Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1994 року. Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім. Поряд з тим, зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. З 1997 року спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Крім того зазначив, що в позасудовому порядку розірвати шлюб не має можливості у зв`язку з тим, що він є інвалідом 2 групи, внаслідок хвороби йому важко пересуватись щоб добратись до органів ДРАЦС, також віддаленістю місця проживання один від одного, небажанням дружини бути присутньою спільно в органах ДРАЦС. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, суперечить його інтересам, у зв`язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідачка повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи отримала 06 квітня 2021 року, а 20 квітня 2021 року та 05 травня 2021 року подала до суду заяви, у яких зазначила, що позов визнає, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] , крім того зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення з неї судового збору не визнає. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 21 листопада 2019 року Чемеровецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 16 березня 1994 року у виконавчому комітеті Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 8. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, яка на даний час є повнолітньою. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. Такі з 1997 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки позивач звільнений від сплати такого. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved