Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком та зняття з реєстрації місця проживання - за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у вказаному будинку зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою з липня 2012 року і в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. В судове засідання сторони повторно не з`явилися. Позивач надіслав до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без його участі, позов підтримав частково, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , відмовився від позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації у вказаному житлі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причин повторної неявки не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався. Будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановивши фактичні\~обставини та\~відповідні їм\~правовідносини,\~суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. За положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.47\~Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно положень ст.9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №160985318 від 26 березня 2019 року (а.с.5). Згідно довідки Кривоозерської селищної ради Миколаївської області від 20 серпня 2019 року №2056 (а.с.9) місце проживання [PERSON] ,\~1978\~року народження зареєстроване в [ADDRESS] . Відповідно до даних акту, складеного депутатом Кривоозерської селищної ради 20 серпня 2019 року, відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні з липня 2012 року, (а.с.11). Відповідно до положень ст.72\~ЖК Української\~РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72\~ЖК Української\~РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71\~ЖК Української\~РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що ним доведено. Належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин непроживання відповідача у спірному жилому з 2012 року, відсутні. Враховуючи,\~що відповідач\~ [PERSON] \~відсутній за\~зареєстрованим місцем\~проживання більше\~одного року,\~фактично проживає\~в іншому\~житловому приміщенні,\~проте в\~добровільному порядку\~відмовляється переоформити\~реєстрацію місця\~проживання,\~тому є\~підстави для\~визнання його\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням\~-\~будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved