Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В обгрунтування поданої заяви вказував на те, що Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за результатами розгляду кримінального провадження визнано винним [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу 8 500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, однак вказаний вирок за результатами перегляду апеляційною інстанцією змінено та звільнено [PERSON] від покарання на підставі Закону України «Про застосування амністії». При розгляді кримінального провадження встановлено, що 21 жовтня 2013 року близько 08 год. 00 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем KIA-CERATO, номерний знак AH7178IC, рухаючись по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області в напрямку вулиці Володимирської, в районі будинку № 51, в порушення п.п.10.1;10.4;11.8 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи маневр лівого повороту під в'їзд до будинку № 51, не зайняв па проїздній частині крайнє ліве положення, що спричинило зіткнення з автомобілем під керуванням позивача, який рухався позаду по трамвайних коліях, виконуючи випередження автомобіля KІA-CERATO, номерний знак АН 71781 С. В результаті зіткнення автомобіль Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA, вийшовши з контакту з автомобілем KIA-CERATO, номерний знак AH 7178 IC, скоїв наїзд на дерево. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди позивачеві були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості. З моменту ДТП і по теперішній час відповідач [PERSON] відмовляється відшкодовувати завдану йому шкоду і не виплатив йому ні копійки, через що відновлювати його здоров'я і автомобіль він змушений був за власний рахунок. В результаті вчиненого злочину [PERSON] не тільки завдав йому тілесні ушкодження середньої тяжкості, а й заподіяв велику матеріальну шкоду, яка складається з витрат на відновлення пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, а також витрат на його транспортування з місця ДТП. Вартість такого ремонту склала 172 917 грн., що підтверджується актом прийому - передачі виконаних робіт № 727 і товарним чеком ФОП [PERSON] від 15.04.2015 року. Транспортування автомобіля з місця ДТП (навантаження/вивантаження) і його стоянка склала 1 960 грн., що підтверджується товарними чеками і квитанціям. Враховуючи це в результаті злочинних дій відповідача [PERSON] йому було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 174 877 грн. Крім цього, діями відповідача [PERSON] йому була заподіяна також і моральна шкода яка виразилася в фізичному болю та стражданнях від перелому гомілки, які він відчув після ДТП, під час лікування і продовжує терпіти донині. Крім фізичного болю він тривалий час відчував сильні душевні переживання з приводу того, що його автомобіль був повністю розбитий, він позбувся засобу пересування, що змінило звичний уклад його життя, так як він звик пересуватися на автомобілі, а після ДТП через перелом не міг користуватися послугами навіть громадського транспорту і змушений був тривалий час користуватися послугами таксі, в тому числі і для відвідування лікарів у зв'язку з проходженням лікування гомілки. Враховуючи принцип розумності і справедливості, завдану йому моральну шкоду він оцінює в розмірі 15 000 грн. і вважає його справедливим і обгрунтованим. Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/1100479 від 23.03.2013 року на момент ДТП цивільно - правова відповідальність водія автомобіля КІА-СЕRATО, номерний знак [NUMBER], тобто відповідача [PERSON] була застрахована у ВАТ «Національній акціонерній страховій компанії «Оранта», і полісом передбачений ліміт відповідальності в розмірі 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю і 50 000 грн. за матеріальну шкоду. Враховуючи викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 124 877 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» стягнути матеріальну шкоду в сумі 50 000 грн. і моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, що складає 5 000 грн. В ході розгляду справи позивач [PERSON] збільшив свої позовні вимоги, вказуючи на те, що в межах розслідування кримінального провадження була проведена судова автотоварознавча експертиза його автомобіля автомобіля Volkswaeen-caddу, номерний знак АН66951А, вартість якої оплатив він особисто, на що витратив 1 000 грн. Згідно з висновками даної експертизи ринкова вартість його автомобіля на момент ДТП становила 104 590,20 грн., вартість відновлювального ремонту становила 98 467,47 грн., що унеможливлює визнання автомобіля фізично знищеним і підтверджує можливість і обгрунтованість відновного ремонту. Вказує, що з моменту ДТП до моменту ремонту автомобіля ціни на запасні частини істотно зросли через девальвацію гривні і провести ремонт його автомобіля за вказану у висновку суму неможливо. Ремонт не проводився до квітня 2015 року не з його вини, а у зв'язку з тим, що до 01 квітня 2015 року кримінальна справа відносно [PERSON] ще розглядалася в судових інстанціях. Таким чином, реальний матеріальний збиток, заподіяний йому пошкодженням автомобіля складає 172 917,00 грн., тому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 124 977 грн., 10 000 грн. моральної шкоди і 1 000 грн. вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи, в решті до НАСК «Оранта» свої позовні вимоги залишає незмінними. При розгляді справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача пояснив суду, що позивачем пошкоджений автомобіль був проданий по довіреності, однак грошей від його придбання позивач не отримував, а брав у покупця гроші для проведення відновлювального ремонту атомобіля, в подальшому тим громадянином автомобіль також був проданий, однак за яку суму йому невідомо. Сума відновлювального ремонту є меншою ніж сума продажу автомобіля. Крім того, вказав, що автомобіль позивача був оглянутий представником страхової компанії, позивач звертався до страхової компанії з метою відшкодування йому заподіяної шкоди в межах ліміту відповідальності, на що отримав усну відмову та рекомендування звернутися до суду для її визначення. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову до нього. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення та пояснила суду, що з довідки-рахунку від 25 серпня 2012 року видно, що вартість автомобіля позивача складає 82 154,15 грн., за висновком автотоварознавчої експертизи № 491 від 20.12.2013 року, з яким позивач погоджується ринкова вартість його автомобіля до моменту ДТП складала 104 590, 20 грн., [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 124 977 грн., при цьому стверджує, що за ремонт автомобіля він сплатив 15 квітня 2015 року 172 917 грн. З цього видно, що вартість відновлювального ремонту перевищила його ринкову вартість на момент пошкодження на 68 326,80 грн. [PERSON] 05 травня 2015 року продав свій автомобіль за 240 000 грн., таким чином це повністю відшкодувало його витрати на ремонт автомобіля, при цьому рішення про продаж автомобіля позивачем було прийнято одноособово, без погодження цього питання з [PERSON] Вказала також на те, що квитанція на підтвердження оплати ремонту позивачем на суму 172 914 грн. не є належним доказом здійснення банківського розрахунку і тому просила виключити його із числа доказів. Також просила врахувати той факт, що сам позивач [PERSON] теж винен у даній ДТП, так як відповідно до висновку експерта не діяв згідно вимог п.12.3 ПДР України. Щодо вимог про стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 1 000 грн., то вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як понесені під час досудового розслідування кримінальної справи і не є витратами, пов»язаними з розглядом цивільної справи в розумінні ст.79 ЦПК України. Просить суд повністю відмовити в задоволенні позову до відповідача [PERSON] Представник відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на розгляд справи до суду не з»явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви з наступних підстав. За ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи встановлено, що позивачеві [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 28 серпня 2012 року належав автомобіль Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA (а.с.14). На підставі вироку Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за те, що він 21 жовтня 2013 року близько 08 год. 00 хв. керуючи автомобілем KIA-CERATO, номерний знак AH7178IC, рухаючись по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області в напрямку вулиці Володимирської, в районі будинку № 51, порушив п.п.10.1;10.4;11.8 ПДР України, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а автомобіль під його керуванням отримав механічні пошкодження (а.с.47). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року вищевказаний вирок змінено та звільнено [PERSON] від покарання на підставі Закону України «Про застосування амністії» (а.с.11-12). Вказана обставина на підставі ч.4 ст.61 ЦПК України не потребує доказуванню. Згідно із загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду у відповідності зі ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому суд враховує положення п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, відповідно до якого шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, при розгляді справи судом встановлено, що позивачеві [PERSON] була заподіяна шкода з вини відповідача [PERSON] і дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України відповідач [PERSON] повинен відшкодувати таку шкоду позивачеві. Однак при визначенні розміру заподіяної позивачеві матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. З полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/1100479 від 23.03.2013 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля KIA-CERATO, номерний знак AH7178IC, [PERSON] застрахована у відкритому акціонерному товаристві «Національна страхова компанія «Оранта». Вказаним полісом передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого у сумі 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну в сумі 50 000 грн. (а.с.13). З акту прийому передачі виконаних робіт № 727 від 15 квітня 2015 року автосервісу «Євразія» вбачається, що вартість ремонту автомобіля Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA складає 172 917 грн. (а.с.16-17). Як вбачається з товарного чеку ФОП Калініна BC, виданого 15 квітня 2015 року, позивачем [PERSON] понесено витрати на оплату за ремонт автомобіля Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA в сумі 172 917 грн. (а.с.15). Згідно товарного чеку № б/н від 02 листопада 2014 року [PERSON] повнесено витрати на оплату стоянки автомобіля в сумі 360 грн., за погрузку та вигрузку пошкодженого автомобіля в сумі 300 грн. та 100 грн. відповідно, а також за грузоперевезення пошкодженого автомобіля 600 грн. (а.с.18-22). Згідно висновку № 491 судової автотоварознавчої експертизи від 06 грудня 2013 року, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України, ринкова вартість автомобіля позивача Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA, на момент ДТП склала 104 590,20 грн., вартість відновлювального ремонту становила 98 467,47 грн., вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику вказаного автомобіля склала 61 005,05 грн. (а.с.75-102). Згідно акту здачі - прийому виконаних робіт від 20 грудня 2013 року, позивач за квитанцією № 132769 за проведення вказаної експертизи сплатив 1 000 грн. (а.с.105-106). Позивач [PERSON] на підставі довіреності, виданої 15 січня 2014 року уповноважив громадян [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися належним йому автомобілем Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA (а.с.60). Як вбачається з відповіді центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Маріуполя від 09.09.2015 року., автомобіль Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA, 15 січня 2014 року був знятий з обліку для реалізації за заявою власника [PERSON] (а.с.67-68). Згідно відповіді центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Маріуполя від 23.10.2015 року., автомобіль Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA, що належав [PERSON], знятий з обліку для реалізації за заявою власника 15 квітня 2014 року (а.с.112). За довідкою рахунком № 434250 серії ДП від 25 серпня 2012 року, виданого ФОП [PERSON] [PERSON] вбачається, що вартість автомобіля Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA склала 82 154 грн. 15 коп. (а.с.68). Як вбачається з копії довідки рахунку, копії технічного паспорту на автомобіль Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA, копії облікової картки, а також договору купівлі-продажу, вказаний автомобіль громадянином [PERSON] був проданий 05 травня 2015 року за 240 000 грн. громадянину [PERSON] (а.с.115-119). Відповідно до вимог п.15 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова № 4), якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Враховуючи це, оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача [PERSON] в сумі 172 917 грн. перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження на момент ДТП, яка за висновком експертизи склала 104 590,20 грн., тому суд визначає розмір такої шкоди саме за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду, що звертався до відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» з приводу виплати йому страхового відшкодування, однак йому в усній формі було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду і до теперішнього часу таке страхове відшкодування йому не сплачено. Однак відповідних доказів суду не надав. Даний факт не оспорювався відповідачем [PERSON] та не спростований представником відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта». Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п.4 Постанови № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За п.5 вказаної Постанови № 4, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п.16 Постанови № 4, оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Судом встановлено, що умовами виплати відшкодувань відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року N 1961-IV (далі Закон), є умови, визначені в договорі страхування; страховик зобов»язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Підставою для виплати страхового відшкодування є страховий випадок. Згідно ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Суд вважає, якщо відповідно до законодавства, підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, а страховим випадком є подія із настанням якої виникає обов»язок страховика здійснити виплату страхової суми, то сам «подія» є підставою для виплати страхового відшкодування. Потерпілого закон визначає як суб»єкта, якому повинна відшкодовуватись шкода у разі настання страхового випадку за договором. Відповідно до ст.28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно п.п.3 п.16 Постанови № 4 при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При таких обставинах відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачеві [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 54 590,20 грн. Згідно п.п.1 п.14 Постанови № 4, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За п.15 Постанови № 4, Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] як власник транспортного засобу Vollcswagen-caddy, номерний знак AH 6695 IA, не згоден з визнанням його автомобіля фізично знищеним, а відповідачі по справі не заявляли клопотання про передачу їм цього автомобіля після відшкодування збитків і тому, за таких обставин, суд не вирішує питання передачі цього автомобіля після відшкодування збитків особі відповідальній за шкоду відповідачеві у справі. Однак, при розгляді справи достовірно встановлено, що позивач після ДТП видав генеральну довіреність на право розпорядження його автомобілем громадянину [PERSON], який в подальшому 05 травня 2015 року продав цей автомобіль за 240 000 грн. Встановити місце знаходження автомобіля [PERSON] на теперішній час неможливо, так як його нинішній власник [PERSON] проживає в місті Донецьку, територія якого на даний час є тимчасово окупованою територією. При цьому при розгляді справи судом достовірно встановлено, що продаж автомобіля позивачем [PERSON] здійснено без погодження цього питання з відповідачем [PERSON] Як встановлено судом при розгляді справи ринкова вартість автомобіля позивача до моменту ДТП склала 104 590, 20 грн., [PERSON] стверджує, що за ремонт автомобіля він сплатив 15 квітня 2015 року 172 917 грн. З цього видно, що вартість відновлювального ремонту перевищила його ринкову вартість на момент пошкодження на 68 326,80 грн. [PERSON] 05 травня 2015 року продав свій автомобіль за 240 000 грн., таким чином це повністю відшкодувало його витрати на ремонт автомобіля. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що на даний час він продав пошкоджений автомобіль, вказував, що грошей від продажу не отримував, однак цього факту належними доказами підтвердити не може, тому суд вважає, що його позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки неможливо з»ясувати розмір невідшкодованої матеріальної шкоди. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розглядаючи справу суд приходить до висновку про те, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачеві [PERSON] доведена вироком суду. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З оглянутих при розгляді справи матеріалів кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України вбачається, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 616 від 26 листопада 2013 року, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої гомілки у нижній третині, яке утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, можливо в строк та при обставинах, викладених в постанові та по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як не небезпечні для життя в момент їх заподіяння, але ті, що потягли за собою довгий розлад здоров»я на строк, більше 21-го дня. Вказані тілесні ушкодження [PERSON] міг отримати при умові знаходження його в якості водія автомобіля (а.к.п.57). У судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в перенесенні моральних страждань та переживань за пошкодження його автомобіля, а також фізичних стражданнях через отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, був порушений нормальний уклад його життя і він вимушений був приймати додаткові зусилля для організації свого життя. Однак при визначенні розміру грошової компенсації, завданої позивачеві внаслідок ДТП моральної шкоди, суд враховує характер порушення його прав та здоров»я, а також негативні наслідки, що виникли для позивача внаслідок ДТП і визначає їх в розмірі по 2 000 грн. з кожного відповідача, оскільки цей розмір є справедливим. Щодо вимог про стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 1 000 грн., то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як понесені позивачем під час досудового розслідування кримінальної справи і не являються витратами, пов»язаними з розглядом цивільної справи в розумінні ст.79 ЦПК України. На підставі ст.ст.23,1167,1187,1188,1193,1194 ЦК України,

Outcome: partial