Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» (далі ДП «Орджонікідзевугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 березня 2015 року по дату ухвалення рішення та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що з 1983 року позивач був прийнятий в СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», де працював на різних посадах та 16 березня 2015 року була звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію. При звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата: за жовтень 2014 р. суму 8\~650,53 грн., за листопад 2014 р. суму 3\~058,72 грн., за грудень 2014 р. суму 3\~537,22 грн., за січень 2015 р. суму 2\~661,82 грн.; а також заборгованість по компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 4\~715,34 грн., заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в сумі 14\~988,44 грн., а всього: 37\~612,07 грн. Зазначені суми були стягнуті з відповідача на користь позивача наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2015 року № 219/9443/15-ц, але до теперішнього часу відповідачем сплачені не були, у звязку з чим сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача станом на 15 жовтня 2015 року за час затримки розрахунку складає 26\~824,50 грн. Просить суд, у зв'язку з наведеним и обставинами, значні матеріальні та моральні страждання, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 березня 2015 року по дату ухвалення рішення та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. У судові засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлявся належним чином відповідно до\~положень ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до\~ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. З урахуванням ч.2\~ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що, згідно копії трудової книжки позивача, останній знаходився в трудових правовідносинах з відповідачем 1983 року по 16 березня 2015 року і значився на СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» шахтарем, начальником дільниці (а.с.5). Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі\~\~складає: за жовтень 2014 р. суму 8\~650,53 грн., за листопад 2014 р. суму 3\~058,72 грн., за грудень 2014 р. суму 3\~537,22 грн., за січень 2015 р. суму 2\~661,82 грн.; а також заборгованість по компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 4\~715,34 грн., заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в сумі 14\~988,44 грн., а всього: 37\~612,07 грн. Зазначені суми були стягнуті з відповідача на користь позивача наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2015 року № 219/9443/15-ц. Згідно довідки СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» заробітна плата позивача за два місяці, що передують звільненню - грудень 2014 року та січень 2015 року: за грудень 2014р. заробітна плата в сумі 3537,22 грн., у січні 2015 року нараховані відпускні у розмірі 2 661,82 грн. (а.с.6). Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст.233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за\~ст.47 КЗпП України\~роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~\~ Як установлено судом і іншого з матеріалів справи не вбачається, фактичний розрахунок з позивачем на час розгляду справи не проведено. Передбачений ч.1\~ст.117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (Постанова Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13). Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (Постанова Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13). З огляду на викладене, у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення, а лише 27 квітня 2015 року, у роботодавця настає відповідальність, передбачена\~ст.117 КЗпП України, у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, за період з 16 березня 2015 року по день ухвалення рішення - 17 грудня 2015 року включно. З урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі по тексту - Порядок), середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 513,62 грн., виходячи із розрахунку: два місяці, що передують звільненню - грудень 2014 року та січень 2015 року: за грудень 2014р. заробітна плата в сумі 3 537,22 грн., у січні 2015 року нараховані відпускні у розмірі 2 661,82 грн.\~\~ 3 537,22 : 23 (фактично відпрацьовані дні) = 153,79 грн. Згідно розрахунку суду та враховуючи лист Міністерства соціальної політики України від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», в період, за який здійснюється стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 17 березня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно, 191 робочий день, з яких: у березні 2015 року - 11 робочих днів, у квітні 2015 року 21 робочий день, у травні 2015 року 18 робочих днів, у червні 2015 року 20 робочих днів, у липні 2015 року 23 робочих днів, у серпні 2015 року 20 робочих днів, у вересні 2015 року 22 робочих днів, у жовтні 2015 року 22 робочих днів, у листопаді 2015 року 21 робочий день, у грудні 2015 року 13 робочих днів. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 191 день х 153,79 грн. = 29\~373,89 грн. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. За правилом ч.1\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином,\~стаття 237-1 КЗпП\~містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі\~ст. 237-1 КЗпП\~є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена\~ст. 237-1 КЗпП. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті\~3,\~4,\~11,\~31 ЦПК). КЗпП\~не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~ст. 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12). У даному випадку при визначенні розміру компенсації на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, яка виразилась (відповідно до змісту позовної заяви) у моральних переживаннях, суд ураховує наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, а саме несвоєчасна виплата належних йому грошових сум, у звязку чим матеріальне становище позивача погіршилося, що змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя\~\~і відстоювання своїх прав у суді. За наведених обставин суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Указаний\~\~розмір, на переконання суду, буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості. Судові витрати покласти на відповідача у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене, на підставі статей \~47,\~116,\~117, 237-1 КЗпП України, з урахуванням\~Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~з наступними змінами,

Outcome: approved