Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 14 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Однак спільне життя між сторонами не склалося з причини несумісності характерів, тому рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30 травня 2011 року їх шлюб було розірвано. Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не досягнуто. Позивач зазначає, що за час проживання у шлюбі, у 2009 році, ними набуто житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим просить суд поділити майно, що є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, визнавши за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач в судове засідання, призначене до розгляду на 19 березня 2014 року на 10 год. не з'явився, звернувся до суду із заявою в якій просить його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та просить розгляд справи провести у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Оскільки наслідки ст.224 ЦПК України позивачу зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.169 ЦПК України, а також зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14 вересня 2002 року по 30 травня 2011 року, що підтверджується рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30 травня 2011 року. Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстратора Реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції, домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Воробей Т.П., в.о.державного нотаріуса Поліської районної державної нотаріальної контори 11 листопада 2008 року, за реєстром №1350. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, в силу ст.60 СК України, вказаний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. На підставі ст.70 СК України суд вважає за необхідне розподілити майно, набуте за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.372 ЦК України - у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007року « Про практику застосування судами законодавства припри розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], було набуте сторонами за час їх перебування у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, то воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved