Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить вселити його до належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак, [PERSON] протиправно чинить йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири. Позивач посилається на те, що він не може самостійно захистити свої права. Незважаючи на те, що спірна квартира цілком і повністю є приватною власністю позивача, а відповідач не має жодного законного права продовжувати там проживати, позивач [PERSON] не вважає себе вправі самостійно ламати вхідні замки на дверях до своєї власної нерухомості та самостійно займати своє житло. Адже, такі його дії правоохоронні органи намагатимуться кваліфікувати як самоуправство, порушення недоторконасті житла або як умисне пошкодження чужого майна. Позивач зазначає, що він неодноразово приходив за адресою належної йому на праві власності квартири, намагався порозумітися з відповідачем, аби вона дала йому доступ до його квартири і не чинила йому перешкод у реалізації ним свого права на проживання у своїй квартирі. Але відповідач жодного разу навіть не відкрила вхідних дверей, не пішла на контакт із позивачем та не припинила чинити перешкоди у користуванні ним своїм власним житлом. Такі дії відповідача порушують права та законні інтереси позивача як власника майна, спричиняють йому прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди. 25 січня 2017 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.3 ст.122 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 січня 2017 року провадження по справі відкрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачем [PERSON] надано до суду клопотання про витребування з виконавчого комітету Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області інформації про всіх осіб, які на даний час зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; з Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області інформації про всіх осіб, які на даний час проживають та інформацію про всіх осіб, на яких нараховується плата за житлово-комунальні послуги за зазначеною адресою. Крім того, [PERSON] просив зобов'язати начальника Липецького відділення Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області полковника поліції Кішкіна В.М., до відання якого входить адреса спірної квартири, здійснити вихід за вищезазначеною адресою, та встановити всіх осіб, які проживають за вказаною адресою і на яких підставах. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2017 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано з виконавчого комітету Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області інформацію про всіх осіб, які на даний час зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; з Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області інформацію про всіх осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS], а також про всіх осіб, на яких нараховується плата за житлово-комунальні послуги. В іншій частині клопотання - відмовлено. Позивачем [PERSON] надано до суду заяву про повернення йому надмірно сплаченого ним судового збору в розмірі 551,20 грн. у зв'язку зі зменшенням ним позовних вимог з двох вимог немайнового характеру до однієї. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року заяву [PERSON] про повернення судового збору - задоволено. Повернуто [PERSON], внесений ним та зарахований на рахунок № 31214206700429, МФО 851011, судовий збір в розмірі 551,20 грн. за квитанцією №0.0.679980260.1 від 30 грудня 2016 року на загальну суму 1102,40 грн., яка зберігається в матеріалах справи без можливості її вилучення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував /а.с. 48/. У судове засідання, призначене на 12 липня 2018 року на 10 годину 00 хвилин, відповідач [PERSON] не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, про що свідчать відповідні документи, які маються в матеріалах справи /а.с. 139/. Під час перевірки секретарем судового засідання о 10 годині 00 хвилин явки учасників судового процесу в судове засідання, останньою було встановлено, що відповідач в судове засідання не з'явилася. Разом з цим, через канцелярію суду відповідачем [PERSON] була надана заява про відкладення розгляду справи, з якої вбачається, що остання знаходилася в приміщенні суду 11 липня 2018 року, однак у призначений час до суду не з'явилась, посилаючись на те, що 01 липня 2018 року померла її сестра та їй необхідно поїхати на похорони. При цьому жодних документів на підтвердження того, що вона поїхала до іншого місту [PERSON] надано не було. У зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи був відкладений. У судове засідання, призначене на 02 серпня 2018 року на 12 годину 45 хвилин відповідач [PERSON] також не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, про що свідчать відповідні документи, які маються в матеріалах справи. Під час перевірки секретарем судового засідання о 12 годині 45 хвилин явки учасників судового процесу в судове засідання, останньою було встановлено, що відповідач в судове засідання не з'явилася. Разом з цим, через канцелярію суду відповідачем [PERSON] була надана заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що вона лікується на денному стаціонарі та в неї високий тиск, з даної заяви вбачається, що вона знаходилася в приміщенні суду 01 серпня 2018 року. При цьому суд зазначає, що як з заяви відповідача про відкладення слухання справи так і доданої до заяви медичної довідки, вбачається, що [PERSON] не може з'явитися в судове засідання через те, що вона з 01 серпня 2018 року лікується на денному стаціонарі, тому суду не зрозуміло яким чином відповідач [PERSON] змогла 01 серпня 2018 року надати суду заяву про відкладення слухання справи, адже вона в цей час повинна була знаходиться на лікуванні на денному стаціонарі. Зазначені дії відповідача [PERSON] свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами як учасника справи, що є неприпустимим відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача та її процесуальну поведінку, відповідно до вимог ч.ч. 1,4,6 ст. 233 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній передав [PERSON] у власність в натурі валютні цінності на суму 4080 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 20 січня 2006 року, у порядку та строки, що передбачені договором. Зазначений договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є.В. 20 січня 2005 року за реєстровим №107. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 20 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] 20 січня 2005 року укладений договір іпотеки /а.с. 4/, за умовами якого остання передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS], що складається з трьох житлових кімнат житловою площе 40,8 кв.м., загальною площею 67,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21 серпня 2001 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району за реєстровим №1-1399, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 серпня 2002 року за реєстровим №393/6. Зазначений договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є.В. 20 січня 2005 року за реєстровим №109. Відповідно до п. 3 договору, за домовленістю сторін предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця на строк до припинення договору. За змістом п.5,6 зазначеного договору, право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержавтеля при невиконанні іпотекодавцем зобов'язання по поверненню позики за договором позики, або достроково - згідно з п. 2 договору позики. Право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя після вчинення виконавчого напису нотаріуса на цьому договорі позики, який визначає суму, належну до стягнення. За домовленістю сторін Іпотекодержавтель самостійно, або через третіх осіб ним призначених здійснює реалізацію майна, переданого в іпотеку за цим договором на ринкових умовах після виникнення права звернення на предмет цієї іпотеки. Достатньою підставою вимагати примусової передачі йому для реалізації майна, переданого іпотеку за цим договором в натурі, а також для підготовки ним (призначеними ним представниками) від імені іпотекодавця необхідних для відчуження документів буде це договір з виконавчим написом будь-якого нотаріуса про передачу цього майна (віндикацію), яка вчиняється в сумі, визначеній виконавчим написом ноті руса на договорі позики. Відповідно до п. 9 договору іпотеки, за домовленістю сторін при виникнення у Іпотекодержавтеля права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель має право за власним вибором продати Предмет іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону україни «Про іпотеку» та в порядку п. 6 цього договору) або обернути його у свою власністю в порядку ст. 39 Закону Ураїни «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання. Вибір Іпотекодержателем останнього варіанту задоволення своїх вимог достатньої підтверджуватиметься його заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору, для чого сторони надають право реєстраторові прав власності на нерухоме майно вважати цей договір як власне договір іпотеки або як договір про задоволення вимог в залежності від того, який з договорів вважатиметься підставою для реєстрації переходу права власності до Іпотекодержателя згідно з чинним законодавством на момент такої реєстрації. У будь-якому випадку такий перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя має бути зареєстрований, оскільки цей перехід має вважатися здійсненим з моменту його обрання Іпотекодержателем. 04 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору позики від 20 січня 2005 року, за умовами якого останній передав [PERSON] у власність в натурі валютні цінності на суму 16040 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 30 березня 2008 року у порядки та строки, передбачені додатковою угодою. Зазначена додаткова угода до договору позики від 20 січня 2005 року підписана сторонами та посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є.В. 04 квітня 2007 року за реєстровим №661. 17 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений додатковий договір №2 до договору позики від 20 січня 2005 року, за умовами якого останній передав [PERSON] у власність в натурі валютні цінності на суму 27785 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 17 серпня 2011 року у порядки та строки, передбачені додатковим договором. Зазначений додатковий договір до договору позики від 20 січня 2005 року підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 17 серпня 2010 року за реєстровим №2889. 06 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим Гриценком Є.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №109 /а.с. 5/, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] всі права та обов'язки за договором іпотеки, посвідченим Гриценком Є.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №109, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, посвідченим Гриценком Є.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №107, з додатковою угодою, посвідченою Гриценком Є.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 04 квітня 2007 року №661 та з додатковим договором №2, посвідченим Малаховою Г.І. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 17 серпня 2010 року за реєстровим №2889, укладеним між Первісним іпотекодержателем та позичальником [PERSON] Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Договір укладений з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права (замість першого кредитора) вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов'язань, передбачених договором основного зобов'язання в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених договором основного зобов'язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Відповідно до п. 4 договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, іпотечний договір не містить заборони щодо відступлення забезпеченого іпотекою права вимоги іншій особі без згоди боржника. За змістом п. 5 договору, за ним до Нового іпотекодержателя переходять всі права та обов'язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення даного договору Новий іпотекодержатель вважається стороною іпотечного договору, а первісний іпотекодерджатель втрачає всі права за іпотечним договором. Згідно з п. 6 договору, предметом іпотеки, визначений іпотечним договором, є квартира [ADDRESS], що складається з трьох житлових кімнат житловою площе 40,8 кв.м., загальною площею 67,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21 серпня 2001 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району за реєстровим №1-1399, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 серпня 2002 року за реєстровим №393/6. Пунктом 7 договору встановлено, що протягом п'яти календарних днів з дати посвідчення цього договору, первісний іпотекодерждатель зобов'язується письмово повідомити боржника про зміну кредитора в зобов'язанні та про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим Гриценком Є.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №109 підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 06 червня 2016 року за реєстровим №775. Відомості про відступлення прав вимоги за договором позики та іпотечним договором зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дерожавного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №60456171 від 02 червня 2016 року та №60713508 від 06 червня 2016 року. На даний час, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна /а.с. 6/. У квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає відповідач по справі [PERSON], що підтверджується відомостями адресоно-довідкого підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 19 січня 2017 року /а.с. 10/ та актом депутата сільської ради /а.с. 37/. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Підтвердженням того, що відповідач чинить перешкоди [PERSON] у здійсненні ним права власності, є чисельні необґрунтовані її позови до [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] зверталася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила суд: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32007332 від 24 жовтня 2016 року, приватний нотаріус Стрельченко О.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, стосовно об'єкта нерухомого майна: квартира загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка складається з 3 (трьох) кімнат, та розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 30/. В подальшому ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року адміністративний позов [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., третя особа: [PERSON], про скасування рішення - залишено без розгляду, в зв'язку з повторною неявкою позивача /а.с. 127/. Ухвала суду набпала законної сили. Крім того, [PERSON] зверталася до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила визнати недійсним додаткову угоду договору позики від 04 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В., зареєстрованої в реєстрі за №661, додатковий договір №2 до договору позики від 17 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрованого у реєстрі за №2889 /а.с. 57/. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено /а.с. 130-131/. Рішення суду набрало законної сили. Крім того, позивач [PERSON] зверталася до Харківського районного суду Харківської області шляхом пред'явлення позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., [PERSON], в якому просила визнати дії відповідачів протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:1066027963251; індексний номер:32007332 від 24 жовтня 2016 року стосовно об'єкта нерухомого майна - квартири загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 88/. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2018 року у задоволені позову [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - квартири загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] - відмовлено повністю /а.с. 144-165/. Рішення суду набрало законної сили. За наведених вище обставин, суд вважає, що право власності [PERSON] підлягає захисту шляхом вселення його у спірну квартиру. Згідно квитанції №0.0.679980260.1 від 30 грудня 2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн. /а.с. 2/. Однак, слід зазначити, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року [PERSON] було повернуто судовий збір в розмірі 551,20 грн. за квитанцією №0.0.679980260.1 від 30 грудня 2016 року на загальну суму 1102,40 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved