Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Золочівська РДА Львівської області як орган опіки і піклування, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини та просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з дочкою [PERSON] та встановити наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: з 01 по 03 число кожного місяця, з 15 по 17 число кожного місяця, 14 лютого кожного року, 03-04 жовтня кожного року, 19-20 березня кожного року, 14 днів у липні-серпні кожного року для літнього відпочинку та 14 днів у грудні-січні кожного року для зимового відпочинку. В обгрунтування позову вказав, що у нього з відповідачкою від шлюбу є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 28.11.2019, згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з [PERSON] та перебуває на її утриманні. З грудня 2019 року відповідачка почала чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, вимагати кошти за кожне побачення з дитиною, погрожує не давати дитину для побачень. Позивач зазначає, що бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, а тому просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною та визначити способи участі у вихованні дитини. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує обставини наведені позивачем у позовній заяві. Вказує, що жодних перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною вона не чинила, доказів такого позивачем не подано. Відповідачка не заперечує права позивача спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, однак не погоджується із запропонованим позивачем графіком побачень із дитиною. Зазначає, що [PERSON] з грудня 2019 по день подання відзиву (23.10.2020) жодного разу не бачився з дочкою [PERSON] , якій тільки виповнилось три роки, а тому побачення без участі матері можуть викликати у дитини стрес, незрозумілі емоції. Просить суд встановити способи участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною першої суботи та третьої неділі кожного місяця з 10 до 15 години у присутності матері або у присутності психолога. Позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що у певні періоди позивачка давала йому можливість спілкуватися з дитиною. Проте мали місце випадки коли вони зазделегідь домовлялися про побачення з донькою, але позивачка в останній момент змінювала свої плани і не давала йому можливості побачити доньку. Зазначив, що після грудня 2019 року він робив спроби зустрітись із дочкою, зокрема в січні 2020 року, однак відповідачка йому в цьому перешкоджала. Крім того підтвердив, що позивачка вимагала кошти за побачення з донькою, на підтвердження чого долучив листування у застосунку Viber. Також, на підтвердження факту надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки, позивач долучив виписку із розрахункового рахунку. Відповідачка подала заперечення, у якому вказала, що коштів, які надає позивач недостатньо для утримання дитини у Республіці Польща. Щодо наданої позивачем переписки у застосунку Viber вважає таку неналежним доказом, оскільки з такої неможливо встановити чи відправлялись повідомлення з дійсного акаунта відповідача. Вважає, що спілкування позивача з дитиною повинно відбуватися у її присутності чи присутності психолога, в іншому випадку це матиме негативний вплив на психічний стан дитини. Третя особа Золочівська РДА Львівської області як орган опіки та піклування пояснення по справі не подала, водночас подала висновок про визначення способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] . В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Надав пояснення, що дитина знає його і сприймає як батька, жодного бар`єру у спілкуванні між ними не існує. Дочка проводила з ним літню відпустку на морі у відсутності матері. Зазначає, що під час розгляду справи він відвідував дочку і спілкувався з нею, дочка впізнала його, проводила з ним час у відсутності матері. Щодо графіку побачень із донькою, позивач просив врахувати, що відповідачка із донькою проживає у Польщі, він проживає в Україні, а тому, враховуючи специфіку перетину державного кордону, карантинні обмеження, вважає запропонований ним графік найбільш оптимальним. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти спілкування [PERSON] із донькою. Жодних перешкод позивачу вона не чинила і не чинить. Вважає, що позивач, як батько, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Водночас, зважаючи на прив`язаність дитини до неї, вважає, що доцільно визначити саме запропоновані нею способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Зазначила, що позивач тривалий час не проживає з ними, не відвідував дитину більше року, а тому побачення [PERSON] з донькою у її відсутності є передчасними. Після останньої зустрічі доньки із батьком у дитини були тривожні відчуття, вона просила більше на залишати її наодинці з батьком. Представник третьої особи просив суд визначити способи участі позивача у вихованні та спілкуванні із дочкою згідно висновку органу опіки і піклування. Позивач, в ході розгляду справи по суті, заявив клопотання про допит в якості свідка психолога [PERSON] , в задоволенні якого судом відмовлено. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії скороченого витягу зі свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану у Хожові, Республіка Польща, [PERSON] народилася [INFO] її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28.11.2019 у справі №445/1997/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 23.03.2017 у виконавчому комітеті Підлипецької сільської ради Золочівського району Львівської області, актовий запис №02. Із листа Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області від 26.06.2020 №УПНП №2632/Д-12 вбачається, що 17.06.2020 позивач звертався до органу Національної поліції з приводу перешкоджання йому [PERSON] у зустрічі із донькою. Згідно висновку комісії районної державної адміністрації питань захисту прав дитини від 24.12.2020 №1, затвердженого розпорядженням голови Золочівської райдержадміністрації від 12.01.2021 №5 [PERSON] має право на спільне проведення часу з донькою [PERSON] один раз в місяць в присутності матері [PERSON] за місцем перебування дитини, з дотриманням карантинних вимог. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Враховуючи, що в ході судового розгляду не здобуто доказів, які б свідчили про обмеження права позивача на спілкування з донькою, як і доказів того що таке спілкування має чи може мати негативний вплив на дитину, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] має право на спілкування з дитиною. При цьому, на переконання суду таке право позивача не може ставитися в залежність від того чи в достатньому розмірі він надає матеріальне утримання дитині. З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з цього приводу. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Аналізуючи наявні у справі докази в сукупності з вищевказаними правовими нормами, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Вирішуючи питання участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Досліджуючи висновок органу опіки та піклування від 24.12.2020 №1, суд вважає, що такий є необґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а тому не бере його до уваги. Зокрема, при постановленні висновку органом опіки та піклування не заслухано думку батька, не враховано думку матері, яку остання висловила у відзиві на позов, та необґрунтовано встановлено інший порядок участі позивача у спілкуванні з дитиною. Крім того, у висновку не обґрунтовано чому спілкування батька з дитиною повинно відбуватися виключно у присутності матері, комісією не досліджено питання того чи готова дитина психологічно до спілкування із батьком у відсутності матері. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд враховує вік дитини, який свідчить про досягнення нею певного ступеня розвитку, що дозволяє їй перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати їй істотної шкоди. Також, суд враховує, що між сторонами склалися неприязні відносини, які перешкоджатимуть відновленню батьківських стосунків із дитиною, та не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей. Таким чином, враховуючи думку відповідачки, а також беручи до уваги, що у спілкуванні позивача із дочкою була перерва тривалістю близько одного року, суд приходить до переконання, що перші шість місяців, з метою адаптації дитини, такі зустрічі доцільно проводити з матір`ю, проте в подальшому такі зустрічі мають бути без присутності останньої, в тому числі за місцем тимчасового проживання позивача, з метою надання можливості батьку відновити контакт з дитиною, та забезпечити їм комфортне спокійне спілкування без впливу матері. Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, відповідатиме її можливості у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її фізичний та духовний розвиток. В даному випадку слід зазначити, що зважаючи на твердження відповідачки, про те, що спілкування позивача із дочкою без її участі може негативно вплинути на психічний стан дитини, судом було запропоновано сторонам спільно з дитиною відвідати психолога, з метою психологічного обстеження дитини, з чим відповідачка в судовому засіданні погодилась, проте в подальшому від допомоги психолога відмовилася. Визначаючи систематичність та тривалість побачень батька із дитиною, суд враховує місце проживання сторін та дитини, тривалість літніх та зимових канікул, та зважає на інтереси обох сторін при визначенні тривалості часу для спільного відпочинку батька із дитиною. За таких обставин, на думку суду, слід визначити такий спосіб участі батька - [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] : перші шість місяців після набрання судовим рішенням законної сили у формі зустрічей з 01 по 03 число та з 15 по 17 число кожного місяця у присутності матері [PERSON] , а в подальшому з 01 по 03 число та з 15 по 17 число кожного місяця, 14 лютого кожного року, 03 або 04 жовтня кожного року, 19 або 20 березня кожного року, 14 днів в липні - серпні для літнього відпочинку та 7 днів в грудні - січні для зимового відпочинку без присутності матері [PERSON] та за умови дотримання [PERSON] , режиму дня та харчування дитини, санітарно-гігієнічного режиму, з обов`язковим поверненням дитини до місця її проживання з матір`ю. При цьому суд наголошує, що спілкування позивача із дочкою обов`язково повинно відбуватися з дотриманням режиму дня та харчування дитини, санітарно-гігієнічного режиму та не повинно бути перешкодою у відвідуванні дитиною закладів дошкільної освіти, спортивних груп (секцій). Визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам малолітньої дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до висновку про недоцільність стягнення з відповідачки на користь позивача суми сплаченого ним судового збору, зважаючи на те, що на її утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Outcome: partial