Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18 липня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладеного Договір позики. Договір позики укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1491 від 18.07.2016 року (далі Договір позики) Згідно Договору позики від 18 липня 2016 року він позикодавець передав у власність відповідачу позичальнику грошові кошти у розмірі 75000 грн, які відповідач повинен йому повернути. Згідно умов Договору позики від 18 липня 2016 року позичальник повинен повернути кошти за наступним розрахунком: з 25.07.2016 року по 5 тисяч кожного місяця, в строк до 18.10.2017 року. Однак, до цього часу, незважаючи на неодноразові звернення, кошти неповернуті. В порушення умов Договору позики від 18 липня 2016 року та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за Договором позики не виконав. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 124327 грн. 86 коп., з яких 75000 грн. основної суми боргу; 2947 грн. 00 коп. 3 проценти річних; 14563 грн. 34 коп. інфляційні витрати; 13201 грн. 45 коп. проценти, а також 20000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, від представника позивача надійшла письмова заява в якій просить суд розгляд справи проводити без участі позивача [PERSON] та без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.25) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача, суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.31, 32, 34), до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечення на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено у письмовій формі Договір позики відповідно до якого [PERSON] отримав у [PERSON] грошову суму в розмірі 75000 грн. та зобов'язувався їх повернути готівкою наступним чином: з 25.07.2016 року по 5 тисяч кожного місяця, в строк до 18.10.2017 року, що підтверджується Договором позики від 18 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області та зареєстрований в реєстрі за №1491 (а.с.9) Відповідно до пункту 4 Договору позики повернення позиченої суми грошей має бути здійснене в м.Шостка Сумської області. Відповідно до пункту 6 Договору позики якщо боржник не поверне позичені гроші до зазначено строку, позичальник вправі предявити цей договір до стягнення у примусовому порядку. Сторонам зміст ст.ст.1046-1052 ЦК України щодо поняття Договору позики, його форми, процентів за договором позики, обовязків повернути позику, наслідки порушення договору, його оскарження, забезпечення виконання зобовязання нотаріусом розяснено (п.10 Договору позики). Відповідач у встановлений Договором позики термін, та на час розгляду справи позику не повернув. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання Договору позики від 18 липня 2016 року, таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обовязки, які вони врегулювали вказаним договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорював Договір позики, укладений між ним та [PERSON] не надав суду доказів, що Договір позики укладений проти його справжньої волі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач взагалі не надав заперечення на позов та доказів заперечення проти позову. У судовому засіданні доведено, що у добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу позиченої суми коштів, тобто не виконує свої зобовязання за Договором позики. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати коштів у строки, передбачені Договором позики, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Позивач зазначає, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням відповідачем умов Договору позики внаслідок чого погіршилися стосунки в сімї та з оточуючими людьми, зменшилась активна діяльність, що також призвело до зменшення працездатності. Враховуючи роз'яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ступінь доведеності позивачем характеру і обсягу моральних страждань, передбачені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність, однак позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, саме у звязку з невиконанням відповідачем умов Договору позики. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають в звязку з необгрунтованістю. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. За таких обставин, враховуючи викладене, наявність простроченої заборгованості у [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики від 18 липня 2016 року, суд приходить до висновку про достатність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики у розмірі 105711 грн. 79 коп., з яких 75000 грн. 00 коп. основна сума боргу; 2947 грн. 00 коп. 3 проценти річних; 14563 грн. 34 коп. інфляційні витрати; 13201 грн. 45 коп. проценти. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 1057 грн. 12 коп. пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial