Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 09.10.2018 він є власником будинку [ADDRESS] , в якій зареєстрований син колишньої власниці будинку [PERSON] [PERSON] . З моменту придбання вказаного будинку позивачем, відповідач жодного разу не з`являвся. Зі слів колишньої власниці будинку [PERSON] не проживає в зазначеному будинку з 2014 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Росії, і тому не було можливості зняти його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] .Зазначає, що реєстрація відповідача у спірному будинку порушує його право власності, перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, створює труднощі в отриманні позивачем вугілля для опалення будинку. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу житлового будинку від 09 жовтня 2018 року, укладеного між ним та [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, що підтверджується копією зазначеного договору, копією витягу №140710547 від 09.10.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , у зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , 1995 року народження. Згідно з довідкою Новогродівської міської ради №455 від 03.02.2021 у житловому будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , 1995 року народження. З акту від 03.02.2021, складеного депутатом Новогродівської міської ради Орлатою І.А., в присутності свідків, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але фактично він не проживає за вказаною адресою більше шести років, перебуває за межами України, в Росії. Статтею 41\~Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частин першої та другої статті\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положенням\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» наголошено, що під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Отже, судом встановлено, що [PERSON] нє членом сім`ї позивача, в спірному будинку не проживає більше шести років, між сторонами відсутня домовленість про порядок користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевказані обставини, відповідач залишаючись зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , власником якої є позивач, перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved