Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Воллєт» про визнання договору позики №30-06-20-0339-02 від 30.06.2020 року укладений між ним та ТОВ «ВОЛЛЄТ» недійсним. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір №30-06-20-0339-02 від 30.06.2020 року відповідно до якого позивачем було отримано позику в сумі 4000 гривень, однак, ознайомившись зі змістом договору, вважає, що укладений договір є недійсним. ТОВ «ВОЛЛЄТ» було надано позивачу фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи,зазначає, що ним не було підписано даний договір. Крім того, зазначає, що відповідачем не повідомлено письмово йому всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Позивач вказує, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між ним та відповідачем містить ознаки Кредитного договору, а також вказує, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Вважає, що відповідачем було введено його в оману щодо істотних умов договору, а саме щодо розрахунку відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великого розміру відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання, напомість йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків). Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як позивачу запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Крім того, вказував на порушення положень законодавства України, зокрема ст.ст. 202, 203, 205, 207, 208, 215, 216, 638, 1046, 1047, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, Закону України «про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронне кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів» щодо умов кредитного договору. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, а матеріалах справи міститься заява від 22.12.2020 року про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява (клопотання) від 27.01.2021 року, згідно з якою, просить розгляд справи проводити без участі позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Першою підставою для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначав те, що він кредитний договір не підписував. Разом з тим, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.06.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» та [PERSON] було укладено Договір надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 30-06-20-0339-02 (далі - Договір) на суму 4000 грн., для задоволення власних потреб не пов`язаних із підприємницькою діяльністю, на строк 30 календарних днів, строк повернення до 29.07.2020 року (а.с.26-32). Загальний розмір процентів з урахуванням фактичної кількості днів користування позикою становить: 6% (240 грн.) за перші п`ять днів користування позикою: 1,20% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою починаючи з шостого дня, в межах строку Позики встановленого в п.1.5 цього Договору. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику до дня повного погашення заборгованості за позикою включно (п.2.3.1. Договору). Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Згідно з пунктом 1.6 оспорюваного Договору, невід`ємною частиною Договору є Внутрішні правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» (далі Правила). Правила затверджені загальними зборами учасників ТзОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ», протокол №33 від 29.04.2020 (а.с.56-63). Пунктом 9.2. Договору установлено, що укладанням цього Договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил, які розміщені на вебсайті Товариства https://mywallet.net.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах, що встановлені товариством, і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заяви на сайті товариства на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт) (п.1.5. Правил). Розділами 3, 4, 5 та 6 Правил встановлено умови надання коштів у позику, порядок звернення для отримання коштів у позику, прийняття рішення про надання коштів у позику, умови та порядок укладання договору позики. За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства, там же оформлює заяву шляхом заповнення всіх обов`язкових її полів. У заяві заявник зобов`язаний вказати достовірні, повні, точні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання позики. Згідно з п. 4.9. Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством заява з одночасною перевіркою реквізитів банку, в якому відкрито рахунок заявнику, номер банківського рахунка. Відповідно до п.4.10. Правил Дійсність реквізитів банку, в якому відкрито рахунок Заявнику, номер банківського рахунка перевіряються за допомогою резервування довільної, заздалегідь відомої заявнику суми до 1,00 грн. та з наступним зазначенням у відповідному полі особистого кабінету заявником точної суми, що була зарезервована. Відповідно до п.6.3. Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника/позичальника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, та/або шляхом направлення електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення у наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід по якому, заявник/позичальник отримує електронну копію договору позики. Відповідно до п.6.4. Правил у разі отримання Договору засобами електронного зв`язку заявник укладає договір позики з товариством в Особистому кабінеті шляхом пропозиції його укласти (оферта) товариством та її прийняття (акцепту) заявником. Для підписання електронної форми Договору Заявник здійснює вхід на сайт Товариства за допомогою логіну та паролю до особистого кабінету (п. 6.7 Правил). Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між Заявником та Товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між Товариством та Заявником (п. 6.8 Правил). Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним підписом, одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету (п. 6.9 Правил). Відповідно до п.6.13 Правил електронний договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством на пропозицію укласти договір відповіді заявника про прийняття цієї пропозиції в. порядку, визначеному ст. 11 України «Про електронну комерцію». Тобто, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну та унікального пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Судом встановлено, що Особистий кабінет [PERSON] , на сайті ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» за адресою: mywallet.net.ua було створено ще 05.12.2019, що підтверджується даними про дату створення 05.12.2019 та дату останнього входу в Особистий кабінет позичальника 30.06.2020 (а.с.43,52). Датою укладення Договору позики відповідно до п. 6.12 Правил є дата перерахування суми позики на банківський рахунок позичальника. Укладення 30.06.2020 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» Договору позики на суму 4000 грн. шляхом перерахування позики на банківський рахунок, вказаний позичальником (номер карти, номер транзакції [NUMBER] ) підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 27.01.2021 про успішну транзакцію типу «виплата» на сайті MYWALLET.NET.UA через систему прийому платежів «Platon» (а.с.38,53). Факт передачі грошових коштів від ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» підтверджує факт укладання між ними Договору у формі електронного документу. Разом з тим відповідно до п. 9.6 Договору укладаючи Договір, Позичальник усвідомлював та підтвердив, що умови Договору, для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими». Крім того, відповідно до 9.9 Договору позичальник підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Тобто, позивачу до укладення договору була надана уся споживча інформація. Крім того, як передбачено п. 6.9. Правил, підписанням Договору позивач підтвердив ознайомлення та з усіма істотними умовами Договору позики з моменту підтвердження електронним и одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснив з використанням унікального логіну та пароля Особистого кабінету. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач був ознайомлений як з усіма істотними умовами договору так і з необхідною інформацією відповідно до законодавства про захист прав споживачів до укладення договору. Правом на відмову від Договору, передбаченим п.3.3.4. Договору та п.6.16 Правил позивач не скористався. Всі перераховані ним в позові підстави для визнання договору недійсним, такі як відсутні умови договору передбачені Договором і Правилами, крім однієї не визначення реальної річної процентної ставки. Однак, отримана позика є короткостроковою (один місяць) і визначення річної процентної ставки не потребує. Крім того, в договорі визначена загальна вартість кредиту з відсотками 5400 грн., за умови виконання сторонами усіх обов`язків на умовах і в установлені договором строки (п.4.6. Договору). Підставою визнання недійсним кредитного договору в цілому позивач також зазначає нарахування відсотків в подвійному розмірі після строку на який надано позику, яке передбачене п.2.3.2. Договору, вважаючи таке положення нечітким або двозначним в розумінні ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.2.3.2. Договору у разі якщо Позичальник не повернув Суму позики з 1 (першого) дня прострочення строку, встановленого п.1.5 цього Договору, нарахування процентів проводиться в подвійному розмірі процентів, передбачених ч.2 п.2.3.1. цього Договору. Аналізуючи зазначений пункт, суд не вбачає в його змісті нечіткості чи двозначності, оскільки зважаючи на положення ч.2 п. 2.3.1 Договору нарахування процентів відповідно до п.2.3.2. Договору проводиться в подвійному розмірі від процентної ставки 1,6%. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факту не підписання ним електронним підписом оспорюваного договору та не надходження від відповідача на його рахунок грошових коштів за цим договором. Крім того, судом не встановлено порушення відповідачем при укладенні оспорюваного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed