Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит»», по якій просить визнати протиправними дії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які виразилися у відмові вчасно повернути банківський вклад в сумі 19 000 грн. відповідно до договору-заяви № 300131/115356/7-14 від 03.10.2014 р. Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його користь 19 000 грн. не повернутий вклад та 11 400 грн. пені за прострочення виконання зобов»язання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.10.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір-заяву № 300131/115356/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців в національній валюті. Згідно умов вказаного договору, позивач вніс, а банк прийняв від нього на депозитний рахунок № 2630.4.343712.002 грошові кошти в сумі 19 000 грн. на строк з 03.10.2014 р. по 03.05.2015 р. 05.05.2015 р. позивачем пред»явлено вимогу відповідачу про видачу депозитного вкладу, але відповідачем вказана вимога виконана не була. Розмір пені за один день прострочки повернення коштів по депозиту становить 570 грн.(19000:100 % х 3% = 570 грн.). З 05.05.2015 року по 25.05.2015 року минуло 20 днів. (20 днів х 570 грн. = 11400 грн. (сума пені до стягнення). Підчас розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Згідно якої просить другий пункт позовних вимог «11400 грн. пені за прострочку виконання зобов»язаннь» змінити на слова «пеню із розрахунку 570 грн. в день, помножити на кількість днів прострочки виконання послуг згідно договору за період з 03.05.2015 р. по день винесення рішення суду». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо частково задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 жовтня 2014 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір-заява № 300131/115356/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 міс. в національній валюті (а.с.5). Відповідно до п. 1 вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок 2630.4.343712.002 у сумі 19000,00 грн. (дев»ятнадцять тисяч) на строк з 03.10.2014 р. по 03.05.2015 р., у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяви та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюдненні на офіційному сайті Банку. Як вбачається з копії квитанції № 38 від 03 жовтня 2014 року, [PERSON] вніс кошти в сумі 19000,00 грн. (дев»ятнадцять тисяч) на рахунок банку /а.с. 6/. Відповідно до п. 6 після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 основних умов. 05.05.2015 р. позивач звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення вкладу в розмірі 19 000 грн. (а.с.7). Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав та вчасно не повернув позивачу вклад, позбавив позивача реальної можливості отримати вклад, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині повернення вкладу в сумі 19000,00 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до положень частини 1 статті 11, статті 15 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільно-правовий захист - це система активних заходів, які застосовуються суб'єктом цивільного права, компетентними державними чи іншими органами, спрямованими на усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Зі змісту вказаної норми закону власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором. За вказаного, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання протиправними дій ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які виразилися у відмові вчасно повернути банківський вклад в сумі 19 000 грн. відповідно до договору-заяви № 300131/115356/7-14 від 03.10.2014 р. не є належним способом захисту. Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У своїх позовних вимогах позивач просив стягнути пеню у розмірі 570 грн. в день, помножити на кількість днів прострочки виконання послуг згідно договору за період з 03.05.2015 р. по день винесення рішення суду, посилаючись на ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), і вказана норма не регулює спірні правовідносини, оскільки між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), а не договір про виконання робіт (надання послуг). Повернення коштів за договором строкового банківського вкладу не є роботою чи послугою в розумінні ст.ст. 1, 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, підстави для стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави 487,20 грн. судового збору.

Outcome: partial