Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 03 вересня 2013 р. між позивачем та [PERSON] був укладений усний договір позики. Відповідно до умов договору [PERSON] надав відповідачу безпроцентну позику у розмірі 4 100,00 Євро, строком до 04.09.2017 року, що підтверджується розпискою. Станом на 20.03.2018 р. за офіційним курсом НБУ сума позики становить у національній валюті 13 377 грн. 73 коп. З моменту передачі коштів по десь звернення до суду із позовом, відповідач позику не повернула. У зв'язку, з невиконанням умов договору позики відповідачем підлягають стягнення з нього на користь позивача 3 % річних в розмірі 70,09 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.03.2018 р. становить 2 263,01 грн. Тому, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь суму в загальному розмірі 134 640,74 грн. та судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 26 травня 2018 року у справі відкрито провадження та вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзив на позов не подала, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, 03 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений усний договір позики. Відповідно до умов договору, [PERSON] надав відповідачу позику у розмірі 4 100,00 Євро, строком до 04.09.2017 року, що підтверджується розпискою. Як зазначено у позовній заяві, станом на 20.03.2018 р. за офіційним курсом НБУ сума позики становить у національній валюті 132 377,73 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем було долучено до матеріалів справи копію розписки від 03.09.2013 р., тому суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено, в розумінні положень ЦК України, договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач вказує, що [PERSON] не виконала свої зобов'язання, грошові кошти у термін до 04.09.2017 р. не повернула. Під час розгляду справи не було встановлено обставин та отримано доказів, які б свідчили про виконання відповідачем умов за договором позики, тому суд дійшов до висновку про задоволення вимоги про стягнення боргу в розмірі 132 377 грн. 73 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В свою чергу ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наданого розрахунку вбачається, що його було перевірено в судовому засіданні, з 04.09.2017 р. по 31.03.2018 р. (208 днів) сума прострочення позики становить - 70,09 Євро, яка становить за офіційним курсом НБУ суму в розмірі 2 263,01 грн., що також підлягає стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене, беручи до уваги ту обставину, що під час розгляду справи не отримано доказів виконання умов договору позики від 03.09.2013 р. та з огляду на вимоги чинного законодавства України, які передбачають стягнення сум зазначених позивачем, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 346 грн. 41 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 133 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved