Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] , перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Кадіївка Луганської області, Україна, його дочка народила дитину чоловічої статі, що підтверджується лікарським свідоцтвом про народження. Він звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо реєстрації народження дитини, але йому було відмовлено у зв`язку із тим, що відсутні підстави для державної реєстрації народження та видачі свідоцтва про народження українського зразку відповідно до законодавства України. Встановлення факту народження особи необхідно для здійснення державної реєстрації факту народження дитини. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, в заяві просив розглянути справу без його участі. В судове засідання представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] має право відповідно до приписів ч.1 ст.317 ЦПК України на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. Частиною першою ст. 144 СК України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Стаханов Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Булган, Монголія, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 4 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] 4 червня 2011 року зареєстрували шлюб. Згідно з дублікатом медичного свідоцтва про народження від 29 липня 2019 року №117, виданого медичним закладом самопроголошеної «Луганської народної республіки», [PERSON] [INFO] о 2-35 год. народила у м. Стаханові самопроголошеної «Луганської народної республіки» хлопчика. Згідно з листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 06.09.2019 року №139/18.11-126 заявнику [PERSON] відмовлено в проведенні державної реєстрації народження особи на підставі медичних документів, оформлених медичними закладами на території непідконтрольній українській владі. Суд враховує, що місто Кадіївка Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України і у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт народження дитини у встановленому законом порядку за місцем народження дитини. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. В судовому засіданні був встановлений факт народження громадянкою України [PERSON] , [INFO] , дитини чоловічої статі, яка народилася [INFO] в м. Кадіївка Луганської області, Україна, батьком якої є громадянин України [PERSON] , [INFO] . Таким чином заява про встановлення факту народження особи в певний час на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved