Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень. Позов мотивував тим, що рішенням Суворовського районного суду по справі №139/18/17 від 20.09.2017, яке залишено в силі постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.05.2018, його позов до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь суму авансу в розмірі 8000 дол. США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, стягнуто судові витрати у розмірі 2200 грн. З метою невиконання рішення суду [PERSON] відчужила на користь своєї доньки [PERSON] за договорами дарування все майно на яке можливо було б звернути стягнення - в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та дві земельні ділянки для обслуговування даного будинку і для ведення особистого селянського господарства. За таких обставин, позивач вважає, що вказані договори дарування є фіктивними. На підставі викладеного позивач, з урахуванням заяви від 06.03.2019 про уточнення позовних вимог (а.с. 78), просив суд визнати недійсними договори дарування житлового будинку та двох земельних ділянок, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за вказаними договорами. Ухвалою суду від 09.01.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Мурованокуриловецького районного ВДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області копію актового запису про народження [PERSON] , за 1977 рік; з Тарутинського РВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області - копію актового запису про шлюб [PERSON] за 2000 рік; від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко Аеліти Мехманівни - копію договорів дарування укладені між [PERSON] та [PERSON] , а саме: дарування житлового будинку по [ADDRESS] виданий 04.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко Аелітою Мехманівною реєстровий номер 1165; дарування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0.1805 по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства виданий 04.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко Аелітою Мехманівною реєстровий номер 1167; дарування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0.2295 по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), виданий 04.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко Аелітою Мехманівною реєстровий номер 1166. Ухвалою суду від 21.03.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 16.04.2019. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Королюк О.В. позовні вимоги свого довірителя, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 78), підтримала. Додатково суду пояснила, що з часу подачі позову до суду у відповідачів було достатньо часу для добровільного виконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20.09.2017 року. Всі рахунки позивача у [PERSON] були, коштів від неї не надходило. ЇЇ довіритель також звертався до примусового виконання вказаного рішення суду, ним на адресу Суворовської виконавчої служби м.Одеси був направлений рекомендований лист, оплачений виконавчий збір, однак постанови про відкриття виконавчого провадження на даний час немає. Особисто [PERSON] поїхати до виконавчої служби не може, оскільки у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір з 4 ступеню онкозахворювання. Також вказала, що вона 09.05.2019 діючи від імені свого довірителя повторно повідомила відповідачу [PERSON] через її представника - адвоката Григор`єва В . В. реквізити для зарахування коштів по виконанню рішення Суворовського районного суду м.Одеси у справі №139/18/17. Однак станом на 15.05.2019 кошти на рахунок її довірителя не надходили, на телефонні дзвінки представник відповідача не відповідає. Тому просила позов задовольнити повністю, визнати договори дарування недійсними, скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень та стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Григор`єв В.В. в судовому засіданні 06.05.2019 проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві (а.с. 77), зокрема вважав, що позивачем не доведено умислу відповідачів на укладення фіктивних договорів дарування, а також не доведено факту ухилення його довірительки від виконання вимог щодо повернення боргу. В подальшому в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, заяв по суті справи, будь-яких інших заяв чи клопотань від них до суду не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.123,126-131). Вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 вересня 2017 року Суворовським районним судом міста Одеси винесено рішення у цивільній справі № 139/18/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, яким первісний позов задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу в розмірі 8000,00 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 2200,00 грн. Рішення набрало законної сили 24.05.2018 на підставі постанови Апеляційного суду Одеської області (а.с. 7-11). 04.06.2018 між відповідачем у зазначеній вище справі [PERSON] та [PERSON] було укладено три договори дарування згідно яких [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] : - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 49,2 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 0,2295 га, яка відчужується одночасно з житловим будинком. Кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] (а.с. 53); - земельну ділянку площею 0,2295 га, в тому числі по угіддях: 0,1563 га - рілля, 0,0524 га - малоповерхова забудова, 0,0085 га - малоповерхова забудова, 0,0071 га - малоповерхова забудова, 0,0052 га - капітальна (далі - земельна ділянка). На земельній ділянці розташований житловий будинок, який відчужується одночасно. Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] (а.с. 54); - земельну ділянку площею 0,1805 га, в тому числі по угіддях: 0,1805 га - рілля (далі - земельна ділянка). Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] (а.с. 55). Договори дарування посвідчені 04.06.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. та того ж дня право власності на об`єкти дарування зареєстровано за обдаровуваною (а.с. 12-15). Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно, була обізнана про судове рішення про стягнення з неї заборгованості на користь позивача, отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. З листа - повідомлення від 09.05.2019 (а.с.136), вбачається, що позивач через свого представника звертався до [PERSON] через її представника - адвоката Григор`єва В.В. з вимогою про сплату коштів по виконанню рішення суду про стягнення з неї заборгованості по справі №139/18/17, повідомляв номер рахунку для зарахування вказаних коштів, однак коштів від [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України на ім`я [PERSON] , не надходило, що підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України від 15.05.2019 (а.с.138,139). Таким чином, посилання представника відповідача [PERSON] на ту обставину, що на час подання позову до суду, а також на час розгляду даної справи позивач жодним чином не звертався до його довірительки з вимогами щодо повернення боргу є безпідставним. Крім того, суд враховує, що спірні договори дарування були укладені між найближчими членами родини, а саме матір`ю та дочкою, що підтверджується записом актів про народження та шлюб відповідача [PERSON] (а.с. 48, 104-105). При цьому, суд бере до увагу ту обставину що рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 20.09.2017 стосувалося суми авансу, який [PERSON] отримала від [PERSON] саме за нікчемним договором купівлі-продажу житлового будинку, який є предметом оспорюваного договору дарування. Також, суд звертає увагу, що і дарувальник і обдаровувана зареєстровані в м. Одеса, а остання, крім того, фактично проживає в [ADDRESS] , отримуючи за вказаною адресою кореспонденцію суду (а.с. 91). Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідачі, укладаючи спірні договори дарування не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, а дії [PERSON] були направлені на фіктивний перехід права власності на належний їй житловий будинок та земельні ділянки до своєї дочки з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. При цьому, суд не бере до уваги письмові пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката Григор`єва В.В. разом із письмовими доказами, які 16.04.2019 надійшли на електронну адресу суду, оскільки вони викладені не у заяві по суті справи, їх було надіслано після закриття підготовчого провадження у справі 21.03.2019 та не надано доказів їх направлення іншим учасникам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Крім того, надані представником відповідача письмові пояснення та додаткові докази жодним чином висновків суду не спростовують. Тому, суд приходить до висновку, що спірні договори дарування є фіктивними, а отже повинні бути визнані недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки, за [PERSON] право власності на житловий будинок та дві земельні ділянки було зареєстровано на підставі договорів визнаних судом недійсними, то вимога позивача скасувати державну реєстрацію прав власності на них за вказаною особою є підставною та такою, що також підлягає задоволенню. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приймає рішення про задоволення позову [PERSON] в заявлених ним межах. Ухвалою суду від 20.12.2018 за заявою [PERSON] про забезпечення позову було накладено арешт на нерухоме майно, що зареєстроване на праві власності за [PERSON] , а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1805 га, кадастровий номер [NUMBER] , з призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2295 га, кадастровий номер [NUMBER] , з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2114 грн 40 коп., а також 352 грн 40 коп - за подання заяви про забезпечення позову. Всього 2466 грн 80 коп. (а.с. 1, 24, 30). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору підлягають стягненню з відповідачів. Крім того на підставі положень ст.137 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу на підставі квитанції від 06.05.2019 (а.с.132,133).

Outcome: approved