Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він 31.01.2017 р. звільнився з ПАТ «СМНВО» за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. В день звільнення підприємство з ним не розрахувалось, як передбачено ст.116 КЗпП України. Згдно до ст.117 КЗпП України та в порушення ст.116 КЗпП України у день його звільнення ПАТ не розрахувалось з ним, то він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, тобто з 31.01.2017 р. по 08.09.2017 р. Крім того, згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» він має право на компенсацію втрати частини доходів, нарахованих за період жовтень грудень 2016 р., січень 2017 р. і виплачених 08.09.2017 р., у звязку з порушенням строків їх виплат. Невиплата з вини ПАТ належних йому коштів у день звільнення призвела до його моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; компенсацію втрати частини доходів та моральну шкоду в сумі 8420 грн. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали письмові пояснення з приводу позовної заяви. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» та 31.01.2017 р. був звільнений з займаної посади за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.5-6). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, яку виплатили 08.09.2017 р., що є підставою для стягнення на користь позивача з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 р. про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 р. на ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень: понеділок, вівторок, середа (а.с.31). Відповідно до довідки №16-07/1277 від 23.10.2017 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- заборгованість по заробітній платі позивачеві (з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 30845 грн. 99 коп. в тому числі вихідна допомога (ч. 3 ст. 38, ст. 44 КЗпП України), без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, складала 16379 грн. 62 коп., в тому числі сума нарахованої компенсації втрати частини доходів без відрахувань податку на доходи фізичних осіб та військового збору складала 110,43 грн. Заробітна плата в сумі 30845,99 грн. згідно рішення суду №592/3897/17 від 28.08.2017 р. була виплачена [PERSON] - 08.09.2017 р. на його банківський рахунок (а.с.30). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку,- нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №16-07/1277 від 23.10.2017 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- середньоденна заробітна плата [PERSON] (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 248 грн. 18 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 01.02.2017 року по 08.09.2017 року, становить 87 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21591 грн. 66 коп. (248,18*87 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 21591грн. 66 коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Щодо вимог позивача про стягнення з ПАТ «СМНВО» компенсації втрати частини доходів, нарахованих за період жовтень грудень 2016 р., січень 2017 р. і виплачених 08.09.2017 р., суд зазначає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки твердження позивача, про те, що йому підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати спростовується розрахунковими листами (а.с.7), з яких вбачається, що компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати нараховувалася - рядок 167 (шифр виду оплати компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням її виплати) та згідно довідки №16-07/1277 від 23.10.2017 р. була врахована в суму заробітної плати [PERSON] Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 8420 грн., то суд вважає, що невиконання роботодавцем вимог ст.ст.115,116 КЗпП України призвело до порушення трудових прав позивача, внаслідок чого останній тривалий час позбавлений можливості отримати належну йому заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд. Це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд бере до уваги тривалість, а саме те, що позивач був звільнений 31.01.2017 р. і з того часу заробітна плата йому була виплачена лише 08.09.2017 р. згідно рішення суду, у зв'язку з чим, останній змушений в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а отже суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 700 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення середнього заробітку, а також на користь позивача 640 грн. судових витрат, понесених [PERSON] при зверненні до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial