Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 04 липня 2017 року в сумі 25889,55 грн., пославшись на таке: З 21 липня 2016 року по 04 липня 2017 року він працював у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» слюсарем-ремонтником виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 04 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 04 липня 2017 року становить 32410,71 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 25889,55 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача у зв`язку з вилученням печаток із структурних підрозділів, що залишилися на непідконтрольній органам державної влади території. Отримати належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Добровільно сплатити йому заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Ухвалою суду від 16.04.2019 р. відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом без повідомлення сторін. Відповідачем (представник - Єрьомичева А.В . ) на позовну заяву був наданий відзив, що надійшов на адресу електронної пошти суду в копії і без надання доказів, що підтверджують надіслання (надання) копії відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.35-37), який ухвалою суду від 22.05.2019 р. був залишений без руху з наданням строку для виправлення недоліків (а.с.46). Копію ухвали від 22.05.2019 р. відповідач згідно з карткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 03.06.2019 р. У визначений судом строк відповідачем недоліки відзиву не усунуті, підтвердження про надіслання копії відзиву позивачу до суду не надходило, внаслідок чого суд вважає відзив неподаним та у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує спір за наявними матеріалами. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.08.1994 р. перебував з відповідачем у трудових правовідносинах - працював на Станції Дебальцеве Локомотивне депо Пасажирське Донецької залізниці. 04.07.2017 р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років - ст.38 КЗпП України. Згідно з Наказом 509Н від 28.07.2006 р. Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Донецької залізниці з 28.07.2006 р. перейменоване на Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця». Законом України від 23.02.2012 р. №4442-ІV Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття в регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 р. №303 Станція Дебальцеве-пасажирське ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.9-13) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Так, відповідно до наданих позивачем довідок (а.с.4,5) за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 32410,71 грн., у тому числі: березень - 1966,54 грн., квітень - 4151,57 грн., травень - 1882,95 грн., червень - 568,44 грн., липень - 23841,21 грн. Сума до виплати визначена в розмірі 25889,55 грн., у тому числі: березень - 1563,75 грн., квітень - 3301,26 грн., травень - 1497,28 грн., червень - 452,01 грн., липень - 19075,25 грн. Тож, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у заявленому до стягнення розмірі 25889,55 грн. Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований. При цьому «Довідку про доходи» від 08.05.2019 р. за №364/2 (а.с.38), надіслану відповідачем на адресу електронної пошти суду, згідно з якою з березня по липень 2017 року позивачу заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася, суд не визнає належним та допустимим доказом через те, що, по-перше, довідка надана в копії, не завіреній належним чином, і, по-друге, обставина ненарахування позивачу заробітної плати в означений період (попре продовження перебування його у трудових правовідносинах з відповідачем) останнім не пояснена та підстави такого не нарахування не обґрунтовані. Надані позивачем довідки на підтвердження розміру заборгованості підписані посадовими особами підприємства відповідача. Повноваження цих осіб відповідачем не спростовані. Доказів про те, що у період з березня 2017 року по липень 2017 року позивач не виконував свої трудові функції, відповідачем не надано. Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved