Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , придбаною ним та відповідачкою в шлюбі, виділивши йому в користування одну житлову кімнату площею 15,20 кв.м з лоджією площею 1,90 кв.м., відповідачу виділити в окреме користування дві житлові кімнати площею 11,00 кв.м. та 8,70 кв.м в квартирі [ADDRESS] , інші приміщення вказаної кварти - кухню вбиральню, ванну кімнату, коридор, передпокій, комору залишити в загальному користуванні його та відповідачки. В обґрунтування позову зазначає, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 1970 року. 04.03.2020 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу він пропонував [PERSON] укласти нотаріально посвідчену угоду про порядок користування належною їм квартирою, в рівних частках по Ѕ кожному, з врахуванням того що він особисто користується житловою кімнатою площею 15,20 кв.м. з лоджією площею 1,90 км.в, а відповідачці надати в користування дві житлові кімнати 11,00 кв.м. з лоджією 1,35 кв.м. та 8,70 кв.м., якою реально і користується [PERSON] , а кухню площею 9,10 кв.м., вбиральню площею 1,30 кв.м, ванну кімнатою площею 2, 50 кв,м., коридор площею 3,50 кв.м., передпокій площею 5,30 кв. м., комору площею 0,90 кв.м., залишити в спільному користуванні. Вважає, що запропонований ним варіант користування квартирою, є вигідним для відповідача, так як у користування їй надається більше ніж Ѕ частина. Визначення порядку користування квартирою не тягне за собою відповідного збільшення або зменшення часток у праві власності. Провести розподіл квартири в натурі не можливо, переобладнавши її так, щоб вони кожен мали два ізольованих приміщення для проживання. Тому він вимушений звернутися до суду. [PERSON] бажає користуватися всіма трьома жилими кімнатами, в добровільному порядку вирішити дане питання не бажає. В судовому засідання представник позивача адвокат Панчошенко О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визначити порядок користування вказаною квартирою в запропонованому варіанті. Зазначив, що сторони не спілкуються і не можуть дійти згоди в позасудовому порядку щодо користування квартирою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Надала суду відзив на позов 17.12.2020 року, в якому позов визнала частково. В відзиві зазначила, що дійсно вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1970 року по 2020 рік. За час шлюбу в 2015 році вони придбали квартиру [ADDRESS] і вона належить їм в рівних частках. Вона користується двома жилими кімнатами площею 11, 00 кв.м. з лоджією площею 1,35 кв.м. та 8,70 кв.м., а [PERSON] займає одну кімнату з лоджією, іншими приміщеннями користуються спільно. Позивач постійно чинить сварки, що становить неможливим спільне проживання. Щодо укладення нотаріально посвідченої угоди щодо користування квартирою, то це саме вона пропонувала позивачу укласти таку угоду, але він знаходив будь-які підстави не вирішувати дане питання мирним шляхом. Вона не заперечує щодо користування житловим кімнатами запропонованим позивачем варіантом, а також щодо інших приміщень квартири. Заперечує повністю щодо покладання на неї судових витрат, вона пенсіонер, хворіє та не має змоги оплатити судові витрати понесені позивачем, адже вона ніяким чином не перешкоджає у праві користування квартирою [PERSON] , він сам визначив порядок користування квартирою, вона не заперечувала, вважає, що вони вирішили це питання ще до звернення [PERSON] до суду. Просить відмовити в стягненні з неї судових витрат. Процесуальні дії по справі. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.09.2020 року відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року справа призначена до розгляду по суті. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.04.1970 року. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.03.2020 року шлюб було розірвано. (а.с.27) 21.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №417. (а.с.10) Даний договір у встановленому законом порядку зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень 21.09.2015 року за індексним номером 44239525, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:137707551239. (а.с.21) Згідно вказаного договору квартира належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] загальною площею 60,75 кв.м, з яких житлова площа 34,90 кв.м. Квартира складається з 3 х житлових кімнат: 1-3 - площею 15,20 кв.м, з лоджією І - 1,90 кв.м, 1-4 - 11 кв.м, з лоджією ІІ - 1,35 кв.м, 1-5- 8,70 кв.м, 1-2 - кухні - 9,10 кв.м., 1-9 - вбиральні - 1,30 кв.м; 1-8 - ванної кімнати - 2,50 кв.м.; 1-7 - коридору - 3,50 кв.м.; 1-1 - передпокою - 5,30 кв. м.; 1-6 - комори- 0,90 кв.м. (а.с.18-20) З домової книги на квартиру [ADDRESS] , судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , та [PERSON] . (а.с.23-26) На даний час між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою, як зазначає позивач [PERSON] відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні житлом, бажаючи користуватись трьома житловими кімнатами. Дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні За ч. 1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, письмові пояснення та позицію відповідача, надані по справі докази, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Позивач просить встановити порядок користування належною їм з відповідачем в рівних частках квартирою [ADDRESS] , відповідно позов заявлено належним позивачем, так як його право власності на частку в квартирі достовірно підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири. При цьому представник позивача в суді пояснив, що вони просять встановити лише порядок користування квартирою між сторонами і не мають на меті припинення режиму спільної часткової власності на квартиру та реального поділу квартири відповідно до часток у праві власності. Тому суд вважає за необхідне до даних правовідносин застосувати висновок Верховного Суду України, викладений в постанові 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15, Верховного Суду в постанові ВС від18 березня 2020 року по справі № 405/3475/15-ц, згідно яких зміст ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідно, оскільки встановлення порядку користування спірним майном не стосується розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд вважає за можливе виділити в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Також згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Позивач запропонував варіант користування квартирою, відповідно до якого: -виділити йому в окреме користування наступні приміщення квартири [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 26.05.2016 року, а саме: - 1-3 - житлову кімнату площею 15,20 кв.м. з лоджією- І площею 1,90 кв.м., на яку є єдиний вихід з цієї кімнати; -виділити в окреме користування [PERSON] наступні приміщення квартири [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 26.05.2016 року, а саме : -1-5 - житлову кімнату площею 8,70 кв.м, 1-4 - житлову кімнату площею 11.00 кв.м. з лоджією - ІІ площею 1,35 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] наступні приміщення квартири [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 26.05.2016 року: 1-2 - кухню площею 9,10 кв.м., 1-9 - вбиральню площею 1,30 кв.м; 1-8 - ванну кімнату площею 2,50 кв.м.; 1-7 - коридор площею 3,50 кв.м.; 1-1 - передпокій площею 5,30 кв. м.; 1-6 - комору площею 0,90 кв.м. Оскільки відповідач погодилась в відзиві на позов на зазначений варіант користування квартирою, сторони клопотання про проведення експертизи по встановленню іншого порядку користування квартирою не заявляли, то відповідно суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] , встановивши варіант користування квартирою між ним та відповідачем відповідно до запропонованого ним варіанту. Встановлення конкретного порядку користування квартирою необхідне для можливості кожного з подружжя використовувати для проживання визначені житлові кімнати, не порушує права цих осіб як власників квартири. Щодо відшкодування судових витрат по справі , то суд встановив наступне. Позивачем по справі понесено судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією про оплату судового збору (а.с.4), а також понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн (а.с.35), що підтверджується відповідною квитанцією про оплату послуг адвоката. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів відповідно до постанови від 27 квітня 2006 року за №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю І-ї групи, відтак є особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому витрати позивачу по сплаті судового збору в розмірі 840,40 грн належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також суд вважає, що належить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу на користь позивача частково з огляду на таке. Відповідно до ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може в порядку передбаченому законом зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або звільнити від їх сплати. Суд, враховуючи наявність інвалідності (І група), тяжкого онкологічного захворювання у [PERSON] , розмір пенсії близько 1900 грн щомісячно, її визнання позову у суді, що не потягло додаткових судових витрат, в тому числі на проведення експертизи, приходить до висновку, про наявність всіх підстав для зменшення належних до сплати на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з 4000 грн до 400 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved