Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 4,04 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і знаходиться на території Котелевської селищної ради Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що після смерті батька [PERSON], який помер 04.06.2003 року, він та його брат [PERSON] є спадкоємцями за законом земельної ділянки, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Брат [PERSON] оголошений померлим 28.05.2013 року, відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14.05.2013 року, спадкоємцями його спадкового майна за законом є [PERSON], [PERSON]. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №021151, що виданий 12.01.2000 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №755. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса Котелевської державної нотаріальної контори, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки, оскільки не надано нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до листа Відділу Держземагенства у Котелевському районі Полтавської області №29-28-0.7-2032/15-16 від 19.12.2016 року, на імя [PERSON] у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі є запис від 12.01.2000 року №755, щодо реєстрації державного акта серії І-ПЛ №021151 на право власності на земельну ділянку площею 4,04 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сільськогосподарського виробництва), що знаходиться на території Котелевської селищної ради Полтавської області. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 42-49, 55-57). Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 50). Відповідач Котелевська селищна рада Полтавської області 13.07.2017 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 130 ЦПК України, ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 27, 61). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, 18.07.2017 року подало до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника управління, заперечень з приводу заявлених позовних вимог [PERSON] не надало (а.с. 58, 59). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора, 13.07.2017 року надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с. 53). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON], 13.07.2017 року надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с. 54). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 130, ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №021151 від 12.01.2000 року, земельну ділянку передано для сільськогосподарського використання. Згідно з Земельним кодексом України (в редакції чинній на момент видачі державного акта на право приватної власності на землю на імя спадкодавця), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування: 1) громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; 2) громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 3) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам і загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства; 4) несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям, громадським об'єднанням та релігійним організаціям - для ведення підсобного сільського господарства. У свою чергу відповідно до ч.1 ст. 60 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент видачі державного акта на право приватної власності на землю на імя спадкодавця), колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства можуть одержувати земельні ділянки у колективну власність, користування, у тому числі в оренду. Землі, передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання. З врахуванням викладеного, в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №021151 від 12.01.2000 року невірно (помилково) вказано призначення земельної ділянки - для сільськогосподарського використання. Тобто, на момент видачі даного державного акта земельна ділянка відносилась до земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також, даний факт підтверджується листом Відділу Держземагенства у Котелевському районі Полтавської області №29-28-0.7-2032/15-16 від 19.12.2016 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved