Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором позики суму боргу за договором позики в розмірі 31 600,00 грн., пеню в розмірі 20 400,33 грн., судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 25 лютого 2013 року він уклав з відповідачем договір позики грошей, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 31 600,00 грн. з умовою їх повернення до 25 лютого 2014 року. Договір було укладено у письмовій формі. Відповідач [PERSON], взявши за договором позики від 25.02.2013 року гроші в сумі 31 600,00 грн., зобов'язувався згідно графіка повернення позики частками повертати взяті в борг гроші. Однак, жодного платежу зроблено не було. Згідно п. 6.3. укладеного договору позики, у разі порушення строків повернення позики позичальник сплачує пеню в розмірі 1% суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки платежу. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 31600,00 грн., пеня за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка на день складання позову, 11.01.2014 року складає 20 400,33 грн. Відповідач не виконує належним чином умови договору, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково в розмірі 10 000 грн., так як саме цю суму позивач давав йому в борг. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне: Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 25 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 31 600,00 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути зазначену суму частками згідно графіку погашення боргу до 25 лютого 2014 року (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідачем була власноручно написана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 31 600,00 грн. (а.с. 7). Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, так як відповідач був ознайомлений з умовами договору позики грошей від 25.02.2013 року та не висував будь-яких претензій, щодо його змісту, отже він був згоден з усіма його умовами, а на даний час просто намагається уникнути відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань по зазначеному договору. Також, відповідач власноручно 25.02.2013 року написав розписку про отримання від позивача коштів в розмірі 31 600,00 грн. та зобов'язувався повернути взяті кошти у строк до 25.02.2014 року. В порушення умов договору відповідач не здійснив жодного платежу по договору позики грошей від 25.02.2013 року. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 6.4. договору позики грошей від 25.02.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], у разі несплати позичальником двох платежів згідно п. 4.2. по першій вимозі позикодавця позичальник зобов'язується достроково повернути позику повністю зі сплатою пені згідно п. 6.3. Відповідно до п. 6.3. вищевказаного договору позики у разі порушення строків повернення позики позичальник сплачує пеню в розмірі 1% суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки платежу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 31 600,00 грн. залишається неповернутою відповідачем, пеня за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка, на день складання позову, а саме 11.01.2014 року, складає 20 400,33 грн., що підтверджується розрахунком суми пені (а.с. 5). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved