Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, інфляційного збільшення, 3-х відсотків річних. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що він 09.01.2014 року позичив відповідачу кошти в розмірі 20000 грн. Про позику 09.01.2014 року було складено розписку з зазначенням граничного терміну повернення грошей - 09.01.2019 року. На даний час відповідач отримані в борг гроші і відсотки за їх користування передбачені договором не повернула, тому позивач просить стягнути їх з [PERSON] разом з 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, втрати від інфляції та понесені судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що дійсно отримала кошти від позивача про, що написала розписку, погоджується сплатити борг позивачу в сумі 20000 грн. та 39600 грн. - 3% за кожен поточний місяць, що передбачено договором позики. В задоволенні позовних вимог про стягнення з неї 3325 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, 32010 грн. 96 коп. індексу інфляції та 9424.61 грн. правової допомоги просить відмовити, оскільки в неї не має коштів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів підтверджується оглянутою в судовому засіданні розпискою від 09.01.2014 року на суму 20000 грн., яка була написана відповідачем (а.с. 10). Вказана розписка є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню отриманих від позивача коштів. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Тому вимога про стягнення боргу за договором позики в сумі 20000 грн. підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком неповернутого боргу та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 20000 грн., 32010 грн. 96 коп. інфляційного збільшення, 3% річних від простроченої суми в розмірі 3325 грн., та на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України 3% за кожен поточний місяць прострочення виплати заборгованості, що передбачено договором позики - 39600 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. За таких підстав позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved