Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Надежда», Інспекція ДАБК в Автономної Республіки Крим, про звільнення земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 0124785400 : 23 : 001 : 0703, шляхом знесення будівель та споруд. Позов мотивований тим, що він є власником зазначеної земельної ділянки, проте відповідачка [PERSON] зайняла її та побудувала на неї садовий будинок. Він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про звільнення самовільно зайнятої ділянки, проте відповідачка ігнорувала його вимоги, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до суду з зазначеним позовом. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до Сімферопольської районної державної адміністрації в АР Крим, [PERSON], третя особа - Обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Надежда», про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації № 1376-р від 29.07.2010 року, розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації № 1266-р від 24.06.2011 року та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, яким посвідчується право позивача на спірну земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є членом Обслуговуючого кооперативу садівничого товариства «Надежда», та спірна земельна ділянка була видана їй у користування, про що є відповідні відмітки та членська книжка, у зв'язку з чим [PERSON] зазначена ділянка була надана неправомірно. Ухвалою Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 01.10.2013 року первісний та зустрічний позов були об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали первісний позов, наполягали на його задоволенні з підстав, викладених у ньому. Що стосується зустрічного позову, то вважали його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] ніколи не була головою СТ та не мала право розпорядження земельними ділянками. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та наполягала на задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у ньому, оскільки [PERSON] є членом СТ та отримала спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим повторна передача ділянки [PERSON] є незаконною, у зв'язку з чим наполягала на задоволенні зустрічного позову. Представник третьої особи ОК СТ «Надежда» - Бакланов О.В. в судовому засіданні підтримав первісний позов та зазначив, що [PERSON] ніколи не була головою ОК СТ «Надежда» та здійснювала розподіл земельних ділянок незаконно, без жодних повноважень. Також зазначив, що він неодноразово попереджав [PERSON], щоб вона не починала будівництво, оскільки ділянка їй не належить, проте вона ігнорувала його попередження. Представник третьої особи Сімферопольської районної державної адміністрації АР Крим, в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься письмові заперечення, відповідно до яких адміністрація просить залишити зустрічний позов без задоволення як необґрунтований, оскільки процедура передачі спірної земельної ділянки [PERSON] була проведена відповідно до вимог діючого законодавства. Жодних даних про порушення законних прав [PERSON] при цьому не допущено. Представник третьої особи Інспекції ДАБК в АР Крим в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог та задоволення первісного позову та відмові у задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 892813, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0607 га., розташованою за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення садівництва (а.с. 5). Сторонами у судовому засіданні не заперечувався той факт, що на зазначеної земельної ділянці відповідач за первісним позовом [PERSON] побудувала садибний будинок, у зв'язку з чим відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Крім того, ці обставини підтверджуються із відповіді за підписом голови ОК СТ «Надежда» Бакланова О.В. (а.с. 70). Задовольняючи первісний позов суд виходив з того, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з положеннями частин 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову та вважає за необхідне зобов'язати [PERSON], звільнити спірну земельну ділянку, шляхом зобов'язання [PERSON] за власний рахунок знести самовільні будівлі, надвірні і господарські споруди та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, оскільки відновлення її первісного стану відповідає вимогам про знесення будівлі та звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку суд виходив з того, що [PERSON] ніколи членом ОК «СТ «Надежда» не була, спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку не отримувала. Суд не приймає до уваги документи, надані з боку представника [PERSON], які свідчать про набуто членство у кооперативі, оскільки в них зазначено, що вони видані головою ОК «СТ «Надежда» [PERSON], тоді як відповідно до довідки Головного управління статистики в АР Крим № 03.3-14/1073 від 07.10.2013 року керівником ОК «СТ «Надежда» є Бакланов Олексій Володимирович. Державна реєстрація СТ здійснена 23.02.1991 року. До 11.04.2007 року керівником була [PERSON]. В період з 18.07.1995 року по 24.04.1998 року керівником була [PERSON]. Жодних даних про те, що головою СТ була [PERSON] в матеріалах справи немає (а.с. 27). Згідно ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Згідно зі ст. 118 Земельного кодексу України надання земельної ділянки відбувається за результатами розгляду відповідного звернення. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення що і було зроблено сільською радою відносно [PERSON] Відповідно до ст. 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути), та ін. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про землеустрій» Врахування громадських інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає в прогнозуванні та забезпеченні комплексного розвитку соціальної та інженерної інфраструктури території. Врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю. Як передбачене ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Жодних доказів того, що рішеннями, що оскаржує [PERSON] порушено її права суду не надано. На підставі наведеного суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved