Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві позивач зазначає, що 05 лютого 2018 року Гадяцький районний суд його скаргу на бездіяльність начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] задовольнив частково. Визнав неправомірною бездіяльність начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області. У своїй скарзі він зазначав, що неодноразово, протягом 2016 та 2017 років, звертався до начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ, як усно так і письмово. Окрім того, 30.04.2017, 12.06.2017, 07.12.2017, 17.12.2017 та 20.12.2017, він звертався до начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ про надання відомостей щодо виконання судових рішень про стягнення із боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON] боргів на його користь, виконавчі листи по яким були подані ним вчасно. Через бездіяльність посадової особи, він вчасно не отримав належного лікування, не їздив у санаторій, заборгував банку, не міг поповнити карту мобільного телефону, погіршився його стан здоровя. Своїми умисними діями [PERSON] завдала йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Це призвело до зміни способу його життя, почуття безпомічності, втрати душевної рівноваги, спокою, дискомфортного стану, відчаю та душевного болю. Він був вимушений звертатись до юристів та правоохоронних органів за допомогою, втратив сон, постійно перебуває у пригніченому стані, що негативно впливає на відносини з оточуючими та на його здоровя вцілому, у звязку з чим оцінює заподіяну моральну шкоду у розмірі 8\~000 грн, яку просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] позов [PERSON] не визнав, суду пояснив, що оскільки позивачем не підтверджено як сам факт заподіяння йому моральної шкоди та ким, так і причинно-наслідковий звязок між бездіяльністю [PERSON] і тим захворюванням, на яке посилається позивач, як не підтверджено заявлений позивачем розмір моральної шкоди, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Державної казначейської служби України [PERSON] також просила залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з не доведенням, як їх заподіяння так і розміру. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2018 року, яка набрала законної сили 21 лютого 2018 року, скаргу [PERSON] на бездіяльність начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області. Зі змісту ухвали суду слідує, що [PERSON] 04.12.2017 звертався до Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області з вимогою невідкладно стягнути борги з боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дане звернення було розглянуте у місячний термін. Враховуючи, що у начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] не було обґрунтованих підстав розгляду заяви [PERSON] у місячний термін, тобто не наведено жодних аргументів на підтвердження необхідності додаткового вивчення даної заяви, яка повинна була бути розглянута не пізніше 15-ти днів, у звязку з чим суд визнав неправомірною бездіяльність начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ, а саме у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян». Окрім того, як вбачається зі змісту ухвали суду, у звязку з отриманням [PERSON] відповіді, на час розгляду справи, про розгляд його заяви, в задоволенні іншої частини вимог скарги [PERSON] відмовлено, а саме у зобовязанні начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] надати відповідь на заяву. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.\~1173\~ЦК України - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки [PERSON] або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою [PERSON] або органом місцевого самоврядування. Статтею 1174\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки [PERSON] або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою [PERSON] або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Згідно ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 (справа № 6-48цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, статті 23,1167,1173 ЦК України. Судовим рішенням від 05.02.2018 визнано неправомірною бездіяльність начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, яка полягала у порушенні вимог Закону України\~«Про звернення\~громадян» щодо надання відповіді на заяву [PERSON], у передбачені законом терміни. Вимогами ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У п. 28 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 значиться, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Статтею 23\~ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди тим, що у звязку з бездіяльністю посадової особи він зазнав душевних страждань, які призвели до зміни способу його життя, почуття безпомічності, втрати душевної рівноваги, спокою, дискомфортного стану, відчаю та душевного болю. Суд, вважає, що зазначені обставини знайшли своє підтвердження, оскільки позивач є особою з інвалідністю 2-ї групи. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 02.09.2016 має гіпертонічну хворобу 2 ст. та ряд інших серцевих захворювань. Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах справи судового рішення щодо визнання бездіяльності посадової особи ДВС, яке набрало законної сили, обставини справи та характер душевних страждань заподіяних позивачу, суд вважає, що вимоги [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Разом з тим, позивачем не обґрунтовано розмір визначеної ним моральної шкоди, а саме 8000 грн. Визначаючи такий розмір моральної шкоди, позивач посилався на отримання ним другої групи інвалідності саме з цих підстав, але доказів на підтвердження цього суду не надав, тобто не довів причинного звязку між неправомірною бездіяльністю посадової особи та призначення йому, у звязку з цим, такої групи інвалідності. Суд, враховуючи відсутність у діючому законодавстві визначення способів обчислення розміру моральної шкоди, відсутність точних критеріїв майнового виразу душевного страждання, виходячи з розміру позовних вимог, засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що позовні вимоги позивача в частині розміру стягнення моральної шкоди з відповідача, підлягають до часткового задоволення, а саме у меншому розмірі заявленому ним. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів та підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться також у п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845,\~відповідно до\~якого Казначейство здійснює\~безспірне списання\~коштів державного\~бюджету для\~відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Таким чином, з викладеного вбачається, що шкода, заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконних дій органів державної влади, а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Державного Бюджету України, шляхом списання коштів, на підставі рішення суду, з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. Таким чином, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial