Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області, ПАТ «Приватбанк», треті особи: Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області, [PERSON], в якому просив зняти арешт з об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказав, що при укладенні договору купівлі-продажу нотаріус повідомив, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за позивачем у справі числиться арешт на об'єкт нерухомого майна. 12.04.2005 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області (як реєстратором) до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 1870428 внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на об'єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали С-6/4 від 01.04.2005 року Дергачівського районного суду Харківської області. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01.04.2005 року було задоволено клопотання ЗАТ КБ « Приватбанк» для прийняття заходів забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке належить [PERSON], проживаючому за адресою: [ADDRESS], а також зареєстроване в органах БТІ в розмірі 1161 гривень, заборонивши [PERSON] розпоряджатися даним майном до набрання рішенням суду законної сили. Виконання даної ухвали покладено на Державну виконавчу службу Дергачівського районного управління юстиції Харківської області. Ніяких правовідносин з Приватбанком позивач не має, заборгованості перед ним також не має, що підтверджується довідкою від 17.06.2016 року №НQ9С-S0DL-2LMO-L38М. У судове засідання представник відповідача Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області не з'явився, заступник начальника подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у відсутність представника відділу. Також зазначила, що станом на 11 липня 2016 року виконавчих документів, де стороною виконавчого провадження є [PERSON] на виконанні не перебуває. У судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 04 липня 2016 року. У судове засідання представник третьої особи Дергачівської держаної нотаріальної контори Харківської області не з'явився, завідуюча [PERSON] подала до суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу у відсутність представника нотаріальної контори. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити, справу просив розглядати у його відсутність. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити, справу просив розглядати у його відсутність. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, представники відповідачів у судове засідання не з'явилия без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.11.2000 року, виданого Комісією по приватизації державного житлового фонду ВУЖКГ, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] в цілому в рівних частинах кожному. Відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 01.04.2005 року було задоволено клопотання ЗАТ КБ «Приватбанк» про накладення арешту на майно, яке належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2005 року стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філіалу «Харківське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №НАН2RE01120207 у розмірі 1338,71, понесених витрат на сплату державного мита у розмірі 51 грн., а всього 1389,71 грн. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз'яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частинах належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з листа заступника начальника Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області №5026 від 11.07.2016 року, станом на 11 липня 2016 року виконавчих документів, де стороною виконавчого провадження є [PERSON], на виконанні не перебуває. Згідно довідки №НQ9С-S0DL-2LMO-L38М від 17.06.2016 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON], IПН[NUMBER] [INFO], паспорт [NUMBER] станом на 17.06.2016 року заборгованості перед банком не має. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Так як [PERSON] не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» та виконавче провадження щодо нього про стягнення заборгованості у Дергачівському РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області відсутнє, то суд дійшов висновку про зняття арешту з його майна. Згідно ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved