Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує наступним. Між ним та відповідачем 15.03.2008 року зареєстрований шлюб, від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Їх сім'я розпалася в січні 2014 року, основною причиною розпаду сім'ї є подружня зрада відповідача. Через відносини, що склалися між ними вони, втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними та подальше подружнє життя вважає неможливим. Просить шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем [PERSON] розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 15.03.2008 року зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції АР Крим, Україна, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 64 (арк.с.3). Сторони від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Подружжя з січня 2014 року сімейних відносин не підтримують, позивач зазначає основною причиною розпаду сім'ї подружню зраду відповідача. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст. 18, 51, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно положень ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя неможливе й збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ст.113 СК України - особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved