Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 14.12.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в результаті чого, вони близько року проживають окремо, припинили подружнє життя. В підготовче засідання позивач не зявився, подавши при цьому заяву, якою просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує, просить шлюб розірвати, та додатково зазначив, що судові витрати по сплаті судового збору просить залишити за ним. Відповідач в підготовче засідання не з'явилася, однак подала заяву, якою просить справу розглядати у її відсутності, позов визнає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 084835, сторони зареєстрували такий 14.12.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 287. Із копій свідоцтв про народження серії 1-СГ №132344 та серії 1-СГ №214064 вбачається, що у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідач визнала позов, заявивши про це в заяві, поданій на адресу суду до початку розгляду справи по суті, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуваннямобставин, викладених у позовній заяві, а саме того, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами, відсутність бажання у сторін будувати в подальшому сімейні відносини, та з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей сторін, оскільки їх повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сімю, відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, строк, наданий судом, для примирення сторін до позитивного результату не призвів, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у звязку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. Крім того, з врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved