Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в ході розгляду справи уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив розділити з відповідачкою сумісно набуте майно наступним чином: визнати за ним права власності на 88/100 частин квартири [ADDRESS], з яких 76/100 частин є майно, придбане за його особисті кошти, а 12/100 частин - майно, набуте за період шлюбу, залишивши за [PERSON] право власності на 12/100 частин вказаної квартири; визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER] з виплатою [PERSON] компенсації за ? частину вартості автомобіля в розмірі 49950 грн.; визнати за ним право власності на пральну машину LG- вартістю 1500 грн., кондиціонер Midea вартістю 4000 грн., одну шафу і диван, залишивши у власності [PERSON] холодильник двокамерний Електролюкс вартістю 3000 грн., ноутбук ACER вартістю 3000 грн., одну шафу, комод, тумбу під телевізор, полку, компютерний стіл; стягнути з [PERSON] на його користь суму судових витрат. [PERSON], не погодившись з вимогами позивача, через свого представника [PERSON] заявила зустрічні позовні вимоги, і з урахуванням уточнень остаточно просила в порядку поділу майна подружжя виділити у власність їй, [PERSON] ? частину квартири № 188 в б. 22 б, по вул. Достоєвського, в м. Харкові, залишивши у власності [PERSON] ? частину вказаної квартири; виділити у власність [PERSON] ? частину автомобіля [NUMBER], залишивши у власності [PERSON] ? частину вказаного автомобіля; виділити у власність [PERSON] пральну машину LG- вартістю 1500 грн., холодильник двокамерний Електролюкс вартістю 3000 грн., ноутбук ACER вартістю 3000 грн., кондиціонер Midea вартістю 4000 грн., меблі (дві шафи, комод, тумбу під телевізор, полку) загальною вартістю 2000 грн.; виділити у власність [PERSON] фотокамеру Nikon D5200 KIT AF-S DX18-55 VR вартістю 7500 грн., диван - вартістю 1500 грн., компютерний стіл вартістю 100 грн.; стягнути на користь [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечечував в повному обсязі. [PERSON] та її представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Заявлені зустрічні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи, тому за згодою учасників процесу, а також враховуючи положення ч.3 ст. 36 ЦПК України, справу було розглянуто у його відсутності. У судовому засіданні за клопотанням представника позивача та представника відповідача були викликані та допитані свідки, які пояснили наступне. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що квартиру в м. Харкові придбали приблизно за 19\~500 доларів США, частину від яких отримали після продажу квартири в м. Мелітополь, яка належала позивачу на підставі договору дарування. Також, 1700 доларів США були надані ними позивачу, отриманих внаслідок продажу дачі. Також пояснила, що частину грошей вони займали у друзів, приблизно 6 000. Кондиціонер, диван, фотоапарат були куплені свідками за особисті кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала агентом. До неї звернулась матір позивача з проханням знайти квартиру. Зі слів позивача їй відомо, що на завдаток кошти давали батьки [PERSON], приблизно 1 тисячу доларів. Гроші за квартиру в м. Харкові передавала матір позивача. Також повідомила, що в м. Мелітополь квартира була продана за 18-20 тисяч доларів, а в м. Харкові квартира була придбана за 27-28 тисяч доларів. Свідок [PERSON] пояснив, що на покупку квартири давав позивачу та відповідачу 8 тисяч доларів, однак за скільки була придбана квартира не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона з чоловіком, приблизно у листопаді, грудні 2010 року, надавали в позику гроші в сумі 1 000 доларів США на придбання спірної квартири. Гроші їм були повернуті. Свідок [PERSON] пояснила, що у листопаді 2010 року на прохання відповідачки позичила сторонам кошти в розмірі 2400 доларів, які були повернуті в червні 2011 року. Свідок [PERSON] пояснив, що має дружні стосунки з [PERSON]. В листопаді 2010 року, перед покупкою квартири, в нього займали гроші в розмірі 2 600 доларів. В березні 2011 року [PERSON] повернула йому ці гроші. Суд, вислухавши пояснення сторін, доводи, якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає вимоги [PERSON] за первісним позовом, та вимоги [PERSON] за зустрічним позовом такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у п. 19, 22, 23,24, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] було набуте спільне майно: квартира № 188 в б. 22 б, по вул. Достоєвського, в м. Харкові, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1025. Згідно технічного паспорту від 31 березня 2015 року на вище вказану квартиру право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] та [PERSON] Також, за період шлюбу сторони на спільні кошти придбали: автомобіль [NUMBER]; пральну машину, холодильник двокамерний Електролюкс , ноутбук ACER , кондиціонер Midea , меблі (дві шафи, диван, комод, тумбу під телевізор, полицю, компютерний стіл) , фотоапарат. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи вимоги первісного позову в частині поділу квартири, суд приходить до наступного висновку. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Твердження [PERSON], що спірна квартира вартістю 26000 доларів США була придбана з урахуванням його особистих коштів еквівалентом 20000 доларів США не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, були спростовані показаннями свідків, та наявними в матеріалах цивільної справи письмовими доказами: договором купівлі-продажу від 23.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1025; витягом № 28656943 з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав від 13.01.2011 року; договором купівлі-продажу від 09.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3739. Зокрема, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2010 року, [PERSON]Я продала, а [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. Пунктом 4 вказаного договору визначено, що продаж квартири вчинено за суму 207051,00 грн. що за курсом НБУ становить 26000,00 доларів США, які повністю отримані продавцем від покупців, тобто сторін у справі, в рівних частках від кожного, ще до підписання цього договору. Крім того, як встановлено з дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу від 09.12.2010 року, [PERSON] вчинив продаж квартири [ADDRESS] за 13758,00 грн. Таким чином, пояснення позивача за первісним позовом та покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо продажу квартири у м. Мелітополь за 19000,00 доларів США спростовуються матеріалами справи, зокрема, вказаним договором купівлі-продажу від 09.12.2010 року. Таким чином, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об'єкт, а саме[ADDRESS] в б. 22 б, по вул. Достоєвського, в м. Харкові, є спільним сумісним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. Що стосується позовних вимог [PERSON], щодо визнання за ним права власності на автомобіль [NUMBER] з виплатою [PERSON] компенсації за ? частини вартості автомобіля в розмірі 49950 грн., суд керується наступним. Статтею 71 СК України визначений спосіб та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказаною статтею визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, однак відповідач відмовився вносити кошти на депозитний рахунок суду. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у п. 22, 25, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Однак, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, \~ в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів \~ \~сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна, а саме, автомобіля [NUMBER], а [PERSON] не надав суду доказів щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок, суд вважає необхідним поділити спільне майно, а саме - визнати ідеальні частки сторін в цьому майні, що складають по ? частині автомобіля без поділу його в натурі, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності. При розгляді позовних вимог сторін щодо поділу предметів домашнього вжитку, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, в якій зазначено, що обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає, що вартість вищевказаного майна і те, що дане майно було придбане в період шлюбу, не підлягає доказуванню, оскільки даний факт визнаний сторонами. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на кондиціонер Midea, ноутбук, шафу, диван, стіл, фотоапарат; визнати за [PERSON] право власності на пральну машину LG, холодильник двокамерний Електро-люкс, шафу, тумбу під телевізор, полицю. Відносно судових витрат, суд керується ч.1 ст. 88 ЦПК України, де стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 1827,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 1827,00 грн. Суд також приходить до висновку про необхідність скасування арешту на квартиру [ADDRESS], та автомобіль, державний номер [NUMBER], який був накладений, як забезпечення позову, відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.06.2015 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial