Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що в даний час має намір зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належну йому земельну ділянку площею 0.4327 га, розташовану на території с.Верхівня Ружинського району Житомирської області. Однак заявник зробити цього не може, так як в Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який підтверджує його праву на вказану земельну ділянку, невірно зазначено його по батькові: [PERSON] замість [PERSON], тобто пропущено букву [PERSON] Оскільки на даний час Державні акти на право власності на землю не видаються, тому внести виправлення у вказаний Державний акт неможливо. З вказаних підстав [PERSON] просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER]. В суд заявник та представник заінтересованої особи подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, заявник свої вимоги підтримує, а Верхівнянська сільська рада Ружинського району проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. З паспорта заявника вбачається, що його дійсне ім'я - [PERSON] та народився він [INFO] в с.Верхівня Ружинського району Житомирської області (а.с.5). 2 З наданого заявником для огляду в судовому засіданні оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 17.10.2002р. Верхівнянською сільською радою Ружинського району Житомирської області , вбачається , що на підставі рішення 1-ї сесії 24-го скликання Верхівнянської сільської ради від 11.04.2002р. [PERSON], проживаючому по [ADDRESS] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.4327 га, з яких -0.25 га для обслуговування житлового будинку, 0.1827 га для ведення селянського господарства, розташована на території [ADDRESS] З копії вищевказаного рішення 1-ї сесії 24-го скликання Верхівнянської сільської ради вбачається, що дійсно на сесії приймалось рішення про передачу [PERSON] у приватну власність вказаної земельної ділянки (а.с.18-19). З письмових пояснень заявника, наданих до суду, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER], виданого 12.06.2012р. виконкомом Верхівнянської сільської ради Ружинського району, а також Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманої 10.01.2017р. Ружинським районним судом Житомирської області, вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями, право власності на який зареєстровано за [PERSON]( а.с.17, 21-22, 28-29). Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Як вбачається з правової позиції, викладеної ВС України у справі за № 6-253цс13 від 13.04.2016р., зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказаний висновок Верховного Суду України в силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. 3 На підставі викладеного, суд приходить до впевненості, що Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], наданий заявником, належить йому, а у вказаному акті допущено помилку в написанні по-батькові [PERSON] і тому заява останнього підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності йому вказаного Державного акту, дозволяє заявнику реалізувати своє право щодо розпорядження належним йому нерухомим майном.

Outcome: approved