Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2004 року №1637 є власником домоволодіння у [ADDRESS]. У вказаному будинку, крім позивача, зареєстрована його дочка [PERSON], яка фактично не проживає із моменту реєстрації, тобто з 2012 року. Оскільки відповідач [PERSON] в будинку не проживає, позивач вважає, що вона втратила право на користування житлом у ньому і просить визнати її такою. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 28.09.2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювався на адресу реєстрації її місця проживання. Відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав. Дослідивши надані позивачем в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено що, житловий будинок у [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.04.2004 року, зареєстрованого у реєстрі за №1637. Згідно довідки Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 04.09.2018р. №2161, [PERSON], дійсно зареєстрована у домоволодінні по [ADDRESS]. Згідно акта обстеження від 03.09.2018р. встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації в домоволодінні по [ADDRESS], фактично не проживає з моменту реєстрації, тобто з 2012 року. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сімї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], зареєстрована але фактично з 2012 року не проживає в будинку по [ADDRESS], а тому втратила право користування житловим приміщенням в даному будинку. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщення у ньому, відповідач не укладала. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що [PERSON] має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщення в домоволодінні по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, що складають 704грн. 80коп. судового збору. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved