Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тростянецького районного суду від 16.12.2013 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 600,00грн. щомісячно, починаючи з 19.11.2013 року до повноліття сина [PERSON], а з 14.06.2020 року стягувати в розмірі 300,00грн. на доньку [PERSON] до досягнення повноліття. В даний час діти проживають з позивачем. З відповідача стягуються аліменти. Однак у позивача змінився стан здоровя, він потребує періодичного лікування, старший син [PERSON] навчається в Ладижинському коледжі, донька [PERSON] навчається в пятому класі, крім того мати стягувача [PERSON] досягла пенсійного віку та переїхала проживати до позивача та перебуває також на його утриманні, ці обставини свідчать про зміну(погіршення) матеріального становища позивача. У позивача на даний час виникла потреба у збільшенні розміру аліментів у звязку з зміною мінімального розміру аліментів, збільшення вікових потреб дітей, необхідністю їх навчання, особистого духовного та фізичного розвитку. Відповідач добровільно та додатково ніякої допомоги не надає, ні матеріальної, ні психологічної, а [PERSON] самостійно важко в повній мірі матеріально забезпечити дітей. Тобто підставою для збільшення аліментів є зміна матеріального становища позивача, та просив стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позов повністю та стягнути понесені ним судові витрати повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала, погодившись сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000,00грн. на кожну дитину, однак вважає, що понесені витрати позивачем за надання правничої допомоги не зобовязана сплачувати. Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO](а.с.12,14), які проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.12.2013 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 600,00грн. щомісячно, починаючи з 19.11.2013 року до повноліття сина [PERSON], а з 14.06.2020 року стягувати в розмірі 300,00грн. на доньку [PERSON] до досягнення повноліття (а.с.8). Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини. Зокрема, суд враховує той факт, що позивач має на утриманні неповнолітніх дітей, в даний час захворів , що підтверджується висновками медичних обстежень (а.с.11,13), на його утриманні також перебуває пенсіонерка мати [PERSON]І.(а.с.9). Старший син [PERSON] навчається в Ладижинському коледжі Вінницького НАУ на першому курсі навчання(а.с.19), та також потребує додаткових витрат на утримання та навчання. Відповідач офіційно не працевлаштована, має мінливий дохід, працює на заробітках за кордоном, інших осіб на утриманні не має. Окрім того, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік» за пoданням Міністерства фінансів. Суд також приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи щодо матеріального стану позивача та відповідача, суд вважає можливим задовольнити позов, а тому вважає за доцільне стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000,00грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 704,80 гривень та 600,00 гривень за надання правничої допомоги, що документально підтверджено квитанцією та договором про надання правничої допомоги(а.с.21-23). На підставі викладеного,

Outcome: approved