Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, в якому просить зобов`язати [PERSON] за власний рахунок демонтувати вигрібну яму та відновити попередній стан земельної ділянки. Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони є співвласниками житлового будинку в [ADDRESS] . В 2013 році відповідачем [PERSON] без згоди співвласників домоволодіння, в порушення норм ДБН улаштовано вигрібну яму. 25.04.2018 року Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. За результатами перевірки було виявлено, що [PERSON] виконані самовільні роботи з улаштування вигрібної ями з порушенням п. 3.2б* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого за відсутністю інженерних мереж міської каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Факт виявленого правопорушення був зафіксований: актом щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 25.04.2018 року та протоколом про адміністративне правопорушення від 25.04.2018 року. 08.05.2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700 грн. [PERSON] зазначає, що встановлена вина [PERSON] у влаштуванні вигребу є підтвердженням порушення відповідачем законних прав і інтересів позивача, як співвласника житлового будинку, а тому повний демонтаж вигребу є найбільш доцільним та пропорційним захистом прав позивача. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, зазначивши, що улаштування відповідачем вигрібної ями призводить до руйнування належної позивачу на праві власності чистини домоволодіння, а саме, паркану. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, відзиву на позов не подав. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2008 року на праві спільної часткової власності разом із [PERSON] належало право власності на житловий будинок в [ADDRESS] . 02.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 9/50 частин будинку під [ADDRESS] . Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками житлового будинку під [ADDRESS] . Площа земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні сторін складає 158 кв. м. 25 квітня 2018 року під час виїзду на місце за адресою: [ADDRESS] , згідно із направленням для проведення позапланової перевірки від 13.03.2018 року № 000274, Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Було виявлено, що на об`єкті [PERSON] виконані самовільні роботи з улаштування вигрібної ями з порушенням п. 3.2б* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється, а проект місцевих очисних споруд до каналізації садиб, за відсутністю інженерних мереж міської каналізації, має бути погодженим з органом санепідслужби. Факт виявленого правопорушення був зафіксований матеріалами перевірки: актом, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 000274, приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 25.04.2018 року. 08.05.2018 року була винесена постанова № 283/18 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року залишено без змін, у задоволенні позову [PERSON] до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного казначейства України, третя особа [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено. Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, які склалися між сторонами, суд вважає, що спірні відносини виникли в зв`язку із здійсненням сторонами права власності на житловий будинок та права користування земельною ділянкою, та регулюються Розділом І Книги третьої ЦК України та Главою 23 Розділу V ЗК України. Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами\~ст.\~319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність\~зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що улаштування відповідачем [PERSON] вигрібної ями в порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил порушує його право власності на житловий будинок та право користування земельною ділянкою, так як наявність вигрібної ями призводить до руйнування паркану, який є частиною домоволодіння, що належить позивачу на праві власності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме того, що облаштування [PERSON] та наявність вигрібної ями порушує право власності позивача та руйнує його майно. Суд не приймає доводів позивача про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП як на підставу його позовних вимог, так як зафіксоване правопорушення вчинено у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, та відповідач зазнав негативних наслідків за вчинене правопорушення у вигляді накладення на нього адміністративного стягнення. При цьому, наявність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 96 КУпАП не є безумовною підставою для висновку про порушення прав позивача, як співвласника спірного домоволодіння, без наявності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо порушення його прав, як власника. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: dismissed