Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального закладу «Чигиринський навчально-реабілітаційний центр Черкаської обласної ради» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 7930,56 грн. посилаючись на те, що згідно наказу від 30.08.2017 року № 221-к/ос, він був звільнений 31.08.2017 року з посади вихователя у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, однак з ним остаточно був проведений розрахунок лише 29.09.2017 року, а тому, для захисту своїх прав, він звернувся до суду з даними позовними вимогами. Позивач та його представник у судовому засіданні збільшили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 8330,28 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, оскільки невчасний розрахунок з позивачем було проведено не навмисно, а у зв'язку із відсутністю коштів для відповідних виплат. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з'явилась. Суд, вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, позивач, [PERSON], згідно наказу від 30.08.2017 року № 221-к/ос, був звільнений з посади вихователя комунального закладу «Чигиринський навчально-реабілітаційний центр Черкаської обласної ради» 31.08.2017 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 8-9,11). З листа Управління держпраці у Черкаській області № Ф-116/14-01-24/4047 від 12.02.2018 року слідує, що в діях відповідача наявне порушення вимог ст. 116 КЗпП України в частині несвоєчасної виплати [PERSON] остаточного розрахунку при звільненні та рекомендовано останньому звернутися до суду з відповідною заявою (а.с. 10). З урахуванням вище викладеного та даних відомостей нарахування коштів № 241 та № 247, виписки по банківському картковому рахунку [PERSON] за період з 01.07.2017 року по 30.09.2017 року від 05.09.2018 року (а.с. 12) встановлено, що остаточна виплата всіх сум, що належить позивачу при звільненні, була проведена лише 29.09.2017 року, а тому посилання представника відповіача про порушенння позивачем строків звернення до суду нічим не підтверджено. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право ззвернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач до моменту звернення до суду не був належним чином проінформований про розмір його заробітної плати за останній місяць роботи, а тому й не міг знати про факт затримки виплати йому заробітної плати, доказів зворотнього- відповідачем не надано. Так, у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою у Верховним Судом України в постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-139 цс 12. Таким чином, в розрізі даного спору, який виник між сторонами, вбачається, що неплатоспроможність боржника не звільняє його від обов'язку провести компенсаційні виплати на оплату праці в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Як роз'яснено у п.п. 19, 20 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Враховуючи викладене, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України має розраховуватися судом з дня звільнення позивача з 31 серпня 2017 року по день фактичного розрахунку - 29 вересня 2017 року. Середня заробітна плата має бути визначена на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. \~ \~ \~ \~Оскільки, відповідачем не здійснено розрахунку з позивачем при звільненні, вимоги щодо стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в сумі 8330,28 грн. виходячи з наступного розрахунку. \~\~(8011,13 грн.+ 2302,43 грн. ) : 26 робочих днів = 396,68 грн. (середньоденна заробітна плата) (а.с. 40). \~\~Отже, середньоденна заробітна плата, яка складає 396,68 грн. х 21 робочий день (за період з 31.08.2017 року по 28.09.2017 року включно) = 8330,28 грн. \~ \~ \~ \~При цьому, згідно, п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», справляння і сплата прибуткового податку з громадян, військового збору та інших обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця та працівника, відповідальність за перерахування відповідних зборів до бюджету несе роботодавець. Відтак, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов позивача задовольнити повністю. Крім цього слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, однак не стягнення середнього заробітку за час затримки. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved