Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], мати якої померла [INFO]. На даний час неповнолітня [PERSON] проживає разом з дідусем та бабусею - [PERSON] та [PERSON] і повністю перебуває на їхньому утриманні, вихованні та медичному забезпеченні. Батько [PERSON] не проявляє уваги до своєї доньки, не займається її вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує її матеріально та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про свою доньку вже з 2014 року. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, відповідач уточнені позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував і надав нотаріально засвідчену заяву про згоду з позбавленням його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], представник третьої особи за довіреністю Алексюк Н.В. просила суд винести рішення відповідно до чинного законодавства. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16.05.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління Харківської області (а.с. 12). Мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції в Харківській області (а.с. 13). Відповідно до інформації ЗОШ № 8 м. Чугуєва № 01-30/319 від 08.08.2018, за період навчання неповнолітньої [PERSON] в закладі батько жодного разу до школи не з'являвся, успіхами не цікавився, в телефонному режимі з класним керівником не спілкувався (а.с. 35). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, якими можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України) Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Таким чином, оскільки відповідач не переймається станом здоров`я своєї неповнолітньої доньки, ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених законом, по її вихованню та матеріальному утриманню, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення його батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі неповнолітньої [PERSON] і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені її права та інтереси. Надані докази є підтвердженням того, що позбавлення батька батьківських прав є доцільним, оскільки відповідач допустив свідоме нехтування своїми обов'язками щодо виховання і утримання дитини, ухилення від виконання своїх обов'язків. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, тому доцільно позбавити його батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини, оскільки особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, однак суду не надані відомості щодо призначення дитині опікуна чи влаштування дитини до дитячого будинку сімейного типу, роз'яснивши, що після встановлення опіки над неповнолітньою дитиною особа, з якою буде проживати дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення з батька аліментів на утримання дитини. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, одна з яких не підлягає оплаті судового збору, та те, шо позивачем сплачений судовий збір за позовну вимогу, по якій сплачений судовий збір, і те, що позов підлягає частковому задоволенню саме в цій частині, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, сплачений при пред'явлені позову.

Outcome: partial