Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що [INFO] в м.Конотоп Сумської області померла її мачуха - [PERSON], яка на момент смерті проживала одна. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із земельної ділянки площею 2,3548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 01.10.2004 року. При житті [PERSON] склала заповіт, який посвідчено 02.10.2006 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №121, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла у рівних частинах [PERSON] та позивачці. У шестимісячний строк [PERSON] прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до Буринської районної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа. Позивачка звернулася з питанням оформлення спадщини до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON], яка після витребування спадкової справи, повідомила, що позивачкою пропущено шестимісячний строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та наявні розбіжності у написанні по батькові іншого спадкоємця та розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у Державному акті, що унеможливить видати свідоцтво про право на спадщину на половину майна. Для прийняття спадщини в порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України (за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини), позивачка намагалася звернутися до [PERSON] але явилося, що останній [INFO] помер. При таких обставинах, єдиним правовим способом захисту прав та інтересів позивачки є звернення до суду з даним позовом. Строк для прийняття спадщини позивачка вважає, що нею пропущено з поважної причини, оскільки не знала про те, що необхідно в шестимісячний строк подавати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тим паче вважала, що якщо має на руках Державний акт на право власності на земельну ділянку, а також заповіт на своє ім'я, то фактично набула право власності на спадкове майно, але дізналась від нотаріуса, що таке законодавство вже не діє., оскільки набрав чинності новий ЦК України, яким було встановлено нові правила. Також у державному акті на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 01.10.2004 року, прізвище власника було записано як «[PERSON]», а відповідно до свідоцтва про смерть вона є «[PERSON]», в той час як після укладання шлюбу у 1984 році прізвище [PERSON] стало «[PERSON]». Проте, даний державний акт на право власності на земельну ділянку помилково виданий на дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відділ Держгеокадастру повідомив, що відсутні юридичні підстави для видачі нового правовстановлюючого документу на земельну ділянку. У заповіті від 2.10.2006 року по батькові одного із спадкоємців, а саме, [PERSON] вказано як «[PERSON]», що є відмінним від по батькові, зазначеного в його свідоцтві про смерть, де вказано - «[PERSON]». Виправити дану помилку не має можливості , оскіольки останній помер. Вважає, що неправильне написання по батькові сталося із-за неуважності осіб, які заповнювали документи. Тому позивачка просить визначити їй додатковий строк тривалістю один місяць для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON]. Встановити, що державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 01.10.2004 року, що виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 22.03.2002 року № 63 належить померлій [INFO] в м.Конотоп Сумської області [PERSON], та встановити, що заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області 02 жовтня 2006 року за № 121 від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] належить [PERSON], який помер [INFO] в м. Конотоп Сумської області, та [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивачка та її представник - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримуют, просять позов задовольнити ( а.с. 58, 61 ). Представник відповідача - Михайлівської сільської ради Буринського району у судове засідання не з'явився, від відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 32). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення ( а.с. 55). Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, а тому він підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка на день смерті проживала та була зареєстрована сама в с.Михайлівка Буринського району ( а.с. 12, 46 ). Згідно заповіту від 02.10.2006 року, посвідченого секретарем Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, за життя [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла в рівних частинах позивачці [PERSON] та [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області ( а.с. 7, 38). З листа нотаріуса Буринського районного нотаріального округу від 23.08.2017 року №995/01-16 вбачається, що позивачці роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки остання пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини ( а.с. 45). З копії спадкової справи № 223/2014 р. вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся 30.09.2014 року чоловік відповідачки [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO], свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались ( а.с. 21-22, 35-43). З Державного акту на право власності на земельну діляну [NUMBER] від 01.10.2004 року вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,3548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області ( а.с. 14). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 18.02.1984 року, [PERSON] ( батько позивачки) та [PERSON] уклали шлюб 18.02.1984 року, після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - «[PERSON]» та дружині - «[PERSON]» ( а.с. 8-9, 11). Листом відділу Держгеокадастру у Буринському районі від 28.08.2017 року відмовлено у внесенні виправлень до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] за відсутності передбачених законодавством повноважень щодо внесення виправлень ( а.с. 15) У довідці Михайлівської сільської ради від 17.10.2017 року № 815 зазначено, що [PERSON], яка померла [INFO], була постійним мешканцем с.Михайлівка Буринського району, їй був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , в якому допущено помилку в написанні прізвища, зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]» ( а.с. 54). Судом встановлено, що дошлюбне прізвище померлої [INFO] [PERSON] - «[PERSON]», з довідки Михайлівської сільської ради від 17.10.2017 року № 815 вбачається, що останній видавався державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], то враховуючи викладене суд доходить висновку, що при написанні прізвища [PERSON] у вищевказаному державному акті на право власності на земельну ділянку була допущена помилка, замість правильного «[PERSON]» вказано дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Суд вважає, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, підтверджують той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] належать саме [PERSON]. У заповіті, який посвідчено 02.10.2006 року секретарем Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №121, зазначено, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла позивачці та [PERSON] ( а.с. 7). У даному заповіті по батькові другого спадкоємця вказано як «[PERSON]». З копії спадкової справи № 223/2014 р. вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] звернувся 30.09.2014 року [PERSON], [INFO], в якій також зазначив, що іншим спадкоємцем за заповітом є [PERSON], т.б. позивачка ( а.с. 36). У свідоцтві про народження [NUMBER], яке виписане російської мовою, вказано по батькові [PERSON], [INFO], - «[PERSON]» ( а.с. 10) . Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [INFO] у віці 71 рік помер [PERSON] ( а.с. 21). Враховуючи викладене суд доходить висновку, що при написанні по батькові спадкоємця у вищевказаному заповіті була допущена помилка, замість правильного «[PERSON]» вказано - «[PERSON]», і дана обставина є очевидною. Сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, підтверджують той факт, що заповіт, який посвідчений 02.10.2006 року секретарем Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, від імені [PERSON] фактично складений на користь позивачки та [PERSON]. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, а також заповіту. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, до теперішнього часу позивачка не отримала свідоцтво про право на спадщину і позбавлена такої можливості, оскільки нею пропущено передбачений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка дійсно своєчасно не реалізувала свої спадкові права, адже через свою юридичну необізнаність вона не звернулась своєчасно задля прийняття спадщини до нотаріуса, оскільки мала оригінал державного акту на право власності на землю та заповіту, що давало їй підстави вважати, що вона фактично набула право на спадкове майно, а тому суд вважає, що позивачкою з поважних причин пропущено вищезазначений строк. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права інших осіб. За таких обставин суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також встановити вищевказані факти, які мають юридичне значення, та необхідні позивачці для оформлення права на спадщину після смерті [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved