Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу у власність 600000, 00 грн. з терміном повернення до 20.01.2020 року. В подальшому, 27.02.2020 року позивач передав відповідачу у власність 500000, 00 грн. з терміном повернення до 15.03.2020 року. На підтвердження укладених договорів позики [PERSON] видав позивачеві відповідні розписки, в яких відповідач вказав, що зобов`язується повернути борг в строк до 20.01.2020 року та до 15.03.202 року, відповідно. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 28.12.2019 року та від 27.02.2020 року в сумі 1100000,00 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Патрікєєва І.В. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, в разі неявки відповідача просить розглянути справу в порядку заочного розгляду, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно ч.11 ст.1 28 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, передбачений ст. 1046 ЦК України, згідно якого позивач передав відповідачу у власність 600000 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення до 20.01.2020 року; 27.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, передбачений ст. 1046 ЦК України, згідно якого позивач передав відповідачу у власність 500000 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення до 15.03.2020 року, на підтвердження чого відповідач написав відповідні розписки (а.с. 5 - 6). По закінченню строку відповідач суми позики не повернув. Таким чином, станом на день подачі позову до суду - 22.03.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить 1100000 грн. 00 коп. - основна сума боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Укладені договори позики відповідають вимогам ч.1 ст. 1047 ЦК України, оскільки є укладеними в письмовій формі та відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України представник позивач на підтвердження укладення договорів та їх умов представив суду оригінали розписок позичальника. У встановлені договорами строки відповідач борг позивачеві не повернув, таким чином свої зобов`язання за договорами позики не виконав. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримує умов укладених договорів позики, в порядку та в строки, передбачені зазначеними договорами борг не повернув, а право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Визначаючись щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 11000 грн. 00 коп., що підтверджено документально (а.с. 1). Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 11000 грн. 00 коп. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В попередньому розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, позивачем зазначено, що такі витрати складаються з суми судового збору - 11000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача було надано лише договір №9/21 про надання юридичних послуг від 19.05.2021 року, що укладений між позивачем та адвокатом Патрікєєвою І.В., пунктом 4.1 якого передбачено, що юридичні послуги, що надаються Виконавцем оплачуються Клієнтом у залежності від обсягу часу, що його витрачено Виконавцем на надання юридичних послуг за Договором, з розрахунку вартості 1 судового засідання в даній цивільній справі в розмірі 6000 грн. 000 коп. (а.с. 24 - 27). Однак, стороною позивача не надано акт прийняття - передачі до Договору №9/21 про надання юридичних послуг від 19.05.2021 року, квитанцію про отримання Виконавцем від Клієнта гонорару /конкретної суми/ за надання професійної правничої допомоги, а відповідно і не надано доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає по причині недоведеності.

Outcome: approved