Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просив визнати за ним право власності на 32/300 частини домоволодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON], у зв'язку зі строком набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2006 року за [PERSON] було визнано право власності на 32/300 частини домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом обов'язкової частки. Також цим рішенням суду за ним було визнано право власності на 64/300 частини вказаного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. З 1992 року по теперішній час він постійно проживає, відкрито володіє та користується домоволодінням. Всі витрати, що пов'язані з утриманням будинку, здійснює самостійно та за власні кошти . Відповідачка жодним чином не приймає участі у догляді за будинком, не сплачує поточні рахунки у відповідності до належної їй частки майна. Вона навіть не перереєструвала належну їй частину будинку на своє ім'я, тобто не зареєструвала своє право власності у відповідних державних установах, відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивач вважає, що така поведінка [PERSON] свідчить про те, що спірна частка зазначеного домоволодіння є для неї та членів її сім'ї нікчемною, та такою, від якої відповідач як власник відмовилась добровільно. Спільне володіння і користування майном на його погляд, є неможливим, у зв'язку з досить тривалими неприязними відносинами та стосунками, що склалися між ним і відповідачкою стосовно наявного спадкового майна. В судове засідання представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є рідними братом і сестрою. [INFO] року померла їх мати - [PERSON], яка була спадкодавцем нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2006 року за позивачем [PERSON] було визнано право власності на 64/300 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. За [PERSON] було визнано право власності на 32/300 частини житлового будинку в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті матері (а.с.10). Позивач свою частку спірного домоволодіння в КП ХМБТІ зареєстрував на своє ім'я 29 березня 2006 року, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, відповідно до вказаних вище положень, обов'язковою умовою має бути, заволодіння саме чужим майном та незнання про відсутність підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Як встановлено судом, відповідачка є власницею 32/300 частин спірного будинку в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті матері. Даних проте, що відповідачка відмовилась від права власності на належну їй частку нерухомого майна позивач суду не надав. Крім того, на підставі рішення суду від 08 лютого 2006 року сторони є власниками спірного будинку, що виключає можливість застосування норм ст..344 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи ту обставину, що позивач є недобросовісним набувачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed