Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 20.01.2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір), загальною площею 71,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Того ж дня даний договір був посвідчений третьою особою по справі - Приватним нотаріусом КМНО Петріцькою А.П. Також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №8429702 про реєстрацію права власності на зазначену квартиру на [PERSON] Однак, вищевказаний договір [PERSON] було укладено внаслідок збігу для нього тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину - [PERSON] скористався. Правочин було вчинено добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. За відсутності тяжких обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] був вимушений продати свою квартиру брату - відповідачу [PERSON], оскільки заборгував позивачу та [PERSON] велику суму грошових коштів, а також у зв'язку з необхідністю лікування. З Договору та платіжних документів випливає, що сума угоди складала 755525 грн., однак, реальна ринкова вартість квартири станом на 20.01.2015 року становила 962536 грн., тобто на 21,51% від суми угоди, що підтверджується висновком експертної установи, складеним за замовленням позивача. Таким чином, позивач вважає, що відповідач [PERSON] уклав Договір на вкрай невигідних для себе умовах та під впливом тяжких обставин, а тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.01.2015 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Петріцькою А.П., повернути сторони в первинний стан, а також стягнути на його користь з [PERSON] витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала, обґрунтовуючи наступним. Позовні вимоги [PERSON] є незаконними та необґрунтованими, обставини, викладені в позові, не відповідають дійсності, жодного доказу в підтвердження того, яким саме чином було порушено права позивача, ним не було надано. [PERSON] не був стороною оспорюваного договору і йому не можуть бути відомі обставини, якими керувались відповідачі при його укладенні. Крім того, твердження позивача про те, що боргові зобов'язання відповідача [PERSON] перед [PERSON] та [PERSON], а також операція на нозі [PERSON] є тяжкими обставинами, ґрунтуються лише на припущеннях, а тому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення на позовну заяву, які вмотивовані наступним. Відповідач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS]. Дану квартиру він отримав від своїх батьків, які на сьогоднішній день померли. Користуючись своїм правом власності, 20.01.2015 року він уклав договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з [PERSON] Посвідчення Договору здійснювала Приватний нотаріус КМНО Петріцька А.П. Перед посвідченням Договору нотаріус перевірила наявність арештів та інших обмежень, які могли б бути перешкодою для укладання такого договору, оскільки жодних перешкод виявлено не було, Договір було укладено відповідно до вимог законодавства. Позивач не є стороною Договору, який він визнає недійсним, а отже, не уповноважений оцінювати вигідним чи ні для відповідача [PERSON] був продаж даної квартири. Між сторонами Договору було досягнуто згоди стосовно всіх умов та ціни договору. Здійснена позивачем оцінка вартості квартири не може братися до уваги, оскільки сторони правочину вправі самостійно встановлювати ціну договору. Здійснивши продаж квартири, [PERSON] отримав кошти від [PERSON] в повному обсязі. Виконання грошових зобов'язань перед позивачем здійснюється належним чином на підставі рішення суду у справі №754/20026/14-ц через Державну виконавчу службу. Крім того, подібний спір про визнання даного правочину недійсним вже розглядався судом (справа №754/717/16-ц) та вимоги позивача були залишені без задоволення. А тому, [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу за його відсутності. Третя особа - Приватний нотаріус КМНО Петріцька А.П. в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 105). За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності нез'явившихся осіб. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 20.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір), загальною площею 71,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі вищезазначеного Договору (а.с. 8). Сторона позивача вважає, що вищезазначений правочин був вчинений відповідачем [PERSON] під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. В матеріалах справи міститься копія рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус КМНО Петріцька А.П., Реєстраційна служба Головного управління міністерства юстиції України про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, відповідно до якого в задоволенні вимог [PERSON] відмовлено та скасовано арешт, накладений ухвалою суду від 08.02.2016 року на квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.01.2015 року (а.с. 50-56). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 208 ЦК України, встановлено, які саме правочини належить вчиняти у письмовій формі: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Статтею 216 ЦК України передбачено наступні правові наслідки недійсності правочину: 1) недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2) якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3) правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4) правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5) вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Судом було встановлено, що на момент продажу квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] був її законним власником, а отже, згідно законодавства, мав право вільно на власний розсуд розпоряджатись нею, як своєю власністю. На момент укладення Договору вказана квартира не була під арештом, жодних прав у третіх осіб щодо неї не було, а наявність грошових зобов'язань у відповідача [PERSON] перед іншими особами ніяким чином не перешкоджає його праву вільно розпоряджатись своєю власністю. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. В якості доказів, підтверджуючих факт того, що оспорюваний правочин був вчинений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, представником позивача було надано наступні документи: - копію розписки, з якої вбачається, що [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 доларів (а.с. 9); - копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, поданої 03.12.2014 року до Деснянського районного суду м. Києва (а.с. 9 (зворот)-12); - копію висновку експертного оціночно-будівельного дослідження №2-20/09 від 20.09.2016 року (а.с. 12 (зворот)-17); - копію довідки КМКЛШМД, виданої [PERSON] (а.с. 19); - копію договору оренди кімнати від 26.01.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передає, а [PERSON] приймає в тимчасове платне користування ( в оренду) для проживання частину житлового будинку (а.с. 19 (зворот)-20); - копію акта приймання-передачі кімнати, який є додатком №1 до договору оренди кімнати від 26.01.2015 року (а.с. 20 (зворот)); - копію заяви [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] орендує одну кімнату в будинку, який перебуває у її власності (а.с. 21). Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, чого суд по даній справі не вбачає. Аналогічний правовий висновок був висловлений колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 06.04.2016 року по справі № 6-551цс16. Згідно приписів ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності,

Outcome: dismissed