Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис вчинений 23.01.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі № 3264, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за період з 08.10.2016р. по 21.02.2020р. включно суму у розмірі: 13 296, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 805,90 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією;13 100,00 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею;150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису; на загальну суму 43 351,90 грн. Повернути позивачу, стягнуте за зазначеним виконавчим написом, в сумі 8 656,68грн. шляхом стягнення з [PERSON] витрати на виконавчі дії в сумі 600грн., виконавчий збір в сумі 4028,34 грн., та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» отриманий борг в сумі 4028,34грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому стало відомо, про існування виконавчого напису від 23.01.2020р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість на загальну суму 43 351,90 грн. В зв`язку із чим, позивач, за місцем виконання звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Запоріжжя [PERSON] із відповідною заявою про надання копії виконавчого напису та документів на підставі яких його було вчинено. Після отримання матеріалів виконавчого провадження позивач дізнався, що підставою відкриття виконавчого провадження була заява ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке пред*явило вимоги за кредитним договором № 500337982 від 22.01.2013р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] . Згідно Кредитного договору № 500337982 від 22.01.2013р. встановлено порядок повернення кредиту періодичними платежами, графік яких міститься в додатку № 1. Строк погашення першого платежу встановлено 25.02.2013р., а останнього 25.01.2016р. Таким чином трирічний строк позовної давності щодо останнього платежу (а значить і всього кредиту в цілому) сплив 26.01.2019р. А виконавчий напис вчинений більше ніж через 3 роки після закінчення даного строку - 23.01.2020р. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та умови, не направив вимоги про порушення, не перевірив що строк дії договору припинений, а на момент вчинення виконавчого напису не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги закону щодо вчинення виконавчих написів, його було позбавлено можливості заявити вимоги про застосування строків позовної давності, що свідчить про спірність суми за договором, на підставі якого було вчинено виконавчий напис. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано від від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича (01001 м. Київ, вул. Михайлівська, 5\\6 літ.В) засвідчені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис 23.01.2020р., зареєстрований в реєстрі № 3264, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» подано відзив щодо безпідставності заявлених позовних вимог в частині повернення стягнутого, посилаючись на відсутність доказів отримання ТОВ «Фінансова компанія управління активами» коштів, стягутих з позивача. Також ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надано клопотання про врегулювання спору за участю судді. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій наполягають на законності як позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню через сплив позовної давності, так і вимог щодо повернення стягнутого, посилаючись на Звіти про здійснення відрахування та виплати із заробітної плати [PERSON] , надані АТ «Мотор Січ», в обґрунтування заявлених сум.На адресу суду приватним виконавцем надано витребувані ухвалою докази. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив, що 22.01.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500337982, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 13296 грн. Згідно графіку платежів строк внесення останнього платежу - 25.01.2016р. Виконавчий напис винесений 23.01.2020р., тобто більше ніж через 3 роки. Згідно Звітів про здійснення відрахування та виплати із заробітної плати [PERSON] за виконавчим документом № 3264 від 23.01.2020р. за період з 01.09.2020р. по 31.12.2020р., надані АТ «Мотор Січ» судом встановлено, що за місцем роботи позивача АТ «Мотор Січ» із заробітної плати утримано 8 656,68грн., з яких на користь [PERSON] - витрати на виконавчі дії в сумі 600грн., виконавчий збір в сумі 4028,34 грн., та на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» борг в сумі 4028,34грн. Зазначені Звіти надані суду в оригіналі, є належними та допустимими доказами на підтвердження стягнутих з позивача сум. Копії документів, на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис, не були предметом дослідження судом, оскільки не надані приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. Відповідност. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і почарядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів Україниа. Відповідно до ст.88 Закону України«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно дост. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4ст. 254 КАС України(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 08.09.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 08.09.2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановленихст. 88 Закону України «Про нотаріат»строків, чим порушив норми Закону України«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Суд приходить до висновку,що вимоги про повернення стягнутого за виконавчим написом, який суд визнає таким, що не підлягає виконанню, є законними. Розмір сум, які підлягає поверненню підтверджено належними доказами, тому є обґрунтованими. За правиламист. 141 ЦПК Українисуд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved