Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2005 є власником будинку [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі до 18 липня 1994 року. Після розірвання шлюбу він продовжував спілкуватися та підтримувати стосунки з відповідачкою, що у подальшому і спонукало його надати дозвіл на реєстрацію місця проживання відповідачки у належному йому жилому приміщенні. 10.11.2015 він зареєстрував відповідачку у спірному жилому приміщенні. Проте, відповідачка фактично у будинок не вселялася та ним не користувалася. На початку літа 2020 року дружні відносини між ним та відповідачкою були припинені через те, що відповідачка створила нову сім`ю та виїхала зі своїм чоловіком в іншу область. Прохання знятися з реєстрації відповідачка ігнорує та взамін просить різного роду матеріальні блага. Отримавши відмову, відповідачка взагалі перестала телефонувати і на теперішній час будь-який зв`язок з нею втрачено. Місце перебування відповідачки невідомо. Відповідно до ст.ст. 383, 386,391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник має право використовувати жиле приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб та розпоряджатися ним на власний розсуд. Передбачаючи можливість свого права власності власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.07.2020 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.25). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.32). Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача [PERSON] . В наданій суду заяві представник позивача просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгля, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим судом 11.09.2020 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку від 11 жовтня 2005 року, є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7). Право приватної власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.10.2005 року, номер запису про право власності 12285277 (а.с.8). Відповідно до довідки про склад сім`ї за № 434 від 23.06.2020 (а.с.10) у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - власник, [PERSON] , [INFO] - колишня дружина. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.06.2020 (а.с.12), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 18 липня 1994 року, актовий запис № 46. Відповідачка [PERSON] зареєстрована у спірному жилому приміщенні з 10.11.2005, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї (а.с.11). З акту обстеження місця проживання від 23.06.2020 (а.с.12) вбачається, що відповідачка [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає, її особисті речі у спірному жилому приміщенні відсутні. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачка не є власником або членом сім`ї власника будинку [ADDRESS] , спільним побутом із позивачем не пов`язана, у спірному жилому приміщенні відсутня, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved