Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він з 03.12.1979 р. по 04.12.2017 р. працював ПАТ «Сумське НВО» на посаді слюсаря в Управлінні монтажу, наладки відділу №387. З вересня 2014 р. з вини ПАТ «СМНВО» почала виникати заборгованість по виплаті заробітної плати, яка виплачувалась з затримкою в 2-3 місяці, невеликими частинами, по декілька разів на місяць. Таким чином, діями керівництва ПАТ «Сумське НВО» було порушено ст.115 КЗпП України. На момент звільнення, ПАТ «СМНВО» мало заборгованість перед ним по оплаті заробітної плати, що складає 44811,57 грн. Також, на момент звільнення була нарахована, але не сплачена вихідна допомога та виплата по відшкодуванню понесених витрат при відрядженні за кордон в сумі 36543,37 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості на момент звільнення складає 81354,94 грн. (без врахування нарахованої суми вихідної допомоги). Сума належної компенсації, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, станом на 20.03.2018 р. складає 9186,32 грн. Оскільки, відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобовязаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат, що становить 1952,51 грн. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути на його користь невиплачену заробітну плату та виплату по відшкодуванню понесених витрат при відрядженні за кордон (без урахуванням нарахованої суми вихідної допомоги) у розмірі 81354,94 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1952,51 грн. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО» надіслав відзив на позов з приводу позовної заяви та зазначив, що відображена у довідці заробітна плата належна позивачеві до виплати у день звільнення зазначена після відрахувань податку з доходів фізичних осіб (ПДФО) та військового збору та складала 27851,78 грн., в тому числі вихідна допомога у сумі 16649,22 грн. і компенсація за втрату частини доходів за несвоєчасно сплачену заробітну плату у розмірі 212,28 грн. Середньоденна заробітна плата складала 258 грн. 88 коп. та зазначена без утримання ПДФО та військового збору. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом №75 від 21.03.2014 р. (понеділок, вівторок, середа), яка станом на 04.05.2018 р. (день подання відзиву) за період з 05.12.2017 р. складає 59 робочих днів. Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунки при звільненні складає 15273,92 грн. До того ж, суму компенсації позивач рахував виходячи із заборгованості в розмірі 81354,94 грн., натомість сума боргу із заробітної плати складає 27851,78 грн. Також просила суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 704,80 грн. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» та 04.12.2017 р. був звільнений з займаної посади за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.17-19). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до довідки №16-07/620 від 18.04.2018 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- заборгованість по заробітній платі позивачеві (з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) на день звільнення складала 27851 грн. 78 коп., в тому числі вихідна допомога (ч. 3 ст. 38, ст. 44 КЗпП України), без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, складала 16649 грн. 22 коп., та компенсація втрати частини доходів за не вчасно виплачену заробітну плату без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору складала 212,28 грн. (а.с.30). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд не може погодитись із наданим позивачем розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного, оскільки про його обрахуванні позивач виходив з пятиденного робочого тижня. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 р. про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 р. на ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень: понеділок, вівторок, середа (а.с.31). Тобто, на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень. Таким чином, відповідно до положень п. 8 вказаного Порядку загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку повинна бути обчислена, виходячи із сумарного числа робочих днів за період затримки саме за графіком роботи підприємства, встановленим наказом № 75 від 21 березня 2014 року. Відповідно до довідки №16-07/620 від 18.04.2018 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- середньоденна заробітна плата [PERSON] (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 258 грн. 88 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 05.12.2017 р. по 16.05.2018 р. включно, згідно з графіком роботи підприємства, встановлених наказом № 75 від 21 березня 2014 року, становить 66 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17086 грн. 08 коп. (258,88 *66 днів) Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У відповідності до вимог ст.ст. 2-3 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Згідно ст. 4 зазначеного Закону, виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Таким чином, несвоєчасно виплачена [PERSON] сума заробітної плати за грудень 2017 року підлягає компенсації відповідачем, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку. Виходячи з приписів Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», відповідач зобовязаний компенсувати позивачеві втрату частини доходу, в звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, не залежно від наявності між ними трудових відносин на час виплати заборгованості із заробітній платі. Крім того, суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати є складовою заробітної плати, а не відповідальністю роботодавця. А тому стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є підставою для не нарахування та виплати роботодавцем зазначеної компенсації за період невиплати заборгованості із заробітної плати. Із наданого [PERSON] розрахункового листа вбачається, що відповідач ПАТ «Сумське НВО» не виплатив заробітну [PERSON] у строки, встановлені колективним договором за грудень 2017 р. 27851,78 грн. (а.с.12). Тому сума компенсації втрати частини доходів, в звязку з порушенням строків виплати відповідно до даних Держстатистики, за грудень 2017 року становить 281 грн. 30 коп. (27851,78*1,01/100). В порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що ПАТ «Сумське НВО» має заборгованість по виплати коштів, витрачених на відрядження за кордон в сумі 36543,37 грн., як і не надано доказів того, що на момент звільнення [PERSON] ПАТ «СМНВО» мало заборгованість по виплаті заробітної плати саме в сумі 44811,57 грн. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу в розмірі 27851 грн. 78 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 281 грн.30 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 17086 грн. 08 коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи [PERSON], скориставшись своїм правом на захист, 05.02.2018 р. уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], згідно якого йому надана правова допомога (а.с. 21). На підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 05.02.2018 р. про сплату адвокату 3524 грн. та калькуляцію витрат по оплаті послуг адвоката. Посилання відповідача в відзиві на те, що дана справа є малозначною, не складною, бо відноситься до справ, що розглядаються в порядку спрощеного провадження, увагу не заслуговують, оскільки позивач, який є юридично необізнаним, скористався своїм законним правом на правову допомогу, в той час як відповідач, не надав суду доказів неспівмірності таких витрат, адже обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ч. 6 ст. 137 ЦПК України). З калькуляції витрат по оплаті послуг адвоката вбачається, що витрати позивача за надання правничої допомоги складають 3524 грн. (а.с.20). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 05.02.2018 р. [PERSON] перерахував адвокату [PERSON] 3524 грн. за представництво інтересів в суді та юридичної допомоги (а.с.3). Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України,- до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України,- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України,- якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, окрім судового збору, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, що складає 1722,81 грн. (48,888% задоволених позовних вимог) та 1409,60 грн. судового збору в дохід держави. 44811,57 + 36543,37 + 9186,32 + 1952,51 = 92493,77 27851,78 + 281,30 + 17086,08 = 45219,16 45219,16 : 92493,77 х 100 = 48,888 3524 : 100 х 48,888 = 1722,81 На підставі викладеного,

Outcome: partial