Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул.. Перемоги, 29, право власності на яку зареєстровано за [PERSON], яка померла 1 грудня 1998 року. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві приватної власності належав будинок за адресою: м. Чернігів, вул.. Перемоги, 29. Після її смерті відкрилась спадщина на вказаний будинок та спадкоємцям [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини будинку, по 1/4 кожному. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 вказаного будинку видано не було, оскільки донька померлої [PERSON], яка була зареєстрована в будинку з 1994 року в ньому не мешкала, що було встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.03.2011 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. За отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталась. 12.10.1999 [PERSON] подарував позивачу належну йому 1/4 спірного будинку. Вказує, що після отримання спадщини в спірному будинку весь час проживає лише він з сімєю. Загальний термін користування майном складає більше 17 років. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, вважає, що набув на 1/4 частину житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул.. Перемоги, 29, право власності за набувальною давністю. В ході судового розгляду судом було залучено до участі у розгляді справи співвідповідача [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши нотаріально звірену заяву про визнання позову та слухання справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день і час слухання справи повідомлена в порядку до ст. 74 ч. 9 ЦПК України. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] державна нотаріальна контора в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява, де він просить слухати справу без його участі. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть від 01.12.1998, [PERSON] померла 01.12.1998 ( а.с. 9). Як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] 13.11.1984 склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожному( а.с. 52). Відповідно до свідоцтво на спадщину за заповітом від 07.09.1999 спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 01.12.1998 та складається з 3/4 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 29, є [PERSON], [PERSON], [PERSON]; на 1/4 частину вказаного будинку свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видано ( а.с. 10). Відповідно до договору дарування частини будинку від 12.10.1999 [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 1/4 частину будинку, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 29 (а.с. 11). Як вбачається із інформаційної довідки КП Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації № 3995 від 28.11.2016, власниками, за якими зареєстровано право власності на обєкт нерухомості, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 29 є: [PERSON], яка має право на 1/4 частину вказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності від 13.11.1984 № 1-4442, свідоцтва про право на спадщину (за законом) від 13.11.1984 № 1-4444; [PERSON], який має право на 1/4 частину вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину (за заповітом) від 07.09.1999 № 3592; [PERSON], який має право на 1/4 частину вказаного будинку на підставі договору дарування від 12.10.1999 № 2-2353; [PERSON], яка має право на 1/4 частину вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину (за заповітом) від 07.09.1999 № 3592( а.с. 12). Відповідно до домової книги будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 29 , [PERSON] прописаний за вказаною адресою з 04.01.2000 (а.с. 85-88). Згідно з довідкою вуличного комітету № 27 від 14.11.2016 за адресою м. Чернігів, вул. Перемоги, 29, зареєстрований та проживає [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.03.2011 [PERSON] було визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 29 (а.с. 21-22). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що в судовому засіданні було наведено достатньо доказів того, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, а саме 1/4 частиною житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул.. Перемоги, 29, право власності на яку зареєстровано за [PERSON], померлою 1 грудня 1998 року і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років, а тому відповідно до положень ст. 344 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved