Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України», в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 31 к від 03.03.2018 року про його звільнення з посади начальника АГНКС м. Костянтинівка відповідно до п.1 статті 36 Кодексу Законів про Працю України; поновити його на посаді начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.03.2018 року по день поновлення на роботі без урахування відповідних зборів та обов'язкових платежів; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць та стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані із наданням правничої допомоги в розмірі 8 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з червня 2007 року працював у вказаному підприємстві на різних посадах, зокрема з 02.11.2017 року - на посаді начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». 28.02.2018 року ним була написана заява про звільнення за угодою сторін з 05.03.2018 року. 03.03.2018 року він звернувся до роботодавця із заявою про анулювання домовленості про припинення договору за угодою сторін, у якій просив не розглядати раніше подану заяву про звільнення та вважати її помилково поданою, оскільки у позивача змінилися обставини, що передували написанню заяви. З 05.03.2018 року по 16.03.2018 року та з 19.03.2018 року по 30.03.2018 року позивач перебував на лікуванні. Проте наказом начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 31 к від 03.03.2018 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Дане звільнення вважає проведеним з порушенням норм трудового законодавства, оскільки на час розгляду роботодавцем його заяви про припинення трудового договору за угодою сторін та на час звільнення в нього не було волевиявлення на звільнення з роботи за угодою сторін, а отже угода сторін про звільнення досягнута не була, та в порушення вимог ст. 40 КЗпП України звільнення було здійснено у період тимчасової непрацездатності. З наказом працівник ознайомлений не був. Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив. Вважає дії роботодавця правомірними, оскільки у роботодавця була відсутня згода на анулювання попередньої домовленості між працівником та ним про припинення трудового договору за угодою сторін, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є обов'язковою умовою для продовження трудового договору. Та за вказаних обставин, вважає, що наявність у працівника тимчасової непрацездатності не перешкоджає звільненню за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, 03.03.2018 року [PERSON] відмовився від ознайомленням з наказом про його звільнення. Копію наказу про звільнення було надіслано працівнику поштою. У відповіді на відзив позивач виклав свою думку щодо хибності застосування до спірних правовідносин вищевказану правову позицію, оскільки Верховним Судом України у постанові від 26.10.2016 року у справі № 6-1269цс16 було викладено протилежний правовий висновок наступного змісту: суди повинні з'ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові та у відповіді на відзив. Крім того, зауважив, що ініціатором припинення трудового договору за угодою сторін був роботодавець. Так, під час перевірки діяльності АГНКС, його безпосередній керівник Святовець О.М. попередив його про те, що ним виявлені недоліки у роботі станції та у разі не написання відповідної заяви про звільнення за угодою сторін, його буде звільнено за іншою підставою, невигідною для працівника. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що позивачем не надано доказів здійснення на нього психологічного тиску та вважає що заява про припинення трудового договору за угодою сторін була написана позивачем добровільно. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у дочірньому підприємстві «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на посаді начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка регіонального виробничого управління «Київавтогаз». Відповідно до довідки про доходи ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за вих. № 41-06 від 19.04.2018 р. загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.01.2018 р. по 28.02.2018 р. склала 12866,67 грн.; середньомісячна зарплата складає 7757,82 грн.; середньоденна зарплата складає 378,43 грн. 28.02.2018 року позивач написав заяву, адресовану директору ДП «Укравтогаз» Свіріну В.В., про звільнення з вказаної посади на підставі угоди сторін з 05.03.2018 року. Вказана заява містить візу начальника управління Святовця О.М. 03.03.2018 року позивач перебував у відрядженні у м. Київ. Приблизно о 10 - 00 год. ранку він прибув до приміщення управління, та надав в канцелярію управління заяву, адресовану директору ДП «Укравтогаз» Свіріну В.В. та датовану 02.03.2018 року, у якій просив не розглядати раніше подану заяву про звільнення та вважати її помилково поданою. В цей же день 03.03.2018 року начальник управління Святовець О.М. звернувся до директора підприємства з метою погодження звільнення [PERSON], директор ДП «Укравтогаз» Свірін В.В. надав згоду на звільнення з роботи [PERSON] за угодою сторін. В свою чергу, начальник регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Святовець О.М. видав наказ № 31 к від 03.03.2018 року про звільнення [PERSON] з посади начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка відповідно до п.1 статті 36 КЗпП України. З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлений не був. Разом з тим, 03.03.2018 року комісія у складі посадових осіб управління склала акт про те, що [PERSON] відмовився від ознайомлення з вказаним наказом. 05.03.2018 року [PERSON] був тимчасово непрацездатним та перебував на амбулаторному лікуванні в КУ «Центральна районна лікарня м. Костянтинівка». Вказані обставини справи визнаються сторонами та на їх підтвердження сторони надали відповідні копії документів, а саме: трудової книжки, заяв [PERSON] від 28.02.2018 року та від 02.03.2018 року, наказу дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» № 31 к від 03.03.2018 року, листків непрацездатності, внутрішнього журналу ДП «Укравтогаз», письмових листів - погоджень на звільнення [PERSON], книги обліку наказів з персоналу РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз», журналу відвідувачів ДП «Укравтогаз» за 03.03.2018 р. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повідомили про те, що вони є колегами [PERSON] та разом з ним потягом прямували у відрядження до Регіонального виробничого управління «Київавтогаз» у м. Київ. В дорозі [PERSON] повідомив їм про те, що він передумав звільнятися з посади на підставі раніше поданої заяви, в зв'язку з чим має намір здати відповідну заяву. Під час виконання завдань відрядження вказані особи майже весь час перебували разом. Об 11 год. 00 хв. 03.03.2018 року [PERSON] до організаційно-розпорядчого сектору управління була задана відповідна заява. Приблизно о 14 год. 30 хв. вказані особи покинули будівлю управління та попрямували на залізницю. Приблизно о 16 год. 00 хв. До [PERSON] подзвонили та він повідомив свідків про те, що його запрошували для ознайомлення з наказом про звільнення. Відповідно до посадової інструкції начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка Регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» начальник АГНКС призначається на посаду, переводиться на іншу посаду і звільняється з посади наказом начальника Управління за попереднім письмовим погодженням директора Підприємства з дотриманням вимог чинного законодавства (п. 1.2 інструкції). З вказаною посадовою інструкцією ознайомлений [PERSON] 01.11.2017 р. Статутом дочірнього підприємства «Укравтогаз» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», затвердженим 02.02.2017 року, передбачено, що директор ДП «Укравтогаз» приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Підприємства. Директор в межах чинного законодавства може делегувати окремі свої повноваження заступникам директора або іншим працівника підприємства. Положенням про регіональне виробниче управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», затвердженим 04.05.2010 року, передбачено, що начальник управління приймає на роботу (призначає на посаду) та звільняє з роботи (посади) працівників Управління, за виключенням головного інженера, заступників начальника, головного бухгалтера. Наказом ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 182 від 17.08.2017 р. директор ДП «Укравтогаз» наказано начальникам РВУ ДП «Укравтогаз» здійснювати призначення на посади, звільнення з посад, зокрема, начальників АГНКС, лише за попереднім письмовим погодженням з директором ДП «Укравтогаз» або особою, яка виконує його обов'язки. На підставі наказу про відрядження від 27 лютого 2018 року начальник управління Святовець О.М. з 28.02.2018 року по 03.03.2018 року перебував у відрядженні в м. Краматорськ, що також підтверджується посвідченням про відрядження, табелем обліку використання робочого часу за березень 2018 року. На підставі наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» № 19 від 29.01.2018 р. про перенесення робочих днів у 2018 р. субота 03 березня 2018 р. був робочим днем. Крім того, судом оглянуто надані відповідачем копії акту від 03 березня 2018 року про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом «Про звільнення» від 03.03.2018 року № 31 к Регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»; службової записки провідного інженера Іваненко І.О. від 05.03.2018 р., щодо виходу працівників [PERSON] та [PERSON] на лікарняний із витягом з журналу реєстрації обліку працівників, а також знімок екрану комп'ютера про відправлення копії наказу від 03.05.2018 р. № 31-К на електрону пошту АГНКС м. Костянтинівка та копія чеку про відправлення копії наказу від 03.05.2018 р. на домашню адресу позивача [PERSON] З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що попередньо укладання угоди про звільнення між роботодавцем та [PERSON] відбулось 28.02.2018 року шляхом запропонування начальником регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Святовцем О.М. [PERSON] укласти таку угоди та написання [PERSON] відповідної заяви на ім'я директора ДП «Укравтогаз». 03.03.2018 року директор ДП «Укравтогаз» Свірін В.В. погодив таке звільнення. А отже, угода про звільнення між сторонами була досягнута. В зв'язку з чим заяву [PERSON] з проханням не розглядати раніше подану заяву, не зважаючи на те, що вона була подана в той же день, коли відбулось погодження звільнення директором ДП «Укравтогаз», суд оцінює як одностороннє анулювання домовленості про розірвання трудового договору на підставі пункту 1 ч. 1 статті 36 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, зокрема є: угода сторін. Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2018 року у цивільній справі №761/25946/15-ц виклав наступний висновок щодо застосування норм права, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Анулювання домовленості про розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України можливо лише за взаємною згодою на це працівника та власника або уповноваженого ним органу і працівника. За змістом частини 3 статті 40 КЗпП України у період тимчасової непрацездатності не допускається звільнення працівника лише з ініціативи власника (за винятком повної ліквідації підприємства), а не за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 640/2336/17, в якому посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підтримав висновок про те, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. З наведеного випливає, що між сторонами існувала домовленість про припинення трудового договору за угодою сторін з 05.03.2018 року. Відповідач не надав своєї згоди на анулювання вказаної домовленості. Відсутність волевиявлення працівника на час видання наказу про звільнення не є перешкодою для звільнення відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), а отже відповідач правомірно видав наказ № 31 к від 03.03.2018 року про звільнення [PERSON] з посади начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка. Перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності не перешкоджає припиненню трудового договору за угодою сторін, оскільки у такий період не допускається звільнення працівника лише з ініціативи власника. Крім того, позивачем залишилось не обґрунтованим помилковість подання ним заяви про звільнення за угодою сторін 28.02.2018 року. Посилання позивача про те, що його не було ознайомлено із наказом про звільнення не спростовує висновків суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України лише у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи, а в інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частинні визнання незаконним та скасування наказу начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 31 к від 03.03.2018 року про звільнення [PERSON] з посади начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка відповідно до п.1 статті 36 КЗпП України; поновленні [PERSON] на посаді майстра автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Оскільки вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.03.2018 року по день поновлення на роботі без урахування відповідних зборів та обов'язкових платежів є похідними, а у задоволенні основних позовних вимог відмовлено, в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Вимога позивача стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані із наданням правничої допомоги в розмірі 8 000 грн. 00 коп. у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягають у зв'язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed