Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов'язати відповідача повернути переданий йому авансовий платіж в сумі 11 756,51 грн. та стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на початку березня 2012 року він знайшов оголошення про продаж легкового автомобіля «BMW-740» та домовився в телефонному режимі з продавцем про огляд автомобіля 13.03.2012 року. Після огляду позивач висловив бажання придбати автомобіль та на підтвердження свого наміру передав відповідачу авансовий платіж в розмірі 500 дол. США, що підтверджується розпискою, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався зняти автомобіль з реєстрації та підготувати необхідні документи. Проте, відповідач домовленості не виконав, договір купівлі-продажу укладено не було і авансовий платіж також відповідачем не повернуто. 30.07.2012 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення авансового платежу, яка була залишена без відповіді. В травні 2014 року позивач звернувся до правоохоронних органів за наслідком розгляду звернення йому було роз'яснено право звернення до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення суми авансового платежу та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 15.07.2015 року позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74. 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74. 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача, який повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 13.03.2012 року [PERSON] передав [PERSON] аванс в розмірі 500,00 дол. США в рахунок купівлі автомобіля «BMW-740», про що свідчить розписка (а. с. 9). Як визначено у ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, оскільки сторони не встановили, що сплачена позивачем сума є завдатком, то вона є авансом. А в разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. В подальшому договір купівлі-продажу автомобіля «BMW-740» між позивачем та відповідачем укладено не було, відтак, сума авансу підлягає поверненню [PERSON] 30.07.2012 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про повернення йому грошової суми в розмірі 500,00 дол. США протягом семи днів з дати отримання вимоги готівкою або шляхом безготівкового переказ за офіційним курсом НБУ га день здійснення платежу. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. [PERSON] у семиденний строк вимогу не виконав, у зв'язку із чим 02.05.2014 року [PERSON] звернувся до прокуратури м. Києва із заявою про вчинення шахрайства. За наслідком розгляду якої позивачеві було роз'яснено право звернутись з питанням щодо повернення грошових коштів до суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження повернення позивачеві авансу відповідач не надав. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач зобов'язанй повернути аванс, наданий в доларах США, а зобов'язання виконується в гривні за офіційним курсом на день платежу, то позовні вимоги [PERSON] щодо повернення 11 756,51 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що розписка не є попереднім договором купівлі-продажу як зазначає позивач, зважаючи на наступне. Так, згідно ст.. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Як визначено у ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, оскільки в розписці немає волевиявлення сторін щодо надання їй сили попереднього договору, то вона не є попереднім договором, відтак, норми статті 635 ЦК України на дані правовідносини не поширюються. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Так, згідно квитанції від 31.03.2015 року, позивач при зверненні до суду сплатив 243,60 грн. судового збору. Отже, оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved