Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №120 від 28.04.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м.Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м.Одесі в частині реєстрації за територіальною громадою м.Одеси права власності на «нежитлові приміщення цокольного поверху №101 загальною площею 845,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ». При цьому позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . 10 квітня 2019 року вхід у підвальне приміщення багатоквартирного будинку [ADDRESS] був опечатаний та заблокований представниками КУ «Муніципальна служба комунальної власності» та повідомлено, що дане приміщення є комунальною власністю, а не власністю співвласників багатоквартирного житлового будинку. Підставою реєстрації права власності за Одеською міською Радою на спірне приміщення стало Рішення Державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської Ради індексний номер 31165592 від 31.08.2016 року Кукліної А.О. , а підставою ухвалення цього рішення стало Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №120 від 28.04.2016р. «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі». Оскільки, дії державного реєстратора Кукліної А.О. та Рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради на думку позивача є незаконними, та такими, що грубо порушують його права, суперечать нормам діючого законодавства України, [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву в якій зазначив, що просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - представник Виконавчого комітету Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив. 3-ті особи: представник Одеської міської ради, державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліна А.О. до судового засідання не з`явились, повідомлялись, про причини неявки суд не сповістили. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.03.2018 року. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №120 від 28.04.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі» вирішено зареєструвати право комунальної власності територіальної громади м.Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м.Одесі, згідно переліку в тому числі п.14 нежитлове приміщення цокольного поверху №101 загальною площею 845,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що: «нами встановлено, що з врахуванням оглянутих приміщень та норм законодавства України, спірні приміщення є допоміжними приміщеннями», при цьому до суду з боку [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. За клопотанням позивача ухвалою суду Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» зобов`язано надати до суду належним чином засвідчену копію Технічного паспорту від 28 травня 2011 року на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді від 01 листопада 2019 року в.о.голови директора КП «БТІ`ОМР Моргун В.М. вбачається, що реєстрація інвентаризаційної справи житлового будинку [ADDRESS] в архівному підрозділі підприємства відсутня. Будь-яких інших заяв та клопотань з боку позивача не заявлялось. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 27.12.1997 року у справі № 9-зп Конституційний Суд України розтлумачив ч. 1 ст. 55 Конституції України зазначивши, що дану норму треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. 25.11.1997 року у справі № 6-зп Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України вирішив: «Частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді». Проте, [PERSON] не зазначив в чому полягає суть порушення права і якого саме права (майнового чи немайнового), позивачем не доведено, і не надано доказів, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.04.2016 року стосувалось його інтересу в момент прийняття, що він мав права на час прийнятті спірного рішення майнові права на спірне приміщення, а тому суд вважає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Одеської міської ради не порушує законних прав, свобод та інтересів позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed