Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зміну порядку та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначену в частці від заробітку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував у шлюбі із [PERSON], від якого у них 02.09.2001 року народилася дочка [PERSON] Одруження виявилось невдалим, а тому 25.07.2009 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позивача на користь [PERSON] на утримання спільної дочки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У подальшому 11.05.2016 року позивач та відповідач [PERSON] уклали шлюб, від якого у них 11.09.2016 року народився син [PERSON] Фактичні сімейні відносини між позивачем та [PERSON] припинені із січня 2018 року. А 23.03.2018 року Золотоніський міськрайонним суд Черкаської області видав судовий наказ, відповідно до якого із позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином позивач сплачує на користь відповідачів на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти, загальний розмір яких складає разом 7/12 частин його доходів, що дорівнює 59% від його доходів як платника аліментів. Позивач наполягає, що така сума аліментів є для нього непомірною, оскільки він має незначний дохід, який отримує від оренди земельної ділянки, офіційно ніде не працює, та здійснює догляд за своєю хворою матірю [INFO]. Такий розмір аліментів спричиняє йому скрутний матеріальний стан, який з часу ухвалення вказаних судових рішень значно погіршився, а тому позивач був змушений звернутися до суду із вказаним вище позовом. У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі та надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду заяву, відповідно до якої вважала несправедливим стягнення аліментів на її користь у розмірі 1/4 частини, а на користь відповідача [PERSON] 1/3 частини, розгляд справи просила проводити за її відсутності, не заперечувала проти урівняння часток від заробітку, які будуть стягуватись на дітей позивача. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та надали пояснення аналогічні поясненням викладеним у відзиві на позовну заяву, відповідно до якої вважали позовні вимоги позивача не обґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази погіршення матеріального стану позивача, а також відсутнє належне обґрунтування необхідності зміни порядку та зменшення стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки розмір такого зобовязання в грошовому вираженні фактично для позивача не зміниться, більше того позивач має заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується відповідною довідкою-розрахунком, яка знаходиться в матеріалах справи. Крім того [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали, що [PERSON] та [PERSON] проживають фактично однією сімєю, а тому немає жодних підстав вважати, що матеріальне становище позивача, після винесення відповідного рішення суду в 2013 році, погіршилось. Суд, вивчивши матеріали вказаної справи та доводи якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії 1-СР № №095962 від 05.10.2001 року) [PERSON] народилася 02 вересня 2001 року, а її батьком зазначений позивач по справі [PERSON]. Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2013 року із позивача на користь [PERSON] на утримання їх спільної дочки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР №236877 від 17.09.2016 року) [PERSON] народився 11 вересня 2016 року, а його батьком зазначений позивач по справі [PERSON]. На підставі судового наказу, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 29.03.2018 року із позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином суд вважає доведеним обовязок позивача по утриманні своїх дітей [PERSON] та [PERSON]. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з нормами ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями\~ст. 182 СК України\~визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~ итинства» \~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23\~Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до представлених позивачем документів, за час, що минув з дня проголошення судового рішення від 07.05.2013 року змінилися обставини, що слугували суду для визначення розміру аліментів, зокрема позивач постійного «офіційного» заробітку не має, має на утриманні ще одну дитину, та сплачує аліменти на її утримання на підставі відповідного рішення суду, що безумовно впливає на матеріальне становище останнього, а тому суд вважає, що обставини на які посилається позивач для зменшення розміру аліментів знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так з матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплачує на користь відповідачів аліменти, які разом у своїй сукупності складають 59 % від усього його доходу. Статтею 70 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю особи, у звязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Тому очевидним є той факт, що виконання обов'язку по сплаті аліментів у тому стані, який перебуває на час розгляду матеріалів справи в суді, є неможливим та порушує відповідні норми чинного законодавства та права позивача. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Разом із тим суд враховує, що відповідно до вказаних вище свідоцтв про народження позивач є батьком як [PERSON], так і [PERSON], який так само як і [PERSON] має право на належне утримання від свого батька. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси обох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 197 СК України та виходячи з системного аналізу наведених правових норм, а також наведених обставини щодо незадовільного матеріального становища позивача, мінливості його доходу як платника аліментів, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення, що не буде порушенням вимог чинного законодавства, оскільки можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.,ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням, тим більше, що позивач просить стягувати аліменти не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України. У своїх запереченнях стосовно позовних вимог позивача, відповідач [PERSON] наполягає, що позивач не надав належних доказів погіршення свого матеріального становища, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Окрім того останній має суттєву заборгованість по сплаті аліментів, в той час коли його донька навчається, що повязано із значними матеріальними витратами, які несе відповідач. Однак із такою позицією відповідача суд погодитися не може, оскільки, як зазначено вище матеріали справи містять наявність судового рішення про стягнення із позивача аліментів на утримання іншої дитини від іншого шлюбу, що безумовно впливає на матеріальний стан [PERSON] Наявність заборгованості по сплаті аліментів не спростовує обставин погіршення матеріального стану позивача. Суд також критично відноситься до позиції [PERSON] стосовно спільного проживання як однією сімєю позивача та відповідача [PERSON], наявність у них спільного побуту, що стверджується відповідною довідкою сільської ради №206/03-35 від 10.05.2018. Таким чином відповідач [PERSON] вважає, що сімейний стан позивача не змінився. Із вказаної довідки виданої Ковунівською сільською радою Золотоніського району, фактично вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сімєю в с. Ковтуни Золотоніського району Черкаської області по вул.. Деревянка, 21. Таким чином, сімейний стан позивача з часу ухвалення рішення від 07.05.2013 року змінився. Разом із тим, в матеріалах справи міститься постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №56108070 від 04.04.2018 року, про стягнення із [PERSON] на корить [PERSON] аліментів на підставі судового наказу виданого 28.03.2018 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області. Таким чином вбачається, що [PERSON] скористалася своїм правом, та звернулася до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про стягнення з позивача на свою користь аліментів, розмір яких визначено судовим рішенням. Більше того, позивач здійснював сплату таких аліментів, що стверджується відповідною довідкою-розрахунком №7485 від 04.04.2018 року, здійсненою державним виконавцем. Факт спільного проживання сторін по справі не спростовує та не скасовує обовязку позивача по виконанню судового наказу про стягнення із нього аліментів. А тому доводи [PERSON] про спільне проживання та наявність сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги при вирішенні даних позовних вимог та не спростовують підстав, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Що стосується інших доказів наданих [PERSON] на спростування позовних вимог позивача, то суд вважає, що вони більше стосуються відповідного відношення батька до виховання своєї дитини та його участі у її житті, однак такі докази не можуть бути достатніми для спростування заявлених позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, суд,

Outcome: approved