Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що заочним рішенням Турійського районного суду від 07 березня 2016 року ухвалено стягувати з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на дитину - дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 16 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказуючи, що його сімейний стан змінився, оскільки він 04 жовтня 2016 одружився, проживає з дружиною та її двома неповнолітніми дітьми, постійної роботи та стабільних доходів не має, позивач просив зменшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з нього на користь відповідача зазначеним вище судовим рішенням, до 500 гривень щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомляв. Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає частково, погоджується на зменшення розміру аліментів до 700 гривень, та просила справу розглядати за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. За змістом положень статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05 грудня 2013 року було розірвано (а.с. 5) і від якого вони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із відповідачем. Заочним рішенням Турійського районного суду від 07 березня 2016 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на дитину: [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 16 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8). Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення статті 192 СК України. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у зв'язку з чим, зокрема, зміна сімейного стану чи погіршення матеріального становища платника аліментів, на що посилався позивач звертаючись до суду, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У контексті положень зазначеної вище норми закону під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника аліментів осіб, яким він за законом зобов'язаний надавати утримування і які фактично знаходяться на його утриманні. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 04 жовтня 2016 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 11), проживає однією сім'єю разом з останньою та її неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 12, 13). Утриманням у розумінні Сімейного кодексу України є вид правовідносин, у межах яких одна фізична особа зобов'язана надавати іншій фізичній особі матеріальну підтримку в грошовій (як правило) або в натуральній формі та за дотримання умов, визначених законом або договором про надання утримання, а інша фізична особа має право вимагати від першої фізичної особи виконання обов'язку щодо надання утримання. Сімейним кодексом України визначено досить чітке коло осіб, між якими можуть виникнути правовідносини щодо надання утримання, підстави, основні умови, порядок та строки надання утримання, а також випадки, в яких надання утримання припиняється. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач відповідно до вимог сімейного чи цивільного законодавства зобов'язаний утримувати членів нової сім'ї чи останні мають право вимагати від нього виконання зобов'язань по утриманню (статті 75, 180 СК України тощо), позивачем суду надано не було. Реєстрація нового шлюбу не звільняє особу від виконання аліментних зобов'язань, які виникли раніше і тривають. Разом з тим, за відсутності юридичного обов'язку позивача утримувати дружину, падчерку, пасинка (статті 75, 268 СК України) наявність нової сім'ї покладає на нього моральний обов'язок матеріально підтримувати її членів, що, в свою чергу, безумовно впливає на його матеріальні можливості й витрати, а тому, враховуючи часткове визнання відповідачем позову (а.с. 22), суд вважає за можливе та справедливим переглянути розмір стягуваних із позивача аліментів. З огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів про свої доходи та витрати, то суд вважає за можливе змінюючи розмір аліментів взяти за основу встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дитину до шести років на час розгляду справи, який становить 1355 гривень. За таких обставин справи, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і на батька, як позивач, так і відповідач є здоровими працездатними особами молодого віку, позивач офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього регулярних і стабільних доходів, відповідач на утриманні має ще одну малолітню дитину від першого шлюбу, на яку отримує тимчасову допомогу близько 500 гривень, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і зменшення розміру аліментів на дитину, які стягуються відповідно до заочного рішення суду з позивача в користь відповідача, до 700 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, будучи переконаним в тому, що такий розмір відповідатиме вимогам достатності і справедливості. Крім того, відповідно до положень статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому реалізація передбаченого статтею 31 ЦПК України права на часткове визнання позову відповідачем, яка є матір'ю дитини і вважає достатнім стягувати аліменти в розмірі 700 гривень, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів дитини. На підставі викладеного, статей 180, 182, 192 СК України та

Outcome: partial