Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь 8465,51 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 20.06.2014 року близько 14 год. 30 хв. на перехресті вул. Карла Маркса та пров. Козацький в м. Херсоні, під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю [PERSON], його автомобілю «Gelly Maple 1,8i», державний номер [NUMBER], було завдано механічних пошкоджень. Постановою Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року у справі № 666/5236/14-п [PERSON] було визнано винною у вчинені правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП. Пошкодження транспортного засобу зафіксовані в протоколі огляду транспортного засобу, сума збитків визначена за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 643 від 14.10.2014 року. Відповідачами не відшкодована завдана шкода позивачу тому він звернувся до суду за захистом свого права. Крім того, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, від представника надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена. Представник Моторно (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явився, до суду надано заперечення та заяву про розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.06.2014 року близько 14 год. 30 хв. на перехресті вул. Карла Маркса та пров. Козацький в м. Херсоні з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортний засіб позивача було пошкоджено. Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Володільцем транспортного засобу «Toyota Auris», державний номер [NUMBER], не було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, та не сплачено потерпілій стороні заподіяну шкоду. Виходячи з положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 судам роз'яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування йому заподіяної шкоди є обґрунтованими. Разом з тим, судом встановлено, що Моторно (транспортне) страхове бюро України жодним чином не порушувало права позивача на отримання відшкодування та не вчиняло дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання такого права. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» передбачені випадки, коли потерпілі мають можливість отримання відшкодування від МТСБУ. В порушення вимог вказаного Закону, позивачем жодних звернень на адресу МТСБУ стосовно даної справи не надходило, таким чином позивач не виконав дій визначених чинним законодавством для реалізації свого права, а відповідно, не має правових підстав на отримання відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ. На підставі зазначеного позовні вимоги [PERSON] до МТСБУ суд вважає не мотивованими та недоведеними, а тому вони не підлягають задоволенню. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходить з того, що на замовлення позивача СПД ФОП [PERSON] проведено експертне автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок № 643 від 14.10.2014 року. Згідно цього експертного висновку вартість матеріального збитку, завданого позивачу, з урахування втрати товарної вартості (3174,11 грн.) складає 7782,53 грн. За проведення експертного дослідження автомобіля позивачем сплачено 600 грн. та на відправлення телеграми на адресу [PERSON] витрачено 82,98 грн., що підтверджується матеріалами справи. Отже розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню складає 8465,51 грн. (7782,53 грн. + 600 грн. + 82,98 грн.). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував, що п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн. Пунктом 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року зазначено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені, зокрема, особою, яка надавала правову допомогу, має бути надано їх розрахунок. Оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial