Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 194293грн. 23коп., 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі 6515грн. 48коп., інфляційне збільшення заборгованості в сумі 33935грн.56коп., а всього суму боргу 234744грн. 27коп. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач отримав від позивача 15000 доларів США згідно до договору від 30 травня 2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, що відповідач дійсно підписував договір позики від 30 травня 2013 року, але грошей не отримував, вважає, що факт отримання грошей відповідачем не доведений. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2013 року позивач передав відповідачу в борг 15000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути в строк до 31 серпня 2013 року, що підтверджується договором позики. Форма та зміст договору позики між сторонами відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. Тому відповідач відповідно до вимог ст.1049 ЦК України повинний повернути позивачу суму боргу в розмірі 15000 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ на 13 жовтня 2014 року складає 194293грн.23коп., а також відповідач відповідно до ст.625 ЦК України повинний повернути позивачу 3% річних за прострочення грошового зобовязання 6515грн. 48коп. Щодо вимог про стягнення збитків від інфляції, то вони задоволенню не підлягають, тому що законодавством України інфляційне збільшення іноземної валюти доларів США не встановлюється. Таким чином відповідач зобовязаний повернути позивачу загальну суму боргу в розмірі 200778грн. 71коп. Суд не враховує пояснення представника позивача у судових дебатах про стягнення суми боргу по курсу на день розгляду справи, бо таких вимог під час розгляду справи від позивача не надходило, а тому відповідно до ст.11 ЦПК України суд обмежений розміром позовних вимог, бо в своїх вимогах позивач просив стягнути суму боргу у конкретній сумі, а не в перерахунку по курсу долара США на день ухвалення рішення. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач та його представник не надали суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України щодо заперечень проти позову. Посилання на не отримання коштів за договором позики не відповідають наявним в справі доказам, тому що у пункті 2 договору вказано, що сума позики отримана відповідачем до підписання договору. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені частково у вище вказаному розмірі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial