Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що вів є власником приватного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У 2012 році він надав дозвіл на реєстрацію у вказаному будинку [PERSON], яка з часу реєстрації за даною адресою не проживала. Місце проживання відповідача з 2012 року позивачу невідомо. [PERSON] не проживає в будинку більше року, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що порушує його права, оскільки він не несе додаткові витрати у зв'язку із сплатою комунальних послуг. Позивач просить визнати [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом за адресою: м. Хмельницький, вул. Південна, будинок №11. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, і від неї не надійшло повідомлень про причини неявки. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст. І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно зі ст. 72 Житлового кодексу України в судовому порядку особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Судом встановлено, що [PERSON] є власником приватного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У 2012 році він надав дозвіл на реєстрацію у вказаному будинку [PERSON], яка з часу реєстрації за даною адресою не проживала. Місце проживання відповідача з 2012 року позивачу невідомо. [PERSON] не проживає в будинку більше року, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою. Факт не проживання відповідача в означеному будинку понад рік без поважних причин, підтверджується показаннями як свідків [PERSON] та [PERSON] Суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо втрати [PERSON] права на користування будинком [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки остання понад рік не проживає у будинку без поважних причин. Суд приходить до висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту.

Outcome: approved