Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 23 250,00 грн. та трьох процентів річних у сумі 40,13 грн., а всього 23 290,13 грн., посилаючись на те, що 22 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів (далі - Договір). Відповідно до п.п. 1, 2 та 3 Договору позикодавець передає позичальникові грошові кошти у сумі 23 250,00 грн., а позичальник приймає та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим Договором. Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що грошові кошти, які є предметом цього Договору, у сумі, вказаній в п. 1 цього Договору, передані позикодавцем та одержані позичальником в повному об'ємі без будь-яких зауважень. Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2014 року. Проте, станом на 21 січня 2015 року грошові кошти у розмірі 23 250,00 грн. відповідачем сплачені не були. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, він зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, що становить 40,13 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у сумі 23 250,00 грн., три проценти річних від суми боргу у сумі 40,13 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою, направленою за місцем реєстрації. За згодою позивача суд виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошових коштів, відповідно до п.п. 1, 2 та 3 якого, позикодавець передає позичальникові грошові кошти у сумі 23 250,00 грн., а позичальник приймає та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим Договором. Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що грошові кошти, які є предметом цього Договору, у сумі, вказаній в п. 1 цього Договору, передані позикодавцем та одержані позичальником в повному об'ємі без будь-яких зауважень. Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2014 року. Договір позики підписаний позивачем та відповідачем (а.с.3) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошей в борг від позивача у сумі 23250 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 31 грудня 2014 року, але зобов'язання не виконав, що є підставою для стягнення боргу в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Сума трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання складає 40,13 грн. (23 250,00 грн. х 3 % / 100 % х 21 днів прострочення/ 365 днів у році). Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми, що становить 40,13 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved