Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] як законного представника неповнолітньої [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Шоста одеська державна нотаріальна контора, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.091997 р., зареєстрованого на Одеській товарній біржі, за умовами якого [PERSON]П, продала, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, що в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,2 кв.м. та загальною площею 55,40 кв.м., та про визнання права власності на 9/10 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі та на 1/3 ч. квартири [ADDRESS] в порядку спадкування в першу чергу за законом після смерті [PERSON], який помер 06.11.2013 року (т. 1 а.с.2-3, т.2 а.с.175-176, 282). В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що, по-перше, 06.11.2013 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 3/10 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, що належала його батькові на підставі біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., зареєстрованого на Одеській товарній біржі, та з ? ч. квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному в м. Одесі, що належала його батькові на підставі договору дарування від 26.05.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1923; і, по-друге, Шостою одеською державною нотаріальною конторою, на підставі його відповідної заяви, 10.01.2014 р. була заведена спадкова справа № 2/2014 до майна його померлого батька [PERSON], та [PERSON], яка є матірю його померлого батька [PERSON] і його бабусею, відмовилася від належної їй частки у спадщині на його користь, але у звязку з тим, що біржовий договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., зареєстрований на Одеській товарній біржі, не був посвідчений нотаріально, а оригінал договору дарування від 26.05.2011 р. за р. № 1923 зберігається у [PERSON], яка не надає його до нотаріальної контори, отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливим. Під час судового розгляду даної справи [PERSON], діючи як законний представник неповнолітньої [PERSON], предявила зустрічний позов до [PERSON] про визнання за неповнолітньою [PERSON] права власності на 1/3 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі в порядку спадкування першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер 06.11.2013 року (т.2 а.с. 210-212). В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] вказує, що, по-перше, неповнолітня [PERSON] є донькою та спадкоємцем першої черги за законом померлого 06.11.2013 р. [PERSON], а 10.01.2014 р. неповнолітньою [PERSON] було подано заяву до Шостої одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину за законом не отримано; по-друге, зміст договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., відповідно до якого 3/10 ч. квартири під № 16 в будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі належать померлому [PERSON], а 7/10 ч. позивачу [PERSON], не відповідає реєстрації права власності, оскільки в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» станом на 31.12.2012 р. право власності на вказану квартиру зареєстровано за померлим [PERSON] та за позивачем [PERSON] в рівних частках; і, по-третє, цей договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки не посвідчений нотаріально, а одним із покупців являється позивач [PERSON], який на дату укладання цього договору був неповнолітнім, отже відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не міг бути членом товарної біржі, та при укладанні цього договору органом опіки та піклування не надавався відповідний дозвіл на укладення цього договору, тому цей договір в частині придбання позивачем [PERSON] 7/10 ч. згаданої квартири є недійсним, в звязку з чим до цих правовідносин слід застосувати положення ст. 344 ЦК України, так як у померлого [PERSON] виникло право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] підтримав позов свого довірителя та не визнав зустрічний позов законного представника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], а представник останньої адвокат [PERSON] підтримав зустрічний позов своєї довірительки та не визнав позов [PERSON] Направлена судом судова повістка відповідачу [PERSON], за останньою відомою судові адресою її місця проживання, була повернута судові з поміткою пошти про те що вона відмовилася від отримання судової повістки. Завідувач Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] просив розглянути справу за відсутності представника цієї нотаріальної контори, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи (т.2 а.с. 224). Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування [PERSON] просила розглянути справу без участі представника Приморської райадміністрації Одеської міськради в особі її органу опіки та піклування, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи (т.2 а.с. 243, 244). Направлені судом судові повістки Одеській товарній біржі, за останньою відомою судові адресою її місцезнаходження, були повернуті судові з помітками пошти про те, що за такою адресою Одеська товарна біржа більше не знаходиться. Дослідивши матеріали справи і вислухавши представників позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що 04.09.1997 р. [PERSON] та [PERSON], діючи від свого іменні та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], уклали договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі, зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.09.1997 р. під р. № 1166 на стор. 54 в книзі 110доп, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили трикімнатну квартиру під № 16, житловою площею 38,2 кв.м., загальною площею 55,40 кв.м., що розташована у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі(т.1 а.с.108, т.2 а.с. 181, 182-183). На підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу [PERSON] за р. № 1923, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» під № 408 на стор. 94 в книзі 396пр, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] набули право власності в рівних частках кожний на квартиру під № 13, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що розташована у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м. Одесі (т.1 а.с. 93, 107). 06 листопада 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 355908, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 08.11.2013 р. (т.1 а.с. 79). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) від 09.08.2014 р., померлий [PERSON] не залишив заповіту (т.1 а.с.80). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом померлого 06.11.2013 р. [PERSON] є його мати [PERSON], його син [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON] За приписами ч. 1 ст. 1297 та ч. 1 ст. 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Шостою одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 2014 до майна померлого 06.11.2013 р. [PERSON] на підставі заяви неповнолітньої [PERSON] про прийняття спадщини від 10.01.2014 р. та заяви позивача [PERSON] про прийняття спадщини від 13.01.2014 р. При цьому, як вбачається з наданої суду копії вказаної спадкової справи, [PERSON] відмовилася від прийняття належної їй частки у спадщині її померлого сина [PERSON] на користь позивача [PERSON], про що нею була надана до Шостої одеської державної нотаріальної контори відповідна заява від 14.11.2013 р., посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 270 (т.1 а.с. 78). Таким чином, на час судового розгляду даної справи спадкоємцями першої черги за законом померлого 06.11.2013 р. є в 2/3 частинах його син [PERSON] та в 1/3 частині його неповнолітня дочка [PERSON], але отримання ними свідоцтв про право на спадщину за законом не уявляється можливим у звязку з тим, що, по-перше, ними не надано до нотаріальної контори оригіналу договору дарування від 26.05.2011 р. за р. № 1923, на підставі якого померлий [PERSON] набув право власності на ? ч. квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м.Одесі; і, по-друге, біржовий договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., зареєстрований на Одеській товарній біржі, на підставі якого померлий [PERSON] набув право власності на частку квартири [ADDRESS], не був посвідчений нотаріально. При цьому, представник [PERSON] не спростував в суді доводи позивача [PERSON] стосовно того, що оригінал згаданого договору дарування від 26.05.2011 р. за р. № 1923 зберігається у [PERSON], яка відмовляється надати його до нотаріальної контори. Водночас суд бере до уваги, що законний представник неповнолітньої [PERSON] [PERSON] не заявляла у даній справі позовні вимоги про визнання за неповнолітньою [PERSON] права власності на відповідну частку квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічний) в м. Одесі в порядку спадкування першої черги за законом після смерті її батька [PERSON] Відповідно до п. 3.1. [PERSON] спеціалізованого суду України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дану справу, суд також виходить з наступного. Частина 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним на дату укладання біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р. між відповідачем [PERSON] і померлим [PERSON], та втратив чинність на підставі Закону України № 997-V від 27.04.2007 року, передбачала, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Як вбачається договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., укладаючи цей договір померлий [PERSON] діяв від свого імені та від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] як його законний представник, що повністю відповідає вимогам законодавства, яке діяло на той час та діє на дату судового розгляду даної справи. Не заслуговують на увагу суду доводи [PERSON] стосовно того, що вказаний договір в частині його укладення померлим [PERSON] в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] без згоди органу опіки та піклування є недійсним, оскільки у даному разі померлий [PERSON] не відчужив, а придбав на користь свого неповнолітнього сина нерухоме майно, отже укладення цього договору не призвело до порушення прав та/або інтересів неповнолітньої особи. Відповідно до п. 5 цього договору, грошові кошти в сумі 9477,00 грн. за продану за цим договором квартиру були отримані продавцем до підписання цього договору. В тексті цього договору зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання цього договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон. Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або щодо квартири, яка є предметом купівлі-продажу за цим договором. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за вказаним договором купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально. На теперішній час нотаріальне посвідчення цього договору є неможливим у звязку з тим, що 06.11.2013 року помер покупець [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 13 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними»,\~з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до\~статей 210\~та\~640 ЦК\~пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановленихстаттями 218\~та\~220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дійсним біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 року підлягають задоволенню. Також суд бере до уваги, що відповідно до п. 5 згаданого договору, продана за цим договором квартира [ADDRESS] належить новим власникам у наступних частках : померлому [PERSON] 3/10 ч. квартири, [PERSON] 7/10 ч. квартири, а відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 17.02.2014 р. № 435676.69, право власності на згадану квартиру зареєстровано за померлим [PERSON] та за позивачем [PERSON] в рівних частинах на підставі згаданого договору. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що, по-перше, законодавство України, чинне на дату укладання згаданого біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., не передбачало виникнення права власності на нерухоме майно з моменту його державної реєстрації, така норма була введена лише Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (частина 2 статті 3), що набув чинності 03 серпня 2004 року; і, по-друге, станом на 15.09.1997 року, тобто на дату здійснення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за померлим [PERSON] та за позивачем [PERSON] на підставі біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., позивач [PERSON] не досяг повноліття, що унеможливлювало зменшення набутої ним частки у згаданій квартирі на підставі біржового договору купівлі-продажу № 18910 від 04.09.1997 р. без згоди органу опіки та піклування. Таким чином, належні [PERSON] частки у спадщині померлого 06.11.2013 року [PERSON], з урахуванням того, що [PERSON] відмовилася від прийняття належної їй частки у спадщині її померлого сина [PERSON] на користь позивача [PERSON], становлять : 2/10 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі та 2/6 ч. квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м. Одесі, а належна неповнолітній [PERSON] частка у спадщині померлого 06.11.2013 року [PERSON], що складається з квартири [ADDRESS], становить 1/10 ч. цієї квартири. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд стягує на його користь понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3654,00 грн., повязані зі сплатою ним судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог), з законного представника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] Задовольняючи частково позовні вимоги законного представника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], суд стягує на її користь понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн., повязані із сплатою судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог), з [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: partial