Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою, інфляційних витрат та три проценти річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 жовтня 2019 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити йому у борг під розписку кошти в сумі 14198 грн. 40 коп. для особистих потреб, строком на один календарний місяць до 02 листопада 2019 року. Зазначені обставини підтверджуються складеною та власноруч підписаною відповідачем розпискою від 02 жовтня 2019 року. Проте, у встановлений строк відповідач своє зобов`язання не виконав. На чисельні прохання позивача повернути суму боргу, відповідач не реагував, а згодом і взагалі перестав реагувати на телефоні дзвінки позивача. За таких обставин, станом на сьогоднішній день заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 14198 грн. 40 коп., що підтверджується оригіналом боргового документу. Враховуючи наведене просить стягнути з відповідача на свою користь 14198 грн. 40 коп. боргу, 1297 грн. 38 коп. інфляційних витрат, 636 грн. 01 коп. три проценти річних, 1762 грн. 10 коп. процентів за користування позикою та судовий збір в сумі 908 грн. Ухвалою суду від 25.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обов`язковою для застосування судами України. Судом встановлено, що 02 жовтня 2019 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у гривнях, готівкою на руки в сумі 14198 грн. 40 коп. [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] грошові кошти до 02.11.2019 року з урахуванням індексу інфляції гривні на день повернення коштів. Позика являється безпроцентною, згідно оригіналу розписки від 02.10.2019 з особистим підписом [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до абз. 1 ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу в сумі 14198 грн. 40 коп. та 1297 грн. 38 коп. інфляційних витрат. Щодо стягнення з відповідача 636 грн. 01 коп. три проценти річних, 1762 грн. 10 коп. процентів за користування позикою ,то в цій частині слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно до умов боргової розписки відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 14198 грн. 40 коп. без сплати відсотків за кристування. Враховуючи, що позов задоволено частково, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати [PERSON] у вигляді судового збору, у розмірі, розрахованому пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 786,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial