Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що він є власником зазначеної квартири. З [PERSON] зареєстрував шлюб 18.02.2006, після чого зареєстрував відповідача у своїй квартири, та в подальшому дітей [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28.12.2009 шлюб було розірвано. З грудня 2008 року [PERSON] разом з дітьми у вказаній квартирі не проживає. Реєстрація відповідача з дітьми у зазначеній квартирі перешкоджає позивачу отримати вугілля для обігріву квартири, а також позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, за участю його представника. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Представник Органу опіки та піклування Новогродівської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду висновок та заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник ОСМД «Супутник» м. Новогродівка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2005 року, що підтверджено копією договору. Як вбачається з копії технічного паспорту, квартира [ADDRESS] , розташована на другому поверсі двоповерхового будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 44,6 кв.м., загальна площа квартири 60,8 кв.м. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28.05.2009, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.06.2006, [PERSON] , народилась [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.05.2009, [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно акта обстеження квартири «Супутник» від 27.07.2015 в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , 1983 р.н., але фактично там не проживає з грудня 2008 року, особистих речей [PERSON] у квартирі немає. Згідно актів депутата від 11.02.2015 та від 22.01.2018, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] , 2006 р.н., та [PERSON] , 2009 р.н., але фактично не проживають у квартирі з грудня 2008 року, а [PERSON] , 2009 р.н., взагалі ніколи не проживала у даній квартирі. Особистих речей [PERSON] у квартирі немає. Як вбачається з акта обстеження квартири від 01.03.2021, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. В даній квартирі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 2009 не проживають. На даний час в квартирі проживають [PERSON] , та [PERSON] . З довідки від 16.02.2016, виданої виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON] , 1983 р.н., фактично проживає з 18.04.2009 в [ADDRESS] . Склад сім`ї: мати [PERSON] , 1960 р.н., батько [PERSON] , 1958 р.н., дочка [PERSON] , 2009 р.н., дочка [PERSON] , 2006 р.н. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 16.02.2016 вбачається, що [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] , разом з батьками [PERSON] , [PERSON] у будинку, який належить її батьку за адресою: [ADDRESS] . Органом опіки та піклування Новогродівської міської ради надано висновок від 24.03.2021 № 72 про недоцільність визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного висновку, Органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] , мешкає разом з дітьми в с. Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області в домоволодінні своїх батьків. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 4 ст. 156 ЖК України). За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] , разом з неповнолітньою [PERSON] більше десяти років без поважних причин не проживають в квартирі [ADDRESS] , оскільки проживають в іншому житловому приміщенні, права власності на вказану квартиру відповідачі не мають. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування наданого у даній справі, в частині недоцільності визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки у висновку не наводиться жодного обґрунтування та правових підстав такої недоцільності. Суд зауважує, що неповнолітня [PERSON] не є членом сім`ї позивача та ніколи фактично не мешкала у вказаній квартирі, оскільки була зареєстрована у цій квартирі за фактом народження за зареєстрованим місцем мешкання її матері відповідача [PERSON] . Участі в оплаті комунальних послуг квартири відповідач [PERSON] , не приймає, речей останньої за вказаної адресою немає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач разом з неповнолітньою [PERSON] , підлягають визнанню такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд зазначає наступне. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З огляду на зазначене, суд вважає, що факт непроживання неповнолітньої дитини позивача [PERSON] у спірній квартирі з грудня 2008 року не може бути підставою для зняття її з реєстрації у вказаній квартирі, оскільки остання до теперішнього часу повноліття не досягла, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, та в силу свого віку вона не може самостійно виконувати свої обов`язки члена сім`ї власника і нести відповідальність за їх недотримання, що свідчить про поважність причин її непроживання у спірній квартирі, тому у задоволені позовних вимоги в цій частині слід відмовити. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial