Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач мотивує позов тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності йому, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, але фактично там не проживає з 2006 року, тому що виїхала за кордон на роботу. Згідно з рішенням суду від 10 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано. Він не звертався до відповідачки з проханням, щоб вона добровільно знялася з місця реєстрації, оскільки йому не відомо її місцезнаходження. Крім цього, факт відсутності підтверджують акти, складені відповідно до вимог чинного законодавства, про відсутність особи за місцем проживання. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. У заяві вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 грудня 1996 року відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 10 червня 2018 року № 49, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Файна оселя» у вищевказаній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Виходячи з аналізу даної норми, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин. Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З матеріалів справи, а саме: позовної заяви, акту № 158 від 30 травня 2016 року (складеного ТОВ «ТКО «Комфорт-Сервіс»), акту № 5 від 10 червня 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно п.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що позов слід задоволити, позбавити відповідача права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved