Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування належним йому на праві власності житловим будинком по [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачка після припинення шлюбу з початку 2013 року мешкає за іншою адресою, хоча значиться зареєстрованою в належному йому домоволодінні й у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує його права як власника житла. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідачка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 13 травня 2005 року являється одноособовим власником домоволодіння по [ADDRESS], а його колишня дружина [PERSON], шлюб з якою розірвано рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2013 року, з 05 січня 2006 року значиться зареєстрованою за даною адресою, але фактично з березня місяця 2013 року там не проживає, комунальними послугами не користується, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ніжинське МБТІ», витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домової книги, рішення суду про розірвання шлюбу, акту розподілу майна подружжя від 12.03.2013р., довідкою Борзнянського РС УДМС від 19.11.2014р., довідкою депутата Борзнянської міської ради від 11.11.2014р. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідачка в будинку позивача не проживає з березня 2013 року після припинення шлюбу та поділу майна. Відповідачкою всупереч положенням ст.60 ЦПК України не надано суду жодних доказів поважності причин її тривалого непроживання в будинку позивача. Таким чином, оскільки, [PERSON] не має наміру надати належний йому на праві приватної власності житловий будинок для проживання відповідачці, а остання в ньому не проживає без поважних причин понад один рік (з березня 2013 року) і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачеві використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим його законні права та інтереси, з огляду на визнання відповідачкою позову, суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved