Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи позов тим, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Спільне життя не ведуть, проживають окремо, поновлювати шлюбні стосунки не збираються. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю і пояснив, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, на протязі останніх майже десяти років вони проживають окремо, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, дитина проживає з відповідачкою. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. 27 квітня 1996 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане повторно 15 липня 2009 року, актовий запис № 21 ( а.с. 5). Сторони у шлюбі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане Котелевським відділом РАГС Полтавської області від 31 жовтня 1997 року, актовий запис № 124 (а.с. 7). У відповідності до довідки виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 12 грудня 2013 року № 7179, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , в господарстві проживає один. ( а.с. 6). У судовому засіданні встановлено, що стосунки між сторонами не складаються у зв'язку з різними поглядами на життя, що негативно впливає на виховання дитини, яка проживає разом з відповідачкою. Крім того, сторони зазначили, що між ними припинені шлюбно-сімейні відносини на протязі останніх семи років, вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не підтримують подружніх відносин, на примирення не згодні, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Викладене приводить суд до переконання, що позовні вимоги позивачки підлягають повному задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача - [PERSON] до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивачки слід стягти судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved