Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2014 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, на грунті чого між ними постійно виникають сварки та суперечки. Вони на даний час припинили сімейно-шлюбні відносини, з 2015 року проживають окремо, примирятися не мають наміру. Вважає, що сім`я розпалася, збереження шлюбу та подальше спільне проживання неможливе, тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, тож не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, та переконаний, що примирення з відповідачкою не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно з ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та поновлювати їх наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. А тому суд вважає, що вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved