Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Вознесенівський районний Відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить майно, що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS]. Право власності на зазначене нерухоме майно було набуто позивачем внаслідок укладення між нім та відповідачем договору купівлі-продажу від 17.03.2017. Однак на теперішній час вселитись до квартири, та використовувати її для особистого проживання та проживання сім'ї позивач не має можливості, оскільки у ній зареєстрований та проживає відповідач, який не бажає в добровільному порядку виселитись із житла та подати відповідну заяву до органу реєстрації про зняття з реєстрації місця проживання. Без зняття відповідача з реєстрації позивач не може вільно розпоряджатися своєю квартирою. Окрім цього, нарахування плати за надані комунальні послуги водопостачання, водовідведення та вивозу сміття здійснюється відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в квартирі позивача. Посилаючись на ст.ст. 316, 316, 317, 319, 346, 387, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 109 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК України) просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 11 у будинку 149 розташований по проспекту Соборному у м. Запоріжжі. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за останньою відомою адресою, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток на судові засідання, які відбулись 01.06.2017 та 05.09.2017, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Крім цього, відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся шляхом розміщенням оголошення у газеті «Запорізька правда» за 31.08.2017. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, заяв про відкладення або про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Враховуючи, що неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність. За таких обставин, суд вважав за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 17.03.2017 між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності, посвідченою [PERSON], консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (США) від 29.12.2016 за реєстром № 2095/16, діяла [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 221 (арк. справи 7 - 9). Пунктом 1 цього договору передбачено, що продавець передав (продав) у власність покупця, а покупець прийняв (купив) належну продавцю квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і сплатив за неї визначену за домовленістю суму. Продаж цей за домовленістю сторін вчиняється за 540 000,00 гривень (пункт 2). При цьому, продавець зобов'язується передати квартиру покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння нею у стані, що відповіді санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, разом з приналежностями та документи (технічний паспорт, ключі тощо); звільнити квартиру від наявних в ньому речей домашнього вжитку та побуту в день підписання договору; попередити покупця про всі відомі продавцю недоліки відчужуваної квартири (пункт 4). Право власності позивача на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2017, індексний номер витягу 82755647 (арк. справи 6). Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Із роз'яснень наданих Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 34 постанови пленуму №5 від 7 лютого 2014 р. випливає, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і відносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Судом встановлено, що між сторонами у справі відсутні родинні зв'язки. Оскільки відповідач відчужив квартиру № [ADDRESS] на користь позивача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2017, зареєстрованого у реєстрі за № 221, відтак він втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до статті 7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, а отже, визнання відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для знання його з реєстрації в квартирі. На порушення норм закону та умов договору відповідач своє зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, всі необхідні дії для реалізації покупцем права власності у повному обсязі не вчинив, у зв'язку із чим в позивача наявні підстави вимагати усунення перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідачем таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов у повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: approved