Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Гірницькому районі міста Макіївки про відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на наступні підстави: Позивач перебував у трудових правовідносинах з Приватним підприємством «Гірник-95». Під час виконання трудових обов'язків на підприємстві [PERSON] отримав трудове каліцтво за таких обставин: 10.08.2001 р., при пересуванні на ділянку по 3 південному вдкатному штреку між вентиляційними перемичками, він спіткнувся об рейковий шлях і впав. При падінні вдарився об рейок і саморятівник ШСС-1У, отримавши травму правого боку тулуба в області грудної клітини. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві складено акт форми Н-1 №4 від 12.08.2001 року. Після надання первинної медичної допомоги, позивачу встановлено діагноз - поєднана травма: тупа травма живота, розрив печінки, великого сальника; закритий перелом 2, 3, 4, 5, 6 ребер справо з пошкодженням легені; закритий перелам правої ключиці, зі зміщенням; забої правого плеча, лівої половини грудної клітки, живота; гемоператоніум, гемопневмоторакс справо; травматичний шок 1 ступеня. Відповідно до первинного висновку МСЕК (Довідка серії 2-18 АВ №072233 від 11.04.2002 року) позивачу встановлено 60 % стійкої втрати працездатності та 2 групу інвалідності. Отримана травма завдала моральну шкоду, що виразилось у фізичному болю та стражданнях. Внаслідок ушкодження здоров'я змінився звичайний спосіб життя позивача, він був вимушений проходити обстеження та лікування, має протипоказання щодо праці зі значним фізичним навантаженням. Це призвело до вимушених змін у життєвих, особистих і виробничих зв'язках. Незворотність погіршення стану фізичного здоров'я викликає пригнічений моральний стан. Позивач просив справу розглянути за його відсутності у зв'язку зі станом здоров'я. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача Земцов П.А. проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість вимог, відсутність висновку МСЕК щодо наявності моральної шкоди, а також на обов'язок підприємства відшкодовувати шкоду на підставі норм КЗпП України. Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач з 10.11.1995 р. по 11.04.2002 р. працював на підприємстві Приватне виробниче підприємство «Гірник-95» що підтверджується копією трудової книжки (арк. справи 8, 9). Як вбачається з акту про нещасний випадок №4 від 12.08.2001 р. (а.с. 11, 12) підприємством проведено розслідування нещасного випадку і встановлено, що причиною нещасного випадку є порушення позивачем п.1.1.1 Правил безпеки у вугільних шахтах та п. 1.7 Інструкції з безпеки праці. За результатами проходження медико-соціальної експертизи щодо наявності втрати професійної працездатності за підсумками первинного обстеження МСЕК відповідно до первинного висновку МСЕК (Довідка серії 2-18 АВ №072233 від 11.04.2002 року) позивачу встановлено 60 % стійкої втрати працездатності та 2 групу інвалідності. Приписами ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. № 2694-ХІІ визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV), який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку згідно статті 21 Закону надати соціальні послуги і провести виплати, передбачені цією нормою права, зокрема своєчасно та в повному розмірі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому: е) грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно зі ст. 6 Закону суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової втрати відповідно до статті 1 Закону було одним із засобів захисту особистих немайнових прав працівника. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим, як це було передбачено підпунктом 1 частини першої статті 21, частиною третьою статті 28 Закону, покладався на установи Фонду. Частиною 3 ст. 34 цього Закону передбачено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Разом з тим, рішенням від 27.01.2004р. № 1-рп/2004 (п. 4.1) Конституційний Суд України роз'яснив про обов'язок відшкодування Фондом моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статі 28 цього Закону. Пунктом 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005р. № 3235-IV та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006р. № 489-V зупинено дію абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р. № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-ХІV, якими обов'язок відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд. Крім того, Законом України від 23.02.2007р. № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 717-V), що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено ч.3 ст. 34 Закону № 1105-ХІV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Отже, з цього часу застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону України. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституцій ними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до положень ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної сили, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто з дня набрання чинності Законом України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про держав ний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V, потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди саме з Фонду. А з 1 січня 2006 року потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Пунктом 3 Розділу XI «Прикінцеві положення» Закону № 1105-ХІV було установлено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 рок (пункт був доповнений Законом № 107-VI). Разом з тим, дану зміну визнано неконституційною Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. Отже, у період з 01.01.2008 року до 22.05.2008р. Фонд не був зобов'язаний здійснювати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. А, відповідно, з 22.05.2008р. повинен відшкодовувати моральну шкоду на загальних підставах, зокрема, щодо потерпілих, право на відшкодування моральної шкоди яких виникло з 1 квітня 2001 року до 1 січня 2006 року. Суд виходить із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-ХІV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК). Враховуючи те, що факт часткової втрати працездатності встановлений довідкою МСЕК від 11.04.2002 р., суд визнає наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, з виконавчої дирекції Фонду. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях ст. 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач зазначив, що в результаті отримання травми він втратив 60% професійної працездатності, має 2 групу інвалідності, відчуває себе неповноцінною людиною, не може повністю відновити здоров'я. Через каліцтво порушені нормальні життєві зв'язки у зв'язку з неможливістю продовжувати активний спосіб життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 60 000,00 грн. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання позивачем травми на виробництві, яка призвела до втрати професійної працездатності, необхідність лікування, суд визнає, що втрата працездатності зумовила порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя і таким чином, позивачу завдана моральна шкода. Встановлюючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує конкретні обставини, характер і ступінь моральних страждань позивача, а також його вину нещасному випадку, який стався 10.08.2001 р. внаслідок порушення [PERSON] правил техніки безпеки, що підтверджується Актом №4 від 12.08.2001 р. про нещасний випадок. З урахуванням зазначеної обставини, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені витрати на судовий збір. У зв'язку з тим, що відповідно до положень пп. 18 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 36-74-V1 від 08.07.2011р. органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати їх за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial