Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 27) та прохає суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 30 грудня 2013 року в розмірі 16 116 грн. 00 коп., збитки від інфляції в розмірі 2 062 грн. 85 коп та 3 % річних в розмірі 308 грн. 63 коп., всього 18 847 грн. 48 коп., а також понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 447 грн. 05 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн. 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 грудня 2013 року він надав у борг за договором позики [PERSON] 1200 дол. США. Про отримання в борг коштів відповідач написав йому розписку. За договором позики від 30 грудня 2013 року відповідач брав на себе зобов»язання повернути отримані в борг кошти в строк до 30 січня 2014 року. Проте, коли настала дата повернення отриманих у борг коштів, то відповідач не повернув їх. За таких обставин, він змушений звернутися з позовом до суду про стягнення з [PERSON] на його користь отриманих у борг коштів в розмірі 1200 дол. США, що у перерахунку на національну валюту України станом на 18 вересня 2014 року, виходячи з того, що 1 дол. США дорівнює 13 грн. 43 коп., становить 16 116 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України прохає стягнути з відповідача на його користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції 112, 8 % за період 30 січня 2014 року по 18 вересня 2014 року в розмірі 2 062 грн. 85 коп., а також 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 30 січня 2014 року по 18 вересня 2014 року за 233 дні прострочення в розмірі 308 грн. 63 коп. В судовому засідання позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, в той час як він належним чином був оповіщений про час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення - судової повістки (а.с. 36). Оскільки дотримані всі умови, передбачені ч. 1 ст. 224 ЦПК України, то суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики та [PERSON] отримав у борг від [PERSON] кошти в розмірі 1 200 дол. США, що підтверджується наданою відповідачем розпискою від 30 грудня 2013 року (а.с. 18). Із заяви, яку [PERSON] надав до суду 16 вересня 2014 року вбачається, що він не заперечував факт отримання від [PERSON] у борг коштів в розмірі 1 200 дол. США (а.с. 26). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього Кодексу може бути укладений у формі письмової розписки, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Строк повернення коштів за договором позики від 30 грудня 2013 року був встановлений до 30 січня 2014 року (а.с. 18). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов»язань за договором позики перед [PERSON] та станом на 29 вересня 2014 року відповідачем не повернута сума боргу в розмірі 1 200 дол. США Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 30 грудня 2013 року розмірі 1 200 дол. США. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 18 вересня 2014 року (на час уточнення позивачем своїх позовних вимог) встановлений Національним банком України офіційний курс гривні до долара США становить 1342,5024 грн. за 100 доларів США, що дорівнює 13,425 грн. за 1 долар США. Борг в 1 200 доларів США за вказаним офіційним курсом становить 16 110 грн. 00 коп (1 200 дол. х 13,425 грн.) Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Показчик індексу інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України гривні, тобто зниження її купівельної спроможності. Таким чином, можливість учасників цивільних правовідносин визначати виконання грошового зобов»язання в іноземній валюті законодавству не суперечить, але унеможливлює врахування показника індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов»язаних зі знеціненням суми боргу, визначеного в іноземній валюті. При цьому, індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була передана за договором позики, індексації не підлягає. Відтак вимоги позивача про стягнення індексу інфляції за договором позики від 30 грудня 2013 року, предметом якого є іноземна валюта, не ґрунтується на законі. Як вбачається з укладеного між сторонами договору позики від 30 грудня 2013 року, він був укладений на строк до 30 січня 2014 року. Після 31 січня 2014 року за умови невиконання позичальником свого зобов»язання із повернення отриманих коштів, позичальник несе тягар наслідків, передбачених ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 31 січня 2014 року по 18 вересня 2014 року. Розрахунок 3% річних за період з 31 січня 2014 року по 18 вересня 2014 року: 16 110 х 3% : 365 х 232 = 307 грн. 19 коп., де - 16 110 грн. - сума основного боргу; - 365 - кількість днів у році; - 232 - кількість днів прострочення (з 31 січня 2014 року по 18 вересня 2014 року) З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 16110 грн. 00 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 307 грн. 19 коп. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, слід стягнути понесені останнім судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 216 грн. 32 коп. (позивач прохав стягнути на його користь 18 487 грн. 48 коп. та з вказаної суми він мав сплатити судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., позовні вимоги [PERSON] задоволені частково на суму 16 417 грн. 19 коп., що становить 88, 8 %), Проте вимоги позивача в частині стягнення компенсації за правову допомогу у розмірі 1 200 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. З наданих позивачем документів вбачається, що правову допомогу йому надавав Лук»янець М.М., який має базову вищу освіту за напрямком підготовки «Право» та кваліфікацію бакалавра з права (а.с. 28-32).В той же час Лук»янець М.М. не зареєстрований як суб»єкт підприємницької діяльності з видом діяльності у сфері права. Документи, зокрема, свідоцтво, в якому зазначено види діяльності, що має здійснювати Лук»янець М.М. позивачем не надано. Крім того, позивачем не надана квитанція про сплату ним Лук»янцю М.М. за надання правої допомоги коштів в розмірі 1 200 грн.

Outcome: partial