Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач посилається на те, що у вересні 2014 року між ним і відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала у нього грошові кошти в розмірі 66\~000 грн., які зобов'язалася повернути до 10 січня 2015 року. Про отримання коштів відповідачкою було надано письмову розписку. Оскільки у визначений строк відповідачка борг не повернула, його неодноразові вимоги повернути кошти ігнорує, тому просить стягнути з відповідачки в судовому порядку борг за договором позики в розмірі 66\~000 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1\~980 грн., 2\~593 грн. інфляційних втрат та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вона не брала у позивача грошові кошти, а розпису про позику написала під його психологічним тиском, оскільки, працюючи продавцем в магазині відповідача, допустила розтрату товаро-матеріальних цінностей і з метою уникнення відповідальності за це написала йому розписку про позику грошей. Тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки також просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що факту передачі грошової суми позичальнику не було, а наявність самої розписки не є підставою для задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та її представника, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач передав у власність відповідачці грошові кошти у сумі 66\~000 грн., які остання зобовязувалася повернути йому до 10 січня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики грошей 12 вересня 2014 року відповідачкою (позичальником) було надано позивачу (позикодавцю) письмову розписку, яка надана позивачем суду. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідачка в добровільному порядку свої зобовязання не виконує і грошові кошти не повертає, то вони підлягають стягненню на користь позивача в судовому порядку. Одночасно підлягають відшкодуванню на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми, що передбачено положеннями ст.625 ЦК України, і становить 1\~980 грн., 2\~593 грн. інфляційних втрат та судові витрати по справі в розмірі 705 грн. 73 коп.

Outcome: approved