Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання наймачем житлового приміщення, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], наймачем квартири, що розташована [ADDRESS]; зобов'язати виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради укласти договір найму квартири, що розташована [ADDRESS] та переоформити на [PERSON], [INFO] фінансово-обліковий рахунок на квартиру, що розташована [ADDRESS]. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не з'явився, згідно заяви заперечують проти задоволення позову у зв'язку з відсутністю згоди усіх зареєстрованих членів сім'ї та відсутністю доказів, що позивач є членом сім'ї колишнього наймача. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення представника позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, представлені суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову - виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 05.03.1983 року відповідно до ордеру № 218 серії СФ дружині позивача [PERSON] було надано право на заняття двокімнатної квартири, загальною площею 30,92 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] з 1989 року та по теперішній час користується вказаною квартирою та 05.11.2014 року звертався до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з заявою про визнання його наймачем та переоформити на його ім'я особовий рахунок на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до актів КП «ЖЕО №1» від 26.07.2012 року та 20.08.2012 року встановлено, що [PERSON], яка являється основним квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] померла [INFO]. Зі слів сусідів на день смерті [PERSON] проживала з колишнім чоловіком [PERSON], вели спільне господарство. Надаючи виниклим між сторонами належну правову оцінку, суд звернув увагу на наступне. Згідно ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 60 ч.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах що територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Як регламентує ст. 58 ч.1 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожна особа повинна зареєструватися за місцем проживання. Як регламентує ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб, вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як роз'яснює п.п.13,14 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) Верховного Суду України від 26 травня 2001 року, оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання (п.13). За змістом ст. 65 ЖК за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Згідно відповіді на звернення позивача до Білгород-Дністровської міської ради від 25.11.2014 року судом встановлено, що основним квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO]. На день її смерті в квартирі були зареєстровані - позивач [PERSON], донька [PERSON] - [PERSON], 1969 року народження, онуки [PERSON] - 1996 року народження та [PERSON] - 1997 року народження. Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24.04.2012 року [PERSON] визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] та знята з реєстраційного обліку за адресою: квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], однак в зазначеній квартирі залишилися бути зареєстрованими онуки померлої [PERSON] - 1996 року народження та [PERSON] - 1997 року народження . Згідно ст.. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. В матеріалах справи відсутні докази про згоду усіх повнолітніх членів родини основного квартиронаймача на укладання договору найму жилого приміщення з позивачем. Тому суд вбачає вимоги позивача необґрунтованими і передчасними. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання наймачем житлового приміщення - відмовити.

Outcome: dismissed