивши підсипку почав будівництво господарських будівель та споруд до грудня 2013 року, тобто до моменту розлучення із дружиною він побудував два поверхи та приступив до будівництва третього. Що стосується житлового будинку, то до розлучення він встиг побудувати лише його фундамент. Тому вважає, що к моменту розірвання шлюбу у нього із дружиною на праві спільної сумісної власності знаходилось незавершене будівництво. Позивач зазначив, що вищевказане домоволодіння вони планували залишити спільним дітям, і після розлучення, на протязі семи років позивач, за власні кошти продовжував будівництво на земельній ділянці, яка оформлена на колишню дружину. Також позивач вказав, що в період шлюбу [PERSON] займалась виключно веденням домашнього господарства і ні до підготовчих робіт, ні до проектування, ні безпосередньо будівельних робіт відношення не мала, крім того і в період шлюбу і після його дружина не мала самостійних доходів, достатніх для фінансування будівництва такого масштабу. Але, в ході оформлення без його участі документів, необхідних для здачі будинку в експлуатацію, його колишня дружина внесла в них завідомо неправдиві відомості про час будівництва, а саме про те, що будинок був побудований вже після розірвання шлюбу, та не зазначила позивача в якості забудовника. В результаті чого, право власності на житловий будинок було зареєстроване за [PERSON] , тобто таким чином відповідач створила всі умови для незаконного продажу їх будинку. Зазначив, що у нього є всі докази на підтвердження того, що будівництво та всі інші дії пов`язані із цим він проводив самостійно, та вони містяться у матеріалах цивільної справи. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кравцов С.І. в судовому засіданні вимоги позову не визнав повністю, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в період шлюбу із позивачем, на підставі рішення Щасливцівської сільської ради № 258 від 20 березня 2002 року [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,1500 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 082429 виданого Щасливцівською сільською радою Генічеського району 14 березня 2007 року. Зазначає, що вказана земельна ділянка не може вважатися спільною сумісною власністю, оскільки відповідно до вимог ст. 81,116 ЗК України вона одержана громадянином, як частка із земельного фонду, та є його особистою приватною власністю, та не може вважатися майном, набутим подружжям у шлюбі. Стосовно тверджень позивача, щодо заболоченості виділеної земельної ділянки, та підсипання її на протязі трьох років з 2002 по 2005 роки, вказує, що [PERSON] отримала земельну ділянку у приватну особисту власність у 2007 році, тому яким чином позивач міг робити підсипання заболоченої земельної ділянки, яка фактично належала Щасливцівській сільській раді та не перебувала у власності [PERSON] є незрозумілим. Крім того, у відповіді виконавчого комітету Щасливцівської сільської ради від 21 жовтня 2020 року зазначено що «перед початком будівництва на даній земельній ділянці було проведено інженерно-будівельне освоєння шляхом підсипання ґрунту до двох метрів», а не у 2002-2005 роках, як вказує позивач. З приводу будівництва позивачем, після закінчення підсипання заболоченого ґрунту господарчих будівель та споруд до грудня 2013 року, та тверджень позивача, що на час розірвання шлюбу у їх спільній власності вже знаходилось незавершене будівництво, у вигляді відповідних будівельних матеріалів зазначив, що з рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2013 року, яким шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано вбачається, що сторони з квітня 2012 року разом не проживали, також вказано що сторони майнових претензій не мають, тобто станом на грудень 2013 року позивач жодних майнових претензій до відповідача не мав, а лише після того, як у серпні 2020 року [PERSON] здійснила відчуження належних їй земельної ділянки та житлового будинку, позивач почав стверджувати, що він всі сім років після розлучення продовжував будівництво і остаточно закінчив усі будівельні роботи лише у серпні 2020 року. З долучених позивачем додатків у вигляді рахунків, накладних, квитанцій та чеків неможливо встановити, що ним до розірвання шлюбу придбавалися якійсь будівельні матеріали, які були призначені саме для будівництва будинку належного [PERSON] . Вважає, що оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25 грудня 2013 року, а право власності на житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] 13 грудня 2019 року, тобто після спливу 6 років з моменту розірвання шлюбу, будинок був побудований [PERSON] на її власній земельній ділянці, яка була виділена їй в порядку приватизації, то в такому випадку на дані правовідносини не можуть розповсюджуватися положення СК України, щодо спільної сумісної власності подружжя, оскільки режим спільної сумісної власності подружжя носить лише майно, яке було набуте за час шлюбу, але ніяк не на майно, яке було отримано [PERSON] через шість років після розірвання шлюбу. Твердження позивача про внесення [PERSON] до документів, необхідних для здачі будинку в експлуатацію завідомо неправдивих відомостей, жодними доказами не підтверджуються, позивач з даного приводу до правоохоронних органів не звертався, а отже звинувачення з даного приводу є необґрунтованими та безпідставними. Також зазначає, що позивач у позовній заяві вказує, що сіпільна із [PERSON] сумісна власність на спірну нерухомість сформувалась у два етапи: спочатку у період шлюбу як спільна сумісна власність подружжя на відповідні будівельні матеріали і вже після розлучення як сумісна власність фізичних осіб (не подружжя) на закінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями. Вважає таку позицію незрозумілою, оскільки сам позивач вказує, що [PERSON] спірний будинок не будувала, питаннями будівництва не цікавилась. Щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними, вважає що на момент посвідчення договорів купівлі-продажу приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Хоменко Т.Л. перевірено належність [PERSON] відчужуваної земельної ділянки та житлового будинку, тому твердження позивача що майно перебуває у спільній сумісній власності, та порушено права третіх осіб при посвідченні договорів свого підтвердження не знайшли, оскільки єдиним власником спірної земельної ділянки та житлового будинку, що є предметом договорів є [PERSON] , і згода позивача на їх відчуження не була потрібна. На підставі вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Кравцов С.І.\~в судовому\~засіданні вимоги\~позову не\~визнав повністю,\~надав письмовий\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~зазначив що\~20\~серпня 2020\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~договір купівлі-продажу\~земельної ділянки\~та договір\~купівлі продажу\~житлового будинку\~які розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Вказані договори\~буди посвідчені\~приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Хоменко Т.Л. за реєстровими номерами № 556 та №559 відповідно. Для посвідчення вищевказаних договорів купівлі-продажу нотаріусом було витребувано всі необхідні документи на зазначену адресу, зокрема нотаріусом встановлено належність [PERSON] відчужуваної земельної ділянки та житлового будинку, про що зазначено нотаріусом у посвідчувальних написах на вказаних договорах. Також нотаріусом засвідчено справжність підпису [PERSON] на заявах, в яких остання вказувала, про те, що відчужувані за договорами земельна ділянка та житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, про що вказано і в оспорюваних договорах. А тому під час вчинення оспорюваних договорів нотаріусом було дотримано всіх вимог діючого законодавства (перевірено факт належності [PERSON] відчужуваного житлового будинку та земельної ділянки та встановлено, що майно належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки відчужувана земельна ділянка отримана нею у власність в порядку приватизації, а право власності на житловий будинок зареєстровано за відчужувачем 13 грудня 2019 року, тобто через шість років після розірвання шлюбу. Вважає, що сторонами було дотримано всіх необхідних вимог, при посвідченні договорів, а тому у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є надуманими та не ґрунтуються на вимогах закону. Третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Хоменко Т.Л. до судового засідання не з`явилась, причини своєї не явки суду не повідомила, своєї позиції з приводу позовних вимог не надала. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області (яке набуло законної сили 04 січня 2014 року) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 1990 року по 25 грудня 2013 року, що також підтверджується інформацією з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00028179681 від 16 жовтня 2020 року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №2082429 від 14 березня 2007 року [PERSON] на підставі рішення Щасливцівської сільської ради від 20 березня 2002 року за № 258 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га. за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. З інформації наданої заступником сільського голови з питань діяльності виконкому Щасливцівської сільської ради Бородіної О. від 21 жовтня 2020 року вбачається, що земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] згідно інженерно-будівельної оцінки відноситься до території умовно-сприятливої для будівництва. Ґрунтові води знаходяться на глибинах 1,0-2,5 метрів. Територія може частково затоплюватись, тому під будівництво необхідне часткове пониження рівня ґрунтових вод. Такі ділянки можна освоювати попередньо інженерною підготовкою території (підсипка, намив). На момент надання у власність земельної ділянки [PERSON] земельна ділянка була частково підтоплена і потребувала підсипки. Перед початком будівництва на даній ділянці було проведено інженерно-будівельне освоєння шляхом підсипання ґрунту до двох метрів. Як зазначає позивач, і цей факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, він у період з 2002 року по 2005 рік, з моменту коли дізнались із дружиною місце розташування земельної ділянки, почав займатись підсипанням вищезазначеної земельної ділянки та готувати її до будівництва. Зазначений факт підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] (сусідка) пояснила, що [PERSON] в період з 2002 по 2005 рік займався підсипкою земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на протязі 2002-2005 років, оскільки вказана земельна ділянка була заболоченою. Свідок [PERSON] (голова Щасливцівської сільської ради 1998-2005 років) пояснив, що [PERSON] в період з 2002 по 2005 роки готував вищевказану земельну ділянку до будівництва шляхом підсипання грунту. Свідок [PERSON] (сусід) пояснив, що земельна ділянка на якій починав будівництво [PERSON] була заболоченою, тому він на протязі трьох років займався її підсипкою. Свідок [PERSON] (друг позивача) пояснив, що [PERSON] у період 2002-2005 роки займався підсипанням земельної ділянки, яка була заболоченою, тим самим готуючи її до будівництва. На підсипання ділянки приблизно 3000 кубів піску завіз, ґрунт покупав в ПМС Новоолексіївка, також підсипав щебнем. За всі послуги з перевезення, будівельні матеріали та роботи розраховувався позивач. Отже заперечення відповідача [PERSON] з приводу того, що земельна ділянка була приватизована нею у 2007 році, тому позивач не міг проводити там підготовчі роботи, пов`язані із підсипанням ґрунту, у 2002-2005 роках оскільки земельна ділянка фактично належала Щасливцівській сільській раді, свого підтвердження не знайшли в судовому засіданні. Стосовно будівництва позивачем на зазначеній спірній земельній ділянці житлових та господарчих будівель та споруд, позивачем надано наступні докази. Так,\~на адвокатський\~запит адвоката\~Большакова В.М.\~ архітектор\~ [PERSON] \~повідомила,\~що в\~2005\~році вона\~виготовляла ескізний\~проект будівництва\~житлового будинку\~та господарчих\~будівель на\~земельній ділянці\~за адресою: [ADDRESS] . Замовником проекту був [PERSON] , він же і оплатив вартість проектних робіт. Факт покупки [PERSON] будівельних матеріалів, оплату будівельних робіт у період шлюбу так і після підтверджено відповідними чеками, накладними, квитанціями та рахунками на його ім`я. Так наприклад у 2003 році, позивач купив на підсипку ґрунту у ПП [PERSON] вугілля б/в - 3600 м3 на загальну суму 108000 грн. 04 грудня 2007 року відповідно договору купівлі-продажу [PERSON] придбав бетонні плити в кількості 40 штук, на загальну суму 4000 грн. Бетон 24 куб.м., залізобетонні блоки 196 шт., силікатну цеглу 16800 шт., залізобетонні плити для міжповерхового перекриття у кількості 188 шт. [PERSON] придбав у ПМК-131 «Укрводбуд», крім того оплачував послуги з доставки цих матеріалів та роботи з розвантаження та монтажу блоків і плит. Про що в матеріалах справи є відповідні накладні датовані 20 березня 2008 року, 12 червня 2008 року, 08 квітня 2009 року за що позивачем сплачено на загальну суму 201993,42 грн. Крім того, позивачем надано документи щодо сплати ним у період з 2003 по 2020 рік різноманітних будівельних матеріалів, сантехники, меблів, побутової техніки, сплати послуг та іншого на загальну суму більше ніж чотири с половиною мільйонів гривень. А загалом надано квитанцій на суму майже п`ять мільйонів гривень. При цьому, з квитанцій вбачається, що будівельні роботи, судячи із придбаних будівельних матеріалів тривали постійно та послідовно. Також, позивачем надано докази, на підтвердження у нього коштів, достатніх для фінансування будівництва такого розміру, а саме: свідоцтво про реєстрацію [PERSON] фізичною особою-підприємцем №143819 від 06 лютого 1998 року та інформацію ГУ ДПС України у Херсонській області про розмір його доходів за останні 20 років (з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2020 року), де його дохід відповідає понесеним ним витратам на придбання будівельних матеріалів та іншого. \~ \~ \~ \~Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що обладнанням будинку та підключенням його до мереж водопостачання та електричної енергії також займався [PERSON] , що підтверджено інформацією директора КП «Комунсервіс» Коновалова О.Б. від 20 жовтня 2020 року, відповідно до якої підключенням будівельного майданчика по [ADDRESS] (абонент [PERSON] ) до мережи холодного водопостачання с. Щасливцеве зроблено у вересні 2007 року. Постачання води розпочато у вересні 2007 року. Оплату за поставку води з вересня 2007 року по теперішній час здійснює [PERSON] . \~ \~ \~ \~Також, з матеріалів справи вбачається, що з метою підключення до електричних мереж [PERSON] 16 листопада 2010 року придбав комплекс дитячих карусельних атракціонів, який розташовувався поруч із земельною ділянкою та трансформаторну підстанцію, яка на той момент вже була підключена до електромереж і від якої електроенергія подавалася до цього комплексу, що підтверджується біржовим договором купівлі КТП №010977 від 16 листопада 2010 року. Відповідно до технічного висновку схеми підключення житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] підключення будинку до електромереж АТ «Херсонобленерго» здійснено через куплену вищезазначену трансформаторну підстанцію, а електрозабезпечення будинку відбувається на підставі договорів, укладених між [PERSON] та АТ «Херсонобленерго». Факт будівництва позивачем вищевказаного домоволодіння підтверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] (сусідка) пояснила, що вона працювала землевпорядником, її сусід [PERSON] звертався до неї при будівництві будинку за порадами, зазначила що будівництвом займався виключно [PERSON] з 2002 по 2020 роки, щоб дружина позивача приймала участь у будівництві не бачила. Свідок [PERSON] (голова Щасливцівської сільської ради у 1998-2005 роках) пояснив, що будівництвом займався [PERSON] самостійно, а також наймав для цього людей. Свідок [PERSON] (сусід) пояснив, що будівництво розпочалось років 10-15 тому, [PERSON] постійно на протязі цього часу проводив будівельні роботи, для цього залучав техніку та будівельників. Свідок [PERSON] (сусід) пояснив, що він почав своє будівництво в с.Щасливцево поряд із будинком [PERSON] у 2012 році. З тих пір спостерігав за будівництвом [PERSON] . Спочатку був лише червоний корпус будинку, білий корпус [PERSON] побудував роки 2-3 тому. [PERSON] займався будівництвом самостійно та наймав людей. Колишню дружину позивача не бачив жодного разу, тому вважав що господарем цього майна є [PERSON] . Свідок [PERSON] (друг) пояснив, що він є приватним підприємцем, протягом 15 років [PERSON] замовляв у нього будівельні матеріали, та він привозив йому щебінь, пісок, землю, бетон, цемент та інше. Останній раз в 2020 році привозив йому будівельні матеріали. Вважав що [PERSON] є володільцем цього майна. Оскільки [PERSON] участі у будівництві не приймала. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює автокрановщиком у ПМК-131 в смт. Новоолексіївка. Так у період з початку двохтисячних років по 2014-2015 рік він періодично працював у [PERSON] на будівництві, здійснював роботи на автокрані. Розвантажував будівельні плити, блоки, перекриття, потім робили монтажі роботи з цих матеріалів. Будували будинок, їдальню в два поверхи. Дружину [PERSON] він не бачив, всім будівельним процесом керував [PERSON] . Також [PERSON] розповідав, що будує все для родини, для дітей на майбутнє. Свідок [PERSON] (підсобний робітник) пояснив, що працював у [PERSON] з першого дня будівництва с початку двохтисячних років і по 2020 рік. Наймав та розраховувався з ним за будівельні роботи тільки [PERSON] . Його дружину [PERSON] бачив за весь час два рази, участі у будівництві вона не приймала. Він бачив її коли Айше з подругами приїжджала на море відпочивати. Свідок [PERSON] (підсобний робітник) пояснив, що працював у [PERSON] з 2005 року по 2018 рік. Він виконував роботи з фундаменту, укладкою цегли, тротуарної плитки, клав кахель. Дружину [PERSON] бачив, але вона на будівництві не з`являлась, не цікавилась ним. За роботу розраховувався [PERSON] . Свідок [PERSON] (столяр) пояснив, що він на протязі з 2008 по 2020 року працював у [PERSON] на будівництві. Робив дах, ставив двері, бесідки, дитячі майданчики. За роботу розраховувався з ним [PERSON] , його дружину за весь цей час бачив три-чотири рази. Свідок [PERSON] (будівельник) пояснив, що він на протязі 2005-2019 років працював у [PERSON] , виконував роботи з облицювання будівлі, клав плитку на підлозі та стінах. На роботу його запрошував [PERSON] , розраховувався також за роботу тільки він. Свідок [PERSON] (будівельник) пояснив, що він на протязі 2005-2013 років працював у [PERSON] , виконував роботи по укладанню плитки, робив дах, фундамент. Наймав на роботу та платив йому [PERSON] . [PERSON] знає, але на будівництві її не бачив жодного разу. Свідок [PERSON] (будівельник) пояснив що він на протязі 2005-2013 років працював у [PERSON] , виконував роботи з штукатурки, монтажу, клав плитку. На роботу його запрошував [PERSON] , та за виконані роботи також він розраховувався. Свідок [PERSON] (зварювальник) пояснив, що він працював у [PERSON] на протязі 2008-2019 років. Виконував всі зварювальні роботи, робив сходи, перила, ворота, паркан, балкони. За роботу з ним розраховувався [PERSON] . Куртамет Айше він знає, але на будівництві не бачив. Свідок [PERSON] пояснив, що його на роботу запросив [PERSON] . Він виконував у нього роботи з водопостачання, каналізації, встановлював сантехніку. Халіл за роботу розраховувався з ним. Свідок [PERSON] (електрик) пояснив, що він на протязі 2008-2020 років працював у [PERSON] на будівництві, займався електропроводкою, встановлював телевізори, супутникові антени, проводив інтернет. За роботу йому платив [PERSON] , його дружину [PERSON] на будівництві не бачив. Свідок [PERSON] пояснив, що він на протязі 2008-2020 років здійснював у [PERSON] роботи з встановлення металопластикових вікон, дверей. Привозив металочерепицю. За роботу йому платив [PERSON] , його дружину [PERSON] знає, але ніколи на будівництві не бачив. Отже, позивач надав суду достатньо переконливих доказів, які вказують на те, що позивач як в період шлюбу із [PERSON] так і після його розірвання самостійно займався організацією та будівництвом спірної нерухомості. Відповідач [PERSON] та її адвокат Кравцов С.І. в судовому засіданні не надали доказів того, що будівництвом займалась [PERSON] . Також, в судовому засіданні встановлено, що документи необхідні для здачі будинку в експлуатацію відповідач [PERSON] готувала без відома позивача, що підтверджується наступними доказами. На адвокатський запит адвоката позивача Большакова В.М. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області надано копії підписаних [PERSON] декларацій про готовність житлового будинку та господарських споруд розташованих за адресою: [ADDRESS] до експлуатації. Згідно зазначеної у цих деклараціях інформації початок будівництва цих об`єктів березень 2014 року, а закінчення будівництва листопад 2014 року. Окрім того, документи по введенню в експлуатацію цього будинку (інвентарну справу, звіт про технічне обстеження та проекти декларацій про готовність об`єктів до експлуатації) для надання в управління ДАБІ на замовлення [PERSON] виготовила ФОП [PERSON] , яка на адвокатський запит [PERSON] повідомила, що дати будівництва в цих документах вказані зі слів відповідача [PERSON] . Окрім цього, як встановлено судом, у вказаних документах відповідач [PERSON] не зазначила в якості забудовника позивача [PERSON] . Отже, в судовому засіданні встановлено, та підтверджено доказами, що забудовником вищезазначеного спірного майна є позивач, який проводив всі будівельні роботи як в період шлюбу з 2002 року по 25 грудня 2013 року так і після його розірвання із відповідачем [PERSON] до літа 2020 року. Але, незважаючи на це відповідач [PERSON] , оформила право власності на вищевказане спірне домоволодіння на себе, зазначивши дату початку та кінця будівництва вже після розірвання шлюбу із позивачем та не зазначивши його в якості забудовника. Зазначені обставини свідчать, про те що будівництво спірного будинку здійснено особисто позивачем частково в період шлюбу та закінчувалося на протязі семи років після розлучення. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно частин першої та другої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Таким чином відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України та ч. 1, ч. 2 ст.368 ЦК Кодексу спільна з сумісна власність на спірну нерухомість позивача та відповідача [PERSON] сформувалася у два етапи: з початку у період шлюбу як спільна сумісна власність подружжя на відповідні будівельні матеріали і вже після розлучення - як спільна сумісна власність фізичних осіб (не подружжя) на закінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями. Що стосується земельної ділянки, то суд не вважає обґрунтованими доводи сторони відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] стосовно того, що в силу положень 81,116 ЗК України земельна ділянка, яка була виділена [PERSON] не є сумісною власністю подружжя, а є лише особистою приватною власністю відповідача. Так, частина 1 ст. 59 СК України встановлює, що той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. Необхідно відмітити, що майно, що належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності у порядку ст. 57 СК України, повністю та автоматично не перетворюється в спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному з подружжя на праві особистої приватної власності. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 541/2734/16-ц (ЄДРСРУ № 81288301). Отже, після закінчення будівництва на земельній ділянці житлового будинку, прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього, право особистої приватної власності на земельну ділянку від відповідача [PERSON] перейшло до них із позивачем як до співвласників будинку у вигляді права їх спільної сумісної власності, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Крім того, у зв`язку з виконанням позивачем великого обсягу робіт з підсипання ділянки та істотним збільшенням у зв`язку з цим її вартості має місце додаткова підстава для визнання права спільної сумісної власності на цю земельну ділянку відповідно до положень ст.62 СК України, згідно з якою, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Що стосується права особистої приватної власності відповідача [PERSON] на цю на земельну ділянку, яке виникло в результаті її приватизації, то зазначених вище обставин достатньо для його припинення відповідно до положень ст.378 ЦК України, згідно з якою право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Щодо вимоги про визнання договорів купівлі продажу недійсними та надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, та встановленим в судовому засіданні фактів, суд виходить з наступного. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.ч. 2-3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] оформивши, шляхом надання неправдивих відомостей у документи, а саме декларації щодо готовності об`єкта до експлуатації, оформила на себе право власності на спірний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вищевказаний будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2019 року за №34728349, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1991532365221. Після цього, 20 серпня 2020 року відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га, з кадастровим номером 6522186500:21:027:0013 які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , продала [PERSON] вищевказані об`єкти нерухомості. Зазначені договори посвідчені 20 серпня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Тетяною Леонідівною. При цьому, у пунктах 1.4 і 9.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки та в пунктах 1.3. і 5.7 договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено, що продавець стверджує про те, що треті особи ніяких прав на ці об`єкти не мають, що покупець ознайомлений із заявою продавця [PERSON] про те, що відчужувані нею за цими договорами об`єкти нерухомості не є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст.369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Згідно з положеннями ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що [PERSON] при здачі будинку в експлуатацію навмисне невірно вказала період будівництва будинку, чим створила видимість наявності у неї права особистої приватної власності на будинок, а потім при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу повідомила нотаріусу завідомо неправдиві відомості про те, що житловий будинок та земельна ділянка не перебуває у спільній сумісній власності та про те, що треті особи ніяких прав на ці об`єкти не мають. В результаті вказаних дій, з боку відповідача [PERSON] зазначена нерухомість в порушення вказаних вище вимог законодавства таємно від позивача, який є співвласником спірної нерухомості та без його згоди була продана відповідачу [PERSON] . За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про визнання вищевказаних договорів купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою: [ADDRESS] недійсними, підлягає до задоволення. Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов задоволено повністю, позивач надав підтверджуючі документи, стосовно сплати судового збору, тому вказані витрати, в розмірі якому просить позивач покладаються на відповідачів.

Outcome: approved