Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у загальному розмірі 5514 гривень 49 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 червня 2013 року позивача було звільнено відповідно до ст.38 КЗпП України, проте остаточний розрахунок з позивачем в день його звільнення зроблений не був. Позивач зазначає, що з січня 2013 року по день його звільнення заробітна плата йому виплачувалася нерегулярно, на час звільнення заборгованість з заробітної плати склала 2862 гривень 09 копійок. При цьому, у порушення вимог ст.116 КЗпП України з позивачем кінцевий розрахунок у повному обсязі проведений не був. Позивач зазначає, що відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається поділом заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на цей період та за розрахунком позивача становить 2552 гривні 40 копійок, виходячи з того, що відповідач не провів кінцевий розрахунок з ним у період з 01 червня 2013 року по 25 листопада 2013 року. За таких обставин, позивач, посилаючись на положення ст.ст.116, 117 КЗпП України, вважає, що є підстави для задоволення поданого ним позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовної заяві. При цьому пояснив, що він з 2011 року працював у відповідача. 01 червня 2013 року його було звільнено за власним бажанням. Разом з цим, підприємство, у якому він працював, повністю з ним не розрахувалося, не виплатило заборгованість з заробітної плати. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі. При цьому, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Крим Вино» у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходила. У зв'язку з цим, беручи до уваги думку позивача, який у судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, судом після наради на місці була прийнята ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів у справі, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. 01 липня 2011 року згідно наказу №35 позивач був прийнятий на роботу на посаду оператора котельної у ТОВ «Агрофірма Крим Вино». Наказом №14-а від 01 червня 2013 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними відмітками, наявними у трудової книжці позивача (а.с.3). Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу , сформованих 19 листопада 2013 року спеціалістом Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим на час звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата за період з січня 2013 року по червень 2013 року, включно, розмір якої становить 2862 гривні 09 копійок (а.с.4-5) Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення заборгованості з заробітної плати надав суду Індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що у спірний період страхові внески з заробітку [PERSON] не надходили. За таких обставин, суд доходе висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з заробітної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за невиплату розрахунку при звільненні позивача, суд враховує наступне. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у разі звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника. При цьому, відповідач після одержання копії ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви не подавав суду письмові заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення. Більш того, не надав суду докази, які б свідчили про проведення з позивачем кінцевого розрахунку при його звільненні. Таким чином відповідач не довів відсутність своєї вини у непроведенні розрахунку з позивачем. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу, сформованих 19 листопада 2013 року спеціалістом Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим (а.с.4-5) заробітна плата позивача за березень та квітень 2013 року, фактично становила відповідно 606 гривень 49 копійок та 287 гривень. Таким чином, середньомісячна заробітна плата становила 446 гривень 75 копійок, середньоденна - 21 гривна 27 копійок. Враховуючи наведене, суд доходе висновку, що за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01 червня 2013 року по 25 листопада 2013 року на користь позивача належить стягнути 2552 гривні 40 копійок, з врахуванням того, що середньоденна заробітна плата позивача складала 21 гривня 27 копійок та виходячи з наступного розрахунку: 606 гривень 49 копійок (за березень 2013 року) + 287 гривень (за квітень 2013 року) / 42 (кількість робочих днів за період березень - квітень 2013 року) х 120 (кількість робочих днів за період з 01 червня 2013 року по 25 листопада 2013 року). У відповідності зі ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved