Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на човен гребний «ЯЗЬ», типу 1-М1 ТУ 5.16-418-80, вантажопідйомністю 250 кг, заводський номер 471, дата виготовлення 9/1992, мотивуючи свої вимоги тим, що вищезазначений човен 28 квітня 2017 року він придбав у відповідача [PERSON] відповідно до розписки, яка має силу письмового договору. Оскільки у нього відсутній документ, який підтверджує право власності на судно, йому було відмовлено у реєстрації в Управлінні Укртрансбезпеки у Чернігівській області. Сторони в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначається позивачем про підтримання позову, відповідачем - про визнання позову. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області, Державна служба України з безпеки на транспорт, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштова кореспонденція, свого представника в судове засідання не забезпечили, про свою згоду на участь у справі не заявили, а тому відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності третіх осіб. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку осіб, які беруть участь у розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Відповідно до п.2 ст.220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2017 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, досягли домовленості, за якою останній, отримав грошові кошти від позивача в розмірі 1500 грн, за проданий човен гребний «ЯЗЬ», типу 1-М1 ТУ 5.16-418-80, вантажопідйомністю 250 кг, заводський номер 471, дата виготовлення 9/1992, про що свідчить розписка, в якій [PERSON] також зазначив, що оплата проведена з ним повністю, претензій не має (а.с.5). Оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, такий договір в силу ст. 220 ЦК України вважається дійсним. З даної розписка також вбачається, що між позивачем та відповідачем відбулося фактичне виконання договору, оскільки відповідач-продавець отримав кошти від позивача та натомість передав позивачу-покупцю майно. 19 червня 2017 року позивач звернувся до Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області із заявою про реєстрацію вищезазначеного човна ( а.с. 11) , але йому було відмовлено в реєстрації в звязку із відсутністю документів, що підтверджує право власності позивача на судно, про що свідчить інформаційна довідка Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області № 805/40/1-17 від 19.06.2017 ( а.с. 10). Відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, в даному випадку є необхідність у захисті прав позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином судом визнається правомірність набуття права власності на рухоме майно - човен за [PERSON], а отже, вимога про визнання права власності на майно є обґрунтованою. На підставі викладеного,

Outcome: approved