Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовну заяву мотивує тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], за яким рахувалося, згідно погосподарської книги, будинковолодіння по [ADDRESS] Галицького району Івано-Франківської області. Спадщину він прийняв, оскільки проживав на час відкриття спадщини постійно з спадкодавцем. У 2014 році позивач звернуся до нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. А тому просить визнати за ним право власності на спадковий будинок по [ADDRESS] Галицького району Івано-Франківської області, що належав померлому [PERSON]. [PERSON] звернувся до [PERSON], Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, з зустрічним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року помер його батько, після смерті якого відкрилась спадщина. На час смерті він та його брат [PERSON] проживали разом у спірному будинку. Оскільки, він та його брат є спадкоємцями першої черги спадкування, та прийняли спадщину, то вважає, що має право на частку спадкового майна та просить визнати за ним право власності на ? частку спадкового майна - будинковолодіння по [ADDRESS] Галицького району Івано-Франківської області. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав з викладених в позовній заяві підстав та зазначив, що [PERSON] з моменту одруження - з 1994 року, проживав окремо, а з 2004 року переїхав в с. Задністрянське Галицького району Івано-Франківської області. А тому не прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Фактично вступив в управління спадщиною [PERSON], а тому просив визнати за ним право власності на спірний будинок, в задоволенні зустрічного позову, просить суд відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнала частково. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі, та просила визнати за ним право власності на ? частку спадкового майна, оскільки [PERSON] постійно з братом та батьком проживав в спірному будинку. Відповідачем Бовшівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області скеровано на адресу суду заяву про визнання позовних вимого за позовом [PERSON] та розгляд справи без представника сільської ради. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний - до повного, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько сторін - [PERSON], що доводиться свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.09.2004 року, після смерті якого відкрилась спадщина. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. За померлим [PERSON], згідно погосподарської книги, рахується будинковолодіння по [ADDRESS] Галицького району Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та гаражу. Дана обставина доводиться довідкою №289, виданою Бовшівською сільською радою 24.07.2014р. У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до Галицької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на спадкове майно відсутній правовстановлюючий документ, що доводиться повідомлення, виданим 23 вересня 2014 року за №809/02-14 державним нотаріусом Кіщук Л.І. Із довідки №235 від 11.06.2014 р., виданої Бовшівською сільською радою, вбачається що на момент смерті [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: син - [PERSON], син - [PERSON]. Постійно проживає в даному будинку [PERSON], син [PERSON] від дня одруження проживає окремо. В управління спадковим майном після смерті батька вступив син [PERSON]. Довідкою 290 від 24.07.2014р., виданою Бовшівською сільською радою доводиться, що на момент смерті спадкодавця у спірному житловому будинку зареєстровані сини [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини Нормами статті 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] є синами померлого [PERSON], а тому є спадкоємцями першої черги спадкування, що доводиться свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 06 лютого 1971 року та свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 28 лютого 1972 року. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, частиною 3 цієї статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 3.21 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказ Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Доказами спільного проживання у спірному будинку [PERSON] та [PERSON] є довідки Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, згідно яких на час смерті батька зареєстроване місце проживання братів було [ADDRESS] Відомості викладені в довідках сільради про те, що [PERSON] не проживав на час смерті батька разом з ним, суд не бере до уваги, з огляду на те, що сільрада констатує події десятилітньої давності за відсутності будь яких первинних документів на підставі яких може бути видана довідка та за відсутності компетенції. Також суд критично ставиться до письмових пояснень свідка [PERSON] оскільки такі пояснення здобуті не належним способом, а саме те, що судом неможливо встановити хто саме давав дані пояснення, крім того даного свідка не було приведено до присяги. Окрім того, як стверджував в судовому засіданні позивач за первісним позовом, та зазначено в довідках Бовшівської сільської ради, що в управління спадковим майном вступив [PERSON], а тому є таким що прийняв спадщину. Однак, суд не буре до уваги вказані відомості довідки та твердження, виходячи з наступного. Так, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; тощо. Таким чином, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Однак, ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК України. Як встановлено судом, спадкодавець помер [INFO] року, тобто в період дії нового Цивільного кодексу України, а тому спірні правовідносини регулюються новим ЦК України, який діє з 01.01.2004 року. Аналізуючи норми нового ЦК України, суд приходить до висновку, про відсутність у цивільному кодексі понять фактичний вступив в управління чи володіння спадковим майном. (Із аналізу норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року не вбачається, що для прийняття спадщини потрібно втупити у фактичне управління або користування спадковим майном.) Зокрема, статтею 1268 ЦК України чітко визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї. А тому для прийняття спадщини достатньо тільки постійно проживати зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дана обставина підтверджується документам, зазначеним в п.3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року, в даному випадку довідками Бовшівської сільської ради. Оскільки, встановлено судом, що сторони на час смерті спадкодавця проживали разом з ним, а також, що ні [PERSON], ні [PERSON] із заявою про відмову від спадщини протягом встановленого строку для прийняття спадщини не зверталися, суд приходить до висновку, що обидва брати прийняли спадкове майно. Згідно ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. А тому, суд приходить до висновку про визнання права власності по ? частці будинковолодіння по [ADDRESS] Галицького району Івано-Франківської області за кожною стороною. На підставі викладеного, та

Outcome: partial