Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що йому згідно договору дарування від 13.11.2002 року належить вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, у якому зареєстрована відповідачка - [PERSON] його колишня дружина, але у зазначеному будинку не проживає з лютого 2016 року по теперішній час та її особистих речей в будинку немає. Перешкод у проживанні та користуванні вказаним будинком він не чинив. Посилаючись на те, що відповідачка без поважних причин не проживає в його будинку понад один рік, а тому просить суд визнати її втратившою право користування вказаним будинком. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить відмовити йому у задоволені позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та вселити її у вказаний будинок. Свої вимоги мотивує тим, що вони перебували з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1992 року, який було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.06.2016 року. За час сумісного проживання з [PERSON] вона зареєструвалася у вказаному будинку та проживала разом з ним і вела спільне господарство. За рахунок спільних коштів вони реконструювали даний будинок більше ніж на сто відсотків і вона звернулася до суду з позовом про встановлення порядку користування даним житловим будинком. З 2016 року вона дійсно не проживає у зазначеному будинку, але зазначила, що добровільно будинок не залишала, а [PERSON] її змусив покинути його, так як неодноразово застосовував до неї фізичне насилля та виганяв з будинку. [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , так як [PERSON] не проживає в ньому з 2016 року за власним бажанням, залишила їх неповнолітню дитину разом з ним та поїхала. Відповідачка уходила з будинку 2-3 рази на рік, а через деякий час поверталась. В подальшому він подав позов до суду про розірвання шлюбу з [PERSON] , так як вона покинула сім`ю. Зустрічний позов [PERSON] не визнав та запевняв, що будь-якого фізичного насилля до [PERSON] він не застосовував. За 23 роки спільного проживання жодної заяви на нього до правоохоронних органів не надходило з приводу насилля по відношенню до дружини. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, а у зустрічному позові [PERSON] просила відмовити. [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та пояснила, що у вказаному будинку вона дійсно не проживає 3 роки, але не з власної волі. Вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі відбудовували вказаний будинок, але [PERSON] часто бив її, у зв`язку з чим вона вимушена була піти з будинку. В первісному позові про визнання її втратившою право користування житловим будинком просила відмовити та вселити її в цей будинок, так як вона вкладала власні кошти в його відбудову. Вона зверталась до суду з позовом про встановлення порядку користування даним житловим будинком проте їй в позові було відмовлено. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, а на зустрічних позовних вимогах наполягав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вони працювали разом на одній роботі та є давніми знайомими. [PERSON] часто не з`являлася на роботу, а потім приходила із синцями, пояснюючи, що її побив чоловік [PERSON] та вигнав з будинку, через що вона вимушена була жити у своєї сестри певний проміжок часу. Такі ситуація траплялися часто. [PERSON] хотіла зберегти сім`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з сторонами по справі близько 15 років. Неодноразово була у них в гостях. Знає зі слів [PERSON] , що її чоловік часто ображав та бив її, через що остання була вимушена проживати у своєї матері. Свідок [PERSON] рідна сестра [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що три роки тому вона чекала [PERSON] у гості і та прийшла до неї побита та сказала, що її побив чоловік та вигнав з будинку, через що вона залишилася на деякий період проживати у неї. Вона радила своїй сестрі розлучитися з [PERSON] , на що та відмовлялася і казала, що хоче зберегти сім`ю. Причину побиття чоловіком сестри вона не знає. Бійок при ній не було. Свідок [PERSON] рідна сестра [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач часто бив свою дружину [PERSON] Вона радила сестрі розвестись з чоловіком. Свідок [PERSON] сестра [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] розповідав їй, що розірвав шлюб із [PERSON] , так як вона пішла з будинку у 2016 році та покинула його з дитиною. З яких причин [PERSON] пішла від [PERSON] вона не знає, про те знає, що вони часто сварились та [PERSON] часто уходила з дому. Свідок [PERSON] сусідка сторін в судовому засіданні пояснила, що останні три роки [PERSON] не проживає у будинку [PERSON] Вона не бачила побитою [PERSON] і вона до неї не як до медичного працівника не зверталась. Свідок [PERSON] мати [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дружина її сина [PERSON] часто приїздила до неї, слідів побиття на її тілі вона не помічала, про обставини побиття їй нічого не відомо. Також вказала, що [PERSON] на одну - дві неділі могла залишати дитину на свого чоловіка, а сама уходила з будинку. Свідок [PERSON] брат [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він ніколи не чув, щоб його брат [PERSON] виганяв колишню дружину [PERSON] з будинку. Знає про те, що [PERSON] могла зібрати речі та поїхати десь на тиждень і більше, а потім позивач забирав її. [PERSON] ніколи не жалілася на його брата. Був випадок, коли він качав їх сина якому на той момент було приблизно 2-2,5 років та кинув його на диван, де лежала [PERSON] , яка підвинулась і дитина зламала їй ніс. Знає, що за час спільного проживання відповідачка уходила від позивача 4 рази з невідомих йому причин. Свідок [PERSON] знайома сторін в судовому засіданні пояснила, що вони товаришували сім`ями понад 20 років, часто відпочивали разом та за весь час спілкування двічі помічала на синці у [PERSON] , які остання пояснювала побиттям чоловіка через ревнощі. [PERSON] добре відносився до [PERSON] , але остання вирішила піти від чоловіка, так як їй набридли постійні сварки та скандали. Вважає, що чоловік просто так її не бив, на це були причини. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.1992 року, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.06.2016 року було розірвано (а.с.10). [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно договору дарування серії ВАВ № 799530 від 13 листопада 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Біляївського нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С. (а.с.5). Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Право власності позивача на вказаний будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку, про те суд вважає вказаний будинок як житло виходячи з положень 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Сторони зазначають, що будинок [ADDRESS] використовується як житло з 1992 року, а тому враховуючи практику Європейського суду з прав людини та 1 протоколу до Конвенції, суд вважає вказаний будинок як житло. [PERSON] зареєстрована у вищезазначеному будинку, відповідно до довідки Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області від 27 листопада 2018 року № 2373 (а.с.34). Згідно актів депутата Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області від 11.02.2017 року та 14.04.2017 року [PERSON] не проживає у вказаному будинку з 2016 року (а.с.7-8). Непроживання в будинку позивача протягом 3-х років не заперечувала в судовому засіданні і відповідачка. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Порядок користування житлом та втрати такого права також врегульовано ст. 72, 156 ЖК України. Частиною 1 ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, а ч. 4 вказаної статті зазначає, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки, в тому числі особи, які припинили сімейні відносини) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, тобто не мають статусу співвласника житлового приміщення. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення протягом вказаного строку. З рішення Біляївського районного суду від 27.06.2018 року вбачається, що [PERSON] в позові до [PERSON] про поділ рухомого майна були задоволені, а в позовних вимогах про встановлення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] та присадибною земельною ділянко залишено без задоволення. (а.с. 50-56). Вказане рішення постановою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 року в частині відмови в позовних вимогах в порядку користування будинком залишено без змін. (а.с. 57-64) Вказані рішення свідчать про те, що відповідачка мала намір проживати та вселитись в будинок [ADDRESS] . Суд вважає, що відповідачка з 2016 року не проживала в будинку [ADDRESS] з поважних причин, оскільки пішла з будинку із-за постійних сварок з чоловіком та вчинення ним домашнього насилля до неї, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є родичами та знайомими відповідачки, з якими вона спілкувалася та могла повідомити про свої сімейні стосунки з відповідачем. Відсутність звернень [PERSON] до правоохоронних органів на домашнє насильство, на що звертає увагу позивач, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні виходячи з показів свідків допитаних в судовому засіданні. Крім цього, звернення до правоохоронних органів про домашнє насилля це право особи, яке вона може реалізовувати виходячи з особистих міркувань. Враховуючи викладене, суд вважає, що в первісному позові [PERSON] про визнання [PERSON] втратившою право користування житловим будинком [ADDRESS] слід відмовити, оскільки вона з 2016 року в ньому не проживає з поважних причин. Оскільки [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , а припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування цим будинком, а тому суд вважає можливим зустрічні позовні вимоги задовольнити та вселити [PERSON] у вказаний будинок.

Outcome: approved