Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з якими позивач передає відповідачу грошові кошти в розмірі 5683,08 грн, а відповідач, відповідно до умов договору приймає грошові кошти та зобов'язується повертати суму частинами у строки передбачені графіком платежів. Як зазначено в договорі, позика надавалася шляхом передачі грошових коштів в день підписання договору. Оскільки відповідачем не було повернуто грошові кошти в повному обсязі, позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в розмірі 5724,87 грн, з яких: сума неповернутої позики - 3201,08 грн, 3% річних за період прострочення - 156,80 грн, індекс інфляції за період прострочення - 2366,99 грн. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце судового розгляду судом повідомлявся за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення друкованого оголошення у пресі - газеті «Урядовий кур'єр», у зв'язку з чим, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, згідно вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 10.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №10101301, відповідно до умов якого, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти (позику) в розмірі 5683,08 грн (а.с.9). Позика надається строком на 12 тижнів (п.4.1 договору, а.с.9). Пунктом 5.1 договору, передбачено, позика повертається позичальником шляхом щотижневих виплат в готівковій формі у національній валюті (а.с.9). Факт отримання грошових коштів підтверджується особистим підписом позичальника (п. 3.2 договору, а.с.9). Відповідно до п. 7.2 договору, договір позики набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Судом встановлено, що відповідач у строки передбачені графіком платежів та договором не виконав взяте на себе зобов'язання та допустив порушення зобов'язання щодо повернення грошових коштів. В зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3201,08 грн (сума неповернутої позики). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статтею 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 3201,08 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Позивач просить суд стягнути 3% річних за період прострочення, пояснюючи це тим, що останній платіж від відповідача надійшов 02.01.2014 року, а тому є підстави для стягнення 3% річних за період з 02.01.2014 року по 17.08.2015 року (за 596 днів) в розмірі 156,80 грн та інфляційні втрати в сумі 2366,99 грн. Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також не належне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 156,80 грн та інфляційних втрат - 2366,99 грн. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 705,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved