Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.09.2016, зареєстрований в реєстрі за № 7531, вчинений ПН ДМНО [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 161184,51 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що у червні 2017 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого ПН ДМНО [PERSON] 15.09.2016. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження [PERSON] дізнався, що вказаним виконавчим написом було запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 161184,51 грн. на підставі кредитного договору № DNH4KP45430031 від 30.05.2006; заборгованість складається з залишку заборгованості за кредитом 5908,50 грн., залишку заборгованості за відсотками 40705,77 грн., пені 105275,74 грн., штрафу 7594,50 грн., витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства України, а саме на час звернення банку до нотаріуса сплинув строк позовної давності, оскільки нотаріус вчиняє виконавчий напис за умов, що з дня виникнення права вимоги не минуло більше трьох років. Банк не надав нотаріусу документи, що підтверджують безспірність вимог, тобто кредитний договір № DNH4KP45430031 від 30.05.2006, якій [PERSON]І не підписував. Також позивачу не направлялось письмове повідомлення про усунення порушень, заявлена грошова сума не є безспірною, оскільки пеня нарахована за 10 років, а розмір штрафних санкцій у 19 разів перевищує розмір основного боргу. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення по суті позовних вимог, з яких вбачається, що кредитний договір № DNH4KP45430031 від 30.05.2006, наявність якого піддає сумніву позивач, в судовому порядку не дійсним чи не укладеним не визнавався, а докази не існування даного правочину позивачем до суду не надано. Нотаріусу були надані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення щодо позовних вимог [PERSON], вважала себе не належним відповідачем, просила відмовити в задоволенні вимог. З письмових заперечень відповідача вбачається, що підставою для скасування виконавчого напису є лише безпідставність вимог. Стягувачем було надано нотаріусу необхідні документи, а саме оригінал кредитного договору та виписку з рахунку боржника, вимога про усунення порушень була направлена боржнику, а фіскальний чек про оплату послуг поштового звязку представлено нотаріусу. Право на предявлення вимоги про стягнення боргу виникає у кредитора протягом дії договору. Враховуючи, що в кредитному договорі № DNH4KP45430031 від 30.05.2006 не передбачений строк його дії, вважається, що він укладений на невизначений час, а тому трирічний строк для вчинення виконавчого напису не минув. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. 15 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 7531, яким запропоновано стягнути грошові кошти в сумі 161184,51 грн. з [PERSON], які є його боргом за кредитним договором № DNH4KP45430031 від 30.05.2006, укладеним ПАТ КБ «ПриватБанк»; вимоги банку складаються з залишку заборгованості за кредитом 5908,50 грн., залишку заборгованості за відсотками 40705,77 грн., пені 105275,74 грн., штрафу 7594,50 грн., витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн., строк, за який провадиться стягнення 30.05.2006 по 27.07.2016. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п 2.3. глави 16 Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Пунктами 3.1., 3.3. глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2. глави 16 Порядку). Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобовязань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або вставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих ПН ДМНО [PERSON] до суду документів вбачається, що письмова вимога про усунення порушень, яка адресована [PERSON], датована 15 серпня 2016 року, доказом її відправлення надано фіскальний чек Укрпошти, в якому датою відправки листа вказано 08 вересня 2016 року о 12-06 годині, а виконавчий напис вчинено 15 вересня 2016 року, тобто через 7 днів після відправлення вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Таким чином, виконавчий напис вчинений всупереч вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. Крім того, розмір пені обрахований за 10 років всупереч положень ст.. 258 ЦК України та перевищує розмір основного боргу майже в 17 разів, що суперечить положенням п. 3.3. глави 16 Порядку. За таких обставин, заборгованість [PERSON] не є безспірною, а тому не було підстав для вчинення виконавчого напису. Посилання позивача на відсутність кредитного № DNH4KP45430031 від 30.05.2006 як на підставу оспорювання виконавчого напису суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів того, що [PERSON] не мав грошових зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк», суду не надано та в ході розгляду справи не встановлено. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved