Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10953,02 грн., витрат на юридичну допомогу в розмірі 1600,00 грн., а також судового збору в розмірі 229,41 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04 листопада 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав гроші в сумі 6000,00 грн., які, а також проценти за користування коштами зобов'язався повернути до 31 грудня 2010 року. Під час передачі коштів відповідачем у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON] була написана розписка. Крім того, у зв'язку із відсутністю власних грошей позивач для того, щоб позичити кошти [PERSON], уклав з ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» договір кредиту за овердрафтом під 24 % річних. [PERSON] свій борг банку повернув із заробітної плати, заплативши за користування кредитом 24% річних, що складає 1440,00 грн. Однак у визначений термін [PERSON] гроші [PERSON] не повернув, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 10953,02 грн., з розрахунку: 6000,00 грн. - сума основного боргу, 1440,00 грн. - відсотки за користування банківським кредитом, 285,00 грн. - інфляційні, 540,00 грн. - три проценти річних, 2688,02 грн. - неустойка (пеня); витрати на юридичну допомогу в розмірі 1600,00 грн., а також судовий збір в розмірі 229,41 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду в газеті «Новини Закарпаття» № 20 (4191) від 18 лютого 2014 року, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], виходячи із їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 04 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав гроші в сумі 6000,00 грн., які, а також проценти за користування коштами, які нараховує банк, зобов'язався повернути до 31 грудня 2010 року. Під час передачі коштів відповідачем була написана розписка. У зв'язку із відсутністю власних грошей позивач для того, щоб позичити кошти [PERSON], уклав з ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» договір кредиту за овердрафтом № 02-3/3о-703 від 06 серпня 2010 року, зі сплатою 24 % річних за користування овердрафтом, ліміт якого становить 7000,00 грн. По справі встановлено, що [PERSON] свій борг банку повернув із заробітної плати, заплативши за користування кредитом 24% річних, що із суми, яку він позивач [PERSON] - 6000,00 грн. - складає 1440,00 грн. Однак у визначений термін [PERSON] гроші [PERSON] не повернув Таким чином невиконання [PERSON] своїх зобов'язань перед [PERSON] згідно договору позики між фізичними особами від 04 листопада 2010 року призвело до виникнення у [PERSON] заборгованості, яка становить: 6000,00 грн. - сума основного боргу, 1440,00 грн. - відсотки за користування банківським кредитом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору та закону. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вищенаведеного суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 7440,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимога позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми пені в розмірі 2688,02 грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення з відповідача річних процентів від простроченої суми в розмірі 540,00 грн. та інфляційних в розмірі 285,00 грн. також підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 229,40 грн. судового збору. Разом з тим, що стосується вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь 1600,00 грн. витрат на юридичну допомогу, суд вважає, що така вимога до задоволення не підлягає, виходячи за наступного. Як вбачається з договору про надання послуг захисника в цивільному процесі від 01 листопада 2013 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON], адвокат [PERSON] прийняв на себе зобов'язання щодо виконання функцій захисника в цивільному процесі та надання юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів в цивільній справі за позовом [PERSON] Згідно квитанції б/н від 03 листопада 2013 року за підписом та печаткою адвоката [PERSON], останній отримав від [PERSON] 1600,00 грн. за оплату юридичних послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи вищенаведену норму закону, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь 1600,00 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката - слід відмовити, оскільки жодних дій, визначених у ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», - адвокат [PERSON] не вчиняв.

Outcome: partial