Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.03.2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а останній зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошей в позику відповідач [PERSON] видав розписку, складену та підписану ним власноруч, яка посвідчує отримання ним 21.03.2013 року у позику грошові кошти в сумі 3000 доларів США. Вказана розписка є невідємною частиною договору позики та до повного погашення боргу зберігається у позикодавця. Після погашення боргу позикодавець зобовязується повернути розписку позичальнику. Крім того, [PERSON] підписав на оригіналі примірника договору позики письмове підтвердження про отримання ним особисто 21.03.2013 року грошових коштів в сумі 3000 доларів США в повному обсязі. 23.06.2015 року [PERSON] було направлено лист претензію із вимогою про повернення суми позики, сплату відсотків за користування коштами та штрафних санкцій за договором позики за несвоєчасне виконання грошового зобовязання згідно із доданим до претензії розрахунком суми заборгованості станом на 02.06.2015 року. У встановлений строк для відповіді на претензію відповідач добровільно не виконав своїх зобовязань, а також не надав будь яких пояснень з приводу невиконання умов договору. [PERSON] просив суд стягнути з відповідача 241\~081, 25 грн., де 80\~656, 25 грн. - сума основного боргу, 160\~425 грн. 100% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання, а також судові витрати 2411, 00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з відповідача на його користь 241 081, 25 грн. та судові витрати. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином судовими повістками, розпискою (а.с. 21,29). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. 21.03.2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а останній зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк (а.с.7). На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошей в позику відповідач [PERSON] видав розписку, складену та підписану ним власноруч, яка посвідчує отримання ним 21.03.2013 року у позику грошові кошти в сумі 3000 доларів США (а.с.8). 23.06.2015 року [PERSON] було направлено лист претензію із вимогою про повернення суми позики, сплату відсотків за користування коштами та штрафних санкцій за договором позики за несвоєчасне виконання грошового зобовязання згідно із доданим до претензії розрахунком суми заборгованості станом на 02.06.2015 року (а.с. 9). Відповідно до п. 2.2. договору позики від 21.03.2013 року за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю проценти в розмірі 48% річних від суми позики. В п. 7.3 вище зазначеного договору вказано, що у разі несвоєчасного повернення основної суми боргу позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 100 % річних від простроченої суми (а.с.7). Відповідно до розрахунку наданого позивачем 100% річних за загальний період з 22.03.2014 року по 16.03.2016 року складає 5\~967 доларів США (а.с.6). Встановленим фактам відповідають зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] 21.03.2013 року був підписаний договір позики та написана розписка про отримання грошей в сумі 3000 доларів США. 23.06.2015 року [PERSON] було направлено лист претензію із вимогою про повернення суми позики, сплату відсотків за користування коштами та штрафних санкцій за договором позики за несвоєчасне виконання грошового зобовязання згідно із доданим до претензії розрахунком суми заборгованості станом на 02.06.2015 року. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконав своє зобовязання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в порушення вимог договору позики не виконав взятих на себе зобов`язань, тому сума заборгованості за договором позики, що складає 3000 доларів США та відсотки за користування позикою в розмірі 5\~967 доларів США підлягають стягненню з боржника [PERSON] відповідно до вимог ст.553 ЦК України. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення суду. Згідно з повідомленням Національного Банку України, станом на 15.06.2016 року офіційний курс гривні до 100 доларів США становить 2491,4945 (а.с.34-35). За викладених обставин, стягненню підлягає сума 8967 доларів США, що еквівалентна на день винесення рішення судом курсу НБ України в розмірі 223\~457, 64 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: partial