Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 серпня 1996 року, Сурсько-Литовською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 15. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від даного шлюбу сторони мають спільну повнолітню дитини - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, в результаті чого виникло почуття байдужості до життя та проблем один одного. Між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть хоч і проживають в одному будинку. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надала суду письмову заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Суд надавав сторонам час на примирення 2 місяці, проте ніякого результату це не дало, відновлення нормальних відносин між подружжям не відбулось. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис про шлюб № 15 від 15 серпня 1996 року, видане Сурсько-Литовською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно позовної заяви, вбачається що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 14 від 21 серпня 2000 року, видане виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, у сторін є спільна повнолітня дитина. Мотивом до розірвання шлюбу є втрата інтересу один до одного, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved