Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 26.07.1996 року Лозівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області, актовий запис № 228. Позивач посилається на те, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1996 року. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на життя, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними втрачена довіра і взаєморозуміння, подружні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться, з 2002 року сім'я фактично розпалася, фактично сторони проживають окремо, до примирення сторони не прагнуть, тому подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 26.07.1996 Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 228. Спір про розподіл майна сторонами в суді не заявлений. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із позову вбачається, що сім'я фактично розпалася у 2002 році, сторони проживають окремо, подружні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться, до примирення сторони не прагнуть, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає можливим залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище - [PERSON]. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що спільне життя у сторін не склалося, з 2002 року сторони проживають окремо, до примирення сторони не прагнуть, що є підставою для розірвання шлюбу, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивачем по справі при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн., що підтверджується квитанцією № k12/I/136 від 18.12.2013 року. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» з 01.01.2014 року встановлена ставка судового збору за подачу до суду немайнового позову в розмірі 243,60 гривень, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 14,20 грн.

Outcome: approved