Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій прохав постановити рішення яким відновити межі земельної ділянки, розташованої між домоволодіннями [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] і [PERSON], як співвласників домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] знести за власний рахунок незаконно збудовані прибудови до будівель літер «А1», «Б1». На обґрунтування свої вимог, [PERSON] зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 липня 2001 року державним нотаріусом другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., він є власником домоволодіння, розташованого за адресою : [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. «А», погреба літ. «Дп», колодязя «К», колодязя «К1», огорожі №1-2; зазначене домоволодіння, розташоване на земельній ділянці державного фонду, розміром 446 кв.м Окрім того, як зазначає позивач, крім визначеного в заповіті майна, на території успадкованого ним домоволодіння також знаходилося самочинно побудовані його бабусею господарські будівлі, а саме сіни «літ. А», сарай-гараж «літ. Д», вбиральня-душ «літ. Е», з приводу законності будівництва та розташування яких, між позивачем та співвласниками суміжного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] виник спір. З метою захисту свої прав як землекористувача, позивачем було проведено експертне будівельно-технічне дослідження №№35-15, за висновками якого було встановлено порушення межі земельних ділянок домоволодінь [ADDRESS] шляхом накладення останніх на площі 12 кв.м та визначено, що прибудови до будівель житлових будинків літ. «А1», «Б1», розташованих на території домоволодіння [ADDRESS] не відповідають вимогам ДБН та порушують межу земельної ділянки, що знаходиться в користуванні [PERSON] За викладених обставин, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом та відновленням порушеного відповідачами як співвласниками суміжного домоволодіння, його визначеного чинним земельним та цивільним законодавством права як власника домоволодіння та користувача земельної ділянки. Позивач [PERSON] та його представник Тищенко В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладенні вище обставини. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Радченко І.В. в судовому засіданні в задоволенні вимог позивача прохали відмовити з тих підстав, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавськой області від 7 грудня 2010 року, що набрало законної сили, вже було вирішено зазначений вище спір між тими самими сторонами, про той самий предмет позову і з тих самим підстав, а тому повторне звернення позивача із зазначеним вище позовом відповідач розцінює як ревізію зазначеного вище рішення суду, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідач [PERSON] належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, однак в судове засідання не з'явилась, заздалегідь надіславши до суду заяву в якій прохала розглядати справи за її відсутності, в задоволенні вимог позивача просила відмовити. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідовлений про причини неявки суд не повідомив, при цьому завчасно надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника адвоката Тищенко В.С., відповідача [PERSON] та його представника Радченко І.В., проаналізувавши і дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом і не заперечується сторонами по справі, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 липня 2001 року державним нотаріусом другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. «А», погреба літ. «Дп», колодязя «К», колодязя «К1», огорожі №1-2; зазначене домоволодіння, розташоване на земельній ділянці державного фонду, розміром 446 кв.м. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-1503/2010, 11 лютого 2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив зобов'язати [PERSON] звільнити частину земельної ділянки, на яких за межею земельних ділянок побудовані гараж-сарай та туалет-душ, шляхом знесення за свої кошти цих приміщень та перенесення їх за межу на відстані 1метр. 12 липня 2010 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] в якій прохав усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою та знести самочинно збудовані відповідачем вбиральню та прибудови до будинків по [ADDRESS]. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 27 липня 200 року вказані позові об'єднані в одне провадження. 7 грудня 2010 року Крюківським районним судом міста Кременчука було постановлено рішення яким позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено частково; зобов'язано [PERSON] звільнити частину земельної ділянки по [ADDRESS], на якій ним побудовані гараж-сарай та туалет-душ шляхом знесення за свої кошти цих приміщень та перенесення їх за межу на відстані 1 метр; зобов'язано [PERSON] поновити межові знаки на межі земельних ділянок між садибами, розташованими в [ADDRESS]; в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2011 року, рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 7 грудня 2010 року залишено без змін. Відповідно до вимог частини першої статті 106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коди вони зникли, перемістились або стали невиразними. За загальновизнаними нормами, власники й землекористувачі суміжних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при здійсненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них не порушувати законні права один одного (статті 91,96,103 Земельного Кодексу України) Частиною 3 статті 158 Земельного Кодексу України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні суперечки в межах населених пунктів відносно меж земельних ділянок, які знаходяться у власності й користуванні громадян і дотримання громадянами правил добросусідства. Такими органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних суперечок, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (частина 1 статті 33 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні») Відповідно до частини 1статті 43 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено коло питань, які вирішуються районними й обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях: «1. Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання:…освіта, обрання і ліквідація постійних і інших комісій ради, зміна їх складу, обрання голів комісій». Тобто, аналізуючи наведені вище норми Закону, суд приходить до висновку, що для вирішення земельних розбіжностей створюється спеціальна комісія і особа, зацікавлена у вирішенні земельної суперечки, може звернутися в таку комісію із заявою відносно неможливості погоджувати межі земельної ділянки в натурі у зв'язку з відсутністю суміжних землекористувачів, ненадання ними згоди на узгодження або з інших причин. За наявності такого прохання й інших необхідних документів ця суперечка розглядається колегіально Комісією з питань землекористування, а за потреби - спільно з іншими комісіями. Відповідно до положень Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і їх закріплення межовими знаками, встановлення меж земельних земельної здійснюється з метою визначення в натурі метричних даних земельної ділянки, у тому числі місце розташування поворотних точок її меж і їх закріплення межовими знаками. Відповідно до Інструкції комплекс робіт по становленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи й роботи по землеустрою, камеральні роботи, складання й оформлення матеріалів технічної документації по землеустрою відносно встановлення меж земельної ділянки в натурі і закріплення межовими знаками, конкретно встановлених видів. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, що містяться в матеріалах даної цивільної справи та матеріалів цивільної справи № 2-1503/2010, за наслідками розгляду якої судом 7 грудня 2010 року було постановлено рішення, на яке сторона відповідача посилається як на обставину, що підтверджує їх заперечення, жодна із сторін до Комісії з питань землекористування при органах місцевого самоврядування не зверталась, всупереч визначеного чинним земельним законодавством порядку, межа земельної ділянки в натурі встановлена не була і межовими знаками не закріплена. За викладених вище обставин, суд вважає звернення позивача [PERSON] з позовними вимогами про відновлення межі земельної ділянки яка фактично не встановлена в натурі на місцевості та не закріплена межовими знаками - передчасним, і таким що унеможливлює прийняття судом рішення по суті спору. Посилання сторони відповідача про тотожність предмету та підстав позовних вимог [PERSON] зі спором розглянутим судом 7 грудня 2010 року, суд не приймає до уваги, оскільки як встановлено судом будівництво капітальних добудов, розташованих на території домоволодіння [ADDRESS], які були предметом позову [PERSON] поданого до суду 13 травня 2015 року, відбулося вже після ухвалення судом рішення 7 грудня 2010 року, що підтверджується дослідженими судом доказами та поясненнями самого відповідача [PERSON] в судовому засіданні.

Outcome: dismissed