Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Бритівської сільської ради, третя особа Державна екологічна інспекція в Одеській області про встановлення факту забрудненості навколишнього середовища, необхідності переселення та визнання права на отримання іншої земельної ділянки під забудову. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що згідно рішення Бритівської сільської ради №134 від 17.12.1990 року та рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської районної ради від 21.02.1991 року позивачу надана земельна ділянка розміром 0,09 га, для будівництва житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У 1992 році позивач почав будівництво, але зупинив його, оскільки земельна ділянка знаходиться в зоні забруднення. Забруднення земельної ділянки було пов'язано з аварійним станом двох каналізаційних насосних станцій, що призвело до затоплення нечистотами частини території с.Бритівка, площею 0,5 га.. В результаті забруднення каналізаційні стоки йдуть в підземний грунт і підтоплюється земельна ділянка позивача, яка знаходиться в 30-ти метрах від каналізаційної насосної станції. Встановлення факту забрудненості навколишнього середовища та факту необхідності переселення потрібно позивачу для вирішення питання про надання йому іншої земельної ділянки під забудову у с.Бритівка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, оскільки раніше виділена земельна ділянка забруднена, не відповідає медичним вимогам, є не придатною для подальшого користування та несе небезпеку для здоровя та життя людей. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу надана земельна ділянка розміром 0,09 га, для будівництва житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішення Бритівської сільської ради №134 від 17.12.1990 року та рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської районної ради від 21.02.1991 року. Посилання позивача на те, що відповідач винен у виділенні позивачу [PERSON] присадибної земельної ділянки у 1990 році без погодження із органами санітарного нагляду є безпідставне, оскільки ст.17 Земельного кодексу України (N 562-ХІІ), який діяв в ту пору при передачі земельних ділянок у власність сільськими Радами народних депутатів не вимагалося наявності погодження місця розташування виділеної ділянки із органами державного санітарного контролю. До того ж, позивач додає до позову копію паспорту забудови, який був погоджений та затверджений районним архітектором та головою районного виконавчого комітету. З зв'язку з чим, посилання позивача на порушення закону при виділенні йому присадибної ділянки є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Але, позивач в якості доказів надає лише відповіді на його звернення від різних державних установ, які не містять висновків експертних досліджень щодо забруднення саме земельної ділянки позивача [PERSON], переліку забруднюючих речовин, ступені їх небезпеки та інше у наслідок яких настає неможливість використання даної земельної ділянки за її цільовим призначенням. Тому докази, які б обґрунтовували та підтверджували доводи позивача не є належними. Посилаючись на повноваження відповідача у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища визначених нормами ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач у своїх позовних вимогах безпідставно посилається на порушення його Конституційних прав: забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, який є обов'язком держави (ст.16 Конституції України); на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди та права вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також права на її поширення ст.50 Конституції України у наслідок начеб то невиконання відповідачем своїх функцій. У даному випадку слід зазначити, що каналізаційні споруди та мережі були передані у комунальну власність вдповідача, їх попереднім власником вже в неробочому стані і з тих самих пір саме завдяки спрямованій діяльності відповідача було виділено бюджетні кошти на виготовлення кошторисної документації з ремонту та реконструкції каналізаційної системи та споруд в с.Бритівка та виконано майже 70% запланованого обсягу робіт. Але на жаль сільський бюджет є дотаційним і брак бюджетних асигнувань не дозволяє завершити реконструкцію своєчасно, тому вважати, що вина відповідача полягає в його бездіяльності у позивача не має жодних підстав. Суд двічі призначав судово екологічну експертизу, згідно відповіді Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції №11-39/1752 від 02.06.2014 року, вказаний різновид експертизи відноситься до екологічного виду експертиз, на теперішній час в штаті Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції не має експертів, які проводять вказаний вид експертизи, крім того, згідно відповіді Департаменту екології Одеської обласної адміністрації №5212/02-13/5952 від 08.08.2014 року питання, які порушені в експертизі відносяться до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного і епідемічного благополуччя населення, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища (Державна екологічна інспекція України), тобто Депармамент не може провести судову екологічну експертизу, вказане не влаштовувало позивача. Згідно п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого указом президента України від 13.04.2011 року №454/2011 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середоща є державна екологічна інспекція України. У судовому засіданні позивачу судом було запропоновано проведення експертизи в іншій установі, але позивач відпомомвся, посилаючись на те, що в матеріалах справи є всі відповідні докази та документи, для вирішення справи. При цьому слід зазначити, що поряд із присадибною ділянкою позивача інші громадяни використовують свої ділянки за призначенням без жодних обмежень, що спростовує доводи позивача про неможливість використання ним його земельної ділянки. При цьому доречно було б зазначити, що позивач за дану земельну ділянку не сплачує податку на землю та вона перебуває в занедбаному стані. Частиною другою ст.58 ЦПК України встановлено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Тому слід звернути увагу на те, що письмові докази якими позивач обґрунтовує свої доводи стосовно наявності забруднення його присадибної ділянки по [ADDRESS] датовані ще 2000, 2001 та 2003 роками і в жодному з них немає прямої вказівки на те, що стічні води потрапляють саме на земельну ділянку позивача, крім того, всі перевірки підтверджують, що витік каналізаційних стоків має місце поза межами земельної ділянки позивача на відстані 25-30 метрів, тому вказана обставина є безперечним доказом того, що присадибна ділянка позивача не потрапила під негативний вплив каналізаційних стоків та не зазнала забруднення, а доводи позивача є надуманими та безпідставними. Крім того, дана обставина підтверджується й перевіркою виїзної комісії виконавчого комітету Бритівської сільської ради, яка за дорученням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (лист №Л-396/13-123 від 24.05.2013 року) провела обстеження присадибної ділянки позивача на предмет наявності прориву на ній каналізаційних стоків та встановила, що на земельній ділянці прориву стоків немає. Позивач безпідставно посилається на порушення його Констутиційного права, оскільки відповідно до п.1., п.2. Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українсвкій PCP затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку N470, які діють і досі, встановлено, що жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населенному пункті, квартирний облік яких здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті місцевої ради. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до виконавчого комітету Бритівської сільської ради, третя особа Державна екологічна інспекція в Одеській області про встановлення факту забрудненості навколишнього середовища, необхідності переселення та визнання права на отримання іншої земельної ділянки під забудову, не обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed