Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.12.2017 між ним позивачем з однієї сторони та відповідачем з іншої, було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] грошові кошти у сумі 10300 доларів США, а останній, в свою чергу, зобов`язався сплачувати відсотки за користування даними коштами починаючи з 01.01.2018 у розмірі 3% щомісячно від суми заборгованості та повернути усю вищевказану суму коштів повністю до 15.05.2018 разом із одноразовою фіксованою виплатою за користування грошима в розмірі 900 доларів США. Того ж дня, на виконання умов зазначеного договору позики, [PERSON] передав [PERSON] готівкою грошові кошти в сумі 10300 доларів США, а [PERSON] на підтвердження отримання даних грошей та взятих на себе зобов`язань власноруч написав позивачу боргову розписку. Однак, станом на даний час відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки взагалі не виконав та від їх виконання ухиляється. Позивач неодноразово усно звертався до нього з вимогою повернути борг разом з відсотками та одноразовою платою за користування, однак відповідач до цього часу грошові кошти не повертає у повному обсязі та уникає спілкування і зустрічей з позивачем. Так, станом на 26.04.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором позики складає: - тіло позики 10300 доларів США, що станом на 26.04.2019, відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ (100 доларів США = 2661,9328 грн.), становить 274 179, 07 грн.; - плата по відсоткам за користування позикою у розмірі 3% щомісячно за період з 01.01.2018 по 26.04.2019, тобто за 16 місяців, на загальну суму 4944 доларів США, що становить 131 605, 95 грн.; - одноразова виплата за користування позикою в розмірі 900 доларів США, що становить 23 957, 39 грн. Викладені обставини змусили [PERSON] звернутися за захистом порушеного права до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Бистрицький М.О. не з`явився, однак подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пунько І.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, за якою справу просить завершити у їх відсутність. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку сторін, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 29.12.2017 між ним позивачем з однієї сторони та відповідачем з іншої, було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] грошові кошти у сумі 10300 доларів США, а останній, в свою чергу, зобов`язався сплачувати відсотки за користування даними коштами починаючи з 01.01.2018 у розмірі 3% щомісячно від суми заборгованості та повернути усю вищевказану суму коштів повністю до 15.05.2018 разом із одноразовою фіксованою виплатою за користування грошима в розмірі 900 доларів США, що підтверджується оригіналом боргової розписки від 29.12.2017 року (а.с. 9). Тіло позики 10300 доларів США, що станом на 26.04.2019, відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ (100 доларів США = 2661,9328 грн.), становить 274 179, 07 грн., що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту НБУ (а.с.17-18). Відповідно до висновку експерта від 12.07.2021 року за № СЕ-19/102-21/9551-ПЧ, встановлені наступні висновки: Підпис у тринадцятій графі, між рукописним записом « [PERSON] 13.04.2018.» у борговій розписці від імені [PERSON] від 29.12.2017 року (а.с.9) виконаний гр. [PERSON] ; Рукописний текст від імені [PERSON] , що починається словами: «Боргова Розписка...» та закінчується словами: «... [PERSON] (підпис) 13.04.2018» у борговій розписці від імені [PERSON] від 29.12.2017 року (а.с.9) виконаний гр. [PERSON] ; Підпис у тринадцятій графі, між рукописним записом « [PERSON] 13.04.2018.» у борговій розписці від імені [PERSON] від 29.12.2017 року (а.с.9) виконаний гр. [PERSON] ; Підпис у шістнадцятій графі, між рукописним записом « [PERSON] 13.04.2018.» у борговій розписці від імені [PERSON] від 29.12.2017 року (а.с.9), виконаний [PERSON] (а.с. 164-173). Таким чином твердження відповідача, щодо того, що текст боргової розписки підписана не ним свого підтвердження не знайшло та спростоване висновком експерта від 12.07.2021 року за № СЕ-19/102-21/9551-ПЧ. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, строком виконання основного зобов`язання є 15 травня 2018 року (а.с.9). Наявність між сторонами позикових відносин доведена позивачем, оскільки у нього наявний оригінал розписки виконаної [PERSON] 29.12.2017 року із змісту якої вбачається, що він зобов`язується повернути [PERSON] 10 300 дол. США до 15 травня 2018 року. Оскільки у визначений у розписці строк кошти [PERSON] повернуті не були, у позивача наявні підстави для звернення з даним позовом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України, та при застосуванні ст.625 ЦК України. Як вбачається з Постанови ВС України від 20.05.2020 року по справі № 910/7164/19, Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, впевнені, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу позики, відсотків та фіксованої одноразової виплати за користування грошовими коштами за договорами позики від 29.12.2017 року в загальній сумі 429 742, 41 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved