Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу з урахуванням індексу інфляції, пені, мотивуючи наступним. 27.10.2009 року між ним та відповідачем укладений договір купівлі-продажу товару на суму 8912 грн. 50 коп., що підтверджується видатковою накладною №Дос-006823 від 27.10.2009 року, згідно якої відповідач отримав товар на вказану суму. Внаслідок отримання товару відповідачем між ними був укладений договір позики, згідно якого відповідач зобов'язався повернути вартість товару в розмірі 8912 грн. 50 коп. у строк по 06.11.2009 року, однак відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав та вартість товару не сплатив. Посилаючись на ч.2 ст. 625, ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 8912 грн. 50 коп., індекс інфляції за період з 01.06.2011 року по 01.12.2013 року в розмірі 1951 грн. 83 коп., пеню в розмірі 3% річних за вказаний період у розмірі 1087 грн. 06 коп., а всього 11951 грн. 39 коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності не надав. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному вирішенні справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксація судового процесу не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.10.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу товару на суму 8912 грн. 50 коп., що підтверджується видатковою накладною №Дос-006823 від 27.10.2009 року, згідно якої відповідач отримав товар у виді продовольчих продуктів на вказану суму (а.с. 16). На підтвердження факту укладання договору купівлі-продажу між сторонами 27.10.2009 року укладений письмовий договір позики, згідно якого фізична особа підприємець [PERSON] передав відповідачу [PERSON] товар на суму 8912 грн. 50 коп., а відповідач в свою чергу зобов'язується повернути вартість товару у зазначеному розмірі у строк по 06.11.2009 року, договір підписаний сторонами (а.с.6). Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та не сплатив визначену договором суму в рахунок оплати предмета договору. Правовідносини сторін регулюються ст.ст. 525, 526, 655, ч.1 ст.656, п. 1 ч.1 ст. 664, ч. 1 ст. 688 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 4 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Суд вважає, що та обставина, що сторони, уклавши письмовий договір та визначив його договором позики, не свідчить про те, що сторонами укладений саме цей вид договору. Зі змісту укладеного між сторонами договору випливає, що одна сторона передала товар, а друга сторона його прийняла та зобов'язалася оплатити його вартість у визначений сторонами строк. Тобто фактично між сторонами укладений договір купівлі-продажу з відстроченням. Згідно ст. 655, ч.1 ст.656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару згідно ст. 658 ЦК України. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар. Згідно ч. 1 ст. 688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. Згідно письмового договору, укладеного між сторонами, [PERSON] зобов'язався сплатити вартість товару у строк до 06.11.2009 року, доказів того, що відповідачем заявлялися претензії щодо якості, кількості, асортименту товару суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що позивачем зобов'язання за договором купівлі-продажу виконані належним чином, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, оскільки не оплатив вартість товару. Відповідно до ч.1,2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, суд виходить з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а оскільки відповідач умови договору належним чином не виконав, не надав суду доказів відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, а також того, що ним були вжиті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання, право позивача на належне виконання зобов'язання повинно бути захищено в судовому порядку. Підстав, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції є обґрунтованими. Згідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. Перевіряючи розрахунки позивача, суд застосовує відомості про коефіцієнт інфляції Головного управління статистики в АР Крим Державного комітету статистики України та приймає до уваги роз'яснення, надані Верховними Судом України в листі № 62-97 від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Враховуючи, що заборгованість виникла з 07.11.2009 року суд застосовує індекс інфляції починаючи з листопада 2009 року. Величина індексу інфляції за період з 07.11.2009 року по 01.12.2013 року включно складається з наступних показників: інфляція листопад - грудень 2009 року - 101 %; інфляція за 2010 рік - 109,1%; інфляція за 2011 рік - 104,6%; інфляція за 2012 рік - 99,8%; інфляція за 2013 рік (без урахування грудня) - 100% Всього інфляція становить 101% х 109,1% х 104,6% х 99,8% х 100% = 115,03% 8912,50 х 115,03% = 10252,05 грн., сума інфляції складає 1339,55 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Що стосується стягнення 3% річних, слід зазначити, що з умов договору випливає, що сторони згідно п. 3 договору досягли згоди, що в разі прострочення виконання зобов'язання сплачується штраф в розмірі 0% від суми заборгованості, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України на дані правовідносини не поширюються, оскільки договором визначені інші умови та позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі положень ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (85,8%) у розмірі 209 грн. 00 коп. На підставі викладеного, 525, 526, 655, ч.1 ст.656, п. 1 ч.1 ст. 664, ч. 1 ст. 688 ЦК України,

Outcome: partial