Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання іпотечного договору недійсним посилаючись на те, що 23.03.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки квартири, за яким, в іпотеку передано належну позивачу на праві власності 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджено договором купівлі - продажу від 23.03.2007 року. Вказаний іпотечний договір порушує майнові права його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки укладання договору відбулося без отримання згоди органу опіки та піклування на передання квартири в іпотеку, що суперечить положенням ч. 6 ст. 203 ЦК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства». А тому, просив визнати недійсним договір іпотеки 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву. Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, просила захистити житлові права дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № ZRZ0GK00003675, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 46820,00 доларів США із строком повернення до 22 березня 2027 року. З метою забезпечення належного виконання боржником взятих на себе обов'язків за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 23 березня 2007 року укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.9-12). Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 553 ЦК України зазначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На підставі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року з цього приводу зазначив, що суди повинні з'ясовувати, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно договору іпотеки [PERSON], який являється батьком позивача, зазначив, що його місце проживання на дату укладення договору, а саме: на 23.03.2007 року є [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.04.2007 року [PERSON] є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2007 року (а.с.13-16). Зі змісту довідки № 1522 від 02.11.2015 ТОВ КК «Ком Енерго-Житомир» вбачається, що в квартирі [ADDRESS]., [PERSON] не зареєстровані, але проживають протягом візьми років (а.с.17). Судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки, позивач мав право користування чи право власності на нерухоме майно, що знаходилось за адресою: [ADDRESS] , право користування предметом іпотеки виникло лише після укладеного договору іпотеки, що не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Посилання позивача на те, що договір іпотеки є недійсним, тому що був укладений без дозволу органу опіки та піклування, є безпідставним, оскільки позивач та його син в квартирі [ADDRESS] не були зареєстрованими та не проживали, в зв'язку з чим не потрібно було і дозволу органу опіки та піклування Житомирської міської ради на укладення договору іпотеки. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що підстав для визнання договору іпотеки від 23 березня 2007 року недійсним немає, оскільки при його укладенні були дотримані вимоги законодавства, тому позовні вимоги позивача [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed