Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Солом'янської в м. Києві державної адміністрації - про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що він є співвласником (1/5 частини, а саме 16,7 м2) трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 70 м2 , з них 42 м2 - жила площа, 8 м2- кухня. За вказаною адресою [PERSON] зареєстрований разом із своєю малолітньою донькою - [PERSON], [INFO]. Спірна квартира складається із трьох кімнат: 16 м2, 14 м2, 12 м2, кухні площею 8 м2, коридору площею 7 м2 та двох санвузлів загальною площею 8 м2 та лоджії площею 4 м. [PERSON] зазначає, що не зважаючи на той факт, що він є співвласником зазначеної вище квартири та зареєстрований у ній, інші співвласники, а саме відповідачі ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]) не допускають його у спірну квартиру чим порушують його права, як співвласника квартири. В зв'язку із зазначеним [PERSON] з урахування заяви про уточнення позовних вимог просив суд зобов'язати [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні власністю, а саме 1/5 частиною квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] та його сім'ю ([PERSON], [PERSON]) у квартиру [ADDRESS]. В процесі розгляду справи [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Солом'янської в м. Києві РДА, Управління державної міграційної служби в м. Києві - про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. [PERSON] мотивувала свої вимоги тим, що відповідно до Довідки №525 виданої 17 квітня 2013 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ ВСП «Батиївський», за адресою спірної квартири зареєстровані співвласники [PERSON], що володіє 2/5 частками спірної квартири, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], що є власником особового рахунку квартири та двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], [INFO] - донька відповідача. Фактично відповідач за зустрічним позовом та його донька проживає разом з дружиною в квартирі [ADDRESS], належній матері дружини відповідача за зустрічним позовом. [PERSON] зазначає, що відповідач за зустрічним позовом добровільно покинув спірну квартиру та з 2006 року не проживає за адресою спірної квартири, але не знявся з реєстрації. Реєстрація відповідачів за зустрічним позовом в спірній квартирі створює перешкоди в користуванні квартирою, оскільки нарахування за квартплату, інші комунальні послуги відбувається на всіх зареєстрованих осіб. Однак відповідач за зустрічним позовом відмовляється приймати участь в цих витратах. [PERSON] зазначає, що вона, як співвласник квартири, будучи матір'ю-одиначкою, на утриманні якої знаходяться двоє дітей та матір, вимушена нести фінансовий тягар утримання квартири і за відповідачів за зустрічним позовом, що ставить її в ще більш скрутне матеріальне становище. В зв'язку із зазначеним [PERSON] просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Сторони в судове зсідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Під час розгляду справи представником позивача за первісним позовом були надані суду пояснення відповідно до яких представник позивача за первісним позовом просив суд первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача за зустрічним позовом також під час розгляду справи надала сулу пояснення відповідно до яких зустрічний позов підтримала та просила суд про його задоволення, проти первісного позову заперечувала в повному обсязі та просила суд відмовити в задоволенні первісного позову повністю. З урахуванням того, що в процесі розгляду справи представником позивача за первісним позовом та представником позивача за зустрічним позовом були надані суду пояснення з приводу первісного та зустрічного позову, суд вважає за можливе розгляд справи провести у їхню відсутність. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником (1/5 частини, а саме 16,7 м2) трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 70 м2 , з них 42 м2 - жила площа, 8 м2- кухня. За вказаною адресою [PERSON] зареєстрований разом із своєю малолітньою донькою - [PERSON], [INFO]. Вбачається, що спірна квартира складається із трьох кімнат: 16 м2, 14 м2, 12 м2, кухні площею 8 м2, коридору площею 7 м2 та двох санвузлів загальною площею 8 м2 та лоджії площею 4 м. [PERSON] в своєму позові посилається на те, що не зважаючи на той факт, що він є співвласником вищевказаної квартири та зареєстрований у ній, інші співвласники, а саме відповідачі ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]) не допускають його у спірну квартиру чим порушують його права, як співвласника квартири, в зв'язку з чим [PERSON] просив суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст.. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Однак, доводи позивача за первісним позовом, щодо порушення права користування, розпорядження його приватною власністю не відповідають дійсності, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, як вбачається з додатків, долучених позивачем за первісним позовом до позовної заяви, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження його припущень, зокрема позивачем за первісним позовом не надано до суду жодного доказу про звернення до органів МВС, щодо фіксації факту перешкоджання відповідачами за первісним позовом у користуванні житлом, не надано й жодних скарг про порушення прав позивача за первісним позовом до органів прокуратури та органів опіки, щодо порушення прав дитини та, відповідно, відповідей на такі звернення, які могли б засвідчити на законному рівні такі порушення зі сторони відповідачів за первісним позовом, за результатами яких, було притягнуто останніх до відповідальності. Судом встановлено та не спростовувалось сторонами під час розгляду справи той факт, що [PERSON] з 26. 05. 1994 року та його малолітня донька [PERSON] з 23. 11. 2006 року зареєстровані за адресою спірної квартири, однак [PERSON], після укладення шлюбу з [PERSON] (в листопаді 2004 року), а його малолітня донька з дати реєстрації не проживали жодного дня в спірній квартирі, що підтверджується Актом, посвідченим майстром т/д № 4 КП Солом'янського району в м. Києві «Батиївське» Вишняковим О. І. та відповідно печаткою даного комунального підприємства. Вбачається, що фактичним місцем проживання сім'ї [PERSON] є квартира [ADDRESS]. Таким чином [PERSON] не доведено порушення відповідачам за первісним позовом його прав в користуванні майном, але й порушено вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості реєстрації місця проживання себе та своєї малолітньої доньки. Щодо вимоги [PERSON] про вселення його та членів його сім'ї у спірну квартиру, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Слід зазначити, що стороною позивача за первісним позовом не надано доказів на встановлення співвласниками порядку користування спільним майном, який би порушувався відповідачами за первісним позовом. Крім того, вимоги на вселення [PERSON] та членів його сім'ї порушують права відповідачів за первісним позовом, оскільки належна йому частка у сумісній власності спірної квартири, житлова площа, належна йому в користування становить 8,39 кв.м., що є меншим за розміри наявних у квартирі кімнат. Встановлено, що фактично проживають в спірній квартирі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] Відповідно до положень ст.. 47 ЖК УРСР, норма жилої площі в УРСР встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Враховуючи склад сім'ї відповідачів за первісним позовом, а саме четверо осіб, житлова площа на одну особу, не враховуючи пільг [PERSON], яка є інвалідом, становить 10,48 кв.м., що вже виходить за межі встановленої законом норм. Враховуючи вимоги позивача за зустрічним позовом про вселення ще трьох осіб в спірну квартиру, передбачає ще більш значне зменшення норми житлової площі до 5, 24 кв.м. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не обґрунтовані та не доведені в зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову. В процесі розгляду справи [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Солом'янської в м. Києві РДА, Управління державної міграційної служби в м. Києві - про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. [PERSON] мотивувала свої вимоги тим, що відповідно до Довідки №525 виданої 17 квітня 2013 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ ВСП «Батиївський», за адресою спірної квартири зареєстровані співвласники [PERSON], що володіє 2/5 частками спірної квартири, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], що є власником особового рахунку квартири та двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], [INFO] - донька відповідача. Фактично відповідач за зустрічним позовом та його донька проживає разом з дружиною в квартирі [ADDRESS], належній матері дружини відповідача за зустрічним позовом. [PERSON] зазначала, що відповідач за зустрічним позовом добровільно покинув спірну квартиру та з 2006 року не проживає за адресою спірної квартири, але не знявся з реєстрації. Також [PERSON] зазначала, що реєстрація відповідачів за зустрічним позовом в спірній квартирі створює перешкоди в користуванні квартирою, оскільки нарахування за квартплату, інші комунальні послуги відбувається на всіх зареєстрованих осіб. Однак відповідач за зустрічним позовом відмовляється приймати участь в цих витратах. [PERSON] зазначає, що вона, як співвласник квартири, будучи матір'ю-одиначкою, на утриманні якої знаходяться двоє дітей та матір, вимушена нести фінансовий тягар утримання квартири і за відповідачів за зустрічним позовом, що ставить її в ще більш скрутне матеріальне становище. В зв'язку із зазначеним [PERSON] просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на що слід зазначити наступне. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло №13281 виданого 29.06.1996 року, Договору дарування частини квартири, зареєстрованого в реєстрі за №9-380 від 31.01.2006 року, Договору дарування частини квартири №2-262 від 05.02.2010 року, Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3232329 від 07.05.2013 року, що співвласниками квартири [ADDRESS], що в місті Києві є [PERSON], що володіє 2/5 частками співвласниками, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири, [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири. Оскільки, відповідно до Договору дарування частини квартири, зареєстрованого в реєстрі за №9-380 від 31.01.2006 року [PERSON] подарував належну йому 1/5 частину спірної квартири [PERSON], він є неналежним відповідачем за первісним позовом, оскільки його права, як співвласника квартири були припинені з моменту її відчуження. Відповідно до Договору дарування частини квартири №2-262 від 05.02.2010 року [PERSON] подарувала належну їй 1/5 частину спірної квартири [PERSON], вона є неналежним відповідачем за первісним позовом, оскільки її права як співвласника квартири були припинені з моменту її відчуження. Відповідно Довідки №525 виданої 17 квітня 2013 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ ВСП «Батиївський», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка є власником особового рахунку квартири, та двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Судом встановлено, що [PERSON] добровільно залишив територію спірної квартири, оскільки почав спільне проживання зі своєю сім'єю за іншою адресою. Також судом встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою спірної квартири з 2004 року, а його малолітня донька - з моменту народження. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із своєю сім'єю в квартирі [ADDRESS]. При цьому факт перешкоджання відповідачем за первісним позовом в користуванні спірною квартирою позивачем та його малолітньою донькою не знайшов свого підтвердження належними доказами. Частиною 1 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 28 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновителів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статей 141 та 160 Сімейного кодексу України місце проживання неповнолітньої дитини реєструється за місцем проживання одного з батьків, за згодою обох батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Враховуючи вимоги ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання». За правилом ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.7 вказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. За правилом ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом є одинокою матір'ю та отримує допомогу одинокої матері на малолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 291,60 грн., а також має тривалі розлади здоров'ям, її донька [PERSON], що володіє 1/5 часткою спірної квартири є студентом та також знаходиться на утриманні позивача за зустрічним позовом, що свідчить про скрутний фінансовий стан позивачки за зустрічним позовом. Також судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом, в порушення вимог ст. 360 Цивільного кодексу України, не виконує своїх зобов'язань співвласника спірної квартири. Главою 23 ЦК України встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 визначає, не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Суд вважає, що відповідач за зустрічним позовом та його малолітня донька, будучи зареєстрованими в спірній квартирі, порушують права інших співвласників квартири та створюють перешкоди позивачу за зустрічним позовом, в користуванні власністю, в результаті чого позивач зазнає збитків, сплачуючи комунальні плату за відповідача та його малолітню доньку, які не мешкають в квартирі. Для усунення перешкод в користуванні позивачем за зустрічним позовом спірною квартирою, суд вважає, за необхідне визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, а тому приходить до висновку про задоволення зустрічного позову. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про задоволення зустрічного позову, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] га користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved