Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири. Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року вищезазначене рішення змінено. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті рішення першої інстанції залишено без змін. Рішенням суду від 08 вересня 2015 року встановлено, що дочка позивача [PERSON] з дати народження мала право на проживання у [INFO] будучи членом сімї [PERSON]. Відповідачі у справі поселялись у квартиру без згоди позивача та дружини [PERSON] як законних представників неповнолітньої доньки. [PERSON] у спірну квартиру не поселявся, а тільки зареєструвався. На підставі наведеного, просить суд, виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 15.02.2016 р. третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року вищезазначене рішення змінено. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті рішення першої інстанції залишено без змін. Зазначає, що судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] реєструвався у квартирі [ADDRESS] незаконно без дозволу всіх осіб, які проживали у ній. Просить суд, виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ухвалою суду від 03.03.2016 року даний позов прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири В судовому засіданні представник позивача та третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позови не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло (а.с. 3) визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року вищезазначене рішення змінено, визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судом з показань свідка [PERSON] встановлено, що остання, як квартиронаймач, надала свою згоду на реєстрацію свого сина [PERSON] в квартирі [ADDRESS], який був зареєстрований по вказаній адресі з 30 січня 2013 року, що встановлено з довідки УДМС (а.с.9) Крім того в судовому засіданні з довідок УДМС було встановлено, що квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] 22 вересня 2015 року, [PERSON] 4 лютого 2014 року, [PERSON] 1 вересня 2015 року, [PERSON] 25 вересня 2015 року. Вказані особи є членами сімї [PERSON] Крім того, з рішення суду Луцького міськрайонного суду по справі №\~ 161/1235/15-ц від 8 вересня 2015 року, судом встановлено, що розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22.08.2013 № 1308-р «Про приватизацію державного житлового фонду» передано у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та видано на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 22.08.2013 на квартиру [ADDRESS] (а.с.3-5). Зазначені правовстановлюючі документи були скасовані вказаним рішенням, яке набрало законної сили 12 жовтня 2015 року. З рішення Апеляційного суду Волинської області від 04.02.2016 року та з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна судом встановлено що [PERSON] на підставі договору дарування від 11.10.2013 року набув ще 1/2 частину квартири [ADDRESS], яку йому подарувала [PERSON] За таких обставин, вбачається, що станом на 11.10.2013 року [PERSON] став власником всієї квартири [ADDRESS] та зареєстрував членів своєї сімї. На день розгляду справи не вирішено питання щодо недійсності зазначеного договору дарування та право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначені терміни: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до ч. 3 ст.. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON], на час реєстрації та поселення членів його сімї був одноосібним власником квартири [ADDRESS], зареєстрував у вказаній квартирі членів своєї сімї, суд вважає, що позов [PERSON] про виселення відповідачів з вказаного житла не ґрунтується на вимогах закону, крім того, суд зазначає, що на час вирішення вказаної справи не вирішено питання, щодо визнання недійсним договору дарування ? частини квартири [ADDRESS]. Тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити. Що стосується первісного позову [PERSON], який він, як зазначив його представник, подав в інтересах своєї дитини [PERSON], то на думку суду фактом проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не порушені а ні права [PERSON], а ні права його дитини [PERSON], про що остання вказала в судовому засіданні допитаної в якості свідка. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири слід відмовити.

Outcome: dismissed