Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Черкаської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Р.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , з якою позивач проживав, починаючи з літа 2013 року по день її смерті без реєстрації шлюбу, орієнтовно з осені 2013 року вони разом почали проживати в будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 9/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 174, 1 кв.м. Вказане майно [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги фактично прийняла у спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем - своєю матір`ю [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа 11/2020. Проте, постановою №202/02-31 від 16.09.2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не має правовстановлюючих документів та не є родичем [PERSON] . За таких обставин, позивач звернувся да суду для встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю не менше ніж 5 років зі спадкодавцем [PERSON] . Зазначає, що вони мешкали разом з померлою [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, робили поточний ремонт в будинку. Встановлення факту проживання однією сім`єю йому необхідно для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом. Просить суд, встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період з літа 2013 до моменту її смерті, визнати його спадкоємцем 4-ої черги, визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається з 9/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під вказанним будинком площею 174, 1 кв.м., яке належало спадкодавцю - [PERSON] . Позивач [PERSON] та його адвокат Топоров А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, навели доводи, аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві. Вказували, що [PERSON] та [PERSON] з 2013 року проживали без реєстрації шлюбу у вказаному будинку, хоча зареєстровані були за іншими адресами. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, робили поточний ремонт в будинку, про що свідчать документи про придбання будматеріалів, побутової техніки. Коли вони мешкали разом, вона не працювала, матеріальним забезпеченням займався [PERSON] за його гроші вони купували продукти харчування, робили поточний ремонт, вказані обставини в судовому засіданні можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - Черкаської міської ради Чернявський А.Л., Кирман В.А. заперечували проти задоволенні позову, з мотивів, викладених в поясненнях. Зазначили, що матеріали справи не містять доказів ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, участі у витратах на утримання житла тощо. Покази свідків, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту, що узгоджується з правовою позицією ВС/КЦС, викладеної у постанові від 14.02.2018 року у справі 129/2115/15ц. Приватний нотаріус Левицька Р.В. скерувала до суду заяву, відповідно до змісту якої просила розгляд справи здійснювати без її участі. Свідки [PERSON] , [PERSON] , суду пояснили, що вони хоча ї зареєстровані за іншими адресами, фактично проживають неподалік, по [ADDRESS] та є сусідами [PERSON] . Cвідок [PERSON] вказував, що зареєстрований та фактично проживає по [ADDRESS] . Свідки пояснили, що [PERSON] проживала в будинку своєї матері [ADDRESS] грудня разом із [PERSON] як сім`я, вели спільне господарство, матеріальним забезпеченням займався [PERSON] , купували продукти харчування, будматеріали. [PERSON] займався лікуванням [PERSON] , оскільки вона хворіла. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про смерть, виданим 26 лютого 2020 року Черкаським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Черкаси Черкаської області, про що 26 лютого 2020 року зроблено відповідний Актовий запис № 592. З спадкової справи 11/2020, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , якому постановою №202/02-31 від 16.09.2020 року приватного нотаріуса Левицькою Р.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не має правовстановлюючих документів та не є родичем [PERSON] . Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] за життя не оформила право власності на 9/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянки площею 174, 1 кв.м, після смерті своєї матері [PERSON] . Проте відповідно до заяви у спадковій справи 1-2011 заведеної після смерті [INFO] її матері [PERSON] , прийняла її відповідно до вимог діючого законодавства. Як видно з матеріалів спадкової справи 11/2020 [PERSON] з 11.06.2003 року та станом на дату смерті [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Як пояснював позивач, представник позивача та підтвердили свідки в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] з 2013 року проживали без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS] , хоча зареєстровані були за іншими адресами. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, робили поточний ремонт в будинку. Суд, аналізуючи зазначені пояснення, учасників судового процесу, зазначає наступне. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до п. 21 постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як зазначив Верховний Суд в своїй Постанові від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем [PERSON] на підтвердження позовних вимог наданий повний витяг з державного реєстру актів цивільного стану про смерть, з якого видно, що заявником щодо реєстрації смерті є [PERSON] , фотографії, накладні та чеки про придбання будматеріалів та побутової техніки, покази свідків. Проте жодних переконливих доказів, а саме: не складено Акт про фактичне проживання позивача з померлою з 2013 року житлового комітету (ОСББ тощо) за участі осіб, які заявлені свідками та підтвердили вказані обставини в судовому засіданні, не надано жодного доказу, що вони проживали як сім`я протягом п`яти років до моменту смерті [PERSON] , мали сумісний бюджет та вели спільне господарство, отримували кореспонденцію, робили ремонт у будинку, квитанції про оплату з поточного рахунку позивача комунальних послуг у будинку [ADDRESS] , земельного податку тощо. Суд, не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки з них неможливо достеменно встановити дату, з якої сторони проживали разом, крім того, матеріали справи не містять доказів, що зазначені особи є сусідами [PERSON] . Верховний Суд у Постанові №750/12880/19 від 12 листопада 2020 року, зазначив про те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування практики у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину... Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що вони не містять фактичних даних, які б підтверджували факт проживання [PERSON] з померлою [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявником не розкрито суть взаємостосунків між ним та спадкодавцем, в тому числі, чи мали вони взаємні права та обов`язки, в чому вони полягали, чи піклувалися вони один про одного та в чому це виявлялось, чи мали вони спільні заощадження, спільний бюджет і з чого він складався, чи здійснювали вони спільні витрати, покупки, сплату комунальних послуг та інше. Посилання позивача у позовній заяві не містять жодних доказів, а тому не можуть свідчити про наявність між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] усталених відносин, що за всіма ознаками притаманні сім`ї у розумінні Сімейного кодексу України. Докази, що підтверджували пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статі 1264 ЦК України суду не надано, крім того суду не надано доказів, що саме з літа 2013 року позивач став проживати однією сім`єю зі спадкодавцем. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, що вони були зі спадкодавцем пов`язані спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню майна, покупок речей домашнього вжитку, виклику лікаря, сплати комунальних послуг, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, як доказ вищевказаного. За таких обставин в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту постійного проживання з [PERSON] та визнання права власності на майно в порядку спадкування слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed