Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В позові зазначив, що 12.02.2014 року на пішохідному регульованому переході типу «зебра» під час переходу на зелений сигнал світлофору, на нього було скоєно наїзд автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] Даний автомобіль рухався на червоний заборонений рух сигнал. Внаслідок наїзду він отримав травму лівого коліна. Побачивши, що позивач фіксує подію на телефон, водій автомобіля спробував відібрати у нього мобільний телефон, а потім почав погрожувати йому та наносити удари по туловищу. Після того, як він повідомив ДАІ про те, що сталося, [PERSON] з місця події втік. За допомогою ДАІ було встановлено, що автомобілем керував [PERSON], а власником цього транспортного засобу є його мати [PERSON] В період з 12.02.2014 року по 06.03.2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, а потім ще у відпустці по тимчасовій непрацездатності до14.03.2014 року. Тривалий час понад один рік він проходив реабілітацію. Просить суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати, повязані з проведенням УЗД лівого коліна в розмірі 150 грн., витрати на проїзд у таксі до лікарні в розмірі 250 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, яку зумовили фізичні та моральні страждання, порушення звичного способу життя. В судовому зсіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що за фактом наїзду на нього відповідач не притягувався ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності, хоча він вважає, що в діях відповідача наявний склад злочину, передбачений ст. 122 КК України. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. У відповідності зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.02.2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого РО ЗГУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про заподіяння йому тілесних ушкоджень. На підстав цієї заяви були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201408002000508 від 12.02.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та проводилось досудове розслідування (а.с.5). Постановою старшого слідчого Олександрійського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 26.07.2016 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення, яка отримана позивачем 19.01.2017 року (а.с. 49). Із змісту зазначеної постанови випливає, що 12.02.2014 року, близько 15.50 годині, невстановлена особа, знаходячись біля ЗГТ «Вул..Грязнова» в м. Запоріжжі, спричинила потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження. В ході досудового розслідування встановити ступінь тяжкості отриманих [PERSON] тілесних ушкоджень не вдалось, а також не виявлено жодних свідків та очевидців, які б свідчили про те, що відносно [PERSON] дійсно було вчинено злочин. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За положеннями ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 2 розяснення, яке міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З аналізу наведених норм права випливає, що доведення факту завдання майнової шкоди, її характеру та розміру покладається на позивача. Отже позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідач своїми неправомірними, винними діями завдав йому матеріальну та моральну шкоду, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгунтованими, внаслідок чого у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed