Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2000 року по 19.08.2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний момент у нього є можливість поїхати з сином за кордон на період канікул для відпочинку та оздоровлення. Однак відповідачка відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон для відпочинку і оздоровлення. За таких обставин позивач просить надати дозвіл позивачу на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон, до досягнення ним вісімнадцятирічного віку, тобто до [INFO], до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, без згоди матері та просить надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, до досягнення ним вісімнадцятирічного віку, тобто до [INFO], в супроводі батька - [PERSON], чи уповноважених ним осіб, без згоди матері - [PERSON]. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги , об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2000 року до 19.08.2010 року (а.с. 6). Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З метою найкращого виховання дитини та її оздоровлення, підвищення її морального та духовного розвитку, позивач бажає разом зі своїм сином здійснювати виїзди з дитиною до інших країн. Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Частиною 3 ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. У відповідності з вимогами п. 4 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що сторони не перебувають у шлюбі, а також той факт, що дитина потребує оздоровчого відпочинку, духовного та культурного розвитку, суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон, до кінця 2017 року, до країн Шенгенської угоди , без згоди матері - [PERSON], а також надання дозволу неповнолітньому [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд до країн Шенгенської угоди, до кінця 2017 року, в супроводі батька, без згоди матері - [PERSON]. Разом з цим, вимоги позову в частині надання дозволу на виїзди неповнолітній дитині за кордон України в супроводі батька, без згоди та супроводу матері, до досягнення дитиною повноліття, а також у супроводі уповноважених позивачем осіб, так і стосовно визначення місць таких поіїздок, не обгрунтовані жодними доказами. В даному випадку доводи базуються на припущеннях і не вбачається наявність спору. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст. 33 Конституції України, ст.ст. 7, 150,155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial