Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому порушує питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки [NUMBER] площею 0,1001 га кадастровий номер 32 218 888 00 38 103 0303 в садівницькому товаристві «Ветеран-1» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,1001 га для ведення садівництва в садівницькому товаристві «Ветеран-1» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, серії ЯЖ № 235247 кадастровий номер 32 218 888 00 38 103 0303 від 22 липня 2008 року, разом із скасуванням його державної реєстрації, оскільки розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, яким [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку, визнано недійсним. Позов подано з метою захисту порушених прав позивача - землекористувача спірною земельною ділянкою, як члена садового товариства. Також позивач просив припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,1001 га в садівницькому товаристві «Ветеран-1» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зобов'язати [PERSON] повернути свій примірник державного акту серії ЯЖ № 235247 від 22 липня 2008 року до територіального органу Держкомзему та зобов'язати орган нотаріату внести відомості до Державного реєстру правочинів щодо визнання недійсним та скасування відомостей договору купівлі-продажу земельної ділянки [NUMBER] площею 0,1001 га від 19 грудня 2012 року в садівницькому товаристві «Ветеран-1» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених в ньому підставі та просили про його задоволення. Представник відповідачки [PERSON], відповідач [PERSON] та представник третьої особи Вишгородської РДА проти задоволення позову заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду письмові заперечення проти позову посилаючись на те, що вимога про повернення майна переданого на виконання недійсного правочину може бути пред'явлена лише його стороною, коли позивач стороною оспорюваного правочину не виступає. Представник третьої особи - голова СТ «Ветеран-1» суду пояснив, що тільки позивач був і є користувачем спірної земельної ділянки, яка йому надавалася рішенням загальних зборів товариства в 2007 році. Коли відповідачка [PERSON] та Вишгородська РДА незаконно, без залучення СТ «Ветеран-1», приватизували земельну ділянку на користь [PERSON], яка не є членом СТ «Ветеран-1». Позов підтримав, висловився про необхідність його задоволення. Представник третьої особи Відділу Держземагенства у Вишгородському районі в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу розглянуто у відсутність тих осіб, які не прибули, на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, на підставі заяви позивача від 20 березня 2006 року рішенням загальних зборів СТ «Ветеран-1» оформленого протоколом №2 від 17 лютого 2007 року [PERSON] прийнято у члени садового товариства та закріплено за ним земельну ділянку [NUMBER] площею 0,1001 га. Про виділення на користь позивача земельної ділянки [NUMBER] площею 0,1001 га свідчить також його членська книжка. Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №154 від 12 березня 2008 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [NUMBER] площею 0,1001 га для ведення садівництва в СТ «Ветеран-1» на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. 22 липня 2008 року на підставі вказаного розпорядження Вишгородської РДА Київської області [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 235247 на право власності на земельну ділянку площею 0,10001 га, з кадастровим номером 32 218 888 00 38 103 0303, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 24 грудня 2012 року за № 32218888003810303033002. 13 грудня 2012 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №154 від 12 березня 2008 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки [NUMBER] площею 0,1001 га, що розташована в СТ «Ветеран-1» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. 19 грудня 2012 року [PERSON], знаючи про визнання незаконним вказаного розпорядження та порушення прав [PERSON], як землекористувача, продала вказану земельну ділянку [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу земельної ділянки посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі під № 2130. В подальшому [PERSON] також відчужив спірну земельну ділянку на користь [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2013 року. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до статті 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Землі загального користування садівницького товариства є його власністю. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими об'єктами загального користування. Як встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року [PERSON] є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, права якого порушено прийняттям розрядження Вишгородської районної державної адміністрації №154 від 12 березня 2008 року про передачу земельної ділянки [PERSON], яка не є членом вказаного садового товариства. Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких визнання права, визнання правочину недійсним, припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. На підставі ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та сковує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Згідно вимог ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки земельна ділянка не перебувала в користуванні [PERSON], а знаходилася в користуванні позивача, вона не могла бути передана [PERSON], яка не була членом товариства. Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] порушує права позивача, який є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, як член СТ «Ветеран-1». Відтак на підставі вказаних норм Закону державний акт на спірну земельну ділянку, приватизовану всупереч вимог Закону, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсними і тим самим захистити порушені права землекористувача [PERSON], як члена СТ «Ветеран-1». Оскільки відповідачі не визнають виникле у позивача право користування спірною земельною ділянкою суд вважає необхідним, згідно ст. 16 ЗК України визнати за останнім право користування спірною земельною ділянкою. Разом з тим майнові права на об'єкти нерухомого майна виникають, змінюються або припиняються в момент їх державної реєстрації, а тому задоволення вказаного позову свідчить про наявність права користування спірною земельною ділянкою у позивача та відсутність його у відповідача, тобто є підставою для скасування державної реєстрації прав відповідачів на земельну ділянку, тобто держаної реєстрації незаконного державного акту. За наведених вище підстав позов у вказаній частині підлягає задоволенню, а порушені права позивача захистові. Що стосується вимоги позивача про припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, то вона не може бути задоволена. Як установлено по справі, останній на даний час не є власником спірної земельної ділянки, тоді як припинення права власності на землю відбувається в порядку передбаченому ст. ст. 140-151 ЗК України, підстав для чого в суді не встановлено. Зобов'язання відповідача [PERSON] повернути примірник державного акту до територіального органу Держземагенства на вимогах Закону не ґрунтується й для захисту прав позивача не потребується. Не має необхідності для захисту прав позивача й внесенням певних відомостей до Державного реєстру правочинів щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. До того ж по справі не має підстав зобов'язувати органи нотаріату вчиняти певні дії, коли відповідні особи не є відповідачами за позовом і судовим рішенням їх не може бути зобов'язано до вчинення дій. Таким чином, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial