Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Виробниче Договірне Об»єднання Асоціація «Південна» про визнання Додаткової угоди про зміну умов договору оренди землі недійсною, мотивуючи свої вимоги тим, що він на підставі Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної площею 10,89 га, розташованої на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області. Вказав, що 16.10.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі на вказану земельну ділянку строком на 5 років тобто до 16.10.2012 року та після закінчення дії договору відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату. Зазначив, що в серпні 2016 року він отримав лист від відповідача з якого йому стало відомо про Додаткову угоду про зміну умов Договору оренди землі від 25.12.2008 року укладену 06.06.2012 року між ним та відповідачем, яку вважає недійсною оскільки не підписував її, тому просить визнати вказану вище Додаткову угоду від 25.12.2008 року недійсною. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення на позовну заяву та просить суд відмовити в задоволення позову вказуючи на його необґрунтованість. Позивач допитаний в судовому засіданні у відповідності до ст. 62 ЦПК України, як свідок суду показав, що ніяких додаткових угод з відповідачем не підписував та нікого на такі дії не уповноважував, а дізнався про спірну додаткову угоду лише в серпні 2016 року після того, як отримав листа від відповідача та додав, що з 2012 року проживає у дочки в Запорізькій області та до села Дібрівка Бобринецького району з 2012 року не з»являвся. Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 10,89 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області. В договорі оренди землі від 16.10.2007 року, вказано, що він укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Виробниче Договірне Об»єднання Асоціація «Південна», предметом договору є оренда земельної ділянки площею 10,89 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області, строком на 5 років. Вказаний договір зареєстрований у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.12. 2008 року за № 040836500082 (а.с. 6-7). В Додатковій угоді «про зміну умов Договору оренди землі № 040836500082 від 25.12.2008 року», вказано, що вона укладена 06.06.2012 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Виробниче Договірне Об»єднання Асоціація «Південна» та зареєстрована відділом Держкомзему у Бобринецькому районі 06.09.2012 року, та нею внесено зміни до п.8 розділу «Строк дії договору» Договору оренди землі за № 040836500082 від 25.12.2008 року, який виклався у такій редакції: - п. 8. Договір оренди землі укладено на 10 (десять) років. Усі інші умови вищевказаного договору, не змінені (а.с. 47). Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Доводи позивача про те, що він не підписував Додаткову угоду про зміну умов Договору оренди землі № 040836500082 від 25.12.2008 року підтверджуються висновком експерта № 17-203 судово-почеркознавчої експертизи від 24.04.2017 року, проведеної Кропивницьким відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно якого - підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді про зміну умов договору оренди землі від 06.05.2012 року, укладеної між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством Виробничого Договірного Об»єднання Асоціація «Південна», виконаний не самим [PERSON], а іншою особою (а.с.115-117). За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обов»язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов»язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання 06.06.2012 року Додаткової угоди про зміну умов Договору оренди землі № 040836500082 від 25.12.2008 року, текст вказаної Додаткової угоди було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. Волевиявлення [PERSON] на укладення зазначеної Додаткової угоди було відсутнє, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов при її укладенні, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та 215 ЦК України для визнання спірного договору недійсним. Крім того, з пояснень позивача [PERSON], наданих в судовому засіданні у порядку ст.62 ЦПК України встановлено, що останній дізнався про спірну Додаткову угоду в серпні 2016 року, після того як отримав від відповідача лист, в якому також була спірна Додаткова угода та саме тоді виявив, що підпис на Додаткові угоді не його та згідно її умов, договір оренди землі укладено на значно більший строк. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а спірна Додаткова угода не підписана позивачем [PERSON] та не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсною. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved