Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 21.10.2014 року у розмірі 70 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 21.10.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] відповідно до тдоговору, позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 70000 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 30 грудня 2014 року. Однак, до цього часу відповідач грошові кошти не повернув, та продовжує ухилятися від виконання зобов'язання по поверненню боргу. Просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 23) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 22) Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з копії договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та зареєстрованим приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] в реєстрі за № 2776, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 70000 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів до 30 грудня 2014 року (а.с. 4). Пунктом першим договору позики встановлено, що передача грошей була здійснена до підписання договору, а сам факт підписання [PERSON] договору є свідченням того, що він отримав вказану у договорі грошову суму. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідно до умов договору позики позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем не виконано. Неповернення боржником заборгованості перед позивачем за договором позики свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved