Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення суми позики, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу 3701530,00 грн., проценти за користування позикою 666275,40 грн., інфляційні втрати 7032,90 грн., 3% річних 78075,92 грн., судові витрати покласти на відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в сумі 2859500,00 грн., яка на день підписання договору становила еквівалент 350 000,00 дол. США, умовами договору було передбачено, що відповідач має сплачувати щомісяця 18% річних за користування грошовими коштами, та повернути кошти в строк до 08.09.2013 року, однак борг не повернула, що змусило його звернутися до суду з позовом. Позов пред'явлено до відповідача [PERSON], оскільки він являється чоловіком відповідачки [PERSON] та надавав свою згоду на укладення договору позику, яка отримувалася в інтересах сім'ї, а тому відповідач має виступати як солідарний боржник. Крім того, зазначив, що оскільки відповідачі добровільно не повернули борг в строк, то повинні сплатити йому 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання, інфляційні втрати та проценти за користування чужими грошовими коштами. В подальшому позивач декілька разів збільшував розмір позовних вимог, в останньому варіанті просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] суму боргу в розмірі 17657998,70 грн., з яких 9717092,00 грн. сума основного боргу, інфляційні втрати 3615829,05 грн., відсотки за користування грошовими коштами 4325077,65 грн. та судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи заяву тим, що станом на 28.02.2015 року відповідачі добровільно не сплатили суму боргу, а тому кількість днів прострочення становить 903 дня, зважаючи, що за умовами договору відповідач мав сплачувати 18% річних, середньоденна ставка становить 0,0493 (18%/365), загально відсоткова ставка за весь час становить 44,51% (0,0493*903), таким чином, загальна сума збільшення, з урахуванням відсоткової ставки становить 350000,00 дол. США +44,51%=505785,00 дол. США, що виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 28.02.2015 року (27,763120 грн. за 1 дол. США) становить 14042169,60 грн. Загальна сума збільшення, на рівень інфляції за період з вересня 2012 року по 28.02.2015 року становить 130238,57 дол. США становить 3615829,05 грн. Загальна сума основного боргу становить 9717092,00 грн. (350000,00 дол. США *27,763120 грн.). (а.с. 216-218) Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від його уповноваженого представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак в судовому засіданні 05.09.2014 року її уповноваженим представником [PERSON] подано до суду заперечення проти позову, відповідно до яких, відповідачка підтвердила, що нею був укладений договір позики, грошові кошти не повернуті позивачу, однак вона заперечує щодо розміру позовних вимог, оскільки вважає їх завищеними та обрахованими з порушенням укладеного між сторонами договором позики, так сума заборгованості має становити - 2859675,00 грн. (350000,00 дол. США боргу * курс долара станом на день виконання зобов'язання 8,1705 грн.). Проценти за користування грошовими коштами мають становити 483686,38 грн. (18% * на суму боргу 2859500,00 грн. за період дії договору з жовтня 2012 року до 08.09.2013 року - 343 дня), також інфляційні втрати та 3% річних мають обраховуватися з моменту порушення дії договору, а саме з 09.09.2013 року. (а.с. 109-114) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 08.09.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 2859500,00 грн., що на день посвідчення договору еквівалентно 350000,00 дол. США, при цьому [PERSON] зобов'язується повернути готівкою суму позики еквівалентну 350000,00 дол. США за комерційним курсом, який буде існувати на момент повернення позики, а також проценти в розмірі 18% річних, в строк до 8.09.2013 року включно. Сторони домовилися, що повернення відсотків за користування позикою має здійснюватися рівними частинами щомісячно, починаючи з жовтня 2012 року. Також пунктом 4 вказаного договору, зокрема вказано, що договір був укладений за згодою чоловіка позичальника - [PERSON]. (а.с. 7-8) Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За згодою сторін в договорі позики може бути визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті. У цьому випадку, сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлено договором або законом. Як достовірно судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що сума позики становить грошовий еквівалент 350000,00 дол. США за комерційним курсом, який буде існувати на момент повернення позики. Зважаючи на те, що на час звернення до суду, позикодавець - відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернула, при цьому термін повернення коштів визначеного в договорі позики минув, добровільно виконувати договірні зобов'язання не хоче, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики на день винесення судового рішення щодо повернення суми позики, а саме 27.04.20015 року, за офіційним курсом долара США станом на 27.04.2015 року, що еквівалентно 2245,1630 грн. за 100 дол. США, та становить 7 858 070,50 грн. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише в тому разі, якщо договором не встановлено інші умови. Пунктом 1 договору позики сторони домовилися, що позикодавець [PERSON] зобов'язалася повернути проценти - 18% річних в строк до 08.09.2013 року рівними частинами щомісячно, починаючи з жовтня 2012 року. Судом встановлено, що договір з приводу повернення відсотків відповідачем не виконано, а отже суд вбачає всі підстави для стягнення з відповідача суми процентів, визначених умовами договору за користування грошовими коштами в розмірі 471 817,50 грн., виходячи з того, що період за користування грошовими коштами з жовтня 2012 року по 08.09.2013 року становить 11 місяців, за які мають бути нараховані відсотки в розмірі 16,5% на суму заборгованості 2859500,00 грн. (16,55%*2859500,00) Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання в еквіваленті саме національної валюти - гривні. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 7 858 070,50 грн. та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 471 817,50 грн., що в загальному становить 8 329888,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 09.09 2013 року по 27.04.2015 року, тобто за період фактичного порушення умов договору відповідачем. Розраховуючи 3 % річних суд враховує суму боргу в розмірі 8 329888,00 грн. за 20 місяців прострочення виконання зобов'язання, що становить 416 494,40 грн. (8 329888,00 грн.*20*3%/12) Розраховуючи індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання за період з вересня 2013 року по квітень 2015 року, що в середньому за цей період становила 117%, становить 1416080,96 грн. ((8 329888,00 грн. - 117%) - 8 329888,00 грн.) Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов'язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638). За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оскільки договором погоджено, що відповідач [PERSON] надав свою згоду на отримання суми боргу, як чоловік відповідачки [PERSON], який отримувався в інтересах сім'ї, суд знаходить всі підстави для звернення позивача до [PERSON] як солідарного боржника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованим, оскільки знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачі не виконали зобов'язання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів з відсотками за його користування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а тому підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 3654,00 грн., тобто по 1827,0 грн. з кожного.

Outcome: partial