Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, а саме: просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 25000,00 грн., суму пені в розмірі 0,5 % від неповернутої суми боргу в розмірі 74875,00 грн., суму штрафу 20% від неповернутої суми, що складає 5000,00 грн., всього в сумі 104 875,00 грн., просив стягнути з нього понесені судові витрати та витрати за надання юридичної допомоги згідно наданих квитанцій. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем підтримував хороші стосунки, тому десь у кінці липня місяця 2015 року останній звернувся до нього з проханням про надання йому певної суми в борг, а саме: 25000,00 грн., які зобов'язався в річний термін повернути.Крім цього відповідач взяв на себе відповідальність, що у разі несвоєчасного повернення боргу він зобов'язується сплатити позивачу пеню у розмірі 0,5% від неповернутої суми за кожен день прострочення. При цьому всі витрати в будь-якому розмірі, пов'язані з поверненням заборгованості за цим договором, будуть збитками відповідача. Також, відповідач взяв на себе зобов'язання, що у разі порушення ним строку повернення грошових коштів більш ніж як на один місяць він додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від неповернутої суми, в зв'язку з чим 31 липня 2015 року надав відповідачу грошову позику в розмірі 25000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача та укладеним між ними договором позики у простій письмовій формі. 31.07.2016 року сплив строк виконання зобов'язання відповідачем, але він до цього часу борг не повернув, позивач декілька разів телефонував йому, при особистих зустрічах з ним просив повернути борг, але даремно. Потім відповідач став уникати зустрічі з позивачем, на телефоні дзвінки не відповідав, а при випадкових зустрічах - посилався на різні обставини та причини неможливості повернення боргу і просив відстрочити строк повернення грошей, ще на певний період. Позивач неодноразово відстрочував повернення боргу, але останній все одно його не повертав. Крім цього, в п.8 Договору позики від 31.07.2015 року відповідач взяв на себе зобов'язання, у разі порушення ним строку повернення грошових коштів сплатити позивачу пеню в розмірі 0,5 % від неповерненої суми за кожен день його прострочення. Сума позики складає 25000,00 грн., яку відповідач зобов'язався повернути до 31.07.2016 року, але не повернув. Саме з цього дня він зобов'язаний сплатити йому 0,5% за кожен день прострочення, що складає 599 днів на 0,5% від суми 25000,00 грн., що становить 125 грн. в день.Отже, 599 днів буде складати 74875,00 грн.. Крім цього, відповідно до вимог п.9 Договору позики від 31.07.2015 року відповідач взяв на себе зобов'язання у разі недобросовісного виконання взятих зобов'язань, тобто порушення строку повернення грошових коштів більш ніж на місяць після закінчення строку сплатити позивачу 20% від неповернутої суми. Враховуючи те, що позивачу не було повернуто жодної гривні після закінчення строку повернення боргу ця сума складає 5000,00 грн. від суми боргу 25000,00 грн.. Позивач особисто неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому борг, але всі спроби виявились безрезультатними, а в листопаді 2018 року відповідач повідомив позивачу, що не має можливості повернути йому борг і коли поверне - не може сказати, що і спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, згідно наданої на адресу суду заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України; відзив на позовну заяву не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2015 року позивач надав відповідачу грошову позику в розмірі 25000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача та укладеним між ними договором позики у простій письмовій формі від 31 липня 2015 року. Відповідно до п.п. 5 1 Договору позики позикодавець передає у власність позичальникові кошти в розмірі, еквівалентному 1156 доларів США за курсом НБУ на день отримання, що дорівнює 25000, 00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів в строк до 31.07.2016 року. Крім цього, в п.8 Договору позики від 31.07.2015 року, відповідач взяв на себе зобов'язання, у разі порушення ним строку повернення грошових коштів сплатити позивачу пеню в розмірі 0,5 % від неповерненої суми за кожен день порушення зобов'язання. Всі витрати в будь - якому розмірі , пов'язані з поверненням заборгованості за цим договором, є збитками Позикодавця. Також, в п. 9 Договору сторони погодили, що в разі порушення строку повернення грошових коштів більше ніж на 1 місяць Позичальник додатково сплачує штраф в розмірі 20 відсотків від неповерненої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сума позики складає 25000,00 грн., яку відповідач зобов'язався повернути до 31.07.2016 року, але не повернув а тому позовні вимоги підлягають в цій частині задоволенню в повному обсязі. В той же час вирішуючи питання про стягнення пені за прострочення зобов'язання суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, неустойка (пеня, штраф) стягуються не більше ніж за один рік, що відповідає принципу справедливості та розумності. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 16.05.2018 року, то пеня в розмірі 0,5 відсотків за кожен день прострочення підлягає стягнення за останні 366 днів, що передували подачі позову на загальну суму 47750 грн. та також штраф в розмірі 5000 грн.. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial