Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 30 листопада 2013 року близько 1 год. ночі по вул. Миру в смт Білогір'я Хмельницької області на нього здійснено наїзд автомобілем ВАЗ-211540 (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON], внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому піраміди лівої скроневої кістки з переходом на луску без зміщення, забою головного мозку, рани лівої тімяної ділянки голови з розвитком травматичного шоку легкого ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння. Крім того, йому заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому обох сідничних кісток, лівої лонної кістки, розриву лонного зчленування, вивих лівого стегна, компресійного перелому тіла 5-го поперекового хребця, перелому заднього краю кульшової западини зліва, крововиливів у ділянці тазу, лівої поперекової ділянки. Позивачем заявлено остаточну вимогу стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі [PERSON] «СТ «Іллічівське»), яким була застрахована цивільна відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу, на свою користь 22149,48 грн. матеріальної шкоди, завданої життю та здоровю (складається з витрат на лікування в 2013-2014 р.р. в сумі 16894,99 грн. та витрат на лікування в 2015 р. в сумі 5254,49 грн.), 2720,00 грн. матеріальної шкоди (вартість зіпсованого внаслідок ДТП одягу), 35224,00 грн. шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2016 року, 25290,52 грн. шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 01 травня 2016 року по травень 2019 року, визначену в межах ліміту, 14616,00 грн. шкоди у звязку з стійкою втратою працездатності та 4864 грн. моральної шкоди. Крім того, позивачем заявлено остаточну вимогу стягнути з [PERSON] на свою користь 26909,48 грн. шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності в частині суми, що перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, 4787,53 грн. матеріальної шкоди (вартість матрацу ортопедичного в сумі 1020,00 грн., транспортних послуг в сумі 2051,73 грн., послуг адвоката в сумі 1500 грн., вартість постільної білизни, рушника в сумі 215,80 грн.) та 174136,00 грн. заподіяної моральної шкоди. В ході судового розгляду позивач та його представник свої вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та заявах про збільшення і уточнення позовних вимог. Від представника відповідача [PERSON] «СТ «Іллічівське» [PERSON] надійшли письмові заперечення проти позову, згідно яких страховик визнає позовні вимоги частково. Зокрема, вважає підставною вимогу страхового відшкодування шкоди, повязаної з тимчасовою втратою працездатності, в сумі 7754,60 грн. за 191 день стаціонарного та амбулаторного лікування, а також 13764,00 грн. страхового відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності. Підстав для виплати страхового відшкодування витрат, повязаних з лікуванням потерпілого, страхове товариство не вбачає, оскільки в матеріалах справи відсутні більшість медичних документів щодо призначеного позивачу лікування. Сума заявлених до стягнення витрат в сумі 5634,49 грн. після винесення вироку, хоч і підтверджує факт придбання медикаментів, однак ці витрати та необхідність їх здійснення для лікування саме позивача не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя та не були призначені лікарями, тому позовна вимога в цій частині є необґрунтованою. Крім того, зазначає, що, згідно наявних в матеріалах справи двох розписок, батьки позивача отримали від батька [PERSON] грошові кошти на загальну суму 21000 грн. на лікування позивача, тому стягнення витрат на лікування призведе до подвійного відшкодування одного і того ж виду виплат на користь однієї особи, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства та способам захисту цивільних прав та інтересів. Представник страхової компанії також не визнає позову в частині стягнення страхового відшкодування матеріальних витрат позивача за пошкоджений одяг в сумі 2720 грн., так як ці витрати не відносяться до витрат, повязаних з лікуванням потерпілого. В своїх письмових запереченнях та в ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] звертає увагу, що страхове товариство жодних прав позивача не порушувало, оскільки заяв про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами від нього не надходило. Подане ним повідомлення від 23 червня 2015 року лише доводить до відома страховика факт наявності страхового випадку, однак згідно законодавства не являється підставою для виплати страхового відшкодування. За наявності належним чином оформленої заяви було б прийняте відповідне рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди не визнає, так як матеріальна шкода відшкодована, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди покладається на розсуд суду. Пояснив, що керуючи автомобілем бачив, як попереду автомобіля зліва направо переходив дорогу пішохід з накинутим на голову капюшоном. Посигналив йому та виїхав на смугу зустрічного руху для обїзду пішохода, так як встиг би його обїхати зліва по ходу свого руху, однак пішохід раптово зупинився та став розвертатися, щоб йти назад, тому вже не встиг зупинити автомобіль. [PERSON], представник відповідача [PERSON], вважає, що обовязок по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП покладається на страхову компанію, яка застрахувала відповідальність власника транспортного засобу - винуватця ДТП, а не на самого винуватця. При визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди просить суд врахувати грубу необережність самого потерпілого [PERSON], який в темну пору доби, в темному одязі, з капюшоном на голові та йшов по проїжджій частині дороги, що в кінцевому результаті і призвело до зіткнення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року [PERSON] визнаний винним в тому, що 30 листопада 2013 року, близько 1 год. ночі, керуючи автомобілем ВАЗ-211540 з реєстраційним номером ВХ9521ВН по вул. Миру в смт Білогір'я Хмельницької області, рухаючись в напрямку с. Гулівці Білогірського району, порушив п.п. 1.5, 2.3, 10.1, 11.3, 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху, допустив неуважність, перед перестроюванням на зустрічну смугу не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків виїхав пасмугу зустрічного руху не для обгону чи для обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїжджої частини, рухаючись в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості їхав зі швидкістю руху, яка не дозволила йому зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку він обєктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного обїзду потерпілого вчинив наїзд на пішохода [PERSON], який рухався у попутному для автомобіля напрямку по краю зустрічної смуги руху (т. 1 а.с. 124-137, т. 2 а.с. 119-126). Зазначені обставини, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування. У звязку з отриманими травмами позивач перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Білогірської центральної районної лікарні стаціонарно з 30 листопада 2013 року по 08 січня 2014 року, амбулаторно з 09 січня по 26 травня 2014 року, та стаціонарно з 06 по 22 квітня 2015 року, а також стаціонарно в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні з 26 лютого по 02 березня 2015 року, що підтверджується виписними епікризами обласної лікарні та довідкою Білогірської ЦРЛ від 07 липня 2015 року про термін тимчасової непрацездатності для подання до страхової організації (т. 2 а.с. 31, 31 зворот, 73). [PERSON] присвоєно ІІІ групу інвалідності з 14 квітня 2014 р. по 01 травня 2015 року та з 01 травня 2015 року по 01 червня 2019 року згідно довідок Хмельницької міжрегіональної травматолого-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії від 14 квітня 2014 року та від 18 травня 2016 року (т. 1 а.с. 28 зворот та т. 2 а.с. 132, 133). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон № 1961-VI) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Згідно ст.ст. 6, 22 Закону № 1961-VI, в разі настання страхового випадку, тобто дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана з стійкою втратою працездатності потерпілим; та моральна шкода, що полягає у фізичною болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (ст. 23 Закону № 1961-VI). У звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя (п. 24.1 Закону № 1961-VI). Позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності здійснення витрат на оздоровчий курс у ТОВ «Центр лікування хребта та суглобів «КІНЕЗІС» на суму 1680 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 7043 від 02 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 122), придбання матрацу ортопедичного вартістю 1020,00 грн. (т. 1 а.с. 117), постільної білизни та рушника на суму 215,80 грн. (т. 1 а.с. 121), тому судом не вбачається підстав для стягнення цих витрат. Позивачем не надані докази на підтвердження факту зіпсування одягу та взуття внаслідок ДТП, так як надані накладні приватних підприємців про придбання взуття та одягу від 14 березня 2014 р. (т. 1 а.с. 117, т. 2 а.с. 78, 79) підтверджують лише факт придбання одягу та взуття уже після пригоди, тому сума у 2720 грн. стягненню не підлягає. Позивачем також не обґрунтовано підстав для стягнення витрат на послуги адвоката в сумі 1500 грн., оскільки з наданої квитанції (т. 1 а.с. 122) вбачається лише, що адвокату [PERSON] доручено представляти інтереси [PERSON] в прокуратурі та суді, жодних інших доказів на підтвердження повязаності цих витрат зі спором, який розглядається, стороною позивача не надано, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Надані позивачем переліки препаратів в обґрунтування вимог стягнення витрат на придбання лікарських засобів на загальну суму 2184,25 грн. та 276,70 грн. (т. 1 а.с. 205) не являються первинними документами на підтвердження факту придбання, тому судом до уваги в якості доказу не приймаються. Позивачем надано первинні документи про придбання лікарських засобів на загальну суму 19626,29 грн., здійснені 30 листопада, 1, 2, 3, 4, 6, 9, 10, 11, 13, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26, 28, 29 та 30 грудня 2013 року, 10 та 11 січня, 3 та 12 березня, 9 червня, 02 та 12 липня 2014 року, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 16 та 24 квітня 2015 року (т. 1, а.с. 101-116, 118, 121, 202-204а). Згідно розписок [PERSON] від 17 грудня 2013 року та [PERSON] від 30 грудня 2013 року вбачається, що вони отримали від [PERSON] на лікування свого сина [PERSON] 15000 грн. та 6000 грн. відповідно (т. 1 а.с. 3), дану обставину визнав і сам позивач в судовому засіданні, тому підстав для повторного стягнення витрат на лікування потерпілого немає, оскільки право потерпілого на відшкодування збитків, передбачене п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України, відновлене. Суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про використання отриманих від батька винуватця ДТП коштів в сумі 21000 грн. на відшкодування витрат на придбання ліків, по яких відсутні первинні документи на підтвердження їх придбання, оскільки не надано жодних доказів здійснення цих витрат. Позивачем надано первинні документи про підтвердження понесення витрат на придбання пального та квитків на автобус у період перебування потерпілого на лікування на загальну суму 1737,62 грн. (т. 1 а.с. 119-121, 204а), тому дані витрати є обгрунтованими. Витрати на транспорт підлягають стягненню лише з заподіювача шкоди, так як позивачем не надано доказів на підтвердження доставки саме потерпілого до закладу охорони здоров'я, що є необхідною умовою для включення цих витрат до страхового відшкодування витрат на лікування потерпілого згідно п. 24.1 Закону № 1961-VI. Таким чином, доказані витрати на лікування потерпілого є меншими від суми добровільно сплаченого відшкодування і не можуть бути повторно стягнені з страхової компанії, тому стягненню з винуватця ДТП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає різниця між сумою витрат на лікування і транспортних витрат та сумою добровільного відшкодування шкоди, яка становить 363,91 грн. (19626,29 грн. + 4380,80 грн. - 21000,00 грн. = 363,91 грн.). Стягненню з страхової компанії підлягає шкода, пов'язана з тимчасовою та стійкою втратами працездатності. Статтею 25 Закону № 1961-VI визначено, що у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовується не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого [PERSON], який є непрацюючою повнолітньою особою, оцінюються в розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленою чинним законодавством. Таким чином, страхове відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності, становить 7919,19 грн., розмір якого розрахований наступним чином: - 1206,71 грн. = 32 дні з 30.11.2013 р. по 31.12.13 р. х (1147 грн. (мінімальна зарплата за цей період 2013 року) х 12 міс. / 365 днів); - 5806,36 грн. = 145 днів з 01.01.2014 р. по 26.05.2014 р. х (1218 грн. (мінімальна зарплата за цей період 2014 року) х 12 міс. / 365 днів); - 906,08 грн. = 20 днів з 26.02.2015 р. та 02.03.2015 р. та 06.04.2015 р. по 22.04.2015 р. х (1378 грн. (мінімальна зарплата за цей період 2015 року) х 12 міс. / 365 днів). Розміри шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності, за періоди з 01 грудня 2013 року по 01 травня 2016 року та з 01 травня 2016 року по 01 червня 2019 року, визначені позивачем, не відповідають вимогам вищезазначеним ст. 25 Закону № 1961-VI, тому стягненню підлягає сума, визначена судом. Пунктом 26.1 ст. 26 Закону № 1961-VI визначено, що шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, відшкодовується в розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Так як позивач не надав доказів для визначення розміру втрати його працездатності внаслідок ДТП, тому стягненню підлягає мінімальний розмір страхового відшкодування, який визначений п. 26.2 ст. 26 Закону № 1961-VI і становить, у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, 12 заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Мінімальна заробітна плата станом на 30 листопада 2013 року становить 1147 грн./міс., а не 1450 грн., як зазначає позивач, тому сума страхового відшкодування, пов'язана із стійкою втратою працездатності, становить 13764,00 грн. Статтею 26-1 Закону № 1961-VI передбачено відшкодування страховиком потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час ДТП, моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Страхова виплата за шкоду, заподіяну здоровю, становить 21683,15 грн., тому стягненню, в якості моральної шкоди, підлягає 5 % від цієї суми 1084,16 грн. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди також залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України. Розділом 4 Правил дорожнього руху визначені обовязки і права пішоходів. Зокрема, пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїжджої частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху (п. 4.1 ПДР). У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїжджою частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху (п. 4.4 ПДР). Пішоходам забороняється виходити на проїжджу частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, (п. «а» п. 4.14 ПДР). В ході розгляду кримінальної справи судом було допитано свідка [PERSON], який пояснив, що неподалік місця зіткнення обігнав хлопця, який ішов з надітим на голову капюшоном з лівої сторони дороги ближче до її середньої полоси. Повертаючись через 20 хвилин побачив на дорозі автомобіль з увімкненими фарами, який стояв на зустрічній смузі руху, що ближче до центру дороги, перед автомобілем лежав хлопець, біля нього грала музика. З протоколу огляду місця події вбачається, що дрібні уламки пластику з автомобіля розкидані по зустрічній смузі по ходу руху автомобіля відповідача. Тілесні ушкодження потерпілого локалізовані на лівій задній частині його тіла. За таких обставин, а також враховуючи надані в ході судового розгляду як кримінальної, так і даної справи, показання відповідача [PERSON], суд вбачає, що потерпілий, перебуваючи на краю проїжджої частини зустрічної смуги руху, почав переходити проїжджу частину дороги, але повернувся назад і попав під автомобіль, який його обїжджав. Суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що в момент зіткнення він повернувся дещо ліворуч, що спричинило отримання тілесних ушкоджень на задній лівій поверхні тіла, оскільки в ході судового розгляду кримінальної справи він про дані обставини не вказував, зазначивши лише, що відчув удар ззаду. Таким чином, груба необережність потерпілого, яка полягає в тому, що він, в темну пору доби, не виділивши себе, з накинутим на голову капюшоном та увімкненою в телефоні музикою, що обмежувало сприйняття дорожньої обстановки, вийшов на проїжджу частину дороги, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, сприяла виникненню шкоди, що підлягає врахуванню при визначенні розміру грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 50000 грн., що еквівалентно розміру мінімальної заробітної плати приблизно за три роки на день ухвалення рішення. Судовий збір з страхової компанії та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 21,71 % та 24,47 % відповідно.

Outcome: partial