Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя (т.1 а.с. 1-6, 138-143, 205-211), з урахуванням уточнень позовних вимог просить: Визнати факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 29 серпня 2009 року. Визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : 206/1000 часток квартири [ADDRESS] , загальною площею 95,1 кв.м., житловою площею 79,3 кв.м.; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 105, 7 кв.м., житловою площею 46 кв.м.; нежитлове приміщення № Х1-13 у будинку [ADDRESS] , загальною площею 2.8 кв.м.; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 26,5 кв.м., житловою площею 16 кв.м.; Квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.; транспортний засіб Dadi. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб TOYOTA модель RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] . Поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: Визнати за [PERSON] право власності на 103/1000 часток квартири [ADDRESS] , загальною площею 95,1 кв.м., житловою площею 79,3 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 105,7 кв.м., житловою 46 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 26,5 кв.м.. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частини нежитлового приміщення № Х1-13 у будинку [ADDRESS] , загальною площею 2,8 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину від суми грошових коштів, отриманих відповідачем при продажі транспортного засобу Dadi та стягнути з відповідача на його користь компенсацію ії вартості. Решту майна залишити у власності [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір та кошти за послуги фахівця у сфері права. Позивач мотивує вимоги тим, що у 1991 вони з відповідачкою разом працювали на судні «Олександр Марінеску» у м. Росток Німеччини. Він на той час перебував у зареєстрованому шлюбі, але не мешкав вже з дружиною. Спочатку вони почали зустрічатися і мешкали разом періодично. В 1993 році був розірваний шлюб з [PERSON] . З 1994 року вони з відповідачкою проживали однією сім`єю, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . В 2003 році дружина вийшла на пенсію, а він працював один в сім`ї. с самого початку сумісного проживання він матеріально забезпечував свою дружину, переводив з кожного контракту кошти. 29.08.2009 року між ними був укладений офіційний шлюб. За час перебування у шлюбі ними було придбано рухоме та нерухоме майно, яке просить визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та поділити. Також зазначає, що у користуванні подружжя перебували два автомобілі: Dadi, який перебував у користуванні [PERSON] та TOYOTA модель RAV4, 2014 рік випуску, в його користуванні. Між ними була досягнена домовленість щодо поділу майна в 2018 році, коли ним подано позов про розірвання шлюбу, але відповідачка не виконала домовленості, тому вимушений вирішувати питання поділу майна в суді. Також йому стало відомо, що колишня дружина продала спільне майно транспортний засіб Dadi без його згоди, тому просить стягнути на його користь Ѕ частину вартості цього майна. Також, просить відступити від рівності часток та визнати право особистої приватної власності на автомобіль на транспортний засіб TOYOTA модель RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначає, що оплата послуг фахівця в галузі права становить 2000 гривень за підготовку і подання позову, введення кожного судового засідання 1000 гривень. 31 липня 2019 року адвокат Волков О.Л., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з письмовим клопотанням про долучення письмових доказів (а.с. 146 156). 31 липня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] , в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких просить залишити нерухоме майно, яке зареєстроване на її ім`я за нею та компенсувати [PERSON] різницю за нанесену моральну шкоду в сумі 30\~000 доларів США (т. 2 а.с. 1 - 3) Відповідачка зазначає, що у неї почались стосунки з відповідачем, які притаманні подружжю лише в 2009 році та 29.08.2009 року укладений шлюб. Зазначає, вони з позивачем познайомились у 1991 році в рейсі, він перебував в іншому зареєстрованому шлюбі. На той час в неї були стосунки з іншим чоловіком, а у нього з іншою жінкою. Після розірвання шлюбу в 1993 році вона здала позивачу в оренду кімнату у квартирі, яка належала на праві власності та мешкала в ній за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що вона не перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем до реєстрації шлюбу. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 23 червня 2020 року заяву представника [PERSON] про витребування доказів задовольно частково. Витребувано із Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області відомостіщодо рухомого майна, що перебувало та перебуває у власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з 2004 по 2018 роки (т. 1 а.с. 242 ? 243). 19 травня 2021 року до суду надійшли письмові судові дебати представника відповідача в яких він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т. 2 а.с. 85 ? 89) В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка та ії представник позов не визнали, просили відмовити у задоволені позову. Також відповідачка зазначила, що з метою інвестування квартири [ADDRESS] були внесені кошти отриманні за продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , яка була ії особистим майном. Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників справи та допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою та другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Учасниками справи не оспорюється, що з 29 серпня 2009 року вони перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірвано за рішенням суду. Так, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02 жовтня 2019 року у справі № 521/18096/18 шлюб, зареєстрований 29.08.2009 року Виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 14 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ), між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а.с. 196 ? 197). Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1991 року по [INFO] , а саме спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Матеріали справи містять відомості про права та обов`язки [PERSON] до [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Як стверджують учасники справи, з 2003 року відповідачка є пенсіонеркою, а позивач працевлаштований моряком. З`ясувавши обставини справи, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, суд вважає необхідним визнати факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 29 серпня 2009 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо вони не перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачем до реєстрації шлюбу, оскільки обставини спростовані в ході судового розгляду. При вирішенні справи судом враховується та обставина, що факт спільного проживання законодавець пов`язує з необхідністю вирішення майнового спору. За правилами\~статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення\~глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу\~є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення\~ у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності\~на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Як вбачається із матеріалів справи, за період з 01 січня 2004 року по 2016 рік за [PERSON] зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: 206/1000 часток квартири [ADDRESS] , загальною площею 95,1 кв.м., житловою площею 79,3 кв.м., дата реєстрації права власності 04.12.2012 року. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 19.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А., реєстровий номер 1760; квартира [ADDRESS] , загальною площею 105,7 кв.м., житловою площею 46 кв.м., дата реєстрації права власності 18.10.2005 року. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, [NUMBER] , 19.09.2005 року, Виконавчий комітет Одеської міської ради; нежитлове приміщення № Х1-13 у будинку [ADDRESS] , загальною площею 2.8 кв.м., дата реєстрації права власності 16.06.2007 року. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, [NUMBER] , 08.06.2007 року, Виконавчий комітет Одеської міської ради; квартира [ADDRESS] , загальною площею 26,5 кв.м., житловою площею 16 кв.м.; дата реєстрації права власності 12.09.2016 року. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 12.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., реєстровий номер 1497. Крім того, 24.09.2009 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу № 1-1612, 15.09.2009 року, який посвідчений Третьою Одеською державною нотаріальною конторою (т. 1 а.с. 34). Відповідно до ст.ст. \~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, необхідно визнати об`єктами спільної сумісної власності як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] : 206/1000 часток квартири [ADDRESS] , загальною площею 95,1 кв.м., житловою площею 79,3 кв.м.; Квартиру [ADDRESS] , загальною площею 105, 7 кв.м., житловою площею 46 кв.м.; Нежитлове приміщення № Х1-13 у будинку [ADDRESS] , загальною площею 2.8 кв.м.; Квартиру [ADDRESS] , загальною площею 26,5 кв.м., житловою площею 16 кв.м.; Квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м. При цьому, суд вважає необхідним поділити спільне майно учасників справи та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеного нерухомого майна, за виключенням квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.. Решту майна залишити у власності [PERSON] . Щодо вимог стосовно поділу квартири [ADDRESS] . Так, 23 травня 2005 року між Ремонтно-будівельною компанією «Простройматеріали» та [PERSON] укладений договір доручення на інвестування будівельного житлового будинку по [ADDRESS] (будівельний) в [ADDRESS] (почтовий) квартири під № 184 на 10 поверху, загальною площею 104,5 кв.м. (а.с.152) 19 вересня 2005 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , загальною площею 105,7 кв.м. (т. 1 .а.с. 154). Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] [INFO] (т. 1 а.с. 155). Суд враховує доводи відповідачки, що Ѕ частини вартості зазначеної квартири внесена за кошти належні особисто [PERSON] , які вона отримала від продажу 11 серпня 2005 року особистого нерухомого майна квартири під [ADDRESS] (т. 2 а.с. 6). З урахуванням викладеного за позивачем необхідно визнати право власності на ј частини квартири [ADDRESS] . Щодо вимог про стягнення компенсації за продаж рухомого майна та визнання особистою приватною власністю. 08.10.2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки TOYOTA, Модель RAV4, тип Загальний легковий універсал-В, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 42, 238). Листом Регіонального Сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 16.07.2020 року № 31/15-746, на виконання ухвали суду від 26.06.2020 року, повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , з 2004 по 2018 роки, 07.09.2007 року в РЕВ № 1 м. Одеси було зареєстровано автомобіль DADI BDD1022SE, 2007 року виготовлення, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , закріплено номерний знак [NUMBER] , який 02.06.2018 в ТСЦ 5152 було перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Станом на цей час транспортні засоби на праві власності за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , не зареєстровані (т. 1 а.с. 248). Позивач просить стягнути компенсацію витрат в розмірі Ѕ частини за продаж автомобіля DADI, який був зареєстрований за [PERSON] та визнати за ним право особистої власності на автомобіль марки TOYOTA, Модель RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] . Суду не надані докази, щодо вартості продажу автомобіля DADI BDD1022SE, 2007 року виготовлення, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який відбувся 02.06.2018 року, та суд звертає увагу, що цей автомобіль був відчужений в період шлюбу. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації вартості Ѕ частини цього автомобіля не підлягають задоволенню. Також, суду не надані докази, що автомобіль марки TOYOTA, Модель RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний за особисті кошти [PERSON] (джерело набуття). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю\~дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. При таких обставинах, відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на транспортний засіб TOYOTA модель RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 7000 гривень. Крім того, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3\~ст.133 ЦПК України). Витрати на надання професійної правової допомоги позивачем не визначена в грошовому еквіваленті, а в позовній заяві зазначено про оплату послуг фахівця в галузі права становить 2000 гривень за підготовку і подання позову, введення кожного судового засідання 1000 гривень Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем та його представником суду не надано: 1) копію договору про надання правової допомоги; 2) копію додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги (калькуляція); 3) акт наданих послуг; 4) квитанції до прибутково касового ордеру №. За таких обставин, з урахуванням вимог\~ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial