Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що з відповідачем [PERSON] він перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 14.09.2002 року Руновщинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області, актовий запис № 06. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, відповідач покинула сім»ю та стала проживати з іншим чоловіком, тривалий час вони проживають окремо, подальше спільне проживання в шлюбі неможливе, примирення не відбудеться. За твердженням [PERSON] фактично сім»я розпалася, кожен з них вже досить давно живе своїм життям. Спільне господарство не ведеться. Позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 14.09.2002 року Руновщинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області, актовий запис № 06. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити проживати з ним. Стягнути з відповідача на його користь витрати по наданню юридичної допомоги та по оплаті судового збору. Від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності на ? частину майна, набутого у шлюбі, в якому зазначено наступне. З 14.09.2002 року з [PERSON] вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі, а саме 26.12.2007 року позивачем разом з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу було придбано двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області. Договір купівлі-продажу квартири укладав відповідач [PERSON] і саме за ним зареєстровано право власності на житло. Оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, то виникло питання про необхідність розподілу спільного сумісного майна подружжя. Як зазначає [PERSON] вартість спірної квартири станом на 24.10.2014 року становить 30 669,00 грн., вона вважає, що має право на ? її частину, а оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку вирішити питання розподілу спільного майна набутого під час шлюбу, вона вимушена звернутися до суду із даним зустрічним позовом. [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на ? частину майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме на ? частину двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області, право власності на яку на даний час зареєстроване за [PERSON]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені у зв»язку з розглядом даної справи. В судовому засіданні [PERSON] частково змінив позовні вимоги, зазначив, що на розірванні шлюбу наполягає, від стягнення на його користь судових витрат він відмовляється. Також ним в присутності та за згодою неповнолітнього сина [PERSON] досягнуто домовленості з матір»ю дитини щодо проживання неповнолітнього сина слідуючим чином: дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з ним, а кожні вихідні дні та дні всіх шкільних канікул разом з матір»ю. Спору про утримання дитини не виникає, оскільки кожен з батьків буде дбати про матеріальне забезпечення дитини. Крім того, [PERSON] зазначив, що зустрічний позов [PERSON] визнає, та не заперечує проти визнання за нею права власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області. [PERSON] в судовому засіданні частково змінила свої зустрічні позовні вимоги: підтримала свій зустрічний позов про розподіл майна та просить суд його задовольнити, від позовних вимог в частині стягнення судових витрат відмовилася. Зазначила, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, в частині місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] у них з відповідачем в присутності та за згодою дитини, досягнута домовленість, що син [PERSON] після розірвання шлюбу залишається проживати з батьком, а кожні вихідні дні та дні всіх шкільних канікул разом з нею. Спору про утримання дитини не виникає, оскільки кожен з батьків буде дбати про матеріальне забезпечення дитини. Представник служби у справах дітей Зачепилівської РДА Харківської області Коломацька Т.М. в судовому засіданні зазначила, що згодна з тією домовленістю про місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], якої досягли його батьки. Суд, вислухавши сторони, представника третьої сторони, дослідивши матеріали справи: - копію паспорта, ідентифікаційного номера [PERSON], - свідоцтво про одруження, - копію свідоцтва про народження дитини, - педагогічну характеристику видану Зачепилівським ліцеєм на учня 6-Б класу Осколкова Олександра Андрійовича, - копію паспорта, ідентифікаційного номера [PERSON], - копію договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2007 року, - копію витягу з Державного реєстру правочинів № 5247856 від 27.12.2007 року, - копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17250605 від 28.12.2007 року, - копію короткої характеристики квартири зареєстрованої на ім»я [PERSON], виданої КП «Зачепилівське бюро технічної інвентаризації» від 24.10.2014 року, - копію поверхового плану квартири [PERSON], - копію експлікації приміщень житлового будинку [PERSON], - копію акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї [PERSON] від 11.11.2014 року, - копію акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї [PERSON], - лист Зачепилівської РДА від 24.11.2014 року щодо доцільності проживання неповнолітнього сина [PERSON], - довідку лікаря нарколога на [PERSON], - довідку-характеристику видану на [PERSON] ЦПЗ №4 Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», - копію довідки-характеристики з місця проживання, виданої на [PERSON], - довідку з місця роботи на [PERSON] виданої ТОВ «Мірс», приходить до висновку, що змінені позовні вимоги [PERSON], змінені зустрічні позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити виходячи з наступних підстав. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спільне сімейне життя сторін не склалося по причині несхожості характерів, різних поглядів на ведення побуту, шлюбно-сімейні стосунки на даний час не підтримуються, примирення не відбудеться, сторони згодня з розірванням шлюбу, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько, які проживають окремо, не досягли згоди відносно того, з ким з них проживатиме малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Суд, беручи до уваги домовленість та згоду сторін про проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом з батьком в будні дні, а в вихідні дні та дні шкільних канікул разом з матір»ю, вважає, що в даному випадку вищевказана домовленість відповідатиме інтересам дитини та забезпечить можливість рівної участі батьків у вихованні та утриманні дитини. В даному випадку мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні і може реалізувати свої права у встановлений час коли син [PERSON] буде проживати разом з нею. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. При вирішенні спору про місце проживання дитини суд бере до уваги домовленість батьків про місце проживання дитини, відношення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає таким, що буде відповідати інтересам дитини, визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька в будні дні, а в вихідні дні та дні шкільних канікул разом з матір»ю. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, 14.09.2002 року між сторонами було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі - 26.12.2007 року сторонами за спільні кошти була придбана двохкімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], Зачепилівського району Харківської області, яка була зареєстрована на [PERSON], яка за законом являється їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] в судовому засіданні погодився з розподілом квартири в рівних частках, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках. Суд не розглядає позовні вимоги сторін щодо стягнення судових витрат, так як від них вони відмовилися в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved