Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 67538,68 гривень. При цьому позивач посилається на те, що 08 жовтня 2012 року відповідач взяв у борг у позивача 5 000 доларів США, що еквівалентно на час отримання коштів 39 950 гривень. Дата повернення позики, встановлена в розписці: 08.04.2013 року. Відповідачем борг на даний час так і не був повернений позивачу. У судовому засіданні позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08 жовтня 2012 року [PERSON] взяв у борг у позивача 5 000 доларів США, що еквівалентно 39 950 гривень. Дата повернення позики, встановлена в розписці не пізніше як 08 квітня 2013 року. Відповідачем борг на даний час так і не був повернений позивачу. Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше. В даному випадку борговий документ знаходиться у позивача, що підтверджує наявність боргу на його користь. Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З огляду на положення ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики, зокрема доказів його звернень з питання розгляду спірних відносин щодо договору позики з позивачем шляхом кримінального судочинства. Таким чином, основний борг складає у розмірі 64 750 гривень (5 000 доларів США х 12,95 курс НБУ на 15.09.2014 року). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Інший розмір річних в договорі позики не встановлений, тому Відповідач має сплатити 3% річних від суми боргу - 2788,68 грн. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, що складають суму сплаченого державного мита у розмірі 417 грн., а також з відповідача на користь держави різницю між фактично сплаченими 417 грн. та сумою задоволення позовних вимог, тобто 675,39 - 417, складає 258,39 грн.

Outcome: approved