Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]В, третьої особи: відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, в якій просить поновити його порушене право користування та розпорядження своїм майном, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 17 по вул. Трудова в м. Лозова Харківської області, та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач посилається на те, що відповідач є сином другого чоловіка матері позивача, з яким шлюб було розірвано в лютому 1999 року. Відповідач зареєстрований в будинку позивача, який належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 29.01.2005 року. В травні 2009 року відповідач був прописаний в будинку, але не жив і не живе в будинку до цього часу, його особистих речей нема, комунальні послуги не платить. Відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. З реєстрації в будинку добровільно не знімається, в звязку з чим позивач не може оформити субсидію, розпорядитися своїм майном. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнив позовні вимоги, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування своєю власністю, позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Трудова, буд. 17, шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаним адресом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа, відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, надали клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просять винести рішення відповідно чинного законодавства. Третя особа, Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, надали телефонограму про розгляд справи без участі представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, \~дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та \~відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування житлового будинку від 29.01.2005 року спірний житловий будинок житловою площею 26,4 за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Трудова, буд. 17 належить [PERSON], позивачу по справі, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2005 року (а.с.9,10). Із копії довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 16.05.2017 року та копії домової книги вбачається, що за вищевказаною адресою по теперішній час зареєстровані [PERSON], позивач по справі, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі (а.с.8, 11-17). В позові позивач зазначив, що відповідач хоча і зареєстрований в спірному житловому будинку до теперішнього часу, однак в ній не проживає, його особистих речей в будинку не має, усі трати з утримання житла та сплати комунальних послуг виконує лише він. Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється \~на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести \~ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Конституція України ( ст. 47)\~ проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), захищає право на повагу до приватного життя. Складовою права на приватне життя є недоторканість житла. В протоколі 1 до Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно Постанови\~ Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на\~підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно із ч.3 ст. 347 ЦУК України, у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Отже, не зняття з реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у розпорядженні його майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає уточнений позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved