Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Донбаської державної машинобудівної академії про визнання незаконним та скасування протоколу, скасування наказів та поновлення на роботі. Із уточненого позову вбачається, що 25.02.2013 року між [PERSON] та Донбаською Державною машинобудівною академією було укладено контракт № 197, відповідно до якого позивача було призначено на посаду доцента кафедри економічної теорії. Строк дії контракту по 31.07.2016 року. 04.09.2013 року відбулося засідання кафедри економічної теорії, на якому обговорювалося питання щодо встановлення навчального навантаження викладача кафедри ЕТ на перші два місяці навчального 2013 - 2014 року. За результатами засідання жодне рішення присутніми прийнято не було, разом з тим 05.09.2013 року позивачу був наданий протокол засідання від 04.09.2013 року, яким прийнято рішення про закріплення та перерозподіл навчального навантаження викладачів кафедри ЕТ на 2013 - 2014 навчальний рік та про приведення штату викладачів відповідно до штатного розкладу. Однак протоколу засідання кафедри ЕТ не велося та за жодне рішення проголосовано не було. Позивач вважає, що зазначений протокол складено з порушеннями по формі, за відображені в ньому питання працівники кафедри не голосували, а питання щодо скорочення штату кафедри взагалі не обговорювалося. Таким чином, навчальне навантаження науково - педагогічним працівникам кафедри ЕТ на 2013 - 2014 навчальні роки не встановлено. На підставі зазначеного протоколу 05.09.2013 року в.о. ректора ДДМА було видано наказ про скорочення чисельності працівників, із якого вбачається, що буде скорочена посада, яку займає позивач. 11.09.2013 року позивач був попереджений про звільнення з 15.11.2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем було порушено вимоги ст.. 42 КЗпП України, оскільки відповідач залишив на роботі інших робітників, не врахувавши кваліфікацію та стаж позивача. 15.11.2013 року відповідачем було видано наказ № 03 - 696, яким позивача було звільнено у зв'язку з скороченням штату працівників. Позивач вважає, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки відповідач не запропонував позивачу жодну іншу вакантну посаду відповідно до його рівня освіти та кваліфікації. Лише наприкінці жовтня 2013 року позивачу були запропоновані посади, які не відповідають рівню кваліфікації позивача: інженер, технік, фахівець з обслуговування інформаційних систем, двірник, слюсар - сантехник, прибиральниця гуртожитку та інші. У відповідача були наявні ще й інші вакантні посади, на які проводилися конкурси, однак позивачу вони не були запропоновані. Тому позивач вважає, що відповідачем не було дотримано вимог КЗпП України при його звільненні, що є підставою для скасування наказу від 15.11.2013 року та поновленні [PERSON] на займаній посаді доцента кафедри економічної теорії. Просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення кафедри економічної теорії факультету економіки та менеджменту ДДМА у формі протоколу № 1 засідання кафедри економічної теорії від 04.09.2013 року. Визнати незаконним та скасувати наказ № 03-530 від 05.09.2013 року про скорочення чисельності працівників. Скасувати наказ № 03-696 від 15.11.2013 року про звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри економічної теорії. Поновити [PERSON] на посаді доцента кафедри економічної теорії факультету економіки та менеджменту ДДМА. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточненні позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та просила позов задовольнити. Представник відповідача Фесенко А.Л. у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та суду пояснив, що право визначити штат і чисельність працівників належить лише власнику чи уповноваженому ним органу. При цьому власник на свій розсуд має право регулювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад, при цьому мають право додержуватися правил щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць за їх згодою. 04.09.2013 року було проведено засідання кафедри економічної теорії, на якій був присутній позивач. Відповідно до протоколу № 1 засідання кафедри економічної теорії від 04.09.2013 року позивачу було повідомлено про проведення процедури скорочення чисельності працівників у зв'язку зі скороченням контингенту студентів та навчальним навантаженням. Із протоколу вбачається, що позивач не підтримав пропозицію щодо розподілу навчального навантаження в зв'язку з тим, що він не є фахівцем у галузі політичної економії, може викладати дисципліни тільки технічної спрямованості на кафедрі ОМТ. Відмовився викладати дисципліни на кафедрі ОМТ за своєю фаховою спрямованістю. Бажав здійснювати тільки керівництво кафедрою економічної теорії. Більшістю голосів 04.09.2013 року засідання кафедри економічної теорії було прийнято рішення про затвердження навчального навантаження на 2013 - 2014 навчальний рік та підтримана пропозиція про скорочення чисельності працівників кафедри економічної теорії. 05.09.2013 року був виданий наказ № 03-530, відповідно до якого з 15.11.2013 року необхідно провести скорочення чисельності науково - педагогічних працівників. 29.10.2013 року [PERSON] було запропоновано список вакантних посад ДДМА станом на 29.10.2013 року, 13.11.2013 року рішенням профспілкового комітету ДДМА була надана згода на звільнення [PERSON] 15.11.2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстав застосовувати до позивача ст. 42 КЗпП України у відповідача не має. Таким чином, просить відмовити у позові у повному обсязі. Представник відповідача Мілявський М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та суду пояснив, що [PERSON] на кафедрі економічної теорії не був профільним кандидатом наук, оскільки не захищав кандидатську дисертацію у економічній галузі. [PERSON] на кафедрі економічної теорії займав посаду доцента кафедри, у той же час маючи вчене звання доцента кафедри Обробки металів тиском, у зв'язку з чим позивача не можна визнавати профільним доцентом кафедри економічної теорії, внаслідок чого вважає, що його кваліфікаційний рівень поряд з іншими працівниками кафедри слід оцінювати, як такий, що найменш відповідає профілю діяльності кафедри (не є профільним доцентом та кандидатом наук, не має методичних та наукових праць економічної спрямованості, не проходив стажування протягом 6 місяців). [PERSON] було запропонована посада доцента кафедри обробки металів тиском, але позивач відмовився від цієї посади. [PERSON] вказує, що його не повідомляли особисто про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників, забуваючи при цьому, що нові штатні одиниці до штатного розкладу ДДМА не вводились, а фактично відбувалось переміщення працівників академії з однієї посади на іншу. Таким чином, просить відмовити у позові у повному обсязі. Допитаний в якості свідка за клопотанням представника позивача позивач [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що він працює в академії з 1989 року. Він вийшов після відпустки на роботу 04.09.2013 року. 05.09.2013 року його повідомили про скорочення штату. 13.11.2013 року він був присутнім на засіданні профкому, який надав згоду на його звільнення. Йому надавали перелік вакантних посад, але ці посади не відповідали його уроню кваліфікації, тому він відмовився від пропонованих посад. В цей період проводилися конкурси на вакантні посади, але йому не пропонувалися ці посади. Він не звертався на прийняття участі у конкурсі, оскільки вважав, що йому ці посади повинні були бути запропоновані у першу чергу. Він дійсно висловлював думку, що бажає працювати на посаді професора, оскільки вважає, що він може працювати на цій посаді. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, свідка, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В силу вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо. Керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень: вирішує питання діяльності вищого навчального закладу, затверджує його структуру і штатний розпис; видає накази і розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками і структурними підрозділами вищого навчального закладу… Статті 64, 65 Господарського кодексу України передбачають самостійність підприємства у вирішенні питань стосовно організаційної структури, чисельності та штатного розпису. Частиною 3 ст. 64 ГКУ передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ГКУ власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. У судовому засіданні встановлено, що згідно п. 1.11 статуту Донбаської державної машинобудівної академії академія є юридичною особою. (а.с. 202) Згідно п. 5.3 Статуту Донбаської державної машинобудівної академії безпосереднє управління діяльністю Академії здійснює її керівник - ректор. (а.с. 210) П. 5.5. Статуту Донбаської державної машинобудівної академії передбачено, що ректор академії в межах наданих йому повноважень вирішує питання діяльності Академії, затверджує її структуру й штатний розпис, видає накази й розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками Академії й її структурних підрозділів. (а.с. 211) У судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2013 року відбулося засідання кафедри економічної теорії, позивач [PERSON] був присутнім на цьому засіданні. Протоколом № 1 засідання кафедри економічної теорії від 04.09.2013 року більшістю голосів затверджено навчальне навантаження, розподіл штатних одиниць і пропозицію щодо скорочення посади, яку займає [PERSON] (а.с. 21) У голосуванні приймали участь лише члени кафедри економічної теорії. Наказом в. о. ректора № 03-530 від 05 вересня 2013 року у зв'язку зі скороченням контингенту студентів, зменшенням обсягів навчального навантаження, а також з метою приведення чисельності працівників професорсько - викладацького складу у відповідність штатному розпису на 2013 - 2014 навчальний рік з 15.11.2013 року наказано провести скорочення чисельності науково - педагогічних працівників. У строк до 13.09.2013 року попередити [PERSON] про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. (а.с. 12) Позивач [PERSON] 05.09.2013 року був ознайомлений з даним наказом, про що свідчить підпис позивача у наказі. Аналізуючи положення Статуту Донбаської державної машинобудівної академії, суд приходить до висновку, що рішення щодо внесення змін до організаційної структури підприємства одноособово приймає ректор академії, який представляє виконавчий орган юридичної особи. Ні законодавство, ні Статут Донбаської державної машинобудівної академії не передбачають необхідності погодження питання щодо запровадження змін в організаційній структури підприємства з будь - якими органами, а ректор підприємства одноособово вирішує ці питання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення кафедри економічної теорії факультету економіки та менеджменту Донбаської Державної машинобудівної академії у формі протоколу № 1 засідання кафедри економічної теорії від 04 вересня 2013 року та визнання незаконним та скасування наказу № 03-530 від 05 вересня 2013 року «Про скорочення чисельності працівників» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, то суд приходить до наступного. Згідно з ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зазначена норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з працівником трудового договору з ініціативи власника, як-то: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Статтею 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Статтею 40 п. 1 КЗпП України передбачено як скорочення чисельності, так і скорочення штату працівників, а ці поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства, організації, установи тощо. Тому скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зміни кількості одиниць за певними посадами. Згідно з правилами ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник має бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. При цьому у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право працівника на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Судом встановлено, що згідно контракту № 197 від 25.02.2013 року позивач [PERSON] прийнятий на роботу до Донбаської державної машинобудівної академії на термін з 25.02.2013 року по 31.07.2016 року на посаду доцента кафедри економічної теорії ( а.с. 4 - 6) Відповідно до п. 6.2.3. контракту підставами для розірвання контракту є ініціатива закладу освіти до закінчення строку дії контракту на умовах, передбачених законодавством (статті 40, 41 КЗпП України). Протоколом № 1 засідання кафедри економічної теорії від 04.09.2013 року більшістю голосів затверджено навчальне навантаження, розподіл штатних одиниць і пропозицію щодо скорочення посади, яку займає [PERSON] (а.с. 21) Наказом № 03-530 від 05 вересня 2013 року у зв'язку зі скороченням контингенту студентів, зменшенням обсягів навчального навантаження, а також з метою приведення чисельності працівників професорсько - викладацького складу у відповідність штатному розпису на 2013 - 2014 навчальний рік з 15.11.2013 року провести скорочення чисельності науково - педагогічних працівників. У строк до 13.09.2013 року попередити [PERSON] про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. (а.с. 12) Позивач [PERSON] 05.09.2013 року був ознайомлений з даним наказом, про що свідчить підпис позивача у наказі. Лише 29.10.2013 року позивачу було надано список вакантних посад ДДМА станом на 29.10.2013 року, про що свідчить підпис позивача (а.с. 46). Згідно акту від 14.11.2013 року позивач [PERSON] відмовився дати письмову відповідь відносно запропонованих раніше вакантних посад (а.с. 47). Як вбачається із газети Донбаської державної машинобудівної академії «Академія» у вересні та жовтні 2013 року були оголошені конкурси на заміщення вакантних посад, у тому числі доцента кафедри обробки металів тиском (а.с. 15-17). Відповідно до атестату доцента [PERSON] присвоєно вчене звання доцента кафедри обробки металів тиском, дипломом кандидата наук [PERSON] присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук (а.с. 27 - 28). Судом встановлено, що 13.11.2013 року відбулося засідання профспілкового комітету Донбаської державної машинобудівної академії. Позивач [PERSON] був присутнім на засіданні профспілкового комітету Донбаської державної машинобудівної академії. Відповідно до виписки із протоколу 39 засідання профспілкового комітету Донбаської державної машинобудівної академії від 13.11.2013 року було постановлено надати згоду на звільнення доцента кафедри економічної теорії [PERSON] 15.11.2013 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України ( по скороченню штату) (а.с. 48). Наказом № 03-696 від 15.11.2013 року [PERSON] звільнений 15.11.2013 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суд має з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці. Позивач [PERSON] попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення, а саме: 05.09.2013 року; позивачу лише 29.10.2013 року пропонувалися деякі вакантні посади, однак позивач відмовився від переведення на запропоновані відповідачем посади. Суду не надано належних та допустимих доказів, що позивачу були одночасно з попередженням про звільнення запропоновані усі вільні посади, у тому числі посади, на які в проміжок часу з вересня по жовтень 2013 року були проведені конкурси. Суд не бере до уваги усну пропозицію відповідача на переведення [PERSON] на кафедру обробки металів тиском, оскільки така пропозиція не підтверджена належними та допустимими доказами по справі. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідачем не в повній мірі були прийняти заходи щодо працевлаштування доцента [PERSON], що є порушенням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування наказу № 03-696 від 15.11.2013 року про звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри економічної теорії та поновленні [PERSON] на посаді доцента кафедри економічної теорії факультету економіки та менеджменту Донбаської державної машинобудівної академії підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривен 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial