Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] \~ звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивувала тим, що 29.04.2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2010 року [PERSON] набула у власність житловий будинок [ADDRESS] . У житловому будинку [ADDRESS] разом з позивачкою проживає її повнолітній син [PERSON] , який зареєстрований у даному будинку та [PERSON] , яка самовільно, без згоди позивачки, як власника житла, вселилась у будинок та проживає в ньому без реєстрації. Однак, спільне проживання в одному будинку з [PERSON] та [PERSON] є нестерпним, фізично та морально неможливим. Відповідачі систематично ображають та принижують людську гідність [PERSON] , висловлюються у її бік брутальною лайкою, обзивають її нецензурними словами, часто влаштовують сварки та скандали під час яких [PERSON] погрожує фізичною розправою, вказуючи, що спалить, зарубає чи заріжить. Також, відповідачі без згоди [PERSON] , як власника житла, завели собі двох собак, які утримують у будинку, тварини справляють свої природні потреби у будинку, внаслідок чого стоїть нестерпний сморід та бруд. Окрім того, тварини псують м`які меблі, підлогу та килимові покриття, що спричиняє [PERSON] значні матеріальні збитки. На прохання припинити утримувати в будинку тварин, відповідачі ігнорують та відповідають на прохання агресивною поведінкою та нецензурними висловлюваннями. Відповідачі, жодними чином в утриманні будинку, ремонті, оплаті комунальних послуг участі взагалі не приймають. У зв`язку з систематичними образами та погрозами фізичною розправою, які відповідачі висловлюють в бік [PERSON] , остання вимушена була неодноразово звертатись з відповідними заявами до правоохоронних органів, а саме до Лівобережного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області. Так, 26.06.2019 року відповідачі в черговий раз безпідставно влаштували скандал, ображали позивачку нецензурною лайкою здійснювали психологічний тиск, намагались вигнати [PERSON] з будинку, внаслідок чого вона в черговий раз вимушена була звернутись з заявою до поліції. Відповідачі своїми діяннями, які полягають систематичному порушенні правил співжиття та у створенні умов нестерпного проживання з ними, чинять позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні її будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки у зв`язку з агресивною поведінкою відповідачів, погрозами та фізичною розправою, позивачка періодично остерігається за своє життя та здоров`я, вимушена покидати власний будинок та проживати у знайомих. В уточненій позовній заяві просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення з вказаного житлового будинку [PERSON] та [PERSON] та зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, не заперечували, щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином про причини неявки суд не повідомили. Заяв та заперечень від відповідачів до суду не надходило. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши думку позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 29.04.2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2010 року [PERSON] набула у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с.4-5). У житловому будинку [ADDRESS] разом з позивачкою проживає її повнолітній син [PERSON] , який зареєстрований у даному будинку (а.с. 6-7) та [PERSON] , яка самовільно, без згоди позивачки, як власника житла, вселилась у будинок та проживає в ньому без реєстрації. У зв`язку з систематичними образами та погрозами фізичною розправою, які [PERSON] та [PERSON] висловлюють в бік [PERSON] , остання вимушена була неодноразово звертатись з відповідними заявами до правоохоронних органів, а саме до Лівобережного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (а.с.8-11). Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2019 року, [PERSON] , 26.06.2019 року близько 18:00 год. вчинив домашнє насилля відносно своєї матері [PERSON] , а саме висловлювався нецензурними словами за місцем проживання в [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненні правопорушення визнав в повному обсязі, щиро розкаявся. [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КупАП, обмежившись усним зауваженням (а.с. 10). Відповідно до ст. 15 Конституції України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 116 ЖК України, зазначає, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб -провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власник володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Тому суд вважає вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення з вказаного житлового будинку [PERSON] та [PERSON] заснованими на законні та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання то такі вимоги задоволенню не підлягають і у їх задоволенні слід відмовити, оскільки правовідносини щодо реалізації правового механізму зняття з реєстрації місця проживання врегульовано на рівні норм чинного законодавства з визначенням чіткого суб`єкта, уповноваженого законодавством на вчинення таких дій, зокрема, згідно вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, з чітким врегулюванням реалізації такого правового механізму в Правилах реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03. 2016 р. № 207, а тому, без дотримання особами відповідного правового механізму у визначений законодавством спосіб та без можливого настання відповідних спірних правовідносин з даного приводу неможливе їх врегулювання судом з прийняттям відповідного рішення, при цьому, суд не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про зняття з реєстрації місця проживання, що відноситься до компетенції, в даному випадку, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial