Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.04.2003. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів збереження сімї є неможливим. На даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Просив шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що дійсно шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з грудня 2016 р., оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя. Примирення між ними є неможливим, а тому просив шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, зазначивши, що дійсно з грудня 2016 р. вони з відповідачем проживають окремо через те, що відповідач вигнав її старшу доньку з квартири. Причиною припинення шлюбних відносин стала негідна поведінка відповідача, його подружня невірність, з огляду на що просила зобовязати відповідача принести їй вибачення. Зазначила, що збереження сімї є не можливим, а тому не просить надати строк для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 99, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 2003 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 132115, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 5 серпня 2003 року, актовий запис № 406. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з грудня 2016 року з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сумісне життя, взаємні права та обовязки подружжя. Як зазначає відповідач, позивач протягом сумісного життя допускав щодо неї та її старшої доньки негідну поведінку, із чим повязує погіршення сімейних стосунків. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть, обидва наполягають на розірванні шлюбу. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110112 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони разом наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~Позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Питання про розподіл судових витрат позивач не порушував. На підставі викладеного,

Outcome: approved