Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про заборону чинення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилаючись на наступне. [PERSON] з 11.07.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у сторін народилася дитина: син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2012 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. Після розірвання шлюбу у позивача виникли складнощі у спілкуванні з рідною дитиною та її вихованням, в зв'язку з перешкоджанням відповідачки. [PERSON] в судове засідання з'явився, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачки у судове засідання з'явився та заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами письмових доказів. [PERSON] з 11.07.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у сторін народилася дитина: син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2012 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. Після розірвання шлюбу у позивача виникли складнощі у спілкуванні з рідною дитиною та її вихованням, в зв'язку з перешкоджанням відповідачки. Як встановлено судом під час розгляду справи, свою позицію щодо відмови у наданні позивачу повноцінної можливості спілкування з дитиною відповідачка не мотивувала достатніми й обґрунтованими аргументами, оскільки, жодні міркування, що не ґрунтуються на мотивах забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, не можуть вважатися в такому випадку достатніми для відмови батькові в побаченнях з дитиною без участі відповідачки . За таких умов відповідачкою порушуються права позивача, закріплені в статті 151 Сімейного кодексу України, відповідно до якої він має переважне право перед іншими особами (крім матері дитини) на особисте виховання дитини, а також статті 141 СК України, що закріплює рівність прав і обов'язків матері і батька щодо дитини, у тому числі того батька, що проживає окремо від дитини. Такими діями відповідачки порушуються права й інтереси самої дитини, оскільки її гармонійний та органічний розвиток без участі у її вихованні батька є неможливим, це може травмувати дитину і спричинити розвиток в ньому негативних наслідків. Також суд зауважує, що в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР від 18.05.2012 року, який на день розгляду справи є чинним та яким зобов'язано відповідачку не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], та визначено способи участі позивача у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною щотижня , у вівторок, четвер з 18.00 до 20.00 години, а також в суботу з 9.00 до 13.00 години. Відповідально до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, зокрема якщо хтось із них перебуває у надзвичайній ситуації (лікарні, місці затримання та позбавлення волі тощо). Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного, у ситуації , що склалась між сторонами , єдиним способом вирішення спору між сторонами є встановлення судом порядку участі батька у вихованні його неповнолітнього сина, що він й просить установити, виходячи з інтересів дитини, а також його інтересів і прав, що заслуговують уваги і захисту зі сторони суду. Визначаючи такий порядок суд виходить з міркування забезпечення максимально рівноцінного спілкування з дитиною батька та матері, беручи до уваги, що дитина проживатиме з матір'ю. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved