Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про зняття арешту з майна та визнання права власності на автомобіль. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 02 вересня 2011 року він придбав у громадянина [PERSON] автомобіль марки «AUDI A8 4.2 QUATTRO», 1998 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № безномерний, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ-6 при ДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09 квітня 2005 року. В підтвердження даної угоди, відповідач надав розписку від 02 вересня 2011 року, про те, що він отримав за придбаний ним, позивачем, автомобіль 48 500 грн. 00 коп., передав останньому автомобіль. До цього часу він, позивач, користувався автомобілем на підставі безстрокової довіреності від 01.08.2008 року, виданої відповідачем на його ім'я на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем. 29 квітня 2012 року, вказаний автомобіль було затримано співробітниками УДАІ ГУ МВС України в Харківській області та направлено на арештмайданчик. При затриманні автомобіля, співробітник ДАІ посилався на постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києва про арешт належного йому автомобіля та надав витяг з АІС «Арешт АМТ», з якого стало відомо, що на придбаний ним автомобіль згідно постанов державних виконавців ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві №143/32 від 29.03.2008 року та №931/32 від 10.08.2006 року, накладено арешт. Після цього, він в телефонному режимі звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві з приводу даного питання та отримав відповідь, що виконавче провадження по вищевказаним постановам закрито, однак щодо знаття арешту після закриття провадження, інформація відсутня. Спірний автомобіль не був переоформлений на його ім'я з поважної причини - по характеру роботи він змушений багато часу проводити на робочому місці (бути постійно присутнім), що позбавляло його можливості розпоряджатися вільним часом. На даний час, він не може вільно користуватися придбаним автомобілем. На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на автомобіль марки «AUDI A8 4.2 QUATTRO», 1998 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № безномерний, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ-6 при ДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09 квітня 2005 року та зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зняти арешт з вказаного спірного автомобіля. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, а право власності позивача на спірній автомобіль - не оспорював. Представник відповідача ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази в сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що 01 серпня 2008 року [PERSON] уповноважив, зокрема, [PERSON] керувати та продати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого МРЕВ-6 ДАІ УМВС України в м. Києві 09.04.2005 року, автомобіль марки «AUDI A8 4.2 QUATTRO», 1998 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № безномерний, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER]. Вищевказана довіреність видана без права передовіри, безстроково та дійсна до припинення її дії, з правом виїзду за кордон та отримання відповідного свідоцтва та є посвідченою 01.08.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1415 (а.с.4 - копія довіреності). Як встановлено в ході судового розгляду, 02 вересня 2011 року позивач придбав у відповідача автомобіль марки «AUDI A8 4.2 QUATTRO», 1998 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № б/н, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ-6 при ДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09 квітня 2005 року, та в підтвердження даної угоди, відповідач надав розписку від 02 вересня 2011 року, про те, що він отримав за придбаний позивачем автомобіль 48 500 грн. 00 коп., та передав позивачу автомобіль (а.с.7 - копія розписки). Однак, як пояснив позивач в судовому засіданні, 29 квітня 2012 року спірний автомобіль було затримано співробітниками УДАІ ГУ МВС України в Харківській області та направлено на арештмайданчик. При затриманні автомобіля, співробітник ДАІ посилався на постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києва про арешт належного йому автомобіля та надав витяг з АІС «Арешт АМТ», з якого стало відомо, що на придбаний позивачем автомобіль згідно постанов державних виконавців ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві №143/32 від 29.03.2008 року та №931/32 від 10.08.2006 року, накладено арешт (а.с.5 - копія витягу). Позивач також пояснив, що після цього, він в телефонному режимі звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві з приводу даного питання та отримав відповідь, що виконавче провадження по вищевказаним постановам закрито, однак щодо зняття арешту після закриття провадження, інформація відсутня. На даний час, він не може вільно користуватися придбаним автомобілем. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Виходячи зі змісту ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на рія (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як визначено в ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною другою вказаної статті визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною п'ятою вказаної статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження належними доказами обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, а тому суд дійшов до висновку що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved