Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми завдатку, додаткової суми у розмірі завдатку та стягнення завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. В грудні 2013 року домовився з [PERSON] про купівлю належної їй квартири за ціною 21000 доларів США, у зв'язку з чим між ними було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. На виконання зобов'язання за вищезазначеним договором він передав відповідачу [PERSON] 1500 доларів США, що еквівалентно 12375 грн. за умови продажу йому цієї квартири до 01 лютого 2014 року. Згодом між ним та [PERSON], яка була довіреною особою [PERSON] було укладено додатковий договір, згідно якого він в рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу сплатив ще 5122 доларів США, що еквівалентно 42000 грн. Таким чином, в рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу квартири ним було сплачено 54 375 грн. Проте, в порушення зазначених умов договору відповідачі від укладення договру купівлі-продажу ухилились, а згодом йому стало відомо, що вказану квартиру було продано іншій особі. У зв'язку з вищевикладеним просить стягнути солідарно з відповідачів 12375 грн. сплаченого завдатку за попереднім договором купівлі-продажу від 10.12.2013 року та додаткову суму у розмірі завдатку, а саме 12375 грн. за невиконання умов за попереднім договором від 10.12.2013 року; 42000 грн. за договором від 18.12.2013 року та додаткову суму у розмірі завдатку, а саме 42 000 грн. грн. за невиконання умов договору від 18.12.2013 року. Крім того, діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні стану здоров'я, а саме - психологічному стресі, глубоких душевних переживаннях, фізичних та психологічних стражданнях. Моральну шкоду оцінює в 30000 грн. Також просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1387,50 грн. та витрати пов'язані з публікацію оголошення у пресі про виклик відповідчів. Ухвалою суду від 20.04.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві та позивач пояснив, що разом з дружиною [PERSON] для сімейних потреб вирішили купити квартиру, у зв'язку з чим в мережі інтернет знайшли оголошення про продаж квартири [ADDRESS]. Оглянута ними квартира їм сподобалась, тому з [PERSON] домоволись про купівлю належної їй квартири за 21000 доларів США. 10 гудня 2013 року між ними був укладений попередній договір купівлі-продажу та ним в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу було внесено аванс в розмірі 1500 доларів США. Нотаріально оформити документи на квартиру домовились до 01.02.2014 року. 18 грудня 2013 року йому зателефонувала [PERSON], яка займалась продажем квартири та повідомила, що потрібно погасити заборгованість по кватирі, а тому попросила внести ще аванс, на що він дав згоду та в цей же день між ним та [PERSON] був укладений ще один договір та внесено аванс в розмірі 5122 долаів США. Проте, до 01.02.2014 року договір купівлі-продажу вказаної квартири оформлений не був, відповідач [PERSON] змінила ріелтора та оформляти договір купівлі-продажу на його ім'я відмовлялась, а тому вони з дружиною вирішили домовитись про купівлю-продаж квартири з новим реіелтором [PERSON] та оформити договір купівлі-продажу на його дружину [PERSON] Нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу відбулося 05.09.2014 року, квартиру купили за 21000 доларів США та в даний час квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної сумісної власності. Проте, вважає, що оскільки з відповідачами була домовленість про купівлю-продаж квартири до 01.02.2014 року, останні умови попередніх договорів купівлі-продажу порушили, то вважає, що передана ним сума підлягає поверненню в подвійному розмірі, як то передбачено договорами. Крім того, діями відповідачів йому завдано моральну шкоду розмір якої оцінює в 30 000 грн. Третя особа [PERSON] в судовому засідані заявлені позивачем вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що з позивачем [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі. В грудні 2013 року з [PERSON] домовились про купівлю належної їй квартири [ADDRESS], тому в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу 10.12.2013 року ними був переданий аванс в розмірі 1500 доларів США, а 18.12.2013 року в розмірі 5122 доларів США. Проте, відповідачі почали ухилятись від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та змінили ріелтора, у зв'язку з чим вони домовились з новим ріелтором та нотаріально договір купівлі-продажу квартири оформили на неї. Квартиру купили за 21 000 доларів США, переданий ними завдаток в розмірі 1500 доларів США та 5122 доларів США в ціну квартиру не увійшов та відповідачами їм не повернутий. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] двічі підряд в судові засідання 05.05.2015 року та 20.05.2015 року не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 34 (1629) від 30.04.2015 року та № 37-38(1632-1633) від 14.05.2015 року, заява про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідачі у судове засідання не з'явились, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено попередній письмовий договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого позивач сплатив відповідачу [PERSON] 1500 доларів США, що еквівалентно 12375 грн., як попередню оплату за продаж йому до 01 лютого 2014 року трьохкімнатної квартири [ADDRESS] за 21000 доларів США, а [PERSON] зобов'язувалась продати йому зазначену квартиру на цих умовах /а.с.8-9/ 18 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено додатковий договір, згідно якого [PERSON] в рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу сплатив [PERSON] в рахунок загальної вартості продажу квартири ще 5122 доларів США, що еквівалентно 42000 грн./а.с.10-11/ Відповідно до розписки, наданої [PERSON], оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, остання зобов'язувалась повернути позивачу [PERSON] в рахунок погашення боргу 6500 доларів США у разі невиконання умов договору /а.с.12/. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. З огляду на зазначене та положення ст. ст. 546,548 ЦК України, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Оскільки предметом попереднього договору є зобов'язання сторін у майбутньому укласти основний договір, то укладення такого договору не тягне за собою виникнення основного зобов'язання, виконання якого може бути забезпечено у відповідності до положень глави 49 ЦК України. Необгрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, оскільки зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором (ч.ч. 2 і 3 ст. 635 ЦК України) . Отже, передана позивачем [PERSON] відповідачам за попередніми договорами сума у розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 12375 грн. та 5122 доларів США, що еквівалентно 42000 грн. за своєю правовою природою є не завдатком, а авансом. Проте, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів суми авансу суд виходить з наступного. Так, в силу ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. З договору купівлі-продажу від 05 вересня 2014 року слідує, що [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] /а.с.16/. Згідно п. 10 вказаного договору Передача права власності покупцю на нерухоме майно, що є предметом цього договору відбулася за заявою-згодою чоловіка Покупця [PERSON], підпис на якій засвідчено третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.09.2014 року за реєстром № 5-1049. Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач [PERSON] при укладенні попереднього договору купівлі-продажу квартири діяв в інтересах своєї сім'ї, про що також зазначив і в судовому засіданні, а його дружина [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 05.09.2014 року діяла за згодою свого чоловіка, який це не оспорює. Таким чином, беручи до уваги те, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, виходячи з логічного зв'язку та цільового призначення коштів, суд приходить до висновку, що авансовий платіж за попередніми договорами від 10 грудня 2013 року та 18 грудня 2013 року та кошти в рахунок оплати квартири за договором купівлі-продажу від 05.09.2014 року передавались подружжям [PERSON] в рамках однієї і тієї ж домовленості щодо відчуження відповідачем [PERSON] своєї квартири [ADDRESS]. Позивачем у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду достовірних доказів і не доведено факту того, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений в обумовлений в договорі строк саме з вини відповідачів, тобто позивач у порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому підстави вважати, що відповідачі свої зобов'язання не виконали та ухиляються від їх виконання відсутні, оскільки договір купівлі-продажу квартири нотаріально оформлений, квартира яка була предметом попередніх договорів купівлі-продажу належить позивачу на праві спільної сумісної власності, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо повернення авансових платежів задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд приходить до нступного. В силу п. 4 ч.1 ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи, те що позивачем не надано достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження обставин заподіяння йому моральної шкоди, договорами, які регулюють виниклі між сторонами по справі правовідносини не передбачено відшкодування моральної шкоди та беручи до уваги, що вимога про стягнення моральної шкоди носить похідний характер від вимоги про стягнення суми завдатку, у задоволенні якої було відмовлено, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині. У зв'язку з цим згідно вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню й судові витрати у вигляді судового збору та витрати пов'язані з публікацію оголошення у пресі про виклик відповідчів.

Outcome: dismissed