Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Фольксбанк» про припинення поруки. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 65 000 дол. США. [PERSON] взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує. ПАТ «Фольксбанк» було скеровано [PERSON] повідомлення - вимога згідно якого ПАТ «Фольксбанк» повідомив про дострокове повернення кредиту боргу протягом 30 календарних днів у зв'язку з тривалим невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором та було вказано, що за кредитним договором сума кредиту становить 75 000 дол. США. Даний лист був залишений без належного реагування. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з [PERSON] було укладено договір поруки та суму кредиту з 65 000 дол. США було змінено до 72 832 дол. США. Позивач своєї згоди на збільшення суми кредиту не надавав. Таким чином, вважає, що його відповідальність по забезпеченню виконання кредитного договору була суттєво збільшена. Просить припинити договір поруки №Р091186 від 08.10.2007р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки банком не пропущено 6-ти місячного терміну для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості і тому немає підстав для припинення поруки на підставі ст. 559 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 жовтня 2007 року між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KF45004, згідно якого відповідач 2 надав відповідачу 1 кошти у сумі 65 000 дол. США, з кінцевим погашенням у терміні не пізніше 06.10.2017 року. [PERSON] незважаючи на вимоги ст.526 ЦК України, згідно якої встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує. 19 квітня 2013 року ПАТ «Фольксбанк» було скеровано [PERSON] повідомлення - вимога вих.№09- 3/6444 згідно якого ПАТ «Фольксбанк» повідомив про дострокове повернення кредиту боргу протягом 30 календарних днів у зв'язку з тривалим невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Проте, даний лист був залишений без належного реагування та прострочена заборгованість так і не була сплачена. Окремо слід зазначити, що у повідомленні - вимозі було вказано, що за кредитним договором сума кредиту становить 75 000 дол. США. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з [PERSON] було укладено договір поруки: №Р091186 від 08.10.2007р. 17 березня 2008 року, згідно додатку №5 до кредитного договору, що додається до заяви, суму кредиту з 65 000 дол. США було змінено до 72 832 дол. США. Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п.3 договору поруки №РО 91186 одним з умов строку дії даного договору та його припинення є момент, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В позовній заяві позивач стверджує, що непред'явлення кредитором позову до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку погашення позичальником чергового платежу є підставою для припинення поруки. Також стверджує що, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку; то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Верховний Суд України (надалі ВСУ) дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. ВСУ розглядаючи справу №6-272цс 16 від 29.06.2016 року зробив, правовий висновок про те, що, регулюючи відносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК передбачає три випадки визначення строку поруки, а саме: протягом строку, установленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. ВСУ при розгляді справи № 6-125 цс 14 зробив важливий висновок «пред'явлення вимоги до поручителя є пред »явлення до нього позову.» Згідно ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до умов кредитного договору №45004, а саме п.5.2.9., що позичальник зобов'язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти а також штрафні санкції незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту, тощо. Враховуючи наведене позивач покликається на те, що порушення позичальником будь -якого з вище перелічених елементів встановлює початок перебігу строку порушення основного зобов'язання, та з цього моменту у кредитора виникає обов'язок в межах шести місяців звернутись до суду з вимогою до поручителя судом. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-368цс16 пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2, ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя. Таким чином, якщо кредитор на підставі ч.2, ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4, ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. 19 березня 2013 року ПАТ «ВіЕс Банк» направив [PERSON] повідомлення вимогу за вих. №09-3/6529, згідно якої Банк повідомив про дострокове повернення кредиту. 25 червня 2013 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту, що підтверджується описом вкладення до конверту, тобто непропустивши 6-ти місячного терміну для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості з поручителя. Отже, банком не пропущено 6-ти місячного терміну для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості і тому немає підстав для припинення поруки на підставі ст. 559 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed