Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Він є власником цегляного гаража [ADDRESS] Право власності позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.1997 року. Проте, оригінал договору позивач втратив. З матою виготовлення дублікату позивач двічі звертався до Київського державного нотаріального архіву. Проте, приватний нотаріус, який посвідчував договір купівлі-продажу гаража - [PERSON]., після закінчення своєї нотаріальної діяльності до нотаріального архіву документів не подавав. Відтак дублікат виготовити не можливо. Разом з тим, позивач звертався до БТІ з запитом за ким зареєстровано право власності на гараж, установа підтвердила про реєстрацію гаража на ім»я [PERSON] У вересні 2015 р. позивач звертався до Шевченківського рай онного суду м. Києва з позовом до Державної реєстраційної служби України, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на гараж, проте у задоволенні позову було відмовлено. Підставою для відмови стало відсутність в межах справи факту оспорювання права власності з боку відповідачів. При цьому суд встановив факт, що має преюдиційне значення, а саме факт укладання договору купівлі-продажу гаража між [PERSON] та [PERSON] 04.04.1997 року. 11 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача для посвідчення договору купівлі-продажу гаража та надав документи, які доводять існування права власності на майно. Приватний нотаріус відмовив у посвідчені договору відповідною постановою з підстав не визнання права власності. За таких обставин позивач просить суд визнати за ним [PERSON] право приватної власності на цегляний гараж [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, просив задовольнити. Зазначив, що особою, яка порушила його права є саме приватний нотаріус і саме він є належним відповідачем по справі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - державний реєстратор Верповська Олена Володимирівна в судове засідання не з»явилась, просила розглядати справу за її відсутності. Надала заперечення на позов де зазначила, що у зважаючи на те, що позовні вимоги обґрунтовуються невизнанням нотаріусом права власності за відсутності правовстановлюючого документа, позивач мав оскаржити дії нотаріуса щодо відмови у вчинення нотаріальної дії. Нотаріус не є і не може бути особою, яка не визнає право власності, оскільки не є учасником таких правовідносин, і в силу закону є лише особою, що може засвідчити виключно перехід права власності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 11 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - державним реєстратором Верповською О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за зверненням [PERSON] [PERSON] відмовлено у посвідчені договору купівлі-продажу цегляного гаража площею 18 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії відповідач зазначив, що за умови відсутності правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності та з огляду на невідповідність поданих документів вимогам встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як зазначив позивач 04.04.1997 року він придбав у [PERSON] зазначений цегляний гараж, про що було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], оригінал договору було втрачено. Позивач вважає, що не визнаючи права власності нотаріус порушив його права, а тому звернувся до суду з вимогами щодо визнання права власності на цегляний гараж [ADDRESS] За приписами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2015 р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Міністерства юстиції України, як правонаступника Державної реєстраційної служби України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання дійсним факту вчинення правочину та права власності на цегляний гараж [ADDRESS] При цьому судом встановлено, що 04.04.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна гаражу цегляного [ADDRESS], право власності на який було зареєстровано на за [PERSON] за даними КМБІ та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна. Рішення набрало законної сили. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В свою чергу положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Не заперечувалось в судовому засіданні [PERSON], що нотаріус діє відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат». За преамбулою вищезазначеного нормативно-правового акту цей Закон встановлює порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні. Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. В розумінні вимог чинного Цивільного кодексу України нотаріус не є особою, яка може не визнавати право власності позивача, а може посвідчити таке право в межах наданих чинним законодавством України. За положеннями ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Як зазначалось [PERSON]. в судовому засіданні наполягав, що саме приватний нотаріус має бути відповідачем, оскільки не визнає його право власності. Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що нотаріус не є стороною правовідносин, які виникають щодо реалізації права власності, а в межах своєї компетенції має право засвідчити реалізацію такого права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed