Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку на протязі розгляду справи уточнював (а.с.35-36,58-59), в якій просить стягнути з [PERSON] на його коритсь 140584,12 грн. основного боргу, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5702,72 грн., інфляційні витрати у розмірі 58988,27 грн., судовий збір та витрати на правовому допомогу у розмірі 2000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22 липня 2013 року він надав у борг відповідачу 2000 доларів США, які вона зобов'язалась повернути в строк до 01.09.2013 року, якщо відповідачем з ним у строк до 01.08.2013 року не буде укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], про що була складена розписка. Проте відповідач свої зобов'язання не виконала з продажу квартири позивачу, мотивуючи це тим, що процес оформлення квартири видався дуже складним, та постійно просила позивача дати гроші для подальшого оформлення. Позивач посилається на те, що він довіряючи відповідачу, ще не раз надавав їй грошові кошти у борг, а всього на загальну суму 28400 грн. та 4000 доларів США, про що є відповідні відмітки у розписці. У зв'язку з тим, що відповідач не повернула борг, позивач вимушений був звернутися до суду з зазначеними позовними вимогами. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, а саме стягнути з відповідача борг у сумі 4000 доларів США по курсу НБУ на день винесення рішення суду, 28400 грн., 3 % річних від простроченої суми, інфляційні витрати, судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, пояснюючи, що в борг кошти у позивача вона не брала, так як між ними була домовленість про купівлі її квартири, а тому згодна повернути йому 2000 доларів США, як зазначено у розписці. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що зазначена розписка не є договором позики, а тому кошти надані позивачем у розмір 2000 доларів США відповідачу є авансом. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наданої суду розписки, 02 липня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON], 2000 доларів США в рахунок сплати за купівлю квартири розташованої за адресою: с. Холодна Балка, вул. 40 років Жовтня та зобов'язалась до 01 серпня 2013 року укласти нотаріально оформлений договір купівлі-продажу вказаної квартири. У разі відмови від укладання договору купівлі-продажу, [PERSON] зобов'язана повернути вказану суму в строк один місяць з моменту відмови (а.с. 5). У судовому засіданні позивач пояснив, що дійсно він сплатив зазначені кошти в частину сплати за купівлю квартири, та в подальшому сплачував кошти відповідачу, як оплату за купівлю квартири, в борг він [PERSON] кошти не давав. Вважає, що з вини відповідача не було укладено договір купівлі-продажу квартири. В свою чергу відповідач у судовому засіданні пояснила, що в борг у позивача кошти не брала, а отримала зазначені в розписці гроші в рахунок сплати за купівлю позивачем її квартири. Подальші кошти які вона отримувала від позивача, вона вважає такими, що ним сплачувались за проживання у квартирі, тобто як орендна плата. Позивач не заперечував, що дійсно він проживав у квартирі, в той час як відповідач оформлювала документи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом вказаної норми Закону аванс виконує функцію попередньої оплати і підлягає поверненню в усіх випадках невиконання договору. Тобто, встановлено відсутність підстав для застосування до правовідносин, що склалися між сторонами, норм ЦК України, які регулюють позику, оскільки зі змісту наданої розписки від 02 липня 2013 року вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо купівлі-продажу квартири. Отже, відповідно грошові кошти, отримані [PERSON] від позивача, є авансом. Суд вважає, що сума авансу підлягає поверненню у будь-якому випадку стороною яка його отримала. На думку суду, з якої причини не відбулося підписання між сторонами договору купівлі-продажу квартири, правового значення для вирішення спору немає. Приймаючи до уваги фактичні правовідносини, які виникли між сторонами (повернення авансу), суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних та індексу інфляції передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, так як між сторонами не виникло грошових зобов'язань. Згідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. На підтвердження судових витрат позивачем надано до суду квитанцію №08.09-01 від 08 вересня 2014 року за угодою про надання правової допомоги на суму 200 грн. за складання позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2242,41 грн. (а.с. 1,31,32,34,51,59,). Аналізуючи вищезазначене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial