Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.1990 року він є власником будинку [ADDRESS]. У цьому будинку також зареєстрований [PERSON], який є зятем позивача. Після розірвання шлюбу в березні 2013 року відповідач виїхав із будинку та більше в ньому не проживає. У зв'язку з тим, що відповідач понад 1 рік не проживає у будинку [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що речей і майна [PERSON] у будинку немає, витрати на утримання будинку останній не несе. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу №62 від 07.12.1990 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. 03.02.2007 року відповідач [PERSON] та донька позивача - [PERSON] одружилися. З 18.10.2011 року [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з дружиною та позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.03.2013 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірваний, означеним рішенням суду встановлено, що на час ухвалення рішення сторони проживають окремо. Підтвердженням того, що відповідач не проживає за адресою, за якою зареєстрований, понад 1 рік, є довідка видана виконкомом Пліщинської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №667 від 09.12.2013 року, згідно з якою відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з березня 2013 року за даною адресою не проживає, а також довідка №224 від 24.04.2014 року аналогічного змісту. Крім того, відповідно до акту обстеження проживання [PERSON] у будинковолодінні [PERSON] від 24.04.2014 року встановлено, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з березня 2013 року. Факт не проживання [PERSON] в житловому будинку з березня 2013 року підтвердила свідок [PERSON], яка у судовому засіданні показала, що після розірвання шлюбу [PERSON] забрав свої речі і більше у будинку не проживає, створив нову сім'ю. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Будь-які поважні причини, які б перешкоджали йому проживати у будинку за адресою: [ADDRESS], відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і [PERSON] слід визнати особою, що втратила право користуватися жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Outcome: approved