Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] борг у сумі 190\~000 (сто девяносто тисяч) гривень 00 копійок, а також суму сплаченого ним судового збору в розмірі 1900 (одна тисяча девятсот) гривень 00 копійок (а.с.2-3). Свої вимоги позивач мотивує тим, що, між ним та відповідачем 13 вересня 2016 року був укладений договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 190\~000 (сто девяносто тисяч) гривень 00 копійок зі строком повернення до 16.03.2017 року, на підтвердження чого відповідачем була написана розписка. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем за вказаним договором виконав передав вказану суму, а відповідач в свою чергу тривалий час понад встановлений в розписці строк, борг не сплачував. На вимоги позивача погасити борг відповідач не реагує та до теперішнього часу вказаний борг не погасив, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином (а.с.46,47), про причини неявки суду не сповістила, відзив на позов не надала, та від неї не надходила заява про розгляд справи без її участі. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що, 13 вересня 2016 року, року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 190\~000 (сто девяносто тисяч) гривень 00 копійок, які відповідач зобов'язалася повернути\~в строк до 16 березня 2017 року, про що відповідач власноруч написала розписку (а.с.6). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив той факт, що він був присутній при передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON], які остання брала в борг, про що добровільно, без будь-якого тиску написала розписку. Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу (а.с.7,8). Але в зазначений строк і по теперішній час відповідач свої зобов'язання не виконала, грошові кошти не повернула. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позикодавцю визначеної грошової суми. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст.526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Згідно ст.625, ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Враховуючи, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання, борг не повертає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1900,00 гривень.

Outcome: approved