Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення помилково перерахованих коштів, інфляційних витрат та відсотків за користування цими коштами. В обґрунтування свого позову позивач вказав, що на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року по справі № 2429/12627/12 (провадження № 22-ц/77484458/14) з Позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] (Відповідача), [INFO], яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 13.12.2012 року і до закінчення нею навчання, тобто до червня 2014 року. Позивачем на виконання зазначеного рішення суду було направлено 16.06.2014 року сума коштів у розмірі 25 126 (двадцять п'ять тисяч сто двадцять шість) грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок [PERSON]. Незважаючи на повне виконання рішення Апеляційною суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року по справі № 2129/12627/12 виконавчою службою Ленінського району Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 45829612 від 15.12.2014 року про стягнення заборгованості з Позивача. На підставі ст.. 1212, 1214 ЦК України просить стягнути з відповідачки помилково перераховані кошти у сумі 25126 гривень, а також на підставі ст.. 625 ЦК України інфляційні втрати з липня 2014-по березень 2015 року в сумі 8701, 60 гривня та 3% річних за користування цими коштами в сумі 627, 80 гривень. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечували з тих підстав, що безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню на підставі ст.. 1215 ЦК України та просили суд відмовити позивачу у повному обсязі. Вивчивши позовну заяву, вислухавши позивача, відповідачку, третю особу та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року по справі № 2429/12627/12 (провадження № 22-ц/77484458/14) з Позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] (Відповідача), [INFO], яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 13.12.2012 року і до закінчення нею навчання, тобто до червня 2014 року. Позивачем помилково, оскільки він вважав це належним виконанням, у добровільному порядку було на виконання зазначеного рішення суду сплачено 16.06.2014 року кошти у розмірі 25 126 (двадцять п'ять тисяч сто двадцять шість) грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок [PERSON]. Проте, за заявою стягувача [PERSON] 15.12.2014 року було відкрито виконавче провадження № 45829612 виконавчою службою Ленінського району Дніпропетровського міського управління юстиції. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості по аліментам [PERSON], який станом на 30.06.2014, тобто на момент закінчення донькою навчання, становив 9596,56 грн. (дана сума нарахована згідно середнього заробітку по м. Дніпропетровську, відомості щодо якого надані Головним управлінням статистики у Дніпропетровській області, так як інша інформація щодо отримання боржником доходів у державного виконавця відсутня). Боржник - [PERSON], 05.02.2015 з'явився на прийом до державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, та надав квитанції про сплату заборгованості по аліментам, на загальну суму 25 126,00 грн. Оскільки згідно наданих боржником квитанцій, сума боргу була сплачена у повному обсязі, державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - [PERSON], відповідно до п. 8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», 03.03.2015 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Пізніше із телефонної розмови зі стягувачкою, державному виконавцю стало відомо, що грошові кошти у сумі 25126,00 грн., боржником були перераховані не на почтову адресу стягувачки, а на реквізити особистого рахунку доньки - [PERSON], [INFO], які стягувачка до Ленінського відділу ДВС не надавала. Таким чином, надані Вами копії квитанцій неможливо вважати підтвердженням виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], яка продовжує навчання, оскільки грошові кошти Вами були перераховані безпосередньо на реквізити особистого рахунку доньки - [PERSON], [INFO], а не на користь її матері [PERSON], як це зазначено у виконавчому документі пред'явленому на виконання до відділу державної виконавчої служби. Після встановлення даних обставин, начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби з метою здійснення контролю за законністю виконавчого провадження, відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», була здійснена перевірка матеріалів вищезазначеного виконавчого провадження за результатами здійсненої перевірки - 15.04.2015 була винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження, якою була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано державного виконавця відновити виконавче провадження. На виконання даної постанови, державним виконавцем того ж дня, була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження. Оскільки рішення суду боржником виконано не було, державним виконавцем з метою належного виконання рішення суду, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», 05.06.2015 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направлені (простою кореспонденцією) сторонам виконавчого провадження та до органів, що здійснюють реєстрацію права власності на рухоме та нерухоме майно. Таким чином, вбачається безпідставне набуття відповідачкою грошових коштів позивача у розмірі 25126 гривень. Відповідно до ст.. 1212 Цивільного кодексу України України «особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно». Статтею 1214 Цивільного кодексу України встановлено «особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховується проценти за користування ними». Судом встановлено, що спірні кошти були набуті безпідставно відповідачкою, вони не є аліментами, оскільки стягувачем аліментів є третя особа [PERSON], а не відповідачка. Отже ці кошти мають бути стягнуті з відповідачки на користь позивача. Проте, застосування ст.ст. 546, 625, 1048 ЦК України за деліктними, а не договірними правовідносинами не допускається, отже вимоги про стягнення інфляційних витрат та відсотків задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial