Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа: Міське комунальне підприємство Житлово-експлуатаційна контора №12 в якій просив визнати за позивачем право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №145, в будинку №126 по вулиці Келецькій в місті Вінниці та зобовязати відповідача укласти з позивачем договір найму зазначеного вище житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проживає в квартирі №145 (2а) в будинку №126 по вулиці Келецькій в місті Вінниці з 15.05.2004р. по теперішній час, на імя позивача в МКП ЖЕК №12 відкрито особовий рахунок, заборгованості по розрахунках за квартплату, холодному водопостачанню, водовідведенню, вивезенню ТПВ, антені, електроенергії та тепловій енергії немає, в даній квартирі позивач власними силами провів ремонт, виконав підключення від внутрішньо будинкових мереж централізованого холодного та гарячого водопостачання, тощо. На думку позивача, він законно проживає у даній квартирі, однак не може зареєструвати своє місце проживання, оскільки відсутній договір найму житлового приміщення. Звернувшись з заявою про укладення договору найму на переобладнане ним приміщення позивач отримав відмову [PERSON] житлового господарства Вінницької міської ради, у звязку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено правомірності вселення у квартиру [ADDRESS], а та обставина що позивачем сплачуються комунальні послуги свідчить лише про те, що позивач проживає у квартирі, користується відповідними комунальними послугами та відповідно сплачує за отримані ним послуги. Представник третьої особи - МКП ЖЕК №12 в судовому засіданні пояснила, що будинок №126 по вулиці Келецькій в місті Вінниці перебуває на балансі та обслуговуванні МКП ЖЕК №12, однак у третьої особи відсутні документи стосовно того яким чином позивач вселився в оспорюване приміщення, а тому при вирішенні справи представник третьої особи покладається на розсуд суду Ухвалою суду від 11.05.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що вона являється дружиною позивача та разом з ним проживає у [INFO]. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи №112790 та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] проживає у [INFO]. Вказана обставина підтверджується копією особового рахунку №005397 від 19.11.2015р., копією довідки №88 від 31.03.2014р., виданою МКП «ЖЕК №12» та сторонами не заперечувалася. (а.с. 6, 12) З копії особового рахунку №005397 від 19.11.2015р. вбачається, що [PERSON] з 15.04.2004р. проживає без реєстрації за адресою: вул. Келецька, 126/145 та є квартиронаймачем. (а.с. 6) З рішення Вінницької міської ради №1845 від 04.04.2008р. «Про затвердження Пе6реліку обєктів комунальної власності територіальної громади міста Вінниці та визнання таким, що втратив чинність пункт 1 рішення міської ради від 18.10.2002р. №107 зі змінами та доповненнями до нього» вбачається, що до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Вінниці станом на 01.09.2007р. включено будинок №126 по вулиці Келецькій в місті Вінниці (а.с. 80-82). Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.04.2015р. затверджено акти міжвідомчої комісії, в тому числі перепланування приміщень квартири [ADDRESS] (перепланування нежитлового приміщення в квартиру), житлова плаща після перепланування 9,3 кв.м., загальна площа після перепланування 16,5 кв.м. (МКП «ЖЕК №12»). (а.с. 8, 9) 13.05.2015р. на вищевказану квартиру, за замовленням [PERSON] (третьої особи), виготовлено технічний паспорт (а.с. 10, 11) З матеріалів справи також вбачається, що позивач, проживаючи у [INFO], користується послугами електро, газо та теплопостачання, на його імя виписано розрахункові книжки та заборгованості за комунальні послуги у позивача немає. [PERSON] житлового господарства Вінницької міської ради №С-01-100224/01-20 від 12.11.2015р. повідомлено позивача про відсутнійсть правових підстав для укладення з ним договору найму квартири №145 в будинку №126 в м. Вінниці, у звязку з відсутністю ордеру на зайняття квартири (а.с. 7). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що першочергово оспорюване приміщення було «колясочною», яка в подальшому переобладнана в квартиру. Представник позивача також пояснив, що батьку позивача, який перебував у трудових відносинах з МКП «ЖЕК №12», було надано в користування приміщення колясочної, в подальшому у вказане приміщення вселився сам позивач. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивачу та його представнику розяснювалися його процесуальні права передбачені статтями 27, 31 ЦПК України, а також позивач попереджався про наслідки вчинення або невчинення окремих процесуальних дій (заявлення клопотання про витребування доказів, призначення експертиз, зміни предмету або підстави позову). Крім того, в судовому засіданні судом уточнювалися підстави позовних вимог, а також розяснювалися вимоги статей 10 та 60 ЦПК України щодо того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог зазначених у позовній заяві та на підставі доказів доданих до позовної заяви. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 та 2 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як уже зазначалося, за змістом частини 1 та 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими статті 212 ЦПК України з врахуванням положень статей 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Проте, згідно з частиною 1 статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В свою чергу, за правилами частини 1 та 2 статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З наведених правових норм слідує висновок, що ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення та лише на підставі ордера укладається договір найму жилого приміщення. Проте, доказів видачі позивачу ордеру на вселення в оспорюване приміщення, останнім не надано, натомість в судовому засіданні встановлено, що такий ордер не видавався. Поряд з цим, в судовому засіданні позивачем не доведено, оскільки не надано жодних доказів, щодо правомірності вселення його у квартиру [ADDRESS], а також не доведено обставин на які він посилався щодо того, що батько позивача перебував у трудових відносинах з МКП «ЖЕК №12», та йому було надано в користування приміщення колясочної. В свою чергу представник МКП ЖЕК 12 в судовому засіданні пояснила, що у третьої особи відсутній відомості та докази того, що батько позивача перебував у трудових відносинах з МКП «ЖЕК №12», та йому було надано в користування приміщення колясочної. Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Статтею 55 ЖК Української РСР передбачено, що жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами, організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів, а також жилі приміщення, що звільняються в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ, організацій, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій. Зазначений порядок заселення застосовується незалежно від часу передачі або закінчення спорудження жилого будинку. Однак, доказів про те, що позивач потребує чи потребував поліпшення житлових умов позивачем не надано та матеріали справи не містять. Посилання представника позивача на положення статті 344 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки предметом позовним вимог у даній справі є визнання права користування приміщенням, тоді як статтею 344 ЦК України регулюються питання щодо набуття права власності на майно в порядку набувальної давності. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Поряд з цим, відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду, згідно квитанцій №177107528775151 від 26.02.2016р. та №177107527996289 від 17.02.2016р. сплачено судовий збір в загальній сумі 1102,40 грн. Однак, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з посвідчення №680632, позивач являється інвалідом другої групи (а.с. 68) Про дану обставину суду стало відомо під час розгляду справи, оскільки при зверненні до суду позивачем не було надано відповідних доказів. При цьому, відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Таким чином, позивачем при зверненні до суду помилкового сплачено судовий збір, а тому суд вважає за необхідне повернути його позивачу, незважаючи на те, що в задоволені позову відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed