Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП, посилаючись на те, що 14.06.2019 року о 14 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota» д/н [NUMBER] виїжджаючи заднім ходом з паркувального майданчика біля магазину «Сіті Маркет» по вул. Митницькій, 13 в м. Черкаси, порушивши вимоги п.п 2.3 «б» 1, 5, 10, 9 Правил дорожнього руху України, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Субару» д/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , який зупинився перед перехрестям вулиць Шевченка та Митницька на червоний сигнал світлофору, при чому транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП. Постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, за вказаною ДТП, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Діями відповідача потерпілому було завдано майнову шкоду у розмірі 5200,00 гривень, що підтверджується висновком № 349 від 24.07.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля потерпілого. Також потерпілим сплачена вартість експертного автотоварознавчого дослідження 1500 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордера № 349 від 24.07.2019 року про сплату оцінки пошкоджень транспортного засобу. При проведенні оцінки пошкоджень транспортного засобу відповідача було особисто попереджено про проведення такого огляду про те він не побажав бути присутнім. Страховою компанією не було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у зв`язку з тим, що при спілкуванні з працівниками УПП в Черкаській області при огляді місця подій позивач дізнався, що автомобіль «Toyota» д/н [NUMBER] , який належить відповідачеві у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було застраховано. Таким чином загальна вартість майнової шкоди склала 5200,00 гривень. До сьогоднішнього дня позивач не отримав ніякого відшкодування зі сторони відповідача, не дивлячись на його звернення до нього та прохання урегулювати це питання мирно. Також для захисту своїх прав позивач вимушений був укласти договір на надання правової допомоги адвокатом та сплатити його послуги у розмірі 1500 гривень за підготовку документів до суду та позову, що підтверджується копією прибутково-касового ордеру про сплату послуг адвоката, розрахунку затрат на правову допомогу. Розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести потерпілому, та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього що сталося із ним. Розмір душевних страждань оцінює в 10000 гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести потерпілому зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Просить стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] , суму матеріального збитку, яка складає 5200,00 гривень; 10000 гривень відшкодування моральної шкоди; витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень; судові витрати у розмірі 1500 гривень пов`язані з проведенням авто товарознавчого дослідження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнавала частково в розмірі 5200 грн. матеріальної шкоди. Вважає, що моральна шкода відповідачем не доведена, а в разі задоволення моральної шкоди судом просила зменшити розмір моральної шкоди до 1000 грн. Також просила суд зменшити витрати на правову допомогу та судові витрати, оскільки відповідач [PERSON] являється інвалідом ІІ групи. Відповідачем не надано відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.06.2019 року о 14 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota» д/н [NUMBER] виїжджаючи заднім ходом з паркувального майданчика біля магазину «Сіті Маркет» по вул. Митницькій, 13 в м. Черкаси, порушивши вимоги п.п 2.3 «б» 1, 5, 10, 9 Правил дорожнього руху України, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Субару» д/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , який зупинився перед перехрестям вулиць Шевченка та Митницька на червоний сигнал світлофору, при чому транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП. Постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 грн. Вказана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та вступила в законну силу 02.07.2019 року. Відповідно до частини четвертої, п`ятої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Стаття 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не застрахована. Відповідно до висновку № 349 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту, та розміру матеріального збитку завданого власнику автомобіля SUBARU FORESTER, номерний знак [NUMBER] пошкодженому при ДТП 14.06.2019 року від 24 липня 2019 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля SUBARU FORESTER, номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 14.06.2019 року складає 5020 грн. 33 коп. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму матеріального збитку, яка складає 5200 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині матеріального збитку у розмірі 5200 грн. визнала в повному обсязі. Таким чином враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 5200 грн. З приводу відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Так, дійсно, як свідчать матеріали справи, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача. Таким чином, з огляду на вищенаведене,

Outcome: approved