Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок затоплення нежитлового приміщення, посилаючись на те, що він є власником нежитлового приміщення [ADDRESS]. [PERSON] проживає у [ADDRESS], яка розташована над квартирою позивача. У квартирі відповідача, внаслідок незаконного перепланування квартири створене додаткове приміщення санітарно-гігієнічного призначення, внаслідок чого відбулось залиття нежитлового приміщення позивача. 21.09.2016 р. був складений акт другого залиття, складений ЛКП «Цитадель-Центр». В результаті неодноразового залиття приміщення, позивачу завдана матеріальна шкода в яку входить вартість необхідного поновлювального ремонту приміщення та меблі, які зіпсовані внаслідок затоплення, яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях. А також, просить зобов'язати відповідача за свій рахунок привести квартиру [ADDRESS] до належного технічного стану та демонтувати встановлений санвузол. [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, зокрема вважає, що позивач не надав суду жодного допустимого доказу по справі, який би беззаперечно підтверджував саме ті факти, на які він посилається. Акт «другого» залиття квартири складений на підставі домислів та припущеннях, а посиланням на візуальне обстеження, що вважає недопустимим при вирішенні даних питань. Окрім того, відповідач вважає, що ЛКП «Цитадель-Центр» вийшов за межі своїх повноважень, оскільки фактично «назначив» винуватця затоплення. Для з'ясування вказаної обставини, що має значення для справи, потрібно мати спеціальні знання, однак працівники ЛКП, які виходили на місце, не були компетентними в даних питаннях, огляд провели поверхнево, тобто проявили службову недбалість. Відповідач вважає, що причиною ймовірного затоплення є стан загально-будинкових мереж, їх зношеність та бездіяльність балансоутримувача. Окрім того, вважає що висновок Львівського науково-дослідного інституту судових-експертиз № 923 від 20.02.2017 року, не дає відповідь на питання чи було залиття нежитлового приміщення спровоковане діями чи бездіяльністю відповідача. Просить відмовити у позові повністю. Суд, заслухавши виступи сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно дост.16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON], є власником нежитлового приміщення [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлове приміщення /а.с. 18/. [PERSON] проживає у [ADDRESS] Згідно акту обстеження нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] на предмет залиття від 17.08.2016 р., складеного комісією ЛКП «Цитадель-Центр», сталось залиття квартири позивача, причиною якого є несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням. Згідно акту обстеження нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] на предмет залиття від 21.09.2016р., складеного комісією ЛКП «Цитадель-Центр», сталось друге залиття квартири позивача, причиною якого ймовірно є халатне користування сантехприладами мешканцями квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням. З вимог ст.151 ЖК України, п. 8 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінетом Міністрів України №45 від 24.01.2006 року, убачається те, що на відповідного власника квартири покладений обов'язок щодо утримання у належному стані інженерного обладнання. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття квартири складається відповідний акт. Так, згідно зазначених Правил, комісією ЛКП «Цитадель-Центр» 17.08.2016р. та 21.09.2016 р. складено Акти обстеження нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] на предмет залиття. Встановлено, що причиною залиття нежитлового приміщення №1, власником якого являється [PERSON] є несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням. Окрім того, встановлено, що причиною залиття квартири позивача ймовірно є халатне користування сантехприладами мешканцями квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку. Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 923 від 20.02.2017 року за даними проведеного огляду встановлено, що залиття нежитлового приміщення (об'єкт громадського харчування) [ADDRESS] будинку [ADDRESS] у м. Львові мало місце. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт з усунення шкоди, заподіяної внаслідок залиття, на час проведення дослідження становить 22 554,0 грн. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, майнова шкода, яка заподіяна [PERSON] підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд вважає доведеним у судовому засіданні факт залиття належного позивачу нежитлового приміщення з вини [PERSON], а тому завдана внаслідок такого залиття шкода підлягає стягненню, як із винної особи. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 923 від 20.02.2017 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт з усунення шкоди, заподіяної внаслідок залиття, на час проведення дослідження становить 22 554,0 грн.. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана залиттям квартири у розмірі 22 554,0 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено /упущена вигода/. Виходячи із аналізу даної цивільної норми та застосування цивільної відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що ці доходи /упущена вигода/ не є абстрактними, а дійсно булим б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків; при визначенні реальності не одержаних доходів слід враховувати заходи, вжиті кредитором для їх одержання; у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Суд не вбачає підстав для стягнення упущеної вигоди у розмірі 22 500,00 грн., яку просить стягнути позивач, оскільки така належними та допустимими доказами не стверджується. В обґрунтування такої вимоги [PERSON] покликається на договір оренди спірного нежитлового приміщення, укладений 10.08.2016 р. з ФОП [PERSON], який останній в односторонньому порядку 18.08.2016 р. розірвав у зв'язку із затопленням приміщення і його непридатного стану. Однак, сам лише факт затоплення, який дійсно мав місце, не свідчить, що спірне нежитлове приміщення прийшло у непридатний для експлуатації стан. Позивач не вживав заходів, як власник, якому належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, до ремонту приміщення, незалежно від вирішення питання про відшкодування шкоди відповідачем. До матеріалів справи приєднано лише копію договору оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] від 10.08.2016 р. та заяву орендаря [PERSON] про розірвання договору оренди датована 18.08.2016 р.; при цьому, не приєднано акт прийому-передачі приміщення, відтак, неможливо встановити, чи орендар взагалі користувався приміщенням та проплатив орендну плату; не встановлено судом чи реальними були доходи позивача від означеного договору оренди. В частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт залиття квартири були встановлені у судовому засіданні й підтвердилися матеріалами справи, а тому суд доходить висновку про те, що позивачеві насправді було заподіяно й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через пошкодження майна, що перебуває у його власності, небажання відповідача у добровільному порядку компенсувати матеріальні втрати тощо. Зважаючи на положення приведеної вище норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань позивача, суд вважає, що компенсація заподіяної моральної шкоди підлягає стягненню частково у сумі 3 000,00 грн. Решта вимог щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню через недостатню обґрунтованість. [PERSON], як позивачем у справі, не надано суду доказів, що у квартирі відповідача відбулось переобладнання чи перепланування квартири, тому покликання на норму ст. 152 ЖК України суд вважає безпідставним; відтак, у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача за свій рахунок привести квартируу№10 по вул. Вітовича, 1 в м. Львові до належного технічного стану та демонтувати встановлений санвузол слід відмовити. Частиною1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд становлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено відсутність вини у заподіянні шкоди позивачеві у зазначеному ним обсязі. На підставі ст.ст. 22, 23, 780, 1166, 1167 ЦК України та

Outcome: partial