Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача, з врахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог, заборгованості, яка складається: 36\~049,14 грн. борг за розпискою, 909\~000 договірна неустойка, 2\~970 грн. інфляційні втрати за вересень 2015 по червень 2016 р., 747,12 грн. три відсотки річних, 12\~315,52 грн. договірна пеня, 100 000грн. штраф, 9\~149,20 грн. збитки (судові витрати), а всього 1\~070\~230 грн. 98 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики №16-06-2015/ДСА-ФОВ, строком до 18.08.2015 р. за умовами якого позивач передав у власність відповідача 30\~000 грн. Разом з тим, як вказує позивач, позика була надана в іноземній валюті, а саме 1\~000 Євро та 100 доларів США, про підтверджується борговою розпискою. Проте, відповідач свої зобовязання за договором позики на момент подачі позову не виконав. В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та обов'язки сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, відповідно до ст. ст, 169,\~224\~\~ЦПК України.\~\~ Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Судом встановлено, що 16 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики №16-06-2015/ДСА-ФОВ (надалі договір позики). Пунктом 1 договору позики встановлено, що позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 30\~000 грн. із зобовязанням повернути таку суму до 16.08.2015 року. Одночасно п.5 договору позики встановлено, що сума позики має бути сплачена до 21 серпня 2015 року. Крім того, судом встановлено, що позичальник 16.06.2015 року отримав позику в розмірі 1000 Євро та 100 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні. Як вбачається із копії розписки,сторони встановили строк повернення до 18.08.2015 року та кошти підлягають поверненню у валюті, що еквівалентно 31\~000 грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Ст. 604 ЦК України встановлено підстави припинення зобовязання за домовленістю сторін, зокрема шляхом новації заміна первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами. Встановивши, що сторони договору позики №16-06-2015/ДСА-ФОВ відійшли від умов договору, змінивши істотні умови, а саме: предмет договору надання коштів у валюті та у іншій сумі ніж передбачалося умовами договору позики, та змінили спосіб виконання позичальник взяв на себе зобовязання повернути 1\~000 Євро та 100 доларів США, визначивши гривневий еквівалент якій перевищує суму позики, визначену договором позики, встановили строк виконання зобовязання, суд дійшов висновку, що відбулася новація наслідком якої є припинення зобовязань за договором №16-06-2015/ДСА-ФОВ, та виникнення зобовязань за договором позики на підставі боргової розписки. На момент розгляду справи борг позичальником не повернуто, що підтверджується наявністю оригіналу боргової розписки у позикодавця. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Дану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі 6-79цс14. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 34\~325 грн. 22 коп., яка складається: 30\~778 грн. 33 коп. - сума отриманої позики відповідно до боргової розписки від 16.06.2015 року, яка еквівалентна 1000 Євро та 100 доларам США станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ, 761 грн.45 коп. три відсотки річних (30\~778 грн. 33 коп. х (3%х301дн :365) : 100), 2\~785 грн.44 коп. інфляційні втрати за період - вересень 2015 по травень 2016 включно. В решті позову відмовити за безпідставністю. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 343 грн. 25 коп. На підставі ст.ст. 23,192, 193, 533, 625, 654, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial