Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 26.04.1991 року,яке зареєстроване в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 26.04.1991 року, реєстраційний номер № 1830. З 2014 року у вказаному будинку зареєстрована [PERSON] і до сьогодні в ньому не проживає. Де саме вона мешкає на теперішній час, позивачу невідомо. У зв'язку з викладеними обставинами, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув,надавши заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання 10.12.2018 року не прибула,а також в судові засідання як 27.12.2018 року так і 11.01.2019 року не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надіслала. Судові повістки направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання і були повернуті підприємством поштового зв'язку через закінчення терміну зберігання. З урахуванням положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Крім того, оголошення про виклик відповідача до суду розміщувались на офіційному веб-сайті суду. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-283 ЦПК України. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на наступних підставах. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням) і тому визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації. Згідно адресної довідки та довідки виконавчого комітету Мангушської селищної ради Мангушського району Донецької області № 4686 від 24.10.2018 року, [PERSON] в будинку [ADDRESS], з 20.04.2006року зареєстрована,але з 2014 року за даною адресою не проживає. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 26.04.1991 року, яке зареєстроване в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 26.04.1991 року,реєстраційний номер № 1830,власником зазначеного будинку є [PERSON] Згідно з актом від 20.10.2018 року, складеному комісією селищної ради у складі депутата та сусідів,[PERSON] зареєстрована, але не проживає за вищевказаною адресою з 2014 року. Доказів, які би свідчили про поважність причин не проживання відповідача в будинку більше року, суду надано не було. Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, між сторонами склалися цивільні правовідносини. За змістом статей 383 ЦК України, 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Вимогами частини 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частинами 1, 4 статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як зазначено в частині 2 статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 2 ст. 405 ЦК України, »… члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більш одного року,якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом». Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що відповідач є і був членом сім'ї позивача [PERSON] як власника спірного житлового будинку. Крім того судом встановлено,що з 2014 року відповідач [PERSON] не проживає в названому будинку без поважних причин більш одного року. Таким чином, позов в цій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню: [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням - буд. [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved