Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом який обґрунтував тим, що 04.02.2015р. [PERSON] позичив у нього 6 тис. (шість тисяч) доларів США, які зобовязався повернути їх після продажу складів №319. №320. №322 площею 278,4 кв. м, 501,9 кв. м, 429,8 кв. м - разом 1210,1 кв. м. що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Церковна 29, які належать ЗАТ «Будівельно-монтажне управління №12 «Одесбуд» на правах приватної власності, а він представляв інтереси ЗАТ БМУ-12 як голова правління. У 2015 році зазначені склади були продані, однак відповідач борг не сплатив. 14.12.2015р. в адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу протягом 30-ти днів з дня отримання вимоги, яка була отримана відповідачем 17.12.2015р.Проте відповідач борг не сплатив. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позову. В судовому засіданні відповідач позов не визнав , просив у його задоволені відмовити , посилаючись на обставини викладені в запереченнях . Вислухавши доводи сторін , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. З наданої позивачем розписки датованої 4.02.2015 р. вбачається, що відповідач зобовязався при отримані грошей від покупця передити їх позивачу у розмірі 6 тисяч доларів. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну думку висловив Верховний Суд України у постанові по справі, яка переглядалася у порядку ст.355ч.1 ЦПК України, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Суд також зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Стороною позивача суду не було надано відповідних доказів того, що в лютому 2015р. між позивачем та відповідачем було укладено саме договір позики. Розписка, на яку посилається позивач, як на доказ укладання саме договору позики, суд вважаєне доводить факту укладання між позивачем та відповідачем договору позики в момент отримання відповідачем грошей в розумінні ст.ст.1046-1046 ЦК України, оскільки із даної розписки не вбачається, що відповідач взяв у позивача кошти саме у борг, тобто зазначена розписка не містить притаманних умови договору позики, передбаченихст.1046 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з положеннями ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зміст представленої розписки не відповідає умовам укладення договору позики, отже, суд приходить до висновку про відсутність договірних відносин позики між позивачем та відповідачем, оскільки останній не вказував, що брав гроші у позивача і тому зобовязується їх повернути позивачу. Враховуючи викладене, а також ті обставини, що стороною позивача у порушення вимог ст.10ч.3 ЦПК України,суду не було надано доказів передачі грошей у лютому 2015 р., та доказів того що між позивачем та відповідачем був укладений саме договір позики, суд вважає що відсутні підстави для задоволення позову. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони на підставі статей 509, 1046 ЦК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed