Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, Михайлівської сільської ради, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину грошових вкладів в порядку статті 74 Сімейного кодексу України, визнання права власності на частину грошових вкладів, квартиру та земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточнення позовної заяви) зазначив, що з 1994 р. він розпочав спільне життя однією сім'ю із [PERSON], з якою мешкав до її смерті [INFO] р. За життя вони з [PERSON] відкрили депозитні рахунки в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яких містяться грошові кошти у гривні, та які є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він має право на ? частину грошових коштів на рахунках у банку. Крім того, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належної їй ? частини грошових вкладів, квартири за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки загальною площею 0,072 га, для ведення садівництва, яка знаходиться на території с. Вільнокур'янівське Михайлівської сільської ради. Він є єдиним спадкоємцем четвертої черги після її смерті. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не може, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, а також відсутній документ, підтверджуючий родинні зв'язки, адже він із [PERSON] не зареєстрували свій шлюб. Крім того, у державному акті на право власності на земельну ділянку невірно зазначене прізвище [PERSON], з огляду на що необхідно встановити факт належності їй цього правовстановлюючого документа. З наведених підстав просив позов задовольнити. У судовому засіданні, яке відбулось 17 червня 2016 р. позивач пояснив, що у 1994 році він розірвав шлюб зі своєю дружиною та почав спільне сумісне життя із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство, будували дачний будинок, відкладали кошти на депозити, відкриті на ім'я [PERSON] [INFO] р. [PERSON] померла. Інших родичів, крім позивача, в неї не залишилось, оскільки її син помер, а дружина сина покинула його. [PERSON] дуже любила родичів позивача, вони, своєю чергою, також опікувалися нею та її здоров'ям під час хвороби. Шлюб не зареєстрували через неприйняття їх стосунків деякими членами родини. Просив позов задовольнити. В подальшому позивач у судове засідання не прибув, повідомлявся судом належним чином, у тому числі через його представника. З урахуванням викладеного суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача-1 Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся рекомендованим листом із повідомленням, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства (арк. справи 54-55). Представник відповідача-2 Михайлівської сільської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся рекомендованим листом із повідомленням, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про відсутність заперечень проти позову [PERSON] (арк. справи 124). Представник третьої особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні 31 травня 2016 р. просила вирішити спір на розсуд суду щодо позовних вимог [PERSON] крім грошових вкладів. Стосовно грошових вкладів інформація на даний час відсутня, оскільки не надійшла до суду з м. Дніпропетровська. В подальшому у судові засідання представник третьої особи не з'являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за її відсутності з урахуванням наданих нею пояснень, а також доказів, наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули в судове засідання, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог суд встановив наступне. Позивач [PERSON] народився [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується його паспортом серії [NUMBER], виданим Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 25 січня 2000 р. (арк. справи 6-7), довідкою ТОВ «ЛАСТІВКА» про склад сім'ї від 27 серпня 2015 р. № 92 (арк. справи 91). [INFO] р. померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції [INFO] р., актовий запис № 4335 (арк. справи 22). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, а саме: квартира [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 1236 від 31 липня 22 квітня 1997 р., виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією дубліката вказаного свідоцтва, Витягом про державну реєстрацію прав № 31298939 від 14 вересня 2011 р. (арк. справи 29-30); земельна ділянка на території с. Вільнокур'яніввське Михайлівської сільської ради Запорізької області для ведення садівництва площею 0,072 гектарів в межах згідно з планом, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 15 грудня 1999 р. серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2410 (арк. справи 31). Також на ім'я померлої за її життя були відкриті у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» депозитні рахунки №№ [NUMBER] (відкритий 11 березня 2011 р. за договором № SAMDN25000714735461, сума вкладу 10 000 гривень, залишок коштів станом на 30 травня 2016 р. 17 282,60 гривень), [NUMBER] (відкритий 12 травня 2011 р. за договором № SAMDN25000716403121, сума вкладу 10 000 гривень, залишок коштів станом на 30 травня 2016 р. 18 094,18 гривень), [NUMBER] (відкритий 10 березня 2011 р. за договором № SAMDN25000714672423, сума вкладу 15 000 гривень, залишок коштів станом на 30 травня 2016 р. 25 963,31 гривень), [NUMBER] (відкритий 15 березня 2007 р. за договором № SAMDN250000012250211, сума вкладу 3 500 гривень, залишок коштів станом на 30 травня 2016 р. 6 370,26 гривень), які на даний час залишаються відкритими та на них наявні грошові кошти, що підтверджується відповіддю ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 р. про витребування доказів (арк. справи 61, 138-162). Позивач [PERSON] зазначає, що він проживав разом із [PERSON] однією сім'єю як чоловік і дружина з 1994 року за адресою: [ADDRESS], з огляду на що вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом у розумінні статті 1261 ЦК України, а також претендує на ? частину грошових коштів, розміщених на вищезазначених депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я [PERSON], оскільки грошові кошти вважає їх спільною сумісною власністю. На підтвердження факту проживання однією сім'єю позивач надав суду такі докази: угода від [INFO] р. між [PERSON] та СКП «Ритуальна служба», за якою йому надано місце на захоронення на кладовищі (арк. справи 9), паспорт, виданий позивачеві на захоронення на кладовищі Св. Миколая померлої [PERSON] (арк. справи 13), квитанції про оплату поховання та інших ритуальних послуг (арк. справи 14), акт № 3885 від [INFO] р. про прийняття ритуальних послуг (арк. справи 15), відомості на захоронення на кладовищі Св. Миколая № 26373 (арк. справи 16), медичні виписки з історії хвороби [PERSON] (арк. справи 18-20), фотокартки із зображенням родини під час святкування та ін. зустрічей (арк. справи 101-108). Також факт проживання [PERSON] з 1994 року разом з [PERSON] у вищевказаній квартирі до часу смерті [PERSON] підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які доводяться сусідами [PERSON] і [PERSON] по дачній дільниці, а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами позивача. Так, свідки пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім'ю до смерті [PERSON] в її квартирі по вулиці Перемоги, мали теплі подружні стосунки, опікувалися один одним, вели спільне господарство, разом будували дачу та займалися господарством на земельній ділянці. Родичі позивача вважали [PERSON] членом своєї родини, під час її тяжкої хвороби допомагали у догляді за нею. Крім того, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданим Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 1 лютого 1994 р., актовий запис № 113, [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] 1 лютого 1994 р. (арк. справи 21). Отже, [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі на час свого проживання із [PERSON] Своєю чергою, [PERSON] також не перебувала у шлюбі, оскільки її чоловік - [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, виданим бюро ЗАГС Норільського міськвиконкому 28 лютого 1979 р., актовий запис № 78 від 2 лютого 1979 р. (арк. справи 95). Також суд зауважує, що факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] не був оспорений чи спростований під час судового розгляду відповідачами та іншими особами, які брали участь у справі. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Враховуючи роз'яснення, надані у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. (зі змінами та доповненнями), вказаний заявником факт суд вважає за можливе встановити в межах розгляду даної справи позовного провадження, оскільки вимоги про встановлення факту, про який просить заявник, пов'язуються із наступним вирішенням спору про право, зокрема, про право власності та спадкове право. З 1 січня 2004 р. набрав чинності Сімейний кодекс України (далі - СК України), яким у статті 74 визначено таку підставу для виникнення права спільної сумісної власності як факт проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без укладання шлюбу. До цього часу діяв Кодекс про шлюб та сім'ю, який зазначену підставу не містив. За таких обставин, суд вважає доведеними вимоги позивача про встановлення факту його сумісного проживання разом із [PERSON] з 2004 р. по день її смерті [INFO] р. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», встановлено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю. В силу положень ст.ст. 60, 74 СК України правовий статус майна як спільної сумісної власності подружжя визначається не придбанням майна за спільні кошти, а наявністю укладеного відповідно до закону між жінкою та чоловіком шлюбу або ж проживання однією сім'єю. Як встановлено судом вище, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, у тому числі, і на час відкриття на ім'я [PERSON] депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також станом на час їх відкриття та внесення коштів на ці рахунки [PERSON] та [PERSON] мали дохід у вигляді пенсії, що підтверджується довідкою УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя від 24 травня 2016 р. № 3306 на ім'я [PERSON] (арк. справи 109), пенсійним посвідченням на ім'я [PERSON] (арк. справи 110). Згідно зі статтею 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до вимог ст.ст. 69, 70 СК України майно підлягає поділу між подружжям в рівних частинах. За таких обставин суд дійшов висновку, що грошові кошти на депозитних рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я [PERSON] є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], які перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу на підставі статті 74 СК України, а тому відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України це майно підлягає поділу в рівних частинах. Внаслідок цього за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину грошових коштів на вищезазначених депозитних рахунках. Таким чином, інша ? частина грошових коштів на цих депозитних рахунках належала [PERSON], а отже, входить до складу спадкового майна, що залишилося після її смерті [INFO] р. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк 10 лютого 2014 р. звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS], земельної ділянки та грошових вкладів, що підтверджується копією його заяви, наявній в матеріалах спадкової справи № 41/2014, заведеної після смерті [PERSON] (арк. справи 76). Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відтак, враховуючи вищенаведені висновки суду, позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] Інші спадкоємці за законом та за заповітом після смерті [PERSON] до спадкоємства не закликаються, оскільки не звертались до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Крім того, суд бере до уваги, що єдиний син [PERSON] - [PERSON] помер, що підтверджено матеріалами спадкової справи № 41/2014, заведеної після смерті [PERSON] (арк. справи 77-79). Заповіт [PERSON] залишала на ім'я свого сина [PERSON] (арк. справи 82 - зворотній бік). Дружина [PERSON] - [PERSON] як спадкоємиця першої черги за законом успадкувала майно після смерті [PERSON] на території Російської Федерації, що підтверджується копією рішення Октябрьського районного суду м. Красноярська від 26 травня 2015 р., наявною в матеріалах спадкової справи. До нотаріальних органів України вона із заявою про прийняття спадщини не зверталась. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 4 лютого 2014 р., за якою вона просить не здійснювати операцій з нерухомістю, що належала [PERSON] та її сину [PERSON], який фактично прийняв спадщину, оскільки вона має намір прийняти спадщину. Проте, зазначена заява не може вважатися заявою про прийняття спадщини у розумінні цивільного законодавства України, а зазначені у ній дані об'єктивно нічим не підтверджені (зокрема, щодо прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], в той час як він помер раніше за [PERSON]; [PERSON] не вказує про будь-які родинні стосунки із померлою [PERSON], а також не підтверджує своє право на спадкування). Крім того, з 2014 р. [PERSON] не заявила про прийняття нею спадщини, а також не надала до нотаріальної контори жодного документа на підтвердження своїх вимог. Позивачеві [PERSON] державним нотаріусом було повідомлено про необхідність подання додаткових документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] згідно із листом від 11 лютого 2014 р. № 327/02-14, зокрема, нотаріус зазначив про необхідність надання, серед іншого, документу про родинні відносини зі спадкодавцем, документи, які підтверджують право власності на майно. Проте, як було встановлено у судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] за життя останньої не був зареєстрований. Крім того, у судовому засіданні також було встановлено відсутність правовстановлюючих документів у позивача щодо грошових вкладів у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відсутність проведення належним чином державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку та інші обставини, за яких позивач позбавлений права реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, серед іншого, у правовстановлюючому документі на земельну ділянку (державному акті) прізвище спадкодавця зазначене як «Русска», що не збігається із написанням її прізвища, зазначеному у паспорті, свідоцтві про смерть та інших документах, внаслідок чого позивач також просить встановити в порядку пункту 6 частини першої статті 256 ЦПК України факт належності правовстановлюючого документа. Так, дійсно, як зазначено у державному акті на право приватної власності на землю від 15 грудня 1999 р. серії [NUMBER], зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2410 (арк. справи 31), він виданий «Русскій Тетяні Олексіївні». В цей же час, відповідно до паспорту серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 12 жовтня 1995 р. (арк. справи 132), посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії [NUMBER], виданою ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області 27 листопада 2007 р. (арк. справи 133), свідоцтва про смерть, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції [INFO] р. (арк. справи 22) вірним є написання прізвища спадкодавця як «Руська». Як визначено пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. (зі змінами та доповненнями), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. В даному випадку позивач [PERSON] позбавлений права внести до правовстановлюючого документа відповідні виправлення, оскільки [PERSON] померла, а в нього відсутній документ на підтвердження родинних стосунків із нею. Крім того, законом не передбачено можливості звернення спадкоємців до відповідних органів із заявами про внесення виправлень до правовстановлюючих документів, що належали спадкодавцеві. З урахуванням викладеного, зважаючи на зміст наданих позивачем документів на підтвердження вірного написання прізвища спадкодавця, суд вважає за можливе встановити в межах розгляду даної справи позовного провадження факт належності [PERSON] вищезазначеного державного акта, оскільки вимоги про встановлення факту, про який просить заявник, пов'язуються із наступним вирішенням спору про право, зокрема, про спадкове право позивача щодо вищевказаної земельної ділянки. Щодо відсутності державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку суд зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набула право на власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, проте не зареєструвала належним чином перехід права власності, що позбавляє позивача, який прийняв спадщину у вигляді вказаної земельної ділянки, можливості зареєструвати перехід права на неї через не проведення [PERSON] державної реєстрації свого права власності. Щодо квартири [ADDRESS], то її набуття у власність [PERSON] на законних підставах підтверджено, серед іншого, випискою з протоколу загальних зборів кооперативу ЖБК-2 ДТМЗ м. Запоріжжя від 25 липня 1979 р. (арк. справи 93), рішенням виконкому Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 19 червня 1980 р. № 175 «Про затвердження рішення загальних зборів ЖБК № 2 ДТМЗ торгових і харчових робітників про прийняття у члени ЖБК» (арк. справи 94). Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] на підставі розпорядження Орджонікідзевської райадміністрації від 19 червня 1997 р. № 469 було видано свідоцтво про право власності на квартиру, але оригінал свідоцтва було втрачено (арк. справи 29). Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. В даному випадку [PERSON] звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину (відсутність державної реєстрації права власності за спадкодавцем на земельну ділянку, відсутність документа про родинні зв'язки, помилка у написанні прізвища померлої у правовстановлюючому документі та ін.), [PERSON] позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача. Відтак, суд доходить висновку про можливість визнання за [PERSON] права власності на майно, що залишилося після смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], внаслідок чого позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved