Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначив, що [INFO] у віці 78 років помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , та двох земельних паїв. Позивач є рідним сином померлого, тому відповідно до законодавства України являється спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем першої черги є дочка померлого [PERSON] . В установлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріус прийняла заяву, але повідомила про наявність заповіту від 25.09.2019, яким [PERSON] заповів все належне йому майно [PERSON] . Позивач зазначає про домовленість його із сестрою ще після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] , за умовами якої вони не будуть оформляти спадок після її смерті, а повинні були розподілити майно вже після смерті батька. Сестра мала використовувати земельний пай матері, а йому мав перейти земельний пай батька. Проте сестра в останній час не допускала його до батька, чинила перешкоди у його намаганнях побачити батька та поспілкуватися з ним. Вважаючи, що заповіт суперечить дійсному волевиявленню батька, який вчинив його під впливом відповідачки та під час тяжких хвороб, на які той страждав, тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивач, посилаючись на положення статей 215, 225, 1257 Цивільного кодексу України, просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , який посвідчений 25.09.2019 приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Шершуковою Н. В. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 14-15). 31 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовної заяви просив відмовити у задоволенні заявлених в ній вимог. В обґрунтування позиції зауважив про недоведеність позивачем порушень під час складання та посвідчення заповіту. Спадкодавець заповідаючи належне йому майно відповідачці добре розумів значення своїх дій і таке розпорядження відповідало його волі (т. 1 а.с. 22). Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року витребувано докази (т. 1 а.с. 42-43). Ухвалою суду\~від 14\~грудня 2020\~року призначено\~посмертну судово-психіатричну\~експертизу,\~виконання якої\~доручено експертам\~Державної установи\~«Центр психічного\~здоров`я і\~моніторингу наркотиків\~та алкоголю\~Міністерства охорони\~здоров`я України» (т. 1 а.с. 72). Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 75). Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2020 року доручено експертам Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» (т. 1 а.с. 83). Ухвалою суду від 15 березня 2021 року відновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 90). Ухвалою суду від 22 березня 2021 року проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2020 року доручено експертам КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (т. 1 а.с. 94). Ухвалою суду від 16 липня 2021 року відновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 113). Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 118). Під час судового розгляду позивач та його представник адвокат Охлопков О. І. підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Крім того, представник зауважив про нікчемність оспорюваного заповіту, оскільки вважав порушеною процедуру його посвідчення, так як він підписаний іншою особою за відсутності в цьому потреби. Відповідачка та її представник адвокат Старчеус С. І. під час судового розгляду просили відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав наведених у відзиві на позов. У подальшому представником відповідачки подано клопотання з проханням розглянути справу без його участі у зв?язку із зайнятістю в іншому процесі, а також стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати в сумі 3000,00 грн. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Статтею 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. [INFO] помер [PERSON] , який являється батьком [PERSON] , згідно свідоцтва про встановлення батьківства та свідоцтва про народження від 08.04.1975 (т. 1 а.с. 6, 7-8). Довідкою від 10.08.2020 підтверджується, що приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Куліш Л. Г. відкрито спадкову справу №57/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Станом на 10 серпня 2020 року спадкоємцем за законом спадкового майна, який прийняв спадщину в установлений законодавством строк шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, є син спадкодавця [PERSON] . Разом з тим, згідно довідки Михайлівської сільради Скадовського району Херсонської області від 19.12.2019 №1546, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем була зареєстрована дочка спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємцем на все майно спадкодавця згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Шершуковою Н. В. 25 вересня 2019 року за реєстровим №544, 545. Станом на 10 серпня 2020 року свідоцтво про право на спадщину ні за заповітом, ні за законом на нерухоме майно нікому зі спадкоємців не видавалось, інші спадкоємці, передбачені чинним законодавством України, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися (т. 1 а.с. 9). За змістом заповіту від 25.09.2019 [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . У заповіті зазначено, що у зв?язку із тим, що [PERSON] не може сам прочитати і підписати текст заповіту, згідно статті 1253 Цивільного кодексу України заповіт посвідчено у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , якими зачитано заповіт уголос та поставлено своїх підписи на ньому. Також зазначено, що у зв?язку з тим, що [PERSON] , має фізичні вади і не може підписати заповіт власноручно, на його прохання та в присутності його і нотаріуса текст заповіту підписала [PERSON] (т. 1 а.с. 55). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що 2 роки тому вона була по справам у м. Скадовську Херсонської області у приватного нотаріуса та на прохання [PERSON] була присутня під час складання заповіту її батьком, оскільки в запрошеного свідка були проблеми із паспортом. Нотаріус усім присутнім роз?яснила, яка дія відбувається. На прохання [PERSON] вона особисто зачитала текст заповіту, після чого він повідомив, що йому все зрозуміло. Нотаріус запитувала чи дійсно він хоче скласти заповіт на свою доньку, той відповів, що так. Наскільки пам?ятає, потім [PERSON] підписав заповіт. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що добре знав [PERSON] , якого в 2019 році возив у м. Скадовськ Херсонської області до приватного нотаріуса, оскільки той хотів скласти заповіт на свою доньку [PERSON] . Коли були в нотаріуса кожному давали читати текст заповіту, з яким він також ознайомився. На прохання [PERSON] текст заповіту вголос прочитала [PERSON] , після цього нотаріус декілька разів перепитала чи дійсно він має намір заповісти майно доньці, той повідомив, що так. При цьому поводився адекватно та цілком розумів, що відбувається. Наскільки він пам?ятає [PERSON] особисто підписав заповіт. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що добре [PERSON] , який неодноразово казав їй, що хоче щоб все його майно дісталося доньці [PERSON] . В 2019 році на його прохання, вона була присутня під час складання ним заповіту в нотаріуса. З ними мала бути односельчанка [PERSON] , але в неї були проблеми із паспортом, тому попросили бути присутньою [PERSON] . [PERSON] перебував у нормальному стані, на запитання нотаріуса ствердно висловлювався про його бажання заповісти все своє майно доньці [PERSON] . Нотаріус декілька разів у нього запитувала чи дійсно він має намір скласти саме такий заповіт та чи не було на нього тиску, на що він стояв на своєму. Так як [PERSON] мав проблеми із зором, текст заповіту було зачитано вголос, після цього він підписав заповіт. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] лікар Михайлівської дільничної лікарні, повідомив, що добре знав [PERSON] , який з 2002 року перебував на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця. До смерті [PERSON] останній раз він оглядав його в першій половині 2019 року після чергового гострого порушення\~мозкового кровообігу внаслідок наявної в нього хвороби. [PERSON] був адекватним, нормально орієнтувався у часі та просторі, спостерігалася задишка, пересувався самостійно. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1234\~ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до частини другої статті 1247\~ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 207\~ЦК України встановлено, що у разі якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1257\~ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В якості правової підстави для визнання недійсним заповіту складеного [PERSON] 25 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Шершуковою Н. В., позивач посилається на те, що [PERSON] при укладенні заповіту знаходився під впливом відповідачки, у зв?язку із чим його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, а за станом здоров?я він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статтею 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225\~ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов?язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. З висновку судово-психіатричної експертизи від 24 травня 2021 року №135, складеним Комунальним некомерційним підприємством «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради на виконання ухвал Скадовського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2020 року та 22 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] у період складання заповіту 25.09.2019 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді легкого астенічного органічного розладу. В зазначений період [PERSON] міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с. 104-111). Щодо висловлених представником позивача доводів про нікчемність заповіту з підстав порушення, на його думку, порядку його підписання суд зауважує наступне. Під час судового розгляду судом з?ясовувалася думка сторін щодо необхідності залучення в якості третьої особи нотаріуса, яким посвідчувався оспорюваний заповіт, проте представник позивача не вбачав для цього підстав, оскільки недійсність заповіту обґрунтовується вчиненням його під впливом відповідачки особою, яка за станом здоров?я не могла розуміти значення своїх дій і волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. З урахуванням такої позиції сторони позивача, яка підтримана представником відповідачки, суд також не вбачав підстав для залучення третьою особою нотаріуса, що виходячи з підстав позову відповідає роз`ясненням, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за змістом яких нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у праві як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Перед судовими дебатами представник позивача зауважив про нікчемність оспорюваного заповіту, оскільки вважав порушеною процедуру його посвідчення, так як він підписаний іншою особою за відсутності в цьому потреби. Надаючи оцінку вказаним доводам суд зауважує, що за змістом оспорюваного заповіту, у зв?язку з тим, що [PERSON] , має фізичні вади і не може підписати заповіт власноручно, на його прохання та в присутності його і нотаріуса текст заповіту підписала [PERSON] . Перевіривши записи медичної карти амбулаторного хворого встановлено, що згідно цих даних [PERSON] з 12.10.2010 перебував на обліку з діагнозом «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз», у зв?язку із чим періодично оглядався лікарем, яким призначалося відповідне лікування. Під час огляду лікарем, [PERSON] скаржився в тому числі на задуху при ході, колючі болі в області серця та при фізичному навантаженні, запаморочення, слабкість у правих кінцівках, ускладнену мову та ходу, різку загальну слабкість. При огляді 21.03.2019 [PERSON] також скаржився на слабкість в правих кінцівках, під час огляду лікарем виявлено зниження м?язової сили у правих кінцівках обстежуваного (т. 1 а.с. 34-39). В судовому засіданні свідки, які були присутні під час посвідчення заповіту пояснили, що [PERSON] особисто підписав заповіт. З цього приводу, суд вважає, що за спливом часу свідки не в повній мірі детально можуть відобразити подробиці вказаної події як така, що не стосувалася їхніх особистих інтересів. При цьому, допитаний в якості свідка лікар Михайлівської дільничної лікарні [PERSON] , повідомив, що останній раз оглядав [PERSON] у першій половині 2019 року, після ішемічного розладу серця, [PERSON] був адекватним, орієнтувався у часі та просторі, спостерігалася задишка як наслідок перенесеної хвороби серця. Наведені вище факти стосовно стану здоров?я [PERSON] свідчать про наявність відповідних обставин, за яких заповіт міг бути підписаний не [PERSON] , а на його прохання іншою особою, в даному випадку [PERSON] , що не є порушенням та оскільки в судовому засіданні із достовірністю підтверджено, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало його волі, а за станом здоров?я він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, при цьому помилкові свідчення про обставини підписання заповіту не спростовують та не заперечують наявність волевиявлення заповідача на розпорядження своєю власністю на випадок смерті, виходячи із такої засади цивільного судочинства як диспозитивність, суд не вбачає таких порушень вимог щодо посвідчення заповіту, які б давали підстави вважати його нікчемним. Суд вважає, що визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього. Таким чином, установивши, що на момент складання заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі, оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, а стороною позивача не доведено належними доказами достатніх підстав нікчемності заповіту, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтями 225,\~1257\~ЦК України для визнання заповіту недійсним. На підставі положень статей 133, 137, 141 ЦПК України та доказів наданих на підтвердження понесених витрат, з урахуванням відмови у задоволенні позову, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., розмір яких підтверджений відповідними доказами (т. 1 а.с. 137-140).

Outcome: approved