Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 25 000 грн. за договором позики, оформленим розпискою від 26 липня 2018 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він надав відповідачу позику у сумі 25 000 грн., що підтверджується оригіналом розписки від 26 липня 2018 року, яку відповідач написав власноручно. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] в обумовлений розпискою строк, а саме - до 01 жовтня 2018 року, грошові кошти не повернув, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також сплачений ним судовий збір. Ухвалою судді від 04 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та долучив до матеріалів справи оригінал розписки. Відповідач [PERSON] в судове засідання тричі не з`явився, однак від нього надходили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженим карантином. Судові засідання за клопотанням відповідача двічі відкладалися. Однак на розгляд справи [PERSON] не з`явився та будь-яких заперечень стосовно позовних вимог не надав, відзив стосовно позовних вимог не надійшов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 липня 2018 року відповідачем [PERSON] одержано від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 25 000 грн. готівкою, які останній зобов`язавався повернути в строк до 01 жовтня 2018 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи оригіналом розписки. Проте, станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 01 жовтня 2018 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання в строк, передбачений розпискою, не виконано. Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 25 000 грн., які позивач і просить стягнути. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму основного богу згідно з розпискою від 26 липня 2018 року. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути 768,40 грн. судового збору сплаченого позивачем.

Outcome: approved