Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що останні перебували в зареєстрованому шлюбі під час якого ними було набуто рухоме та нерухоме майно. Зважаючи на те, що після розірвання шлюбу колишнє подружжя не дійшло згоди про поділ майна, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представники [PERSON] позовні вимоги підтримали з урахування розміру їх часткового збільшення та зменшення та просили задовольнити позовні вимоги [PERSON] [PERSON] в особі свого представника, звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просила поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності сторін, а саме: два автомобіля, гаражний бокс, домоволодіння та дві земельні ділянки, визначивши рівні ідеальні частки останнього, без виділу майна в натурі. В судовому засіданніпредставник [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримав та пояснив, що майно, яке просить поділити [PERSON] не може бути виділено в натурі, оскільки є неподільним, у зв'язку з чим доцільно визначити ідеальні частки останнього, а питання користування таким майном в майбутньому залишити на розсуд сторін, які в подальшому домовлятимуться з даного приводу. Крім того, представник [PERSON] не визнав позовні вимоги [PERSON] в частині поділу іншого майна визначеного у первісному позові. Так, щодо квартири представник [PERSON], пояснив, що оскільки остання була набута за подаровані [PERSON] кошти, квартира є особистим майном останньої і поділу не підлягає. Крім того, нежитлове приміщення загальною площею 565,6 кв.м. також є об'єктом особистої приватної власності [PERSON], оскільки була набута останньою на підставі договору дарування, а отже також не підлягає поділу. Щодо поділу незавершеного будівництвом реконструкції нежитлового приміщення під кафе, останнє було збудовано після припинення шлюбних відносин, а отже також не є об'єктом спільної сумісно власності. Інші нежитлові приміщення також були набуті за особисті кошти [PERSON], отже не є об'єктом спільного сумісного майна. Представники [PERSON] позовні вимоги зустрічного позову не визнали, посилаючись на те, що метою позову про розподіл майна є вирішення спору між співвласниками по суті, зокрема виділу такого майна у власність в натурі кожному співвласнику, що передбачено сімейним законодавством, з метою недопущення в подальшому виникнення питань щодо користування таким майном. Таким чином, доводи представника [PERSON] про необхідність поділу майна, шляхом визначення його рівних часток, з метою вирішення питання, щодо користування таким майном в подальшому сторонами окремо, є необґрунтованими. Враховуючи наведене, [PERSON] та представники останнього, просили виділити майно визначене у первісному та зустрічному позові [PERSON] в натурі. Крім того, представники [PERSON] пояснили, що нежитлове приміщення загальною площею 565,6 кв.м. було безоплатно передано останній, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, який [PERSON] укладала з юридичною особою на позичала кошти колишнього подружжя. Разом з тим, оскільки такі кошти позичальник повернути не зміг, останній передав позикодавцю приміщення, яке і придбав за позичені кошти. Таким чином, договір дарування фактично є удаваним і підтверджує виключно повернення позичених грошових коштів і виконання зобов'язань за договором позики. За таких обставин [PERSON] та представники останнього просили також визнати вище вказаний об'єкт спільним сумісним майном подружжя та виділити останній у власність [PERSON] Інші нежитлові приміщення були набуті сторонами під час шлюбу на підставі договорів купівлі - продажу, а тому є об'єктом спільної сумісної власності сторін, частину яких [PERSON] просив виділити [PERSON], а по одному приміщенню визначити ідеальні частки, зважаючи на його неможливий виділ в натурі без шкоди для майна. Крім того, [PERSON] та представники останнього просили виділити [PERSON] у власність незавершене будівництвом реконструкції нежитлового приміщення під кафе, яке було збудовано під час шлюбу за спільні кошти подружжя, проте не введено в експлуатацію, оскільки побудовано на самовільно захопленій земельній ділянці. Також, представники [PERSON] зазначили, що квартира придбана під час шлюбу, факт дарування коштів [PERSON] її родичем не підтверджує, що квартира придбана саме за подаровані кошти, оскільки подарунок мав місце за тривалий час до моменту купівлі квартири, і [PERSON] та представники останнього не надали доказів про те, що саме подаровані кошти були спрямовані на купівлю квартири. Таким чином,[PERSON] вважає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя і просить виділити останню [PERSON] Заперечуючи проти поділу нежитлового приміщення загальною площею 565,6 кв.м. до суду в якості третьої особи із самостійними вимогами до [PERSON] та [PERSON] з позовом звернувся [PERSON], який просив визнати за ним право власності на вище зазначене приміщення. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що між ним та [PERSON] було укладено угоду про завдаток, відповідно до якої сторони угоди домовились про наміри купівлі [PERSON] нежитлового приміщення загальною площею 565,6 кв.м. у [PERSON] та укладення нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу на пізніше визначеного часу. Проте, [PERSON] ухиляється від підписання договору купівлі - продажу, незважаючи на сплив крайнього строку визначеного угодою для укладення нотаріально - посвідченого договору купівлі - продажу. [PERSON] пояснила, що не має можливості укласти договір купівлі - продажу майна, обумовленого угодою про завдаток, оскільки вказане майно є предметом позову її колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON], у зв'язку з порушенням умов угоди про завдаток повинна повернути [PERSON] завдаток та сплатити неустойку визначену угодою, що фактично дорівнює ціні майна, яку сторони визначили угодою. Враховуючи те, [PERSON] відмовляється повернути грошові кошти [PERSON] за браком останніх, [PERSON] просить визнати за ним право власності на вище вказане нежитлового приміщення загальною площею 565,6 кв.м. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги третьої особи [PERSON] визнав у повному обсязі та просив задовольнити останні. Представники [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували та пояснили, що укладення угоди про завдаток не передбачає законних підстав для визнання права власності на майно щодо якого в подальшому повинен був бути укладений договір купівлі - продажу, і за невиконання умов передбачає виключно наслідки у вигляді фінансових санкцій. Також, представники [PERSON] вважають дану угоду фіктивною, яка укладена з метою чергової спроби уникнути поділу спірного майна. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] та копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2012 року про розірвання шлюбу сторін, вбачається, що останні перебували у шлюбі з 12.01.1991 року по 05.12.2012 рік /Т. І а.с. 13, 14/. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2003 року за [PERSON] було зареєстровано трикімнатну квартиру загальною площею 106,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с. 27/. Згідно копії договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 29.06.2005 року за [PERSON] було зареєстровано нежиле приміщення [NUMBER] загальною площею 45 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с.28, 29/. Згідно копії договору купівлі-продажу від 21.06.2006 року за[PERSON]. було зареєстровано нежилі приміщення (в літ. А) [NUMBER]) загальною площею 64,3 кв.м. за адреса: [ADDRESS] /Т. І а.с. 30, 31/. Згідно копії договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.11.2009 року за[PERSON] було зареєстровано нежиле приміщення № 12 (в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с. 40, 41/. Згідно копії договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.11.2009 року за[PERSON] було зареєстровано нежиле приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 232,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с. 36, 37/. Згідно копії договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.11.2009 року відповідачем за [PERSON] було зареєстровано нежиле приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с. 14/. Реєстрація вказаного майна за [PERSON] підтверджується ілистом КМБТІ № 23426 (И-2013) від 06.11.2014 року /Т. ІІІа.с. 135/. Згідно копії свідоцтва про право власності на гараж багатобоксовий від 27.02.2001 року, виданого на підставі наказу головного управління житлового забезпечення від 23.02.2001 року № 179-С/ГІ за[PERSON] зареєстровано гаражний бокс [NUMBER] площею 23,6 кв.м. /Т. І а.с. 23/. Згідно копіїдоговору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2008 року за[PERSON]. було зареєстровано житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 58,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с. 32, 33/. Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 266775 за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 8741 від 26.12.2008 року зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 3220887601:01:028:0005 площею 0,2074 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с.34/. Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 266774 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 8737 від 26.12.2008 року зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 3220887601:01:028:0004 площею 0,2496 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /Т. І а.с. 35/. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 02.07.2003 року за[PERSON]. зареєстровано автомобіль марки«Фольцваген Транспортер», 2002 р.в.; д.н.з. [NUMBER] /Т. І а.с. 25/. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 01.10.2008 року позивач за первісним позовом [PERSON] набув автомобіль «МіцубісіПеджеро Вагон», 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER] /Т. І а.с. 26/. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 22 КпШС України(в редакції, яка діяла на момент набуття спірного майна)майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Враховуючи, що вище вказане майно було набуто сторонами за час шлюбу, суд вважає, що останнє є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що трикімнатна квартира загальною площею 106,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої приватної власності останньої, оскільки придбана за подаровані [PERSON] кошти в розмірі 200000 грн. на підставі договору дарування від 25.10.2002 року /Т. І а.с. 123/. Так, із зазначеного договору вбачається, що останній був укладений за чотири місяці до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири і доказів, що саме ці кошти були витрачені на купівлю останньої, а не на інші потреби, представник [PERSON] згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав. Крім того, суд вважає спроможними доводи представників [PERSON] про необхідність прийняття до уваги ту обставину, що 03.07.2012 року [PERSON] зверталася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У позові[PERSON]. зазначала, що не заперечує проти того, щоб [PERSON] був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS], що є їх спільною сумісною власністю відповідно до договору купівлі-продажу від 03.03.2003 року. Таку ж позицію щодо спірної квартири [PERSON] висловила і в листі від 08.06.2012 року адресованому [PERSON] /Т.ІІІ а.с. 14 - 16/. Представник [PERSON] зазначає про те, що обставини викладені у позові та листі не свідчать про те, що [PERSON] визнавала те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, а лише свідчать про правову позицію представника [PERSON], який підписував позов та надавав юридичні консультації. Суд з доводами представника [PERSON] погодитися не може, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 238 та ст. 239 ЦК України, представник повинен діяти від імені того, кого представляє, а вчинений ним правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки безпосередньо для представленого. Враховуючи, що суду не надано доказів того, що [PERSON] оскаржувала дії представника щодо викладення невірних даних у позовній заяві, оскільки не надавала такої інформації і дії представника вчинені з перевищенням повноважень ст. 241 ЦК України або не зверталась до суду із заявою про виключення спірної обставини із мотивувальної частини позову під час розгляду справи та наявність копії листа підписаного [PERSON] особисто, суд вважає що вище вказані докази свідчить на користь позиції [PERSON] в частині того, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя та підтверджує висновки суду щодо вказаного майна. Крім того, представник [PERSON] згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав доказів про те, що нежиле приміщення [NUMBER] загальною площею 45 кв.м. за адресою: [ADDRESS] нежилі приміщення (в літ. А) [NUMBER]) загальною площею 64,3 кв.м. за адреса: [ADDRESS]; нежиле приміщення № 12 (в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; нежиле приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 232,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; нежиле приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], були набуті за особисті кошти [PERSON] Так, згідно копії протоколу № 1 зборів засновників ТОВ «Євростиль» від 14.05.1998 року та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 120651 від 19.05.1998 рокубуло створено та зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Євростиль» в складі засновників [PERSON] (60% у статутному фонді), [PERSON] (30 % у статутному фонді), [PERSON] (10 % у статутному фонді). Директором ТОВ «Євростиль» призначено [PERSON] /Т.І а.с.112 - 114/. Згідно копії договору купівлі-продажу нежилого приміщення, орендованого товариством з обмеженою відповідальністю «Євростиль» ([ADDRESS] літера А) від 26.02.2002 року ТОВ «Євростиль» приватизувало шляхом викупу об'єкта оренди - нежиле приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А, та складається з: приміщення № 4а ІІ поверху: приміщення 1 пл. - 29,8 кв.м., приміщення 5 пл. - 1,2 кв.м., приміщення 6 пл. - 1,0 кв.м., приміщення 7 пл. - 10,0 кв.м., приміщення 8 пл. - 17,4 кв.м., приміщення 9 пл. 23,4 кв.м., приміщення 10 пл. - 3,9 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,5 кв.м., приміщення 12 пл. - 14,6 кв.м., приміщення 13 пл. - 71,1 кв.м., приміщення 13а пл. - 46,1 кв.м., приміщення 14 пл. - 10,7 кв.м., приміщення 15 пл. - 35,0 кв.м., приміщення 16 пл. - 14.9 кв.м.; Приміщення № 2: приміщення 1 пл. - 64,3 кв.м., приміщення 2 пл. - 20,7 кв.м., приміщення 3 пл. - 60,9 кв.м., приміщення 4 пл. - 8,9 кв.м., приміщення 5 пл. 6,3 кв.м., приміщення 6 пл. - 11,4 кв.м., приміщення 10 пл. - 22,4 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,2 кв.м., приміщення 12 пл. - 1,3 кв.м., приміщення 13 пл. - 1,5 кв.м., приміщення 14 пл. - 1,3 кв.м.; І-й поверх: частину приміщення ІІ/33,2 кв.м (заг.пл. ІІ/112,2 кв.м.); ІІ-й поверх: частину приміщення І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.), частину приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг.пл. ІІ/12,7 кв.м.). Ціна Договору складає 309200,00 грн. /Т. І а.с. 51 - 53/. 12.03.2002 року та 18.04.2002 року ТОВ «Євростиль» за підписом директора [PERSON] та менеджера [PERSON] шляхом видачі довіреностей уповноважує [PERSON] підписувати договори позики грошових коштів у фізичної особи /Т.І а.с.54, 55/. З копії протоколу [NUMBER] від 26.12.2002 року зборів засновників ТОВ «Євростиль» за участі засновників - [PERSON] (99 % статутного фонду), [PERSON] (1% Статутного фонду) вбачається, що ТОВ «Євростиль» з метою розрахунку за договором купівлі-продажу нежилого приміщення, орендованого товариством з обмеженою відповідальністю «Євростиль» ([ADDRESS] літера А) від 26.02.2002 року уклало з [PERSON] договори позики № 1 та № 2 від 12.03.2002 року та 18.04.2002 року відповідно на загальну суму 309200,00 грн. з терміном погашення до 26.12.2002 року. У зв'язку з тим, що ТОВ «Євростиль» має непогашений борг перед [PERSON] згідно договору позики № 1 від 12.03.2002 року на суму 159000,00 грн. та договору позики № 2 від 18.04.2002 року на суму 150200,00 грн., рішенням зборів товариства було вирішено в рахунок його погашення передати безоплатно (подарувати) [PERSON] належне товариству нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] літера А загальною площею 565,6 кв.м. /Т.І а.с. 56/. 26.12.2002 року ТОВ «Євростиль» в особі директора [PERSON] шляхом видачі довіреності уповноважило [PERSON] бути представником Товариства з питань оформлення договору дарування нежилого приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А. /Т.І а.с. 56, 118/. Згідно з копією договору дарування приміщення від 27.12.2002 року, укладеним між ТОВ «Євростиль», в особі [PERSON] та [PERSON], остання набула нежиле приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А /Т.І а.с. 117/. Згідно копії реєстраційного посвідчення № 006787 від 28.12.2002 року проведена державна реєстрація права власності на зазначене приміщення /Т. І а.с. 46/. 31.12.2002 року між [PERSON] та ТОВ «Євростиль», в особі [PERSON], укладено Договір про безоплатне користування нежилим приміщенням загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А строком на п'ять років /Т.І а.с.47/. Відповідно до ст. 24 КпШС України (в редакції, яка діяла на момент набуття спірного майна) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Таким чином, характерною рисою договору дарування є його безоплатність. Договір дарування є тим правочином, що спрямований на відчуження певного майна від однієї особи до іншої і таке відчуження завжди відбувається на безоплатній основі. Тобто метою договору дарування є передача власником (дарувальником) свого майна у власність іншої особи (обдарованого) без отримання будь-якої взаємної винагороди (майнового задоволення). У випадку наявності зустрічних зобов'язань обдарованого (як майнового, так і немайнового характеру) відносно дарувальника, договір не може визнаватися даруванням та буде регулюватися нормами, що відносяться до договору міни, купівлі-продажу та інших, залежно від умов конкретного договору, оскільки метою останніх є досягнення певного майнового результату на свою користь, а не безоплатне надання майна. Ознака безоплатності договору дарування означає, що дарувальник не отримує ніякого зустрічного блага з боку обдарованого. У даному випадку [PERSON] як обдарована сторона за договором дарування отримала нежиле приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А не в дар, а в рахунок погашення боргу за договорами позики на загальну суму 309200,00 грн., відповідно ТОВ «Євростиль» отримало зустрічне матеріальне благо в еквіваленті грошової суми в якості погашення заборгованості перед [PERSON] Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пп. 23, 24 в Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що нежиле приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А є об'єктом права спільної сумісної власності сторін у справі, оскільки вказане приміщення було набуто [PERSON] в рахунок погашення позики в розмірі 309200,00 грн., яку остання надала ТОВ «Євростиль» в період перебування з [PERSON] у шлюбі, а відповідно вказані кошти були спільним майном подружжя. З урахування того, що спірне приміщення було набуто саме за рахунок спільних коштів подружжя і є спільним майном, останнє підлягає поділу. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на копіях документів зазначених вище, оскільки останні є недопустимим доказами, у зв'язку з отриманням останніх з порушенням закону, зокрема їх викрадення [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] зверталась до правоохоронних органів /Т.І а.с. 163/. Доказів на підтвердження того, що надані [PERSON] докази були викрадені, зокрема [PERSON] матеріали справи не містять, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для визнання вище вказаних доказів недопустимими. Зважаючи на те, що сторони перебували у шлюбі більше двадцяти одного року і докази надані [PERSON] датовані 2002 роком, тоді як сторони розірвали шлюб у 2012 році, відсутні підстави вважати, що [PERSON] протягом десяти років спільного життя із [PERSON] не мав доступу до вказаних документів, тим більш, як пояснили представники [PERSON], сторони вели спільний бізнес, що в свою чергу не спростовано та не оспорено представником [PERSON] Крім того, судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про призначення експертизи на предмет встановлення справжності протоколу [NUMBER] від 26.12.2002 року зборів засновників ТОВ «Євростиль», оскільки оригінал останнього було надано на судовому засіданні тільки 24.11.2014 року і на погляд представника [PERSON] останній є фальшивим. Суд вважає, що з урахуванням поведінки представника [PERSON] під час судових процесів, направленої на невиправдану тяганину розгляду справи, шляхом подання чисельних безпідставних заяв про відводи головуючому, направлених на зміну складу суду з метою розпочати розгляд справи спочатку, метою клопотання про призначення експертизи було саме затягування розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до копії заяви [PERSON] до правоохоронних органів від 09.08.2012 року, щодо якого відсутні дані про її подання, не вбачається, що [PERSON] заявляла про викрадення чистих аркушів паперу з відбитками печатки ТОВ «Євростиль»/Т.І а.с. 84/. Крім того, згідно довідки наданої слідчим СВ Дарницького РУГУ МВС України [PERSON] від 16.08.2013 року вбачається, що в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄДРДР за заявою [PERSON] від 03.08.2013 року по тому ж самому факту, що і заява від 09.08.2012 року, станом на 16.03.2013 рік встановлено частину зниклих документів і серед них відсутні чисті аркуші паперу з відбитками печатки ТОВ «Євростиль» /Т.І а.с. 164/. Крім того, матеріали справи також не місять даних про те, що [PERSON] зверталась із заявою про зміну печатки, у зв'язку з викраденням чистих аркушів паперу із відбитками печатки ТОВ «Євростиль». Отже, доводи представника [PERSON], якими останній обґрунтовував клопотання є неспроможними. Крім того, у вказаній довідці /Т.І а.с. 164/ вбачається, що [PERSON] встановила відсутністьспірного протоколу [NUMBER] від 26.12.2002 року зборів засновників ТОВ «Євростиль» і враховуючи те, що оригінал був представлений суду представниками [PERSON] підстав вважати, що спірний протокол є підробленим, а не тим відсутність якого встановлено. Питання з приводу надання вказаного протоколу представниками [PERSON] порушено вище і висновок суду з цього приводу є аналогічним. За вказаних обставин позов третьої особи з самостійними вимогами задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає за необхідне окрім вище вказаних підстав для відмови у позові третій особі, зазначити й інші підстави для відмови у задоволенні позову третьої особи. Так, угодою про завдаток від 25.03.2013 року визначено істотні умови основного договору: об'єкт нерухомості, що має бути відчуженим; ціна основного договору - сума коштів, за яку має бути проданий об'єкт нерухомості; валюта виконання грошового зобов'язання; строк укладення основного договору - до 28 червня 2013 р.; умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання, а також зобов'язання сторін укласти в обумовлений строк основний договір на умовах, встановлених цим договором /Т.І а.с.143/. Отже, правова природа угоди про завдаток є попередній договір на укладення договору купівлі - продажу, оскільки мало місце досягнення всіх істотних умов. Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Таким чином, зазначена вище угода про завдаток є попереднім договором купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України не дотримались нотаріальної форми посвідчення попереднього договору, встановленої ст. 657 ЦК України для основного договору за правилом ч. 1 ст. 220 ЦК недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним і додатково визнанню не дійсним в судовому порядку не потребує. Окрім того, положення ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін позивач за первісним позовом [PERSON]. такої згоди не надавав. Згідно листа інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві від 18.12.2013 року № 7/26-15/1812/05 /Т.ІІІ а.с. 144, 145/, зазначено, що згідно декларації про початок виконання будівельних робіт № КВ08212085679 від 31.05.2012 року [PERSON], як замовник отримала дозвіл на реконструкцію нежилого приміщення [ADDRESS] під кафе у Дарницькому районі м. Києва на земельній ділянці, розташованій в Харківській північній планувальній зоні [ADDRESS] площею 1363,15 кв.м. Декларацією визначено, що загальна площа нежитлових приміщень об'єкта будівництва становить 276,0 кв.м. Згідно наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві [NUMBER] «д» від 08.02.2013 року про скасування реєстрації про початок виконання будівельних робіт» скасовано вище зазначену декларацію в зв'язку з встановленням факту наведення недостовірних даних замовником [PERSON] Перевіркою інспекції з виїздом на місце 08.02.2013 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] в літ. А розпочаті роботи з реконструкції нежитлового приміщення шляхом прибудови та будівництвом капітальних будівель, які об'єднані спільним металевим накриттям (зали кафе), чим змінено зовнішню конфігурацію приміщення 14 (літ. А). Також, встановлено, що зазначені роботи виконано на самовільно зайнятій земельній ділянці без отримання містобудівних умов і обмежень земельної ділянки, що вважається об'єктом самовільного будівництва. 22.03.2013 року [PERSON] зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт за № КВ 082130810186 із реконструкції нежитлового приміщення [NUMBER] (літ. А) під кафе. 03.06.2013 року інспекцією зареєстровано [PERSON] декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № КВ 142131540047 із реконструкції нежитлового приміщення [ADDRESS] під кафе у Дарницькому районі м. Києва. З дослідженого відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.03.2013 року на перехресті вулиць Вербицького - Тростянецька та роздруківки із Інтернетсайту про події що відображені на відеозапису /Т.ІІІ а.с. 17, 18/ вбачається, що спірне недобудоване приміщення (під кафе) повністю збудоване та накрите (лише відсутні вікна та двері). За таких обставин суд критично ставить до доводів представника [PERSON], що будівництво розпочате після отримання [PERSON] декларації від 22.03.2013 року. Суд також бере до уваги той факт, що скасування декларації про початок виконання будівельних робіт № КВ08212085679 від 31.05.2012 року не спростовує тієї обставини, що будівництво було розпочато ще у 2012 році, що в свою чергу встановлено інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві під час виїзду на місце 08.02.2013 року. Відповідно до ч. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно звіту про оцінку майна незавершеного будівництвом реконструкції нежитлового приміщення [ADDRESS] під кафе у Дарницькому районі від 29.10.2014 року його ринкова вартість, без урахування ПДВ, становить 897000,00 грн. /а.с. Т ІV 20- 60/. З урахуванням положень ст. 60, 61 СК України суд приходить до висновку, що зазначений об'єкт є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що [PERSON] змінив предмет та підставу позову після того, як розгляд справи було розпочато по суті, а також подав нові докази в порушення вимог ч. 2 ст. 27 та ч. 1 ст. 131 ЦПК України, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Враховуючи, що незавершене будівництвом реконструкції нежитлове приміщення [ADDRESS] під кафе у Дарницькому районі [PERSON] вважає спільним сумісним майном подружжя, останній пред'явив вимог щодо вказаного майна, а отже предмет спору поділ майна подружжя не змінився і підстави для його поділу, зазначені вище також. З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, в частині поділу вказаного вище об'єкту, на підтвердження вартості останнього на виконання приписів щодо обов'язкового визначення вартості майна під час розгляду справ про поділ останнього, представниками [PERSON] був наданий відповідний доказ, який в свою чергу представником [PERSON] не спростований. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави вважати, що вказаний доказ прийнятий судом з порушенням вимог процесу відсутні. Крім того, суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON], про те що відеозапис та роздруківку із Інтернет сайту, не можна брати до уваги, оскільки дані докази є належними, місять інформацію щодо предмету доказування і представником [PERSON] не спростовувалась інформація, яка містилась у відеозапису, а також у роздруківці з Інтернет сайту щодо предмету доказування, дати, коли був зроблений вказаний відеозапис, визначеної у роздруківці до відеозапису. Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 12969/13-54 від 18.02.2014 року ринкова вартість автомобіля «Фольцваген Транспортер», 2002 р.в. складає 75721,51 грн. та ринкова вартість автомобіля «МіцубісіПеджеро Вагон» 2006 р.в. складає 250371,58 грн. /Т.ІІІ а.с. 173 - 196/. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 12636/13-42/12637/13-42/7460-7469/14-42 від 27.08.2014 року ринкова вартість наступних об'єктів спільного майна сторін складає:гаражний бокс [NUMBER] площею 23,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] - 264745,00 грн.;нежитлових приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в літері А, та складається з: приміщення № 4а ІІ поверху: приміщення 1 пл. - 29,8 кв.м., приміщення 5 пл. - 1,2 кв.м., приміщення 6 пл. - 1,0 кв.м., приміщення 7 пл. - 10,0 кв.м., приміщення 8 пл. - 17,4 кв.м., приміщення 9 пл. 23,4 кв.м., приміщення 10 пл. - 3,9 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,5 кв.м., приміщення 12 пл. - 14,6 кв.м., приміщення 13 пл. - 71,1 кв.м., приміщення 13а пл. - 46,1 кв.м., приміщення 14 пл. - 10,7 кв.м., приміщення 15 пл. - 35,0 кв.м., приміщення 16 пл. - 14.9 кв.м.; Приміщення № 2: приміщення 1 пл. - 64,3 кв.м., приміщення 2 пл. - 20,7 кв.м., приміщення 3 пл. - 60,9 кв.м., приміщення 4 пл. - 8,9 кв.м., приміщення 5 пл. 6,3 кв.м., приміщення 6 пл. - 11,4 кв.м., приміщення 10 пл. - 22,4 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,2 кв.м., приміщення 12 пл. - 1,3 кв.м., приміщення 13 пл. - 1,5 кв.м., приміщення 14 пл. - 1,3 кв.м.; І-й поверх: частину приміщення ІІ/33,2 кв.м (заг.пл. ІІ/112,2 кв.м.); ІІ-й поверх: частину приміщення І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.), частину приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг.пл. ІІ/12,7 кв.м.) - 8193847, 00 грн.; нежиле приміщення [NUMBER] ІІ поверху (в літ. А) загальною площею 45 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 773730,00 грн.; нежитлове приміщення (в літ. А) [NUMBER]) загальною площею 64,3 кв.м. яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, буд. 4/2 - 1105 574,00 грн.; житлового будинку з надвірними будівлями, площею 58,2 кв.м., [ADDRESS] - 333020,00 грн.; земельної ділянки за кадастровим номером № 3220887601:01:028:0004, площею 0,2496 га, [ADDRESS] - 130566,00 грн.; земельної ділянки за кадастровим номером № 3220887601:01:028:00045, площею 0,2074 га, [ADDRESS] - 71823,00 грн. /Т.ІІІ а.с. 208 - 246/. Крім того, у вище вказаному висновку зазначено, що оскільки на заявлені клопотання експерта від 15.01.2014 року додаткові матеріали, а саме матеріали технічної інвентаризації на дослідження експерту надані не були, обстеження приміщень не забезпечено, надати відповідь на поставлене ухвалою питання щодо ринкової вартості квартири загальною площею 106,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежилого приміщення № 12 (в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежилого приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 232,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежиле приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] є неможливим. Відповідно матеріалів справи [PERSON] було здійснено оплату за проведення експертиз та надано на вимогу експерта всі наявні в його розпорядження матеріали. Разом з тим, [PERSON] ухилилась від виконання вимог експерта щодо надання технічної документації, не надала, доступ до приміщень, які були об'єктами досліджень і які знаходяться в безпосередньому розпорядженні [PERSON] В судовому засіданні представником [PERSON] заявлено клопотання про визнання судом факту ринкової вартості перелічених вище об'єктів спільного майна подружжя щодо яких виявилось неможливо провести експертне дослідження через ухилення [PERSON] від виконання вимог експерта /Т.ІVа.с. 62, 63/. Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України №? 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» застосування наслідків ухилення від участі в експертизі, передбачених ст. 146 ЦПК України можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. З урахування наведеного, суд приходить до висновку про необхідність встановлення заявленого представниками позивача факту ринкової вартості об'єктів спільного майна подружжя щодо яких виявилось неможливо провести експертне дослідження. Так, згідно довідки щодо ринкової вартості об'єктів нерухомого майна вих. № 31/14 від 01.10.2014 року, виданої Агенцією нерухомості «Альянс-Брок», ринкова вартість наступних об'єктів спільного майна сторін складає:квартири загальною площею 106,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 2925000,00 грн.; нежилого приміщення № 12 (в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 4650000,00 грн.;нежилого приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 232,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 2800000,00 грн.; нежиле приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1690000,00 грн./Т.ІVа.с. 64/. Відповідна довідка надавалась представником [PERSON] і до початку розгляду справи по суті, проте з урахуванням тривалості перебування справи у провадженні суду та зміну ринкової вартості майна, була надана довідка з урахуванням цін існуючих на час розгляду справи, після відновлення провадження зупиненого у зв'язку з проведенням експертних досліджень. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України [NUMBER] від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. В свою чергу, представником [PERSON] не надано доказів на спростування цін визначений у довідці агенції нерухомості /Т.ІVа.с. 64/, у зв'язку з чим при визначенні вартості майна, що підлягає поділу суд вважає за доцільне покласти інформацію викладену у вказаній довідці. Відповідно до ст. 69 СК України, визнано право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що загальна вартість спільного майна сторін становить 24161398,09 грн., тобто спільне майно підлягає поділу таким чином, щоб вартість присудженого в результаті поділу майна сторін була рівною. [PERSON] в порядку поділу майна подружжя просить виділити останньому:нежитлові приміщення загальною площею 565,6 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] в літері А та складається з наступних приміщень: приміщення № 4а ІІ поверху: приміщення 1 пл. 29,8 кв.м., приміщення 5 пл. 1,2 кв.м., приміщення 6 пл. 1,0 кв.м., приміщення 7 пл. 10,0 кв.м., приміщення 8 пл. 17,4 кв.м., приміщення 9 пл. 23,4 кв.м., приміщення 10 пл. 3,9 кв.м., приміщення 11 пл. 12,5 кв.м., приміщення 12 пл. 14,6 кв.м., приміщення 13 пл. 71,1 кв.м., приміщення 13а пл. 46,1 кв.м., приміщення 14 пл. 10,7 кв.м., приміщення 15 пл. 35,0 кв.м., приміщення 16 пл. 14,9 кв.м.; приміщення № 2: приміщення 1 пл. 64,3 кв.м., приміщення 2 пл. 20,7 кв.м., приміщення 3 пл. 60,9 кв.м., приміщення 4 пл. 8,9 кв.м., приміщення 5 пл. 6,3 кв.м., приміщення 6 пл. 11,4 кв.м., приміщення 10 пл. 22, 4 кв.м., приміщення 11 пл. 12, 2 кв.м., приміщення 12 пл. 1,3 кв.м., приміщення 13 пл. 1,5 кв.м., приміщення 14 пл. 1,3 кв.м.; І-й поверх: частину приміщень ІІ/33,2 кв.м. (заг.пл. ІІ/112,2 кв.м.); ІІ поверх: частину приміщень І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.), частину приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг. пл. ІІ/12,7 кв.м.); ? частину нежитлового приміщення № 12 (в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; гаражний бокс [NUMBER] площею 23,6 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS]; автомобіль марки «Фольцваген Транспортер», 2002 р.; автомобіль марки «МіцубісіПеджеро Вагон», 2006 р.; житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 58,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку за кадастровим № 3220887601:01:028:00045, площею 0,2074 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку за кадастровим № 3220887601:01:028:0004, площею 0,2496 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а всього на загальну суму 11645094 грн. 09 коп. Враховуючи те, що представник [PERSON] проти такого виділу нерухомого майна[PERSON]., що складається з нежитлових приміщень не заперечував з підстав передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 71 СК України, з урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині виділу останньому майна підлягають задоволенню. З цих же підстав, суд вважає підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] про виділ [PERSON] у власність квартири [ADDRESS]; нежиле приміщення [NUMBER] ІІ поверху (в літ. А) загальною площею 45 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] нежитлове приміщення (в літ. А) № 1 (гр.пр. № 11); № 1 (гр.пр. № 10) загальною площею 64, 3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ? частину нежитлового приміщення № 12 (в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], нежитлове приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 232,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; будівельні матеріали незавершеного будівництвом реконструкції нежитлового приміщення [ADDRESS],а всього майна на загальну суму 12516304 грн. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що поділ квартири, земельних ділянок, домоволодіння, гаражного боксу та автомобілів, повинен бути проведений не шляхом їх виділу в натурі,а шляхом визначення ідеальних часток у майні, оскільки така позиція у даному випадку суперечитиме ч. 1 ст. 71 СК України, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні зустрічного позову. Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про виділ [PERSON] доходів від прибутку по здачі в оренду нерухомого майна задоволенню не підлягають виходячи за наступного. Згідно договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 02.01.2012 р. [PERSON] здала в оренду ТОВ «Євростиль» нежиле приміщення загальною площею 565,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А строком до 31.12.2012 року на умовах оплати 2 грн. за 1кв.м за місяць, що становить 9049,60 грн. за період дії договору починаючи з 01.05.2012 року /Т.І а.с. 15, 16/. Згідно договору оренди № 3 нежитлового приміщення від 03.01.2012 р. [PERSON] здала в оренду ФОП [PERSON] (яка є спільною дочкою сторін по справі) нежитлове приміщення загальною площею 60,0 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] строком до 31.12.2012 року на умовах оплати 40,00 грн. за 1 кв.м. за місяць, що становить 19200,00 грн. за період дії договору починаючи з 01.05.2012 року /Т.І. 17, 18/. Згідно Договору № 11 найму (оренди) нежилого приміщення від 01.05.2012 року [PERSON] здала в оренду [PERSON] нежитлове приміщення [NUMBER] (в літ. А) загальною площею 88,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в літері А строком до 31.03.2015 року на умовах оплати 10000,00 грн. за місяць, що еквівалентно 1250 доларам США, що на станом на 01.10.2014 року становить 319 499,00 грн. за період дії договору починаючи з 01.05.2012 року /а.с. 19-22/. Таким чином, [PERSON] та представники останнього стверджують про те, що [PERSON] за первісним позовом згідно вказаних договорів отримала доходи від використання спільного майна в сумі 347748,60 грн. Проте, суд не може погодитися з такими висновками, оскільки згідно листа, декларації та витягів з бази податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління мін доходів у м. Києві /Т.ІІІ а.с. 91-100/ не вбачається, що [PERSON] отримувала прибуток за вище вказаними договорами оренди. Таким чином, виходячи з презумпції правомірності поведінки, доводи представників [PERSON] щодо недекларування доходів від здачі майна в оренду, тощо не заслуговують на увагу, оскільки вина [PERSON] не встановлена. З урахуванням наведеного вбачається, що [PERSON] виділяється майно, вартість якогостановить 11645094,09 грн., а [PERSON] грн., різниця становить 871209 грн. 91 коп., таким чином з [PERSON] в рахунок компенсації за частку виділеного майна підлягає стягненню 435604 грн. 95 коп. Проте, з урахуванням положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позову, а саме визначену [PERSON] суму грошової компенсації в розмірі 307979 грн. 50 коп. Крім того, з урахуванням наведеного з [PERSON] на користь [PERSON] згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial