Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між ним та відповідачем було укладено шлюб 31.12.200 3 р., зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1283. За час шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Сім»я фактично припинила своє існування, сімейні стосунки налагодити не вбачається можливим, сім»я розпалась остаточно, в збереженні шлюбу позивач не зацікавлений. Між позивачем та відповідачем втрачено почуття любові, вони мають різні погляди на життя і шлюб. Шлюб існує формально і строк для примирення не потрібен. За таких обставин позивач просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. В адресу суду до початку підготовчого засідання надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутністю. Зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] також направив в адресу заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутністю. Вказує на те, що рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно та виважено і змінювати його відповідач не має наміру. Примирення неможливе, подальше збереження сім»ї суперечить її інтересам і буде мати негативні наслідки. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір»ю. Також зазначає. що спір щодо поділу спільного майна не має. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання [PERSON] позовних вимог в повному обсязі та за відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні заяви.. Встановлено, що між [PERSON], [PERSON] 31 грудня 2003 було укладено шлюб , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1283, що підтверджується копією відповідного свідоцтва. Дружина отримала прізвище чоловіка - «[PERSON]». Від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO] , про що в Книзі народжень зроблено актовий запис № 1430. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчить позовна заява [PERSON] сторони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. Позивачем зазначено, що між ним та відповідачем втрачено почуття любові, взаєморозуміння тв. Збереження шлюбу не є можливим, як і подальше сімейне життя. Відповідач в заяві, адресованій суду, також вказала на факт остаточного розпаду сім»ї. Зазначила про те, що збереження шлюбу не буде відповідати інтересам сторін. Рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між ним та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні відповідач під час укладення шлюбу змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», проте питання про залишення прізвища отримане в шлюбі або повернення дошлюбного в судовому засіданні не вирішувалось, зважаючи на те, що відповідач не висловила побажання з цього приводу. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved