Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачу належить вказаний житловий будинок. Відповідач по справі є сином позивача. Відповідач більше 10 років до Російської Федерації, де працюють і проживає до тепер, але залишився зареєстрованими за спірною адресою. Позивач у судовому засіданні відсутній, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яке повернулося без вручення адресату з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання що зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належитьбудинок [ADDRESS] (а.с.19,20, 27). Відповідач більше року не проживає в будинку [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного проживання осіб від 31 січня 2019 року (а.с.29), від 11.03.202021 року (а.с.30) та листом управління соціального захисту населення від 25.03.2021 року №03-06/634 (а.с.31), однак зареєстрований за спірною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що втратив право на користування спірним будинком. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved