Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який його представник в судовому засіданні підтримав та свої вимоги мотивував тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2000 року між ними було розірвано шлюб, в період якого народився син [PERSON], [INFO], про що ВРАГС Зарічної районної в м. Суми ради зроблено запис № 766 від 5 жовтня 1999 року. Батьком дитини згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, був записаний позивач, однак він з цим не згоден, оскільки вважає, що не є батьком [PERSON]. Під час шлюбу через часті сварки і непорозуміння він неодноразово чув від відповідачки, що [PERSON] не його син, а батьком [PERSON] є чоловік, з яким відповідачка після розлучення з ним уклала шлюб. З цих підстав відповідачка заборонила йому бачитися і спілкуватися з дитиною протягом багатьох років і по сьогоднішній день. Спростуванням факту батьківства є відсутність будь-якої схожості між [PERSON] і ним. Посилаючись на ч. 1 ст. 136 СК України, згідно якої особа, яка записана батьком дитини, може оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини, просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 766 від 5 жовтня 1999 року у ВРАГС Зарічної районної в м. Суми ради про народження [PERSON], [INFO]. Відповідачка позов не визнала, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просив справу слухати без його участі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 вересня 1996 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], він народився [INFO], про що зроблено запис про народження № 766 від 5 жовтня 1999 року ВРАГС Зарічної районної в м. Суми ради. Його батьками записані сторони (а.с. 6 - 8). Шлюб сторін розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2000 року. Цим же рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За клопотанням позивача в справі ухвалами суду від 17 лютого 2014 року і від 31 липня 2014 року була призначена судово-генетична експертиза на предмет встановлення батьківства позивача відносно дитини (а.с. 44, 114). Експертиза не була проведена в зв'язку з неодноразовою неявкою до експертних установ відповідачки і дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Отже, якщо дитина, і батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати до спірних правовідносин норми КпШС України. Дитина народилася і реєстрація народження була проведена у 1999 році, тому спірні правовідносини регулюються КпШС України, який був чинним на той час, оскільки, згідно з п. 1 Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Ст. 2 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї, відносини, які виникають у зв'язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу,порядок реєстрації актів громадянського стану. Згідно ст. 9 КпШС, на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 54 КпШС України, взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Ч. 1 ст. 56 КпШС передбачала, що особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Запис про батька дитини в актовому записі про народження був проведений в 1999 році на підставі ст. 52 КпШС України, а не, як помилково зазначає позивач, на підставі ст. 122 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (чинної на час виникнення спірних правовідносин), було роз'яснено, що, оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС України річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. Таким чином, річний строк оспорення батьківства, який є припинювальним, для позивача закінчився, відповідно до вимог ст. 56 КпШС України, 1 жовтня 2000 року, і КпШС України та нині діюче сімейне законодавство не передбачає можливості його поновлення. Протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про нього як про батька дитини до актового запису про народження сина позивач із зазначеними вимогами не звертався. До січня 2014 року позивач своє батьківство не оспорював, хоча, як встановлено судом, з дня реєстрації народження дитини знав про те, що він зареєстрований батьком в актовому записі про народження сина. З позовом в даній справі [PERSON] звернувся після звернення [PERSON] до нього з позовом про стягнення пені за несплату аліментів, тобто через 15 років після народження сина. Законодавство не передбачало і не передбачає можливості задоволення позову у зв'язку з поважністю причин пропуску припинювального строку, встановленого законом для захисту певного порушеного права, чи його поновлення з поважних причин. Оскільки згідно зі ст. 56 КпШС України річний строк звернення до суду з такою вимогою є припинювальним, закінчився за часу дії КпШС України і продовженню не підлягає, правові підстави для задоволення позову на підставі вказаної норми закону відсутні і позов задоволенню не підлягає. В зв'язку з цим є безпідставними посилання позивача на застосування до спірних правовідносин положень нині діючого СК України, зокрема, ст. 136 СК. Згідно ч. ч. 1-3, 6 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла того, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З огляду на встановлені судом обставини відсутні підстави для встановлення відсутності кровного споріднення між позивачем і дитиною, як роз'яснено про це в п. п. 11, 12 діючої постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено річний строк для оспорення проведеного запису про нього як про батька дитини, передбачений КпШС України,у позивача відсутнє право оспорити своє батьківство за правилами, встановленими діючим СК України, норми якого, в тому числі і ст. 136 СК, не поширюються на спірні правовідносини, що мали місце до 1 січня 2004 року. Сплив передбаченого ч. 1 ст. 56 КпШС України річного строку, який є припинювальним, припинив суб'єктивне право позивача на судовий захист свого права шляхом позову про оспорення батьківства, оскільки він заявлений поза межами вказаного строку, який, згідно закону, не призупиняється, не переривається і не поновлюється. Звернення до суду після спливу передбаченого вказаною нормою закону річного строку, початком перебігу якого для позивача є дата реєстрації народження дитини, оскільки він знав про те, що зареєстрований батьком дитини, з 1 жовтня 1999 року, є підставою для відмови в позові за його необґрунтованістю, а не у зв'язку зі спливом позовної давності. З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення заяви представника позивача про визнання факту, що позивач не є батьком дитини, на підставі ч. 1 ст. 146 ЦПК України, з посиланням на те, що відповідачка ухилилася від участі в проведенні експертизи на предмет встановлення батьківства, тобто для з'ясування наявності чи відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною. Відтак позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 2, 9, 56 КпШС України, ст. 136 СК України,

Outcome: dismissed