Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 2/5 частки житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м.; житловою площею - 71,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель цілого будинку, до яких відносяться: хлів 1972 р., прибудова 1979 р., погріб 1972 р., вбиральня 1972 року побудови та огорожа № 1-2, що знаходиться в [ADDRESS] , посилаючись на те, що дана частина будинку належить йому на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 05.02.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., проте в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вона зареєстрована за [PERSON] , в зв`язку з чим він не може реалізувати своє право власності, зареєструвавши його за собою. В судовому засіданні представник позивача адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, посилаючись на надане письмове заперечення (а.с.41-42). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г. 05.02.2008 року, придбав у [PERSON] 2/5 частки житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м.; житловою площею - 71,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель цілого будинку, до яких відносяться: хлів 1972 р., прибудова 1979 р., погріб 1972 р., вбиральня 1972 року побудови та огорожа № 1-2, що знаходиться в [ADDRESS] (копія договору - а.с.6). Інша частина даного будинку, а саме 3/5 частки, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2008 року належить [PERSON] , спадкоємцем якого після смерті є відповідач [PERSON] (копія свідоцтва - а.с.11, копія спадкової справи № 276/2018 - 33-40). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 01.06.2009 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Тетіївська державна нотаріальна контора, про визнання переважного права купівлі частки в спільній частковій власності. На [PERSON] переведено права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 2/5 частки житлового будинку в [ADDRESS] від 05.02.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г. та внесено зміни до реєстраційного запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно Тетіївського МБТІ - в графі власники виключено [PERSON] та включено [PERSON] (копія рішення - а.с. 12-13). На підставі даного рішення 09.03.2011 року Тетіївським МБТІ зареєстровано право власності [PERSON] на 2/5 частки житлового будинку в [ADDRESS] (довідка КП «Тетіївське БТІ від 25.09.2020 року № 338 - а.с.10). Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.04.2011 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01.06.2009 року про переведення на [PERSON] прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 05.02.2008 року було скасоване за новоявленими обставинами. Таким чином права та обов`язки покупця за даним договором були відновлені [PERSON] . Звернувшись до державного реєстратора на нерухоме майно виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області Лавренюк А.В. з метою реєстрації права власності на належні йому 2/5 частки житлового будинку в [ADDRESS] , [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з мотивів наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно - даний об`єкт вже зареєстровано за іншим власником (копія рішення про відмову № 54151524 від 21.09.2020 року - а.с. 8). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України та положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. ст. 321 Цивільного кодексу України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] правомірно набув право власності на 2/5 частки житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м.; житловою площею - 71,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель цілого будинку, до яких відносяться: хлів 1972 р., прибудова 1979 р., погріб 1972 р., вбиральня 1972 року побудови та огорожа № 1-2, що знаходиться в [ADDRESS] , уклавши договір купівлі-продажу частки житлового будинку 05.02.2008 року, проте не може відповідно до закону реалізувати своє право власності та зареєструвати його за собою в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки його право власності оспорюється та не визнається відповідачем [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі ст. 392 ЦК України є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно, а передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Outcome: approved