Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати за ним право власності на 1/1 (одну цілу) частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на те, що він з 25.06.1997 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Після укладення шлюбу вони разом проживали у родичів та у найманому житлі. 20.03.2002, під час святкування його дня народження, його мати [PERSON] подарувала йому грошові кошті для придбання житла у сумі 4000,00 грн. 23.04.2002 року він за особисті, подаровані йому кошти у сумі 3000,00 грн придбав будинок з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , про що був складений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Щербініною Н. П. В будинку за його особисті кошти було проведено ремонт, а в подальшому- покращення споруд та будівництво гаража. Відповідачка [PERSON] знайома зі всіма подробицями придбання та покращення житла, але ніякої участі у цьому не приймала. З грудня 2002 року до березня 2003 року він з відповідачкою та їх спільною дочкою проживали у спірному об`єкті нерухомості. Потім подружні відносини між ним та відповідачкою були припинені, відповідачка пішла від нього та деякий час проживала у батьків. На початку червня 2003 року відповідачка виїхала за межі м. Костянтинівка, а потім за межі України. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2005, яке набрало законної сили 29.04.2005 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. На час придбання ним спірного об`єкту нерухомості діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20.06.1996 № 2006-УП, статтею 22 якого встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке нажите ними за час шлюбу. Також статтею 24 цього Кодексу передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Наразі він має у користуванні надлишкове житло, тому бажає розпорядитися своєю власністю продати спірний об`єкт нерухомості. Проте, законодавство України вимагає здійснення нотаріального посвідчення правочинів щодо житла, для чого потрібна письмові згода колишньої дружини, оскільки діє презумпція спільності права власності подружжя на майно. Він багаторазово намагався отримати від відповідачки належний, нотаріально посвідчений документ про визнання нею спірного об`єкту нерухомості його особистою власністю, або про надання згоди на відчуження зазначеного майна. Але відповідачка не бажає з ним спілкуватися, змінила всі відомі йому засоби зв`язку, навіть доньці заборонила спілкуватися з ним, тобто умисно не бажає визнавати його власником спірного майна. Внаслідок чого він не в змозі реалізувати право розпорядження належним йому майном, передбачене ст. 317 ЦК України, та вимушений звернутися до суду з позовом за захистом свого цивільного права власника, яка не визнається [PERSON] . Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у цій справі, справу призначено до призначено до підготовчого засідання (а.с. 60). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2018 року провадження у цій справі зупинено до надходження відповіді від Компетентного органу Латвійської Республіки щодо встановлення місця проживання відповідача [PERSON] (а.с.80). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року провадження у справі поновлено (а.с.92). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року направлено судове доручення уповноваженому органу Об`єднаного Королівства Великобританія та Північної Ірландії про вручення [PERSON] копії позовної заяви з додатками до неї; копії ухвали про відкриття провадження у справі; судового виклику, а також доручення про допит відповідача [PERSON] , провадження у справі зупинено (а.с.97-98). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.175). Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених у позовній заяві, позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до такого. Стаття 321\~ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 1997 року, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 29 квітня 2005 року. (а.с.15). 23 квітня 2002 року, [PERSON] за ціною 3000, 00 грн придбав жилий будинок з надвірними будівлями, в [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 23 квітня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Щербініною Н. П., зареєстрований в реєстрі за № 1725 (а.с.11). Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність»,\~ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Статтею 24 КпШС України (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ч.1). Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Судом були допитані свідки, [PERSON] , [PERSON] , батьки позивача, які у судовому засіданні підтвердили, що на день народження позивача [PERSON] , 20.03.2002 вони подарували синові грошові кошти у розмірі 4000,00 грн для придбання житла. За подаровані гроші, згодом позивач купив жилий будинок [ADDRESS] . Відповідачка участі у придбанні житла, його утриманні та ремонті не приймала та згодом виїхала за межі України. Свідки [PERSON] , [PERSON] , друзі позивача, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що у їх присутності 20.03.2002, під час святкування дня народження [PERSON] , батьки подарували останньому грошові кошти на купівлю житла. Згодом, за подаровані кошти позивач купив житловий будинок [ADDRESS] . За таких обставин, встановивши, що спірний об`єкт нерухомості був придбаний позивачем під час шлюбу за грошові кошти, одержані в дар на день народження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на одну цілу частки спірного житлового будинку [ADDRESS] . Отже, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved