Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вночі 17 травня 2020 року після 03 години працівником сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП в Волинській області Назаруком Георгієм Анатолійовичем ,було застосовано один із заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення (адміністративне затримання), внаслідок нібито скоєння ним адміністративних правопорушень за ч.1, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121, ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП. Дана обставина підтверджується копіями постанов про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення серії БАА №287769 від 17.05.2020 року,серії БАА №287770 від 17.05.2020 року,серії БАА №287771 від 17.05.2020 року, а також матеріалами справ про адміністративні правопорушення №157/874/20 та №157/875/20. Незважаючи на невизнання ним винуватості у вчиненні даних правопорушень та те,що він категорично заперечував факт керування мотоциклом у вказаних постановах, а був пасажиром, його було визнано винним у вчиненні правопорушень за ч.1, ч.2 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП. Рішенням Ратнівського районного суду від 01.07.2020 року у справі №166/562/20 дані постанови скасовано,а справи направлено на новий розгляд до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області. Після набрання законної сили вказаного рішення, на розгляд до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшли протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 та ст.185 КУпАП (справи №157/875/20 та №157/874/20). Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05.08.2020 року дані справи об`єднано в одне провадження,яке закрито за відсутністю події і складу порушення. Крім того,позивачу та його представнику стало відомо 07 жовтня 2020 року,працівники Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області вчинили службове підроблення в скасованих судом постановах про накладення адміністративних стягнень серії БАА №287769 від 17.05.2020 року,серії БАА №287770 від 17.05.2020 року,серії БАА №287771 від 17.05.2020 року,а саме було внесено виправлення зміни дат з 17.05.2020 року на 18.06.2020 року із зазначенням дати набрання ними законної сили 28.06.2020 року. У зв`язку з цим, представник позивача звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, яка останнім була зареєстрована на виконання ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 22.10.2020, постановленою за його скаргою на бездіяльність ТУДБР. Вважає, що закриття справ про адміністративні правопорушення щодо позивача в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність складення та направлення до суду працівниками поліції матеріалів вказаної справи. Внаслідок безпідставного, протиправного та незаконного складення працівниками поліції щодо позивача протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 та ст.185 КУпАП, постанов за ч.1,ч.2 ст.126,ч.5 ст.121 КУпАП, викладення у них обставин, що не відповідають дійсності, підробкою процесуальних документів, бездоказового визнання його винним у вчиненні згаданих адмінправопорушень, незаконного ініціювання притягнення позивача до адмінвідповідальності, адміністративного затримання, на думку представника позивача, [PERSON] було завдано значної шкоди. Так, позивачу було спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу факту його затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. Позивач протягом всього часу розгляду його справи в судових інстанціях боявся громадського осуду, відчував сором перед близькими та знайомими. За весь час розгляду справи в судах позивач переніс значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений. Неправдиве обвинувачення його у вчиненні порушення негативно вплинуло на його стосунки із сусідами, знайомими, оскільки під час судового розгляду справи позивача викликали до суду, що обумовило нездоровий інтерес до його особи, поставило під сумнів його честь і гідність. Зазначив, що вказані вище обставини залишили негативні зміни в житті позивача: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Загальний розмір завданої позивачу моральної шкоди його представник оцінює в сумі 50000 грн Крім цього, позивач унаслідок незаконного його притягнення до адміністративної відповідальності зазнав майнової шкоди. Так, на підставі договору про надання правової допомоги №90 від 05.06.2020 та додаткової угоди №1 до вказаного договору позивачем сплачено представнику 8800 грн витрат на правову допомогу, у тому числі 5000 грн додаткового гонорару у разі винесення постанови у справх про адміністративні правопорушення серії№157/874/20 та №157/875/20 про закриття проваджень №3/157/566/20 та №3/157/567/20 у зв`зку із відсутністю події та складу адміністративних правопорушень на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 58800 грн, у тому числі 50000 грн. моральної шкоди та 8800 грн. майнової шкоди. Ухвалою суду від 07.12. 2020 року відкрито провадження у справі. До суду 14 грудня 2020 року надійшло клопотання від захисника Колєсніка Б.В. про долучення доказів до матеріалів справи - листа від 25.11.2020 року за № 5374аз/03/20-5-2020 , копія висновку службового розслідування від 18.11.2020 року за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками Камінь - Каширського ВП ГУНП у Волинській області , копії скарги на вказаний висновок, квитанції про направлення цих доказів Національній поліції України, відповідачам. ГУНП у Волинській області 17 грудня 2020 року скерувало до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач у відзиві зазначив, що працівниками поліції було помічено мотоцикл марки «VIPER» моделі V-150 з реєстраційним номером [NUMBER] водій якого перевозив двох пасажирів без мотошолома. Працівникаи поліції було увікнено проблискові маячки для зупинки даного мотоциклу. Після того як мотоцикл зупинився,пасажири залишили даний транспортний засіб та зникли,а водій покинув місце події та намагався сховатись.Коли працівники поліції його наздогнали він відмовився надати документи на транспортний засіб, вів себе зухвало,агресивно,на зауваження та законні вимоги поліцейського залишатись на місці зупинки не реагував та намагався залишити місце події,в зв`язкуз чим до нього застосовано спеціальні засоби та складено протокол за ст.185 КУпАП. Крім того, [PERSON] було направлено для здійснення огляду на стан сп`яніння до КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ»,який показав позитивний результат 1,52 проміле,після чого було складено протокол за ст.130 КУпАП. Позивач не написав жодних заперечень та відмовився в присутності понятих від підписання протоколів. Вважає, що всупереч Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.23 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач не подав до суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, наявність та істотність вимушених змін у життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та заподіяною моральною шкодою. Позивачем суми відшкодування не обґрунтовано із посиланням на відповідні розрахунки, при їх визначенні не дотримано засад розумності і справедливості. На даний час причетність працівника поліції до вчинення кримінального правопорушення, у якому [PERSON] визнано потерпілим, не доведена, кримінальне провадження за ч.1 ст.366 КК України перебуває на стадії досудового розслідування, відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і завданою шкодою. Вважає, що позивач не довів наявність усіх трьох обставин (незаконності рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, наявності безпосередньої майнової шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю та завданою шкодою), за яких є можливим покладення обов`язку відшкодувати майнову шкоду. Безпідставними вважає вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки маючи право на отримання безоплатної правової допомоги, позивач обрав оплатну правову допомогу, що може призвести до особистого збагачення останнього за рахунок коштів Державного бюджету. Представник позивача у відповіді на відзив ГУНП, поданій до суду 23 грудня 2020 року, зазначив, що відповідач всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, стверджуючи про, нібито, неправомірні дії [PERSON] будь-яких доказів на підтвердження даної обставини не надав. Навпаки, факт притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за неналежне оформлення адміністративних матеріалів, зокрема зазначення свідками огляду осіб, які на місці зупинки автомобіля не перебували, підтверджується висновком службового розслідування. Із покликанням на правові позиції Верховного Суду (постанови від 05.02.2020 №640/16169/17, 10.10.2019 №569/1799/16-ц вважає безпідставними твердження ГУНП про недоведеність позивачем незаконності дій поліцейського, який здійснював оформлення матеріалів щодо [PERSON] , оскільки сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про незаконність дій працівника поліції, а відшкодування шкоди, завданої незаконними рішень, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, здійснюється на підставі ст.1174 ЦК України незалежно від вини цієї особи та незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди позивачу долученими до позову документами, розрахунок мінімального розміру якої здійснено на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» із врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 №686/23731/15-ц. Заявлена вимога про стягнення 8800 грн не є вимогою про розподіл судових витрат, як про це зазначило ГУНП, а є вимогою про відшкодування майнової шкоди. З огляду на право особи вільно обирати представника та необізнаність позивача із правом на безоплатну правову допомогу, вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу нагальними, вимушеними і спрямованими на доведення своєї невинуватості в апеляційному суді. Ухвалою суду від 29 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті . ДКС України 31 грудня 2020 року скерувала до суду відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Відзив мотивовано тим, що всупереч ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачем не доведено незаконність дій працівників Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області, у тому числі і рішенням Ратнівського Ратнівського районного суду,яким не визнано дії працівників патрульної поліції протиправними чи незаконними. Із покликанням на Постанови Верховного Суду від 10.10.2018 №640/3837/17, від 29.08.2018 №686/16161/16-ц відповідач зазначив про недоведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача і заподіяною шкодою, про необґрунтованість розміру моральної шкоди. Крім цього, ДКС України вказала про неможливість установлення із пред`явлених позивачем документів суті послуги із надання правової допомоги та її обсягу. Разом із тим, ДКС України вважає, що позивачем необґрунтовано визначено ДКС як відповідача, оскільки остання жодних його прав та інтересів не порушувала, шкоди не завдавала. Представник позивача 04 січня 2021 року подав до суду відповідь на відзив ДКС України з мотивами, аналогічними тим, що зазначені у відповіді на відзив ГУНП у Волинській області. Додатково щодо доводів безпідставного залучення ДКС України в статусі відповідача вказав на судову практику Верховного Суду, відповідно до якої при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади , його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача орган Державного казначейства України. Судове засідання 20.01.2021 року відкладено за клопотаннями представника позивача та відповідача ГУНП у Волинській області від 19.01.2021 року. У судове засідання 05.02.2021 року представник ГУНП у Волинській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Представник ДКС України звернувся із заявою про розгляд справи без участі їх представника. Позивач, його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав, зазначених у позові. Просять позов задовольнити.Позивач додатково пояснив, що знаходився у якості пасажира на мотоциклі, власника якого не знає,який зупинили працівники поліції , але не вказав працівникам поліції особу,що перебувала за його кермом. Ствердив, що будь-яких витрат не поніс,пов`язаних із сплатою штрафу за порушені провадження про адміністративні правопорушення. У нього відсутні відомості про нове службове розслідування стосовно працівників поліції. Аналогічно не володіє інформацією про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 366 КК України, яке порушено за його скаргою на бездіяльність ТУДБР. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши подані документи, дійшов висновку про таке. Як вбачається з матеріалів справи згідно постанов, винесених поліцейським сектору реагування патрульної поліції Камінь - Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області Назаруком Георгієм Анатолійовичем, серій БАА №287769,№287770 , №287771 від 17.05.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1, ч.2 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП (а.с.16-18). Рішенням Ратнівського районного суду від 01.07.2020 року у справі №166/562/20 ( а.с. 21-23) дані постанови було скасовано,а постанови направлено на новий розгляд до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області Назарука Г.А. та стягнуто на користь [PERSON] 4261,2 грн судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. Крім того,на [PERSON] 17.05.2020 року було складено протокол АЗ № 161009 про адміністративне затримання і протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130,ст.185 КУпАП серій АПР 18 № 220921,№ 454462 цим же поліцейським, які направлені для розгляду по суті до Камінь - Каширського районного суду (а.с.26-38) Камінь-Каширським судом Волинської області 05.08.2020 року винесено постанову у справі №157/874/20,якою справа №157/874/20 провадженя №3/157/566/20), справа №157/875/20 провадження №3/157/567/20) об`єднано в одне провадженя,об`єднаній справі присвоєно №157/874/209 провадження №3/157/566/20). Провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130,ст.185 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень ( а.с. 43-45). Крім того, постанови, винесені поліцейським сектору реагування патрульної поліції Камінь - Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області Назаруком Г. А., серій БАА №287769, №287770, №287771 від 17.05.2020 року, в яких виправлено дату винесення на 18.06.2020 року із відміткою, що набрали законної сили 28.06.2020 року,якими було визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушень,відповідальність за які передбачена ч.1, ч.2 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП, направлено на примусове виконання до державної виконавчої служби. В свою чергу, виконавча служба повернула ці постанови поліцейського без виконання по причині наявності виправлень( а.с. 45-47). По даному факту внесені відомості ТУДБР за ч.1 ст. 366 КК Укроаїни за скаргою адвоката Колєсніка Б.В, в якому [PERSON] визнано потерпілим ( а.с. 48-62) . Окрім цього, також за даним фактом ГУНП у Волинській області щодо дій працівників поліції Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області було проведено службове розслідування ( 85-91), з яким не погодився захисник Колєснік Б.В. та оскаржив його ( 65,92-95). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виділяє посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіянняшкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( далі Закону)передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що поліцейськими протиправно його затримали та склали протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 185,ч.1 ст. 130 КУпАП,та винесли постанови за ч.1,ч.2 ст.126,ч.5 ст.121 КУпАП, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Поряд з цим, причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20). У судовому засіданні встановлено, що позивач не повідомив працівників поліції про особу, яка керувала транспортним засобом, тобто його поведінка привела до тих обставин, в яких за його твердженням йому заподіяно моральну та матеріальну шкоду працівниками поліції, які виконували свої службові обов`язки. В позовній заяві позивач визначає розмір моральної шкоди 50000 грн, який перевищує встановлений законодавством України мінімум, враховуючи норми ст. 13 Закону,виходячи із мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 року ,встановленої на рівні 4723 грн та періоду його перебуванням під судом з 17.05.2020 року по 05.08.2020 року становить 12493,09( 2285,32 грн за 15 днів травня 2020 року + 4723 грн за червень 2020 року+ 4723 за липень + 761,77 грн за 5 днів серпня 2020 року = 12493,09 ) грн, тобто строку розгляду адміністративних справ порушених стосовно позивача [PERSON] , кількість судових процесів, а також незаконного затримання позивача ,внаслідок чого як стверджує він, йому завдано тілесних ушкоджень, що не доведено. Суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки працівники поліції діяли в межах своїх повноважень відповідно до норм Закону України « Про Національну поліцію», КУпАП. Крім того, позивачем не встановлено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою у сумі 50000 грн. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, з пояснень у судовому засіданні позивача та переглянуто DVD - диска, який долучено ним до матеріалів справи та особисто відзнято, що працівником поліції при затриманні [PERSON] протиправних дій не вчинялось, роз`яснено йому права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та складено процесуальні документи, тобто поліцейський виконував свої службові повноваження. В свою чергу, [PERSON] не повідомив відомості щодо особи, яка вчинила адміністративні правопорушення та своєю поведінкою сприяв, щоб відносно нього складали процесуальні документи з метою в подальшому стягнути моральну шкоду. Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій працівників поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 130, ч.1, ст. 185 КУпАП не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року справа № 312/262/18, провадження № 61-14401 св19 . Разом з тим, покликання позивача на незаконне накладення на нього адміністративних стягнень у вигляді штрафу за ч.1,ч.2, ст. 126,ч.5 ст. 121 КУпАП, які скасовано рішенням Ратнівського районного суду від 01.07.2020 року із-за порушення процесуального права, оскільки інша особа дала свідчення , що вона керувала транспортним засобом не дає підстави для відшкодування моральної шкоди. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 25 січня 2021 року справа № 686/31698/19, провадження № 61-9053св-20. Також твердження позивача , що його незаконно затримали працівники поліції, внаслідок чого заподіяна моральна шкода не підтверджена ніякими доказами, оскільки жодних матеріальних затрат не поніс , непрацює, з приводу заподіяння моральної шкоди до спеціалісті не звертався. Крім цього, слід зауважити, що сам факт закриття справ про адміністративне правопорушення та скасування постанов не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Покликання позивача на правові позиції Верховного Суду спростовуються вищенаведеними пізніше прийнятими постановами цього ж Суду. Окрім того, [PERSON] мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративні правопорушення. Водночас рішеннями судів не встановлено неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення чи інших дій. Рішення про встановлення факту неправомірності дій працівників поліції щодо складання такого протоколу, адміністративного затримання позивача чи інших дій щодо нього в рамках ініційованого провадження про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130, ст. 185, 126 ч.1,ч.2,ч.5 ст. 121 КУпАП відсутнє. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності працівників поліції сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.01.21 справа № 686/27885/19 , провадження № 61-8240св20. Підлягає відхиленню клопотання відповідача Державної казначейської служби України про вирішення питання про участь у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, враховуючи вимоги ст. 51 ЦПК України,постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Outcome: dismissed