Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], а також зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 05.08.2010 між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений ПН ХМНО [PERSON], реєстровий № 2440, за умовами якого право власності на нерухоме майно перейшло до [PERSON] Останній, як власник майна, вважає, що у [PERSON] на теперішній час відсутні правові підстави для користування житловим приміщенням, оскільки жодних домовленостей з цього приводу між ними не було. [PERSON] не є членом сім'ї власника житла, договорів найму житлового приміщення з [PERSON] не укладалось, а тому з метою усунення перешкод у користуванні власником своїм майном позивач просить виселити [PERSON] із житлового приміщення, а також зняти його з реєстраційного обліку. Не погоджуючись із заявленими вимогами [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ним та [PERSON] 05 серпня 2010 року, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], посилаючись на те, що даний договір був вчинений ним під впливом помилки, він не мав наміру продавати свою квартиру, був впевнений, що оформлюється лише договір іпотеки для забезпечення грошових зобов'язань його знайомої [PERSON] Про суть укладеного з [PERSON] договору йому стало відомо лише на початку 2014 року від державного виконавця, а тому для вирішення питань він вимушений звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив виселити [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. Зустрічні вимоги [PERSON] просив залишити без задоволення як безпідставні та необґрунтовані. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти заявлених вимог [PERSON], просили відмовити в їх задоволенні. Зустрічні вимоги просили задовольнити, [PERSON] додатково вказував, що оспорюваний правочин був вчинений ним саме під впливом помилки, він вважав, що укладає саме договір іпотеки, щодо якого просила його знайома [PERSON], він не усвідомлював значення форми договору, йому не роз'яснили наслідки укладення даного правочину. Представник третьої особи - Комінтернівського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв'язку із завантаженістю. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в період з 2009 рік по 2011 рік [PERSON] перебував із нею у трудових відносинах, працював на неї та був від неї матеріально залежним. В червні 2010 року вона звернулась до [PERSON] з проханням передати належну йому квартиру в іпотеку громадянці [PERSON] за договором, укладеним в забезпечення повернення нею грошових коштів. [PERSON] повернула борг [PERSON] особисто. В серпні 2010 року в [PERSON] знову виникла потреба в отриманні коштів, які вона отримала від [PERSON] Останній, в свою чергу в забезпечення виконання зобов'язань забажав укласти стосовно квартири договір купівлі-продажу, при цьому усно вони домовились про договір застави строком на один рік, [PERSON] завіряв її, що формально укладання даного договору не призведе в подальшому до юридичних наслідків позбавлення [PERSON] його права власності на спірну квартиру. [PERSON] стверджувала, що грошові кошти саме вона отримала від [PERSON], наміру продавати квартиру не було, вона вмовила [PERSON] на вчинення цього правочину, завіряючи його, що це договір застави. В подальшому третя особа [PERSON] в судове засідання не з'являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 05 серпня 2010 року ПН ХМНО [PERSON], [PERSON] передав, а [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS]. Пунктом 3 даного договору засвідчено, що [PERSON] отримав грошові кошти від [PERSON] повністю ще до підписання договору, своїм підписом підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо [PERSON] будь-яких претензій фінансового характеру. Пунктами 11, 12, 16 даного договору закріплено, що нотаріусом роз'яснено сторонам договору про наслідки вчинення даного правочину. Оспорюваний договір підписаний сторонами особисто, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 4059113. Своє право власності на спірне нерухоме майно [PERSON] реєстрував в КП «ХМБТІ» 11 жовтня 2010 року, реєстраційний № 30609080, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 20.07.2010 за № 799, в квартирі [ADDRESS] з 18.06.1986 зареєстрований та мешкає [PERSON], [INFO] [PERSON] стверджує, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідченого 05 серпня 2010 року ПН ХМНО [PERSON], був вчинений ним під впливом помилки, а тому має бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільно-процесуальному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень ст.. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Помилка - це спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце. Як роз'ясняв Пленум Верховного Суду України у п. 11 по станови «У справах про визнання правочинів недійсними» від 25.12.1992, під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. При цьому помилка не є результатом навмисних дій іншого учасника правочину, хоча і зумовлює спотворене формування волі учасника правочину. Помилці може сприяти відсутність належної обачності, переоцінка свого досвіду чи можливостей учасниками правочину, дії третіх осіб тощо. Аналізуючи дану правову позицію, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що [PERSON] вчинив правочин купівлі-продажу квартири під впливом помилки, оскільки текст договору він оглядав, власноруч підписував його, бачив назву договору. До того ж, [PERSON] вже вчиняв інші правочини щодо свого нерухомого майна, в тому числі і договір іпотеки, а тому мав помітити відмінності цих правочинів. Як свідчать матеріали справи, вже після сплину двох місяців [PERSON], як того вимагає чинне законодавство, зареєстрував своє право на нерухоме майно у КП «ХМБТІ» та отримав відповідні витяги, оформив технічний паспорт на квартиру, а тому [PERSON] вже з жовтня 2010 року мав знати, що змінено власника квартири, в якій він зареєстрований. Як зазначав [PERSON] у судовому засіданні, правочини щодо свого майна він вчиняв на наполегливі прохання [PERSON], якій на той час були необхідні грошові кошти, він вказував, що не міг їй відмовити, оскільки перебував у матеріальній залежності він неї та довіряв їй. Також в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що підписуючи оспорюваний договір, він бачив його назву та інші реквізити документу. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що оспорюваний правочин вчинений ним саме під впливом помилки, тобто він не розумів природу договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому відсутні підстави визнавати договір купівлі-продажу квартири від 05.08.2010, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] недійсним з підстав, визначених ст.. 229 ЦК України. Що стосується позовних вимог [PERSON], вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до положень ст.. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. [PERSON] як власник житлового приміщення не укладав із відповідачем договорів найму житлового приміщення. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Цивільний кодекс України містить норму, яка визначає підстави для втрати особою права користування житловим приміщенням в разі відсутності цієї особи без поважних причин. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, як встановлено судом, відповідач не є членом сім'ї власника житлового приміщення, а тому ця норма кодексу судом не застосовується. Відповідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] порушує право приватної власності [PERSON] та перешкоджає йому вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своєю власністю. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах перебувають в Україні, визначено ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003. Відповідно до ст.. 3 цього закону, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання, місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ст.. 84 ЦПК України). [PERSON] сплачені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн. 00 коп., що документально підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів цивільної справи. Що стосується вимог позивача [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5328 грн., то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювалось на підставі довіреності [PERSON], який від імені позивача також уповноважував інших осіб бути представниками позивача в різних установах з різних питань. На підставі викладеного та

Outcome: partial