Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 18.03.2011 року було прийнято рішення, за яким з позивача на користь відповідача на утримання їх спільного сина [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 16.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що розмір стягуваних із нього аліментів є надто великим, оскільки він має на утриманні, окрім сина позивача та відповідача, ще двох дітей від іншого шлюбу, яких він також зобов'язаний утримувати, надавати їм матеріальну допомогу, утримувати сім'ю, тощо. Вказана обставина не була врахована судом при прийнятті рішення про стягнення із позивача аліментів на користь відповідача у розмірі, який заявлений останньою. Таким чином розмір аліментів, який позивач має сплачувати відповідачу є надто великий, а тому позивач був змушений звернувся до суду із вказаним позовом про зменшення розміру стягуваних із нього аліментів. Розгляд вказаної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з без виклику сторін на підставі ухвали суду від 18.10.2018 року. Зазначеною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи позивача приходить до висновку, що позовні вимоги останнього підлягають до часткового задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 18.03.2011 року було прийнято рішення, за яким з позивача на користь відповідача на утримання їх спільного сина [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 16.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 30.05.2018 року [PERSON] народився [INFO], а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Таким чином суд вважає доведеним обов'язок позивача по утриманні свого сина [PERSON]. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з нормами ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як встановлено судом та стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 06.03.2012 року та серії [NUMBER] від 27.03.2018 року [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані вище діти позивача народженні вже в іншому шлюбі з [PERSON], який був укладений 20.01.2012 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (серії [NUMBER] від 20.01.2012 року). Вказані обставини безумовно впливають на матеріальне становище позивача, та обмежують матеріальні можливості останнього. Відповідно до представлених позивачем документів, за час, що минув з дня проголошення судового рішення змінилися обставини, що слугували для суду для визначення розміру аліментів, які впливають на матеріальне становище позивача, а тому суд вважає, що обставини на які посилається позивач для зменшення розміру аліментів знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Тому очевидним є той факт, що виконання обов'язку по сплаті аліментів у тому стані, який перебуває на час розгляду матеріалів справи в суді, є неможливим та порушує відповідні норми чинного законодавства та права позивача. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Разом з тим суд враховує, що відповідно до вказаних вище свідоцтв про народження позивач є батьком як [PERSON], так і [PERSON] та [PERSON], які так само як і [PERSON] мають право на належне утримання від свого батька. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси усіх трьох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька. Разом із тим сума заявленого позивачем розміру аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітної плати позивача є, на думку суду, не обґрунтованою, оскільки є невиправдано малою, та недостатньою для належного утримання неповнолітньої дитини з урахуванням реалій соціально-економічного життя у країні. Тим більше, що позивач свої зобов'язання по сплаті аліментів виконує не належним чином та має заборгованість по їх сплаті у сумі 25472,89 грн., що стверджується відповідною довідкою-розрахунком виданою Золотоніським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 29.05.2018 року №10096. Як вже зазначалося вище, утримання дитини до досягнення її повноліття на належному рівні є обов'язком обох батьків та не може бути покладеного на одного із них, а тому суд вважає, розмір аліментів, які необхідно стягувати із позивача, з урахуванням обставин життя, які склалися у останнього має становити 1/6 чистини з усіх видів доходів позивача. Доказів неможливості сплати аліментів у зазначеному розмірі позивачем до суду надано не було. За таких обставин, та виходячи із системного аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення, що не буде порушенням вимог чинного законодавства, оскільки можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.,ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Однак суд при винесенні вказаного рішення також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд,

Outcome: partial