Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просив поділити спільне майно з відповідачем та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. У позові зазначив, що 20.03.2000 р. приватним нотаріусом Карлівського РНО [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу , відповідно до якого [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2001 р. по 21.08.2012 р. У 2003 р. вони, перебуваючи у шлюбі, вирішили на території вказаного домоволодіння побудувати новий будинок, а старий переобладнати у літню кухню. Відповідач отримала рішення ВК Карлівської міськради №32 від 12.03.2004 р., яким було дозволено провести будівництво нового житлового будинку, гаража, господарського сараю та дозволено старий житловий будинок переобладнати під літню кухню та підсобні приміщення . 02.03.2004 р. КП «Архітектурне бюро Карлівського району» виготовило висновок про можливість забудови. Будівництво, згідно дозвільних документів, сторони здійснювали перебуваючи у шлюбі, фізично та матеріально їм допомагали батьки. 10.08.2012 р. заочним рішенням Карлівського райсуду , шлюб було розірвано. Шлюбного договору вони не укладали. Колишня дружина позивача [PERSON] змінила замки на дверях будинку , чинить перешкоди позивачу у користуванні будинком, забрала правовстановлюючі документи. 05.02.2013 р. від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання особистою власністю майна , набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, де вона просила визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу . У позові вона зазначила , що позов [PERSON] про поділ майна , вона вважає таким, що не відповідає дійсності. У зареєстрованому шлюбі сторони перебували з 09.06.2001 р. по 21.08.2012 р., але проживання і сімейні відносини припинили з січня 2012 р. З початку січня 2012 р. [PERSON] залишив сім*ю і повернувся до своїх батьків, де проживає і до цього часу. За час спільного проживання ніякого майна , що підлягає поділу не було набуто, відповідач не дбав про матеріальне становище сім*ї , свій заробіток витрачав для власних потреб. Ще до укладання шлюбу, 20.03.2000 р. позивач придбала житловий будинок з господарськими будівлями. Даний договір купівлі-продажу оформлявся на її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Придбаний до шлюбу будинок, був розбудований за кошти батьків позивачки, відповідач матеріально не допомагав, лише частково допомагав працею на приватизованій ділянці позивачки. Пізніше [PERSON] звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог та просив суд визнати спільною сумісною власністю сторін будівельні матеріали , які були використані при здійсненні будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд ( за виключенням сараїв Б,б,б1) по [ADDRESS], та визнати за ним право власності на ? вказаних будматеріалів, а також просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошовий еквівалент ? частини вартості будматеріалів, розподіл судових витрат вирішити на підставі ст.88 ЦПК України. Від [PERSON] також надійшла заява про зміну позовних вимог, а саме, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на будматеріали, які були використані при здійсненні будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд ( за виключенням сараїв Б,б,б1) по [ADDRESS], судові витрати та витрати на правову допомогу просила стягнути з відповідача. [PERSON] знов звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, де просив суд визнати спільною сумісною власністю сторін будівельні матеріали , які були використані при здійсненні будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд ( за виключенням сараїв Б,б,б1) по [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 71688 , 00 грн, що становить вартість ? частки [PERSON] будматеріалів , та стягнути з неї судовий збір та витрати на проведення будівельно-технічної експертизи. [PERSON], яка є третьою особою, та заявляє самостійні вимоги , щодо предмета спору також звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила суд визнати за нею 1/3 частку у праві приватної власності на будматеріали, 1/3 частку при житті за [PERSON], яку в подальшому визнати за нею у праві приватн6ої власності на будматеріали, які були використані для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . У позові зазначила, що вона разом з покійним чоловіком уклали з їх дочкою [PERSON] договір про те, що вони надають їй кошти у сумі 10000 доларів США для будівництва будинку та господарських будівель за умови їх проживання в подальшому в цьому будинку та утримання. Вона вважає, що поділ ніяким чином не може проводитись, оскільки будинок вони будували для себе і оформляти вони його хочуть згідно часток кожного члена сім*ї. У договорі не вказано жодних третіх осіб, ні [PERSON], ні їх сина [PERSON], оскільки було вирішено, що будинок будуватимуть для себе, а дочка буде їх доглядати. Тому. Вважає, що [PERSON] не має жодного права на ? частку у власності на будматеріали, використані при будівництві будинку з господарськими будівлями та спорудами, так як ним не затрачено жодних коштів як на придбання будматеріалів так на будівництво будинку з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні [PERSON] разом з представником, підтримав свій позов з уточненнями позовних вимог та просив суд його задовольнити. Також заперечив проти задоволення зустрічного позову [PERSON] разом з уточненнями, а відносно позову третьої особи [PERSON], він надав суду заперечення, де зазначив обґрунтування необхідності відмовити їй у задоволенні позовних вимог. [PERSON] разом зі своїм представником підтримала у судовому засіданні свій зустрічний позов з уточненнями та просила суд його задовольнити, також заперечила проти первісного позову [PERSON] з уточненнями позовних вимог, та просила суд відмовити у його задоволенні, відносно позову третьої особи, то [PERSON] покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] разом зі своїм представником підримали заявлений позов, просили суд його задовольнити, також заперечили проти задоволення первісного позову [PERSON], а відносно зустрічного позову [PERSON] з уточненнями, то покладалися на розсуд суду. Свідок [PERSON] пояснив, що він працював у домоволодінні по [ADDRESS], за наймом [PERSON], робив стічну яму та горище. Сам [PERSON] також брав участь у будівництві, крім того, контролював роботу [PERSON], плати йому. За час роботи він бачив у домоволодінні лише батька відповідачки за первісним позовом , мати не бачив, хоча працював з восьмої години ранку до вечора. Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] не раз звертався до нього за допомогою, разом вони клали ламінат, робили теплу підлогу. Платив йому [PERSON] Бачив , що на садибі працювали і інші люди. Чоловіка третьої особи по справі там бачив, а саму третю особу ні. Забирав з дому та привозив на роботу [PERSON] на автомобілі колишнього тестя. [PERSON] на будівництві бачив пару разів, працював там два дні, а інколи заїздив у гості. [PERSON], яка являється матір*ю [PERSON], пояснила в судовому засіданні,що будівництво почалось у 2001 р. Батьком [PERSON] разом з батьками [PERSON] та самим [PERSON] з саману було зроблено флігель, гараж, сарай. Потім було вирито фундамент. Третя особа по справі не допомагала, у будинку по [ADDRESS] не жила , підтвердити, що вона давала 10000 доларів США свідок не може. Гроші [PERSON], в розмірі близько 500 доларів США давала його бабуся. Коли знесли старий будинок [PERSON] та [PERSON] жили в маленькому сарайчику. Сама свідок також давала кошти синові, але скільки - не пам'ятає . Кошти в сім*ї її сина зберігалися в комоді. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає сім*ю [PERSON] з 90-х років. Пам*ятає, як купили ділянку зі старою хатою, вона була на цій ділянці, бачила початок будівництва. Батьки [PERSON] давали кошти на матеріали та оплату праці людей. Онуку виховувала в основному Бабуся [PERSON] Щоб щось на будівництві робив [PERSON] свідок не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона працює з [PERSON] сім років. Декілька разів була вдома у [PERSON], у цей час [PERSON] вдома не було. Більше, за первісним , зустрічним позовами та позовом третьої особи суттєвих пояснень не надала. Заслухавши пояснення сторін,їх представників, заслухавши пояснення свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає , що до задоволення підлягає первісний змінений та уточнений позов. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.03.2000 р. [PERSON] придбала житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами [ADDRESS], що складається в цілому з саманного житлового будинку літ.А-1, сараю літ. Б,б,б1, літньої кухні літ. Г,г, сараю г1, вбиральні літ.Д, житлова площа 24,30 кв.м. (а.с.7, т.1). 28.10.2003 р. було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS], власником вказано [PERSON] ( а.с.8,т.1). На території домоволодіння зазначено будинок жилий 2003 року побудови ( стіни з саману обкладені цеглою, покрівля шифер) літ. А-1, сараї літ. Б,б,б1,б2 - 1960 р.побудови, сарай літ.В , що збудований у 2003 р., літ.Г - гараж 2003 року побудови, літ. Д- вбиральня, N1-2 огорожа, літ. К-колодязь. У матеріалах справи мається заочне рішення Карлівського райсуду від 10.08.2012 р. ( а.с.9 , т.1), яким розірвано шлюб зареєстрований 09.06.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] Згідно домової книги ( а.с.10-11) у буд. [ADDRESS] прописані сторони по справі камерська [PERSON]., [PERSON] та їх дочка [PERSON] 12.03.2004 р. Рішенням ВК Карлівської міськради було дозволено [PERSON] провести будівництво житлового будинку , господарського сараю на присадибній ділянці по [ADDRESS], старий житловий будинок переобладнати під літню кухню та підсобні приміщення ( а.с.12, т.1). 12.04.2004 р. [PERSON] отримала дозвіл на будівництво. До матеріалів додано Договір-розписку ( а.с.60, т.1, оригінал а.с.185,т.1), де зазначається, що [PERSON] та [PERSON] дають своїй дочці [PERSON] 10000 доларів США для побудови їм будинку, на старість вони проживатимуть разом з нею у цьому будинку, дочка буде доглядати їх до смерті. Згідно розписки ( а.с.62, т.1, оригінал а.с.184, т.1) [PERSON], дала дочці [PERSON] кошти у розмірі 700 доларів США на придбання будинку в м. Карлівці як подарунок на восьме березня, зобов*язала її витратити кошти лише на придбання будинку. В судовому засіданні [PERSON] було надано роздруківки нарахованої та виплаченої йому заробітної плати у період з 2009 по 2012 р.р., що підтверджують, той факт, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] пірвісний позивач мав постійну роботу та регулярний дохід. [PERSON] до матеріалів справи додано товарні чеки на будматеріали на загальну суму 21040 грн.( а.с.47-95, т.2), але майже на жодному з них відсутні дані про особу, яка здійснювала покупку, крім того, немає підтверджень тому, що саме ці будматеріали були використані для будинку [ADDRESS] З Висновку №1126 судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2014 р. з додатками ( а.с.187-218, т.1), яка була проведена на замовлення [PERSON], вбачається, що загальна вартість будівельних матеріалів , що були використані при здійсненні будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (за виключенням сараїв Б,б,б1) по [ADDRESS] складає 143376,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. про що вказується у ст. 68 СК України. Як передбачено ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 369 ЦК України передбачено , що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. У Постанові Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд вважає, що розписка від 08.04.2000 р. не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, оскільки в ній зазначається, що відповідачу дарується 700 доларів США, а відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятидесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки правовідносини склалися в 2000 р. (дата написання розписки 08.04.2000 р.), то слід керуватися ст. 244 Цивільного кодексу УРСР, якою передбачено, що договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей- на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Відповідно до офіційного курсу валют, установленого Нацбанком України на 08.04.2000 р. 100 доларів США складало 542,51 грн., відповідно 700 доларів США- 3797,57 грн. Тож, у даному випадку , при укладенні договору дарування грошових коштів між третьою особою та відповідачем за первісним позовом, він мав бути укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально. Більше того, в розписці відсутні ідентифікуючі дані будинку, який повинен бути придбаний на подаровані гроші (номер будинку, вулиця, місто, область). Крім того, в п.2 договорі купівлі- продажу будинку значиться, що продавець отримала гроші за будинок повністю після підписання договору, тобто 20.03.2000 р. Отже, кошти, що значаться в розписці, не могли витрачатися на купівлю будинку по [ADDRESS] оскільки розписка написана через 19 днів після укладання договору купівлі- продажу і датована 08.04.2000 р. Щодо розписки, від 20.01.2002 р., то її також суд вважає не допустимим доказом по справі, оскільки в ній також відсутні ідентифікуючі дані будинку, для будівництва якого надаються кошти (номер будинку, вулиця, місто, область), також, 20.01.2002 р. відповідач- Камерська Н.В. була дружиною позивача. Зі змісту статті 23 Кодекс про шлюб та сім»ю України (діяв з 01.01.1970 р. по 01.01.2004 р.), який діяв на час укладання договору- розписки, передбачено, що угоди одним із подружжя укладаються зі згоди другого подружжя. На укладання договору- розписки від 20.01.2002 р. між дружиною та її батьками позивач своєї згоди не давав, що підтверджується відсутністю його підпису в цьому документі, а тому договір - розписка не може вважатися належним та допустимим доказом по справі. У своєму позові третя особа [PERSON] зазначає, що вона вважає, що у 2000 р. та 2002 р. була членом сім»ї дочки [PERSON] та уклала з нею договір про спільну сумісну діяльність, підтверджує свої вимоги розписками від 20.01.2002 р. та від 08.04.2000 р. , у зв'язку з чим просить суд визнати право власності по 1/3 частці за собою та при житті за [PERSON] на будматеріали, що використані для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], але її вимоги суперечать нормам статтей 156, 64 Житлового кодексу України , де передбачено, що членами сім»ї є особи, які постійно проживають разом із власником (наймачем) будинку та ведуть із ним спільне господарство. Третя особа та померлий [PERSON] не проживали та не вели спільне господарство із позивачем та відповідачем. Більше того, третя особа та її покійний чоловік не були зареєстровані по [ADDRESS] що підтверджується домовою книгою. Лише з 01.01.2004 р. Цивільним кодексом України визначено, що особа може мати кілька місць проживання (ст.29 ЦК України). До цього часу місцем проживання особи вважалося місце її реєстрації . Таким чином, сім»ю в будинку по [ADDRESS] складали позивач, відповідач (за первісним позовом) та дочка- [PERSON], [INFO], отже, посилання третьої особи на п.4 ст.368 Цивільного кодексу України, яка передбачає набуття спільної сумісної власності в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім»ї, є безпідставними. Крім того, [PERSON] ставить питання про визнання права власності на 1/3 ч. будівельних матеріалів при житті за [PERSON] (покійним чоловіком третьої особи), що суперечить чинному законодавству України. оскільки ч. 4 ст.25 Цивільного кодексу України передбачено, що зі смертю особа втрачає свою правоздатність. Третя особа свідомо не зазначає дату смерті [PERSON], оскільки з часу відкриття спадщини ще не минуло 6 місяців, які надаються спадкоємцям для подання заяви про прийняття спадщини (ст.1270 ЦКУ). Таким чином, позовні вимоги щодо спадщини можуть висуватися спадкоємцями лише після 6 місяців після смерті особи та в разі відмови нотаріуса. Тобто, вимоги третьої особи [PERSON] щодо прав померлого чоловіка [PERSON] є безпідставними. Отже, суд вважає , що первісним позивачем [PERSON] доведено , те що будівельні матеріали, використані при здійсненні будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (за виключенням сараїв Б, б, б1) по [ADDRESS] належать на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON], а тому, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 71688 гривень 00 копійок [PERSON] , що становить 1/2 частину використаних будівельних матеріалів, використаних при здійсненні будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (за виключенням сараїв Б, б, б1) по [ADDRESS] Разом з тим, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] з змінами та уточненнями не доведено і немає підстав для його задоволення. Позов третьої особи [PERSON] також не підлягає задоволенню в зв*язку з безпідставністю та обґрунтованістю. Розподіл судових витрат, необхідно вирішити з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved