Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою розірвано 12.12.2015. [PERSON] хоча і зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте там не проживає та не веде з позивачем спільного господарства, в добровільному порядку відповідач знятися з реєстраційного обліку в житлі [PERSON] не бажає. [PERSON] вважає, що реєстрація відповідача в його домоволодінні спричинює проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, що порушує його права як власника будинку, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала. Враховуючи письмову згоду позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23082441 від 22.06.2009 р. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідност.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved