Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 535585 гривень 50 копійок. На обґрунтування своїх вимог вказав, що 24 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики коштів в сумі 2000 євро строком на 10 днів. За домовленістю сторін за договором позики нараховується 2% від суми позики за один день. Факт отримання позики відповідач підтвердив шляхом складання відповідної розписки та зобов`язався вчасно повернути борг та нараховану суму відсотків. Однак, незважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу, відповідач до 04 січня 2019 року борг не повернув. Доказом цього є наявність у нього оригіналу боргової розписки. Він неодноразово телефонував до відповідача з вимогою повернути борг, однак відповідач ігнорує вимогу та ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання. Враховуючи, що сторони уклали договір позики на суму 2000 євро та погодили, що за договором позики нараховується 2% від суми позики за один день, то за один день користування коштами відповідач мав сплачувати 40 євро. З дня укладення договору позики 24.12.2018 року по сьогоднішній день 03.03.2020 року пройшло 435 днів, таким чином за вказаний період відповідач мав сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 17400 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ 27,6075 грн. за євро на 03.03.2020 року становить 535585,50 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. На обґрунтування свого позову вказав, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа №686/6607/20 за позовом [PERSON] до нього про стягнення боргу за договором позики. 24.12.2018 року він видав [PERSON] боргову розписку , у якій написав, що взяв в борг 2000 євро терміном на 10 днів з дня написання розписки. Однак кошти [PERSON] не передавалися, оскільки договір не був направлений на реальне виконання, а був як забезпечення автомобіля, взятого в оренду. При цьому розписка написана під впливом помилки, обману та тяжкої обставини. Так, вироком Любашівського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2018 року він був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, до позбавлення волі строком на чотири роки та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та з метою врегулювання відносин з родичами загиблої дівчини, 15.12.2017 року він уклав з потерпілою - мамою загиблої - договір про відшкодування шкоди. На підставі вказаного договору він передавав потерпілій кошти у сумі 548200 гривень та взяв на себе зобов`язання протягом наступних трьох років виплачувати по 274100 гривень в рік. Таким чином на початку 2018 року він втратив свій автомобіль, витратив всі свої заощадження, взяв на себе непомірні боргові зобов`язання перед родичами загиблої дівчини та втратив роботу і єдине джерело доходу. У зв`язку з такою життєвою ситуацією він брав у оренду транспортні засоби та за допомогою спеціальних програм пошуку клієнтів влаштовувався працювати в таксі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню; зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики задоволенню не підлягає з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 24 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики коштів в сумі 2000 євро строком на 10 днів. Відповідно до вказаного договору, [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в розмірі 2000 євро, терміном на 10 днів. У разі прострочення терміну для повернення коштів зобов`язується сплатити [PERSON] відсотки у розмірі 2% від суми позики за кожен день. Згідно з нормами ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України). Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Так, позивачем [PERSON] заявлені вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ст.230 ЦК України як вчиненого внаслідок обману, щодо обставин, які мають істотне значення. При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України). Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Встановлення у недобросовісної сторони наявності умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14, де вказано, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі № 755/3903/17 та у постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 2-259/07. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Однак до суду зі сторони [PERSON] не надано будь-яких доказів, що [PERSON] при укладенні договору умисно увів його в оману. Також до суду не надано доказів тому, що [PERSON] , уклав договір на вкрай невигідних умовах. Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем договір позики не містить умов щодо якихось особливостей погашення коштів за договором забезпечення повернення автомобіля. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Так, в матеріалах справи наявна розписка від 24.12.2018 року, згідно з якою [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 євро строком на 10 днів. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Враховуючи наведене, суд вважає, що розписка від 24.12.2018 року є борговим документом і підтверджує зобов`язання позичальника повернути [PERSON] борг у розмірі 2 000 євро. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто порушенням грошового зобов`язання є невиконання боржником обов`язку сплатити грошові кошти. Статтею 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 2000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 55200 гривень, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 10735 гривень, пеню в розмірі 55200 гривень та три проценти річних у розмірі 1427 гривень 30 копійок, а всього 122562 гривні 30 копійок, Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved