Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення порушень права власності на землю. Вказаний позов надійшов до суду 10.07.2020 року. 10.08.2020 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, судом прийнято до розгляду даний позов в порядку спрощеного позовного провадження. 15.09.2020 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідачів. 16.10.2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачами надано письмові та електронні докази, які долучено до справи, заявлено клопотання про виклик свідків, огляд веб-сайту. 17.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та пояснив, що відповідачі порушили його право власності на земельну ділянку, а саме збудували паркан на ділянках позивача, захопивши значну їх частину, знищили межові знаки, а також викопали став, внаслідок чого дві поворотні точки на межі ділянок опинились в воді і їх неможливо зафіксувати. Просив задовольнити позов. Представник відповідачів адвокат Кондратов М.І. в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснив, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані і не доведені доказами, оскільки відповідачами не вчинялись будь-які дії, спрямовані на порушення права власності на землю споживача. Земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою [PERSON] , була сформована до її придбання [PERSON] та [PERSON] , межа суміжних земельних ділянок була визначена на місцевості, погоджена з позивачем в встановленому законом порядку і не змінювалась. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові та інші докази, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Так, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування. Разом з тим, позивач [PERSON] не надав жодних доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, і підстави для його звільнення від доказування відсутні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №008545 від 14 грудня 2008 року. Крім того, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га в [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою №53542330 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВЕХ №402036 (№ в реєстрі 2063), придбали у [PERSON] в рівних долях по Ѕ частині кожна, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га в [ADDRESS] . На час укладення вказаного договору купівлі-продажу земельна ділянка, що була предметом договору, а саме земельна ділянка була сформована, із визначенням площі, меж та координат на місцевості, мала присвоєний їй кадастровий номер 562088930001:001:0110. Наведене підтверджується письмовими доказами договором купівлі-продажу, державним актом серії ЯД №246693 на ім`я [PERSON] , в якому відображено площу та конфігурацію земельної ділянки, а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в своїх поясненнях зазначили, що між ділянкою, яку придбали відповідачі, та ділянкою, яку в подальшому отримав у власність [PERSON] , існувала чітка межа, позначена на місцевості видимими знаками, а саме дерев`яним парканом з фундаментом. В подальшому, на місці дерев`яного паркану на існуючому фундаменті було споруджено цегляний паркан, який існує на протязі тривалого часу, не зміщувався, не переносився. Таким чином, суд приходить до висновку, що придбана відповідачами у спільну часткову власність земельна ділянка площею 0,25 га в [ADDRESS] існувала як об`єкт цивільних прав, і була сформована в існуючих межах вже на час укладення договору купівлі-продажу в вересні 2007 року, тобто до виникнення права власності на суміжну земельну ділянку у позивача [PERSON] . Внаслідок розподілу придбаної відповідачами земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] отримали у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею по 0,1250 га кожна. Право власності на земельну ділянку [PERSON] посвідчується Державним актом серії ЯМ №992117, право власності [PERSON] Державним актом серії ЯМ №992116. Свідок [PERSON] в своїх поясненнях вказував, що на замовлення відповідачів очолюваною ним організацією було проведено землевпорядні роботи, встановлено та закріплено на місцевості межі суміжних земельних ділянок. При цьому свідок ствердив, що межі на час обстеження ділянок існували, в т.ч. між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] у вигляді кам`яного паркану, що знайшло своє відображення у відповідних документах. Показання свідка в цій частині повністю підтверджуються протоколом встановлення та погодження меж, з якого вбачається, що межа земельної ділянки площею 0,1250 га, яка придбана [PERSON] , проходить на місцевості від В до Г (точки 1,2,3,4) по суміжності з гр. [PERSON] , межа проходить по кам`яному паркану на протязі 90,17 м. Вказаний протокол складено в присутності позивача [PERSON] та підписано ним, будь-яких заперечень з приводу розташування межового знаку (кам`яного паркану) [PERSON] не висловлював. Крім того, відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Межі вказаної земельної ділянки встановлено на місцевості 23.04.2009 року в присутності представників органу місцевого самоврядування Старорафалівської сільської ради, та суміжних землекористувачів, в т.ч. і в присутності позивача [PERSON] , який підписа протокол встановлення та погодження меж і не висловолював будь-яких заперечень щодо місця розташування межових знаків. Аналогічно, відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Таким чином, на час розгляду справи судом відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають у власності земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , площею по 0,1250 га кожна, а також земельні ділянки за цією ж адресою для ведення особистого селянського господарства площею по 0,05 га. При цьому, судом встановлено, що земельні ділянки позивача межують із земельними ділянками, які перебувають у власності позивача [PERSON] , в той час, коли спільної межі між ділянками [PERSON] та [PERSON] немає. У відповідності до п.е) ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Зміст добросусідства у відповідності до ч.3 ст.103 Земельного Кодексу України полягає в тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Як вбачається з ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Разом з тим, позивач [PERSON] не надав суду будь-яких доказів того, що діями відповідачів заподіяно шкоду його правам власника земельних ділянок. В той же час, відповідачі надали суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази того, що з часу придбання ними у власність земельних ділянок в [ADDRESS] , існуюча межа між цими ділянками та ділянками позивача, яка у встановленому порядку була погоджена [PERSON] , змінювалась, а межові знаки змістились чи зникли. Дана обставина крім вказаних вище письмових доказів та показань свідків підтверджується також електронними доказами відеозйомкою місцевості з допомогою квадрокоптера, фотографіями, а також оглянутою судом Публічною кадастровою картою ( [INFO] ). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не доведений, безпідставний, і в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed