Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 2006 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська розірваний. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , яка проживає разом з відповідачем. На утримання доньки позивач щомісяця сплачує аліменти, однак відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, не надає можливості приймати участь в спілкуванні та вихованні дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити, не заперечував щодо визначеного адміністрацією Індустріального району Дніпровської міської ради способу спілкування позивача з донькою. Відповідач [PERSON] , визнала позов частково, не погодилась з умовами мирової угоди, не заперечувала щодо визначеного адміністрацією Індустріального району Дніпровської міської ради способу спілкування позивача з донькою та наголошувала, що дитина відвідує позашкільні заняття, які повинні бути враховані у визначеному способі спілкування. Представник адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2006 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2014 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 14.05.2008 року. Судом також встановлено, що стосовно питання спілкування позивача [PERSON] з донькою - [PERSON] , між сторонами виникла конфліктна ситуація. Висновком адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-93 від 06.07.2021 року визначено порядок побачень батьку [PERSON] , [INFO] , з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , таким чином: два рази на місяць, в перший та третій тиждень місяця, з 18:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі з можливістю перебування за місцем проживання батька, без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, в будь-які будні дні з 17:00 до 19:00 (за погодженням батьків) без присутності матері [PERSON] , в місцях та закладах приналежних \~ \~ \~ \~до об`єктів громадського \~ \~ \~ \~дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини. Щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09:00 години першого дня по 19:00 годину третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул за домовленістю батьків, в місцях, помешканнях та закладах, приналежних \~ \~ \~ \~до \~ \~ \~ \~об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері [PERSON] , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька. Щорічний спільний відпочинок протягом одного місяця в один із літніх місяців (за домовленістю батьків) в межах України, без присутності матері [PERSON] . Новорічні свята, день народження дитини у парні роки із матір`ю, у непарні роки із батьком. Відповідно до частини сьомої\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої\~Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~(далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8\~статті 7 СК України\~та у\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно зі\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга\~статті 155 СК України). Частинами другою третьою\~статті 157 СК України\~передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга\~статті 159 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої\~статті 10 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити\~Конституції України\~(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі встановлених обставин справи, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з донькою має бути визначене в такий спосіб: два рази на місяць, в перший та третій тиждень місяця, з 18:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі з можливістю перебування за місцем проживання батька, без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов, режиму дня та позашкільних занять дитини, в будь-які будні дні з 17:00 до 19:00 (за погодженням батьків) без присутності матері [PERSON] , в місцях та закладах приналежних \~ \~ \~ \~до об`єктів громадського \~ \~ \~ \~дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов, режиму дня та позашкільних занять дитини; щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09:00 години першого дня по 19:00 годину третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул за домовленістю батьків, в місцях, помешканнях та закладах, приналежних \~ \~ \~ \~до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері [PERSON] , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; щорічний спільний відпочинок протягом одного місяця в один із літніх місяців (за домовленістю батьків) в межах України, без присутності матері [PERSON] ; новорічні свята, день народження дитини у парні роки із матір`ю, у непарні роки із батьком; день народження батька [PERSON] і брата [PERSON] щорічно за бажанням дитини із батьком, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial