Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Відповідач по справі є його дочкою, яка зареєстрована в будинку, але з 2016 року фактично у вказаному будинку не проживає, позивач [PERSON] виявив бажання зняти її з реєстрації. Посилаючись на вимоги ст. ст. 405-406 ЦК України, просив визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2017 року, 11 жовтня 2017 року до вказаного реєстру внесено запис про право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно копії домової книги житлового будинку проживаючих за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована у будинку по [ADDRESS] з 16.07.1987 року. Відповідно до акту перевірки факту проживання в житловому будинку №190 від 06 жовтня 2020 року, складеного комісією у складі [PERSON] - заступника селищного голови, [PERSON] - інспектора житлового фонду, [PERSON] - члена житлово-побутової комісії за свідченнями квартиронаймачів сусідніх будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] [PERSON] 1987 року народження не проживає в будинку [ADDRESS] з 2016 року хоча фактично зареєстрована у будинку. Таким чином, судом визнається, що реєстрації відповідача у належному позивачу будинку, створює для нього перешкоди у вільному користування та розпорядженні своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка є членом його родини, не проживає у спірному приміщенні понад 4 роки, що підтверджується актом перевірки факту проживання від 06.10.2020 року, поясненнями позивача, наданими у позовній заяві. Відповідач не вчиняє дій направлених на скасування реєстрації її місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживає, чим порушує право власності позивача, тим самим чинить перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Відповідно до правових позицій висловлених судовою колегію в цивільних справах Верховного суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році, при вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Слід зауважити, що норми глави 2 цього розділу ЖК щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді, у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них або коли схожі житлові правовідносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , а відповідач не проживає у спірному приміщенні понад один рік, тому в силу ст.ст. 405 ЦК України втратила право користування жилим приміщенням, належним позивачу. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач в спірному будинку не проживає без поважних причин, вказаним жилим приміщенням не користується, а її реєстрація перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на житлове приміщення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved