Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: [PERSON] та просив поділити спільне майна подружжя наступним чином: йому виділити у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 650 000 грн., припинивши право власності [PERSON] на цю квартиру, а відповідачці [PERSON] передати у власність належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS], вартістю 361 666 грн., припинивши його право власності на вказану частину квартири і стягнути із [PERSON] на його користь 36 666 грн. різниці у вартості виділеного на її користь спільного майна, посилаючись на те, що 19.08.1988р. уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.03.2015р. шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу шляхом приватизації державного житлового фонду він, відповідачка та їх син [PERSON], [INFO] отримали у власність по 1/3 частині кожний квартиру [ADDRESS]. Крім цього, за спільні кошти під час шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS], яка згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2005р. була оформлена на [PERSON] Позивач вважав, що доцільним буде такий поділ їх спільного майна, в результаті якого кожен із них буде власником окремого об*єкту нерухомості, а тому просив передати йому у власність ? частину квартири [ADDRESS], що належить відповідачці як частка у спільній сумісній власності, а останній виділити у власність нажену йому 1/3 частину квартири [ADDRESS], які приблизно мають однакову вартість. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 60, 61, 69, 71 СК України, ст.ст. 361, 365, 372 ЦК України. В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та доцільність і відповідність інтересам обох сторін саме такого способу поділу спільного майна. Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснила про те, що квартира [ADDRESS] є власністю її батьків, придбана за їх кошти, які отримані від продажу квартири [ADDRESS], а також частину коштів надавала її сестра [PERSON] Крім цього, вказувала про те, що в цій квартирі постійно проживає її мати - [PERSON] Також, зазначила, що позивач без її згоди продав автомобіль «Хюндай Санта Фе», держномер [NUMBER], який був їх спільною сумісною власністю, однак частину грошей їй не повернув. Вважала, що вартість спірних об*єктів нерухомого майна не відповідає тим розмірам, про які вказує позивач, що в сукупності вважала обґрунтуванням для відмови у задоволенні позову. Представник відповідачки і третьої особи пояснення відповідачки підтримав та просив відмовити в позові з наведених підстав. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідача і його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 19.08.1988р. [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб (а.с. 5 - копія свідоцтва про укладення шлюбу), від якого вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.03.2015р. шлюб між ними було розірвано (а.с. 114-115 - копія рішення суду). Згідно ордеру від 28.04.2004р. [PERSON] на сім*ю із трьох осіб: нього, дружину [PERSON] і сина [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] (а.с. 52 - копія ордеру), яка була отримана у власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON] по 1/3 частині кожний шляхом приватизації державного житлового фонду (а.с. 6 - копія свідоцтва про право власності на житло). 05.08.2005р. [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 86 - копія договору купівлі-продажу), який зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно (а.с. 88 - копія витягу з реєстру). В матеріалах справи є договір купівлі-продажу квартири від 19.08.2005р., згідно якого [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 55-56 - копія договору) і розписка [PERSON] і [PERSON], згідно якої вони отримали від [PERSON] за відчужену ними квартиру [ADDRESS] грошову суму в розмірі 120 000 грн., що в еквіваленті відповідає 24 000 доларів США та не мають до покупця претензій (а.с. 57 - копія розписки). За клопотанням відповідачки в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] показала про те, що є матір*ю [PERSON] і постійно мешкає в квартирі [ADDRESS], зять її виганяє, не дає жити, цю квартиру вони придбали за кошти, отримані після відчуження квартири в м.Могилеві-Подільському, а також дочка [PERSON] ще дала 8 000 доларів США, вважала, що ця квартира належить їй. Свідок [PERSON] показала суду про те, що є брокером і мешкає на [ADDRESS], [PERSON] знає зі школи, в 2005р. вона попросила її, свідка, підшукати квартиру поблизу м.Києва для батьків, на огляди варіантів квартир їздила [PERSON], коли приїхали до нотаріуса підписувати договір, батько був, але матері не було, а тому квартиру оформили на [PERSON], хоча фактично квартиру придбавали для її батьків. Свідок [PERSON] показала суду про те, що працює методистом і мешкає в м.Могилеві-Подільському в квартирі, яку придбали у [PERSON], вони давали завдаток, однак продавці просили передати всю суму повністю, оскільки мали намір придбати квартиру в м.Києві, спочатку дали 1 000 доларів США, а потім 15 600 доларів США, продавали люди похилого віку, щоб бути біля доньок в м.Києві. Свідок [PERSON] показала про те, що є сестрою [PERSON], батьки продали квартиру в м.Могилеві-Подільському і придбали собі квартиру в [ADDRESS], однак грошей не вистачало, а тому вона ще докладала свої кошти в сумі 8 000 доларів США, але оформили квартиру на сестру. Вважає, що також має право на квартиру в [ADDRESS], має намір розлучитися та проживати з матір*ю в цій квартирі. Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного. Верховний Суд України в пункті 23 постанови №11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи… Як вбачається із рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23.03.2015р. про розлучення сторін, сторони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства і проживають окремо з 25.07.2014р. Згідно частини 1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до частини 2 цієї ж норми права, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки квартира [ADDRESS] набута [PERSON] під час шлюбу із [PERSON], вона є об*єктом їх спільної сумісної власності. При цьому, суд не може прийняти як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України показання свідків про те, що спірна квартира придбавалась за кошти батьків відповідачки і частково за кошти сестри, оскільки ці обставини справи юридичного значення не мають, а надання грошових коштів для придбання у власність іншою особою нерухомого майна не є правовою підставою для виникнення права власності у особи, що надала кошти або їх часту, на придбане нерухоме майно. Відповідно до частини 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне поділити спільно нажите подружжям [PERSON] майно, а саме: квартиру [ADDRESS] в рівних частках, а саме: по ? частині за кожним із сторін, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Що стосується квартири [ADDRESS], суд приходить до наступного. Так, порядок приватизації держаного житлового фонду, поняття, види, умови та порядок викупу, використання і погашення приватизаційних паперів регулюють Закон України «Про приватизацію держаного житлового фонду» і Закон України «Про приватизаційні папери». Так, в частині 1 ст.1 Закону України «Про приватизаційні папери» вказано, що приватизаційні папери можуть бути лише іменними. При видачі приватизаційних паперів громадянину у паспорті або документі, який його замінює, робиться відповідний запис, про що вказано в частині 4 ст.3 цього Закону. Відповідно до частини 1 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», житлові чеки - це приватизаційні папери… Тобто, майно, набуте особами шляхом приватизації, є об*єктом їх особистої власності, оскільки фактично проведена заміна іменних житлових чеків на частку в державній житловій площі. Лише 11.01.2011р. до ст.61 СК України внесені зміни, в яких зазначено, що житло, отримане шляхом приватизації, є об*єктом спільної сумісної власності подружжя і тому лише після 11.01.2011р. дана правова норма підлягає застосуванню. Враховуючи наведене, частки сторін в розмірі 1/3 частини у кожного в квартирі [ADDRESS] не є їх спільною сумісною власністю як подружжя, а тому поділу не підлягають, у зв*язку із чим правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Враховуючи те, що поділ спільного майна між сторонами відбувається в рівних частках, в даному випадку питання щодо визначення його дійсної вартості юридичного значення не має. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також в їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позову. Суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат, оскільки позивач не наполягав на стягненні судового збору на свою користь з відповідачки.

Outcome: partial