Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошей в сумі 14\~202,39 доларів США, 3 % річних за користування чужими коштами, моральної шкоди в сумі 30\~000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2009-2011 року на рахунок відповідача перераховувалась його заробітна плата як моряка в сумі 13\~502 , 39 долл. США, 700 доларів США було передано ним через знайомого [PERSON], загальна сума коштів склала 14\~202,39 долл. США, що за курсом НБУ на дату подання позову складає 338\~870 грн. 36 коп., зазначені кошти мали бути використані відповідачем на користь позивача, проте відповідач вказані кошти залишила у себе, повертати їх відмовляється. Зазначені кошти позивач вважає такими, що зберігаються відповідачем без достатніх правових підстав, у звязку із чим просить стягнути їх з відповідача, а також суму процентів за користування коштами з 2011 р. по день винесення судом рішення в розмірі 3 % річних. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену безпідставною відмовою в поверненні коштів, яка виразилась в душевних стражданнях, порушенні нормальних стосунків з оточуючими, та яку позивач оцінює в 30\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, уточнив позовні вимоги, пояснивши що наполягає на стягненні коштів в національній валюті за курсом на день підписання позовної заяви, за яким була розрахована сума позову, проценти за користування чужими коштами просить стягнути на підставі ст. 536 ЦК України, а не ст. 625 ЦК України, розмір відсотків визначений ним в позові, виходячи з принципів розумності, оскільки законом розмір відсотків за користування безпідставно набутими коштами не передбачений, надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що вказані кошти мали бути використані відповідачем для погашення кредиту позивача в банку «Надра», що відповідачем здійснено не було, про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання ним вимоги від банку про сплату заборгованості. Відповідач, представник відповідача проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вказані гроші позивач пререраховував їй для розрахунку з її матірю за придбаний будинок, ніколи не звертався до неї з вимогами про повернення коштів. Представник відповідача надала суду письмові заперечення (а.с. 42-43, 90-91), в яких просила відмовити в задоволенні позову, оскільки кошти, що надійшли від позивача, були витрачені на його власні потреби, що встановлено, зокрема, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19.12.2013 р. по цивільній справі № 521/9984/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, поділ спільного майна, грошові кошти перераховувались за розпорядженням позивача не у звязку із договором, ніяких зобовязань між сторонами не існувало, просила застосувати позовну давність за заявленими вимогами, оскільки позивачу було відомо про перерахування відповідачу коштів з моменту першого перерахування в 2009 році. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що в період з 07.08.2009 р. по 29.08.2011 р. на картковий рахунок відповідача № 4149605050393693, відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» надходили кошти в іноземній валюті в загальній сумі 13\~502 долари 39 центів США, які є заробітною платою позивача за укладеними ним із іноземними судновласниками контрактами, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 67-68, 90-91), довідками про знаходження в рейсі (а.с. 53-54) та визнається сторонами по справі. З пояснень представника позивача вбачається, що вказані кошти мали бути направлені відповідачем на погашення зобовязань позивача за кредитом, укладеним між позивачем та банком «Надра», проте існування відповідних домовленостей між ним та відповідачем позивачем не доведено. Також і відповідачем не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів наявності правових підстав для збереження та витрачання отриманих коштів, доводи відповідача про направлення коштів на погашення заборгованості перед її матірю відхиляються судом з огляду на відсутність доказів наявності такої заборгованості, наявності у відповідача повноважень на отримання коштів на оплату будинку від імені матері, з копії кредитного договору № ОД10/03/2008/840-К/280 від 14.03.2008, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та позивачем, іпотечної вимоги про погашення заборгованості за кредитом (а.с. 76-77) вбачається, що будинок у матері відповідача позивачем було придбано за кредитні кошти. Також відхиляються судом доводи представника відповідача про встановлення рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19.12.2013 р. по цивільній справі № 521/9984/13-ц факту витрачання отриманих відповідачем коштів в інтересах позивача, оскільки з тексту вказаного рішення (а.с. 44-48) вбачається, що факт витрачання відповідачем коштів в інтересах позивача не був предметом доказування по даній справі, вказаним рішенням лише зазначено, що надана позивачем довідка про перерахування коштів не є належним доказом проживання сторін по справі однією сімєю, й що позивач не заперечував, що відповідач здійснював оплату його кредитних зобовязань по придбаному ним особисто автомобілю «Чері». За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про збереження відповідачем отриманих ним коштів в сумі 13502,39 доларів США без достатніх правових підстав, належних та допустимих доказів отримання відповідачем 700 доларів США через [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів підлягають частковому задоволенню, й з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в національній валюті, еквівалентна 13502,39 доларів США, визначена позивачем за офіційним курсом гривні до долару США, встановленому НБУ України на 14.02.2015 р. (дату підписання позовної заяви), який становить 23,8600 грн. за 1 долл. США, тобто 322\~167 грн. 03 коп. Правомірність такого розрахунку випливає з положень ст. 99 Конституції України, ст. 533 ЦК України та відповідає правовим висновкам, що містяться в Постанові Верховного суду України № 6-79цс14 від 02.07.2014 р. Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності відхиляються судом з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до \~ст. 257 ЦК України\~\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З пояснень представника позивача вбачається, що позивач вважав, що отримані ним кошти мають бути спрямовані на погашення його заборгованості за кредитним договором № ОД10/03/2008/840-К/280 від 14.03.2008, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та позивачем. З іпотечної вимоги ПАТ «КБ «Надра», вбачається, що станом на 22 серпня 2014 року його заборгованість за кредитом складає 312\~620 грн. 21 коп. (а.с. 76-77). Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про порушення відповідачем його прав йому стало відомо після її отримання, тобто після 22 серпня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В законі відсутня спеціальна норма, що встановлює розмір процентів, що їх має сплатити особа, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей. Відповідно до ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). В ЦК України відсутні норми, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Так, до вказаних відносин не може за аналогією закону застосовуватись ст. 1048 ЦК України, оскільки правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України. Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції, що міститься в Постанові Верховного суду України від 15.04.2015 р. по справі № 3-39гс15. Не підлягають застосуванню до даних правовідносин й положення ст. 625 ЦК України (Постанова Верховного суду України від 02.03.2016 р. по справі № 6-2491цс15). Відповідно до ст. 6 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Стягнення з відповідача відсотків за користування чужими коштами відповідно до ч. 2 ст. 1214, ст. 536 ЦК України в розмірі 3 % річних вказаним засадам відповідають. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів (Постанова Верховного суду України від 02.03.2016 р. по справі № 6-2491цс15). Враховуючи, що позивач дізнався про порушення своїх прав з моменту отримання іпотечної вимоги ПАТ «КБ «Надра», в якій визначено заборгованість за кредитом станом на 22 серпня 2014 року, суд доходить висновку про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами з 22 серпня 2014 року по день винесення судом рішення по справі в сумі 17710 грн. 65 коп. (13502,39*3%*(1+291/366)*23,8600). Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки можливість її стягнення з особи, що набула або зберегла майно без достатніх правових підстав, законом не передбачено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При вирішенні розподілу судових витрат суд виходить з наступного. З урахуванням заявлених позивачем вимог про стягнення 3 % річних з 2011 року по день прийняття судом рішення загальний розмір позовних вимог складає 424\~185 грн. 14 коп., в т.ч. про стягнення безпідставно набутих коштів\-338870,36 грн., 3% річних за період з 01.01.2011 по 08.06.2016\-55314,78 грн., моральна шкода 30\~000 грн., відповідно з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору має складати 1% ціни позову, тобто 4\~241 грн. 85 коп. При поданні позивачем позову ним було сплачено судовий збір в сумі 2961,45 грн. Відповідно, пропорційно до задоволеної частини вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2118 грн. 45 коп., й, відповідно, сума судового збору в розмірі 1280 грн. 33 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial