Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім нього, зареєстрований, у тому числі, його брат - [PERSON] . Однак останній уже понад 5 років не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не бере ніякої участі у витратах пов`язаних із утриманням будинку. У зв`язку з цим, позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою від 11.11.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач в судове засіданні не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності (а.с. 2). Відповідач копію ухвали від 11.11.2020 та доданих до неї матеріалів позовної заяви фактично не отримав. Поштове відправлення, яке направлялось за його зареєстрованим місцем проживання повернулось без вручення з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с. 18-19). Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, з урахуванням положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та доданих до неї матеріалів позовної заяви. Відповідач відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи без учасників справи, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності з 27.06.1996 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). У вказаному будинку зареєстровані позивач [PERSON] , його брат - відповідач [PERSON] , племінник [PERSON] , племінниця [PERSON] , онук брата [PERSON] , онук брата [PERSON] (а.с. 6). Разом з тим, відповідно до довідки Обухівської сільської ради № 608 від 29.10.2020, [PERSON] за місцем реєстрації уже більше року не проживає (а.с. 7). Даний факт також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 29.10.2020, що складений комісією у складі сільського голови, секретаря та депутата сільської ради (а.с. 8). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач є членом сім`ї власника будинку, понад один рік за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved