Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, 3 % річних та інфляційних. Зазначав, що 01.11.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого останнім було складено розписку. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] взяв у нього в борг суму в розмірі 200 000 грн. та кошти зобов`язався повернути у строк до 25.12.2017. Відповідачем було здійснено часткове перерахування коштів позивачу, а саме: 06.02.2018 - 5000 грн.; 06.04.2018 -1000 грн.; 07.07.2018 - 500 грн.; 12.07.2018 -500 грн. Станом на 03.08.2018 [PERSON] кошти в розмірі 193 000 грн. не повернув. Посилаючись на те, що [PERSON] не повернув позивачу грошові кошти в сумі 193 000 грн., позивач просив стягнути з відповідача на його користь 193 000 грн. Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 3547, 94 грн. та 8083,50 грн. інфляційних. Заперчуючи проти позову, [PERSON] вказав на те, що кошти в розмірі 200 000 грн. від позивача не отримував, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Представник позивача подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності та вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з тим, що повістка, адресована [PERSON] була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, в силу норм ст. 128 ЦПК України [PERSON] є таким, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON] , належним чином повідомленого про дату, час і місце засідання, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 01.11.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою (а.с. 7). Відповідно до зазначеного договору [PERSON] взяв у [PERSON] в борг суму в розмірі 200 000 грн. та кошти зобов`язався повернути у строк до 25.12.2017. У встановлений в договір позики строк відповідач кошти в розмірі 193 000 грн. позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи те, що відповідач не повернув позивачу кошти, у встановлений у договорі позики строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 193 000 грн. заборгованості за договором позики, 3 % річних в розмірі 3547, 94 грн. та 8083,50 грн. інфляційних. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не отримував у борг суму в розмірі 200 000 грн., оскільки дане твердження спростовується складеною відповідачем розпискою, що підтверджує укладення договору позики та не спростовується будь-якими доказами відповідача. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 2046,31 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved