Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], померлого 24 січня 2015 року за місцем свого проживання: 86406, Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Маяковського, буд. 68. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 24 січня 2015 року за місцем свого проживання: 86406, Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Маяковського, буд. 68 помер його спадкодавець [PERSON], що підтверджується доданими до заяви оригіналу свідоцтва про смерть та копії лікарського свідоцтва про смерть, які були видані у 2015 році на непідконтрольній території у місті Єнакієве Донецької області. На теперішній час заявник бажає отримати українське свідоцтво про смерть померлого для оформлення та отримання спадщини, яку померлий заповідав заявнику за заповітом, однак, враховуючи, що зазначені документи, які підтверджують смерть [PERSON], були видані у 2015 році органами на непідконтрольній українській владі території у місті Єнакієве Донецької області, то згідно українського законодавства вони не мають юридичних наслідків, у звязку з чим заінтересована особа відмовила у видачі свідоцтва про смерть державного зразку. Встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання та оформлення спадщини згідно вимог чинного законодавства України, а також для оформлення та отримання державної допомоги на поховання, у звязку з чим він вимушений звернутись до суду з зазначеною заявою. В судове засідання заявник не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у заяві зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги [PERSON], заінтересовані особи: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту смерті є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є спадкоємцем [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заповіту, складеного 05 листопада 2005 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Єнакіївської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 9), який згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої Першою бахмутською державною нотаріальною конторою 29 березня 2018 року за № 51413536, є чинним (а.с. 33). В суді встановлено, що 24 січня 2015 року у місті Єнакієве Донецької області помер [PERSON], [INFO], на підтвердження чого заявником надано до заяви копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 12 від 24 січня 2015 року, згідно яких останній помер від серцевої недостатності, атеросклеротичного та постінфарктного кардіосклерозу при гіпертонічній хворобі (а.с. 13, 14). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Крім того, суд враховує норму\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» відділам державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області, зокрема, міста Єнакієве, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. За наведених обставин, вимоги заявника є обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про смерть [PERSON] у певний час і за певних обставин. В свою чергу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог заявника в частині встановлення факту смерті померлого за конкретною адресою, а саме: 86406, Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Маяковського, буд 68, яка згідно заяви є місцем його проживання, оскільки у наданій заявником копії лікарського свідоцтва про смерть № 12 від 24 січня 2015 року зазначено, що місцем проживання померлого [PERSON], [INFO], є зовсім інша адреса, а саме: «Україна, [ADDRESS]», а інших належних і допустимих доказів, підтверджуючих факт проживання померлого саме за адресою: 86406, Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Маяковського, буд 68 заявником надано не було. В свою чергу, інформація про місце проживання [PERSON], зазначена у копії заповіту серії ВСЕ № 365287, складеного та посвідченого державним нотаріусом Першої Єнакіївської державної нотаріальної контори [PERSON], не є актуальною, оскільки вказаний заповіт було складено та посвідчено 05 листопада 2005 року, тобто за десять років до настання смерті заповідача. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. Також суд вважає за доцільне розяснити заявнику положення частини 2 статті 319 ЦПК України, згідно якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного,

Outcome: partial