Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Свою заяву обґрунтовує тим, що 07.06.2008р. померла його матір [PERSON], [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,00 га, з цільовим призначенням для введення особистого селянського господарства, що розташована на території Чонгарської сільської ради Генічеського району, Херсонської області. На час відкриття спадщини він проживав разом із матірю. До нотаріальної контори, у визначений законом шестимісячний термін, із заявою про прийняття спадщини не звертався, так як вважав, що з часу відкриття спадщини він мав право у будь який час звернутися до нотаріальної контори за видачею свідоцтва на спадкове майно. 15.12.2105 року він звернувся з відповідною заявою про оформлення спадщини до приватного нотаріуса Генічеського районного нотаріального округу [PERSON] та видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус йому відмовила, пояснивши, що ним не підтверджено факт його сумісного проживання зі спадкодавцем. Оскільки він мешкав разом з померлою матірю, на час відкриття спадщини, вважає, що фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння і управління спадковим майном. Просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Судом встановлені слідуючі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно ст. 257 ЦПК України, заява особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем його проживання. Статтею 256 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми Закону передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 17 серпня 1948 року Миколаївською сільською радою Генічеського району, Херсонської області, [PERSON] є сином [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ №071762, виданого 11 червня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського району управління юстиції Херсонській області, актовий запис №136, [PERSON] померла 07 червня 2008 року. Згідно витягу зі спадкового реєстру №39261994 від 23.12.2014 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Генічеського районного нотаріального округу [PERSON], інформація, щодо померлої 07.06.2008 року [PERSON], за даними алфавітних книг обліку спадкових справ відсутня. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,00 га, з цільовим призначенням для введення особистого селянського господарства, яка розташована на території Чонгарської сільської ради Генічеського району, Херсонської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ХС №038156 від 01.08.2002 року. Відповідно до довідки Чонгарської сільської ради Генічеського району №1118 від 27.04.2015 року земельна ділянка, що належить [PERSON], під забороною та арештом не перебуває. З 1998 року до смерті 07.08.2008р., [PERSON] проживала разом зі своїм сином [PERSON] по провул. Гагаріна,6, в м. Генічеську, Херсонської області, оскільки самостійно не могла пересуватися та потребувала стороннього догляду, що підтверджується довідкою голови квартального комітету Генічеської міської ради від 17.04.2015 року. Судом встановлено, що згідно повідомлення КЗ Генічеська ЦРЛ №73/07 від 18.02.2015р., [PERSON] перебувала на диспансерному обліку у лікаря ендокринолога з 1986 року до моменту смерті 07.06.2008р. З 2007 року їй було призначено диспансерний нагляд дільничного терапевта. 03.05.2007 року [PERSON] встановлено 1 групу інвалідності безтерміново. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що вони давно знають родину [PERSON]. Мати заявника [PERSON] останнім часом тяжко хворіла, потребувала постійного догляду та допомоги, тому її син [PERSON] забрав її проживати до себе. Проживала померла разом із заявником по провул. Гагаріна, в м. Генічеську до моменту її смерті у 2008 році. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Встановлення факту прийняття спадщини має для заявника юридичне значення та необхідне йому для реєстрації в законному порядку його права на успадковане нерухоме майно після смерті своєї матері. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] та вважає за необхідне встановити факт прийняття ним спадщини, як спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Outcome: approved