Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про вселення в будинок та усунення перешкод в користуванні, посилаючись на те, що він є власником 1/3 частки садиби ( житлового будинку та господарських будівель ) [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області ( №22-1757 від 23.10.2006 року ). Власником 2/3 частки даної садиби є відповідач, його тітка (сестра батька) - [PERSON]. Підставою виникнення права власності є рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області (№22-1757 від 23.10.2006 року) та договір дарування ( р-№1566 від 05.11.2008 року). Тобто, він і відповідачка є співвласниками одного житлового будинку по [ADDRESS]. Садиба по [ADDRESS] складається з житлового будинку, загальною площею - 57,3 м2, житловою площею -19,6 м2, стайні, шопи, вбиральні. Дана нерухомість залишилась після смерті бабці позивача - [PERSON], яка померла у 1993 році, та перейшла як спадкове майно. На даній земельній ділянці розміщений ще один житловий будинок №26, який збудований його батьком -[PERSON], власником якого є позивач. На теперішній час склалася така ситуація, що він позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися своїм власним майном, а саме 1/3 часткою житлового будинку з відповідними господарськими приміщеннями до нього по [ADDRESS]. Відповідачка в будинку фактично не проживає, приїжджає дуже рідко, оскільки постійне місце її проживання - м. Стебник Дрогобицького району. Вона закрила будинок, не дає йому ключі. Самовільно вселитися в будинок він не сміє, неодноразово звертався до відповідачки, щоб вона дала йому ключі від будинку, чим створила доступ до житлового будинку та не чинила перешкоди у користуванні. Але вона не йде на контакт і не хоче порозумітися. Доступу до будинку він не має. Будинок старий і вимагає догляду, оскільки сирість його може зруйнувати. Крім того, на земельній ділянці без його дозволу і без процедури розподілу, відповідачка побудувала між будинками №26 та №28 паркан (фундамент протяжністю 32 м. в якому встановлено 9 стовпів та 3 стовпи забетоновано окремо), що створює незручність у користуванні земельною ділянкою, та не дає доступу до будинку. Таким чином відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні його власністю - садибою (житловим будинком з господарськими будівлями та земельною ділянкою), розташованою за адресою: [ADDRESS]. Просить, із подальшим врахуванням уточнень до позовної заяви, а саме: зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними спорудами по [ADDRESS] шляхом вселення його в будинок та надання йому ключів від дверей будинку, а також не чинити йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], де розміщені житловий будинок №28 та житловий будинок №26, шляхом знесення самовільно збудованого паркану (фундаменту), протяжністю 31 м, в якому встановлено 9 стовпів та 3 стовпи забетоновано окремо, що проходить між житловими будинками № 28 та № 26, які розміщені по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Борода В.Ф. позовні вимоги підтримали та дали суду пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві та в уточненнях до неї. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, заяву про розгляд справи у її відсутності не надіслала, повідомлення про причини неявки суду також не надала. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідач повідомлялася про час та слухання справи належним чином, причиною повернення поштового повідомлення вказано - «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом, як відмову відповідача від одержання документів та поштового повідомлення, в якому йому було надіслано повідомлення про час та місце слухання справи (а.с.179-182). Однак, з відомостей адресно-довідкого підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області про зареєстроване місце проживання відповідача, вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS](а.с.34). Згідно абзацу третього ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене відповідачу належним чином. 23.11.2016 року від відповідачки в канцелярію суду поступила заява, в якій вона не визнає позовні вимоги, а також зазначила, що на даний час [PERSON] немає частки у будинку [ADDRESS], так як за нею рахуються усі три частки і документально є оформлені - це реєстраційні права власності на нерухоме майно №14154857 від 05.04.2007 року на 1/3 частку, №20998854 від 20.11.2008 року на 1/3 частку та №36889269 від 21.12.2012 року на 1/3 частку, які не є оскарженими і скасованими. Представник третьої особи - Страшевицької сільської ради Старосамбірського району Львівської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 26.10.2017 року в канцелярію суду поступила заява за підписом в.о. сільського голови,секретаря О.Пліш про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги позивача підтримують(а.с.184). 20.09.2017 року представник сільської ради - сільський голова [PERSON], проти позовних вимог позивача не заперечувала, просила їх задовольнити, а також пояснила, що згідно погосподарських книг земельна ділянка рахується за старим будинком № 28 та новим будинком № 26, які знаходяться по [ADDRESS], власником землі є сільська рада. Батьку позивача - [PERSON] в 1975 році було дозволено перебудувати житловий будинок на місці старого будинку, де площа земельної ділянки для обслуговування будинку була 1400 м2, і яка була передана йому у постійне користування. Комісією сільської ради було встановлено, що [PERSON] самовільно збудувала паркан (фундамент), протяжністю 31 м, в якому встановлено 9 стовпів та 3 стовпи забетоновано окремо, що проходить між житловими будинками № 28 та № 26, розподілу землі між сторонами не було, меж ніхто не встановлював. Земля ними не приватизовувалася. Заслухавши сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши в судовому засіданні справу №2-14/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про реальний поділ майна, що є спільною частковою власністю та справу № 452/3259/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні у зв'язку з тим, що вона є незначною і не може бути виділена в натурі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Самбірським бюро технічної інвентаризації 27.03.2002 року Серії КММ №067788, належить житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.18), де він з своєю сім'єю проживає (а.с.94). Також рішенням Колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 23.10.2006 року було визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] по 1/3 (одній третій) частині кожному: [PERSON], [PERSON] і [PERSON], поновивши останньому строк для прийняття спадщини (справа №2-14/2010, а.с.10-13). З договору дарування від 05.11.2008 року відомо (а.с.88), що [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, які розташовані в [ADDRESS]. З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №21628158 від 21.01.2009 року [PERSON] (а.с.6), відомо, що будинок в [ADDRESS] належить на праві приватної власності: [PERSON] на підставі рішення суду /№22-1757/ 23.10.2006 року/ Колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області - 1/3 частки; [PERSON] на підставі рішення суду /№22-1757/ 23.10.2006 року/ Колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області; договору дарування /р-№1566/05.11.2008/ Кульчицька О.І. приватний нотаріус Старосамбірського райнотокругу, - 2/3 частки. Також з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2017 року(а.с.134), відомо, що [PERSON] є власником 1/3 житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення суду, серія та номер:452/3259/13-ц, виданий 12.06.2014, видавник: Самбірський міськрайонний суд Львівської області; ухвала суду, серія та номер: б/н, виданий 10.04.2013, видавник:Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ; ухвала суду, серія та номер: 452/3259/13, виданий 10.10.2014, видавник:Апеляційний суд Львівської області. З довідки (а.с.95) відомо, що [PERSON] зареєстрована та проживає з дочкою та онуками у [ADDRESS](а.с.95). Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] у своїй заяві вказує на те, що у неї, на даний час, є усі три частки права власності на житловий будинок, які документально оформлені, на підтвердження чого нею подано: витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Самбірським міським бюро технічної інвентаризації №14154857 від 05.04.2007 року [PERSON], з якого відомо, що будинок в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення суду /№22-1757/ 23.10.2006 року/ Колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області - 1/3 частки (а.с.86); витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №20998854 від 20.11.2008 року [PERSON], з якого відомо, що будинок в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору дарування /р-№1566/05.11.2008/ Кульчицька О.І. приватний нотаріус Старосамбірського райнотокругу - 1/3 частки (а.с.87-88); витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №36889269 від 21.12.2012 року [PERSON], з якого відомо, що будинок в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі рішення суду /справа №2-542/11/24.05.2012/ Старосамбірський районний суд - 1/3 частки (а.с.89-93). Дійсно, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 24.05.2012 року було припинено право [PERSON] на 1/3 (одну третю) ідеальну частину будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 1/3 - 9714 гривень, яке йому належить на праві приватної власності, та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 ідеальну частину даного будинковолодіння, та вирішено виплатити [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області № 37313005000789 (код отримувача 26306742, банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача 825014) суму 9714 (дев'ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень, яка надійшла згідно квитанції № 41 від 06.02.2012 року, як компенсація вартості 1/3 частини будинковолодіння по судовій справі № 2-542/2011 від [PERSON] (а.с.90-93). Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2012 року дане рішення було залишено без змін (а.с.103-105 справа № 452/3259/13-ц). Проте ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2013 року рішення Старосамбірського районного суду від 24.05.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції(а.с.147-149 справа № 452/3259/13-ц). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2014 року відмовлено [PERSON] в позові до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні внаслідок неможливості виділення такої в натурі, - за недоведеністю (а.с.223-226 справа № 452/3259/13-ц). Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2014 року апеляційну скаргу представника [PERSON] відхилено, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2014 року - залишено без змін (а.с.249-250 справа № 452/3259/13-ц). Отже, як вбачається з вищевикладених ухвал та рішень, а саме: ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 10.04.2013 року, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2014 року, ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2014 року, що рішення Старосамбірського районного суду Львівської області, на підставі якого було видано [PERSON] витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №36889269 від 21.12.2012 року, було скасоване, а тому судом до уваги не береться. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 155 ЖК Української РСР гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, позивач [PERSON], як співвласник житлового будинку на підставі ст.ст. 383, ч.1 ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вселення в даний будинок. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо - зобов'язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, який розташований по [ADDRESS], шляхом вселення його в будинок та надання йому ключів від дверей будинку, має правові підстави, а тому її слід задовольнити. Що стосується другої позовної вимоги позивача, то суд зазначає наступне. Рішенням № 53 від 15.12.1975 року було дозволено [PERSON] перебудувати житловий будинок на старому місці в с. Страшевичі (а.с.101). На підставі цього рішення [PERSON], тобто батьку позивача, 10.05.1976 року було видано свідоцтво на забудову садиби (а.с.17), в якому зазначено, що земельна ділянка під забудову є площею 1400 м2, виділена із «перебудова». Згідно із ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини. В судових рішеннях - в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2013 року та в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2014 року, в їх мотивувальних частинах, колегіями суддів цих судів встановлено, що за будинковолодінням № 28, яке знаходиться в [ADDRESS], закріплена земельна ділянка площею 1400 м2, в межах якої розміщений старий будинок та побудований новий будинок, тобто будинок № 28 та будинок № 26, та у випадку припинення права власності на спірне будинковолодіння № 28, будуть порушені права відповідача [PERSON]щодо користування цією земельною ділянкою. З акту обстеження земельних ділянок у [ADDRESS] № 26 та № 28 (а.с.15) відомо, що комісією сільської ради встановлено, що на земельній ділянці згідно плану забудови [PERSON] залитий фундамент протяжністю 31 м, в якому встановлено 9 стовпів та окремо забетоновано 3 стовпи. З довідки за підписом сільського голови [PERSON](а.с.185) відомо, що земельна ділянка, де самовільно збудована [PERSON] огорожа (залито фундамент протяжністю 31 м, в якому вставлено 9 стовпів та окремо забетоновані 3 стовпи), є власністю сільської ради, згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданого 10.05.1976 року, дана земельна ділянка передана у постійне користування батьку [PERSON] - [PERSON], дане свідоцтво ніким не змінено і не відмінено, житловий будинок у [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] успадкував його син - [PERSON]. Ухвалою Старосамбірського районного суду від 09.07.2013 року заборонено [PERSON] проводити будівельні та ремонтні роботи будинку та будівництво огорожі по [ADDRESS](а.с.162 справа №452/3259/13-ц ). Враховуючи вищенаведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, а також те, що земельна ділянка площею 1400 м2, на якій розташовані будинковолодіння № 26 та № 28, є в спільному користуванні власників та співвласників цих будинків, тобто позивача та відповідачки, межі та конфігурації даної земельної ділянки окремо для обслуговування даних будинків не визначалися, відповідно відповідач, яка є власником 2/3 частки будинку № 28, не вправі була збудовувати паркан між вказаними будинками, який стоїть на межі з житловим будинком №26, яким також володіє позивач, оскільки він, будучи власником 1/3 частки будинку № 28, також має право користуватися частиною прибудинкової території, тому суд вважає, що позовна вимога щодо того, щоб зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], де розміщені житловий будинок №28 та житловий будинок №26, шляхом знесення самовільно збудованого паркану (фундаменту), протяжністю 31 м, в якому встановлено 9 стовпів та 3 стовпи забетоновано окремо, що проходить між вказаними житловими будинками, підлягає задоволенню. Виходячи з того, що позовні вимоги позивачів задоволено повністю, суд, відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1102,40 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved