Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про звільнення житлового приміщення та виселення, посилаючись на те, що в 2000 році придбав будинок за адресою: вул. Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області та проживав у ньому разом зі своєю дружиною [PERSON] Близько пяти років тому позивач залишив будинок в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області та поїхав разом з дружиною в м. Київ на заробітки. Як стало пізніше йому відомо, його дружина обманним шляхом, нічого не сказавши йому, усно продала відповідачам його будинок в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області. В даний час позивач планує повернутися із заробітків та проживати в даному будинку. На вимогу до відповідачів звільнити будинок, вони відповідають відмовою та продовжують проживати в будинку. А тому змушений звертатись до суду з даним позовом, просить виселити [PERSON] та [PERSON] із житлового будинку по вул. Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області, який належить йому на праві приватної власності без надання іншого жилого приміщення. 31.08.2015 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок, зазначивши, що між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області, який нотаріально не був посвідчений, оскільки відповідачі ухиляються від оформлення необхідних документів. На підтвердження договору купівлі-продажу житлового будинку позивачка [PERSON] передала 20.08.2013 року відповідачці [PERSON] 30 000 грн., а остання написала власноручно розписку про отримання коштів в рахунок проданого ними житлового будинку з земельною ділянкою, текст та підписи якої засвідчені сільським головою [PERSON] та скріплені гербовою печаткою. Лише після отримання ключів від житлового будинку та господарських будівель і деяких документів на житловий будинок по вул. Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області позивачка [PERSON] разом із своєю сімєю вселилася в будинок, де провели відповідний ремонт та проживають по даний час. За таких обставин змушена звертатись до суду з даним позовом, просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку 20.08.2013 року між нею [PERSON], як покупцем з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], як продавцями, з другої сторони, згідно якого [PERSON] придбала, а [PERSON] і [PERSON] продали житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: вул. О. Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області за 30 000 грн. та визнати за нею право власності на даний житловий будинок. Ухвалою суду від 29.09.2015 року зустрічний позов прийнятий до розгляду разом із первісним позовом. Всудовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали за вказаних в ньому обставин, просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] зустрічну позовну заяву з урахуванням уточнень підтримали, просили її задовольнити, а вимоги за первісним позовом залишити без задоволення. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом визнала повністю, не заперечила проти їх задоволення. Свідок [PERSON] суду дала показання про те, що є донькою відповідачів [PERSON] та [PERSON], проживає в м. Київ разом з батьками. Їй відомо, що в 2013 році батьки вирішили продавати будинок в с. Піщана. Батько погодився продавати, односельці в с. Піщана знали про це. Підтвердила, що до них позвонила мама [PERSON] (відповідача за первісним позовом) та повідомила про намір купити будинок. Знає, що передавалися кошти батькам за продаж будинку. Влітку 2013 року вона разом з батьками приїздили з м. Київ в с. Піщана для оформлення договору купівлі-продажу, їздили в м. Звенигородка до нотаріуса. Батько весь час давав згоду на продаж будинку, а чому зараз заперечує, їй не відомо. Свідок [PERSON] суду дала показання про те, що подружжя [PERSON] здійснювали продаж будинку та віддали їй ключі від будинку, оскільки вона живе по сусідству, щоб вона показувала покупцям будинок. Коли домовились про продаж будинку родині [PERSON] та [PERSON], [PERSON] видали на неї довіреність для оформлення всіх необхідних документів, а також віддали їй всі документи на будинок. Через деякий час [PERSON] приїхали разом і забрали документи та повідомили, що самі будуть займатися оформленням документів. Їй також відомо, що після продажу будинку [PERSON] продавали односельцям речі з будинку. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що з лютого 2013 року шукав будинок, який продається, на прохання свого знайомого. Дізнався від односельчан, що [PERSON] продають будинок по вул. Кошового, 35 в с. Піщана, але не зміг з ними звязатись через відсутність номерів телефонів. Весною на гробках зустрівся з подружжям [PERSON] та запитав чи продають будинок. [PERSON] особисто йому повідомив, що будинок продався за 30 000 грн. Пізніше дізнався від [PERSON], що він придбав цей будинок. Від сусідки дізнався, що вона купила у [PERSON] дрова. Свідок [PERSON] суду дала показання про те, що восени 2013 року дізналась, що [PERSON] продали свій будинок по вул. Кошового, 35 в с. Піщана родині [PERSON] Особисто купувала у [PERSON] меблі, при цьому був присутній [PERSON] Знає, що її племінниця купила у [PERSON] телевізор. Свідок [PERSON] суду дала показання про те, що в 2013 році дізналась, що [PERSON] продають свій будинок по вул. Кошового, 35 в с. Піщана, зателефонуала до [PERSON], який повідомив їй ціну будинку 25 тис.грн. Пізніше з його дружиною домовились про продаж будинку за 30 тис.грн. Коли гроші за будинок передавали [PERSON], вона по телефону питала у [PERSON], чи віддавати гроші його дружині, на що він погодився. Пізніше [PERSON] оформив довіреність на [PERSON] та доручив їй оформлення всіх документів з приводу продажу будинку. Знає також, що [PERSON] продавали речі з будинку. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що працює сільським головою в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області. Йому відомо, що подружжя [PERSON] продавали свій будинок по вул. Кошового, 35. В травні-червні 2013 року вони вдвох звернулись до сільської ради про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки біля будинку, бо без цього не можуть продати будинок. Пізнше ним була завірена передача коштів за даний будинок, який купили [PERSON] та [PERSON], і які перейшли в нього проживати і живуть по даний час. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.08.2000 року [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: вул Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області (а.с. 5), та є його власником, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). Згідно довідки, виданої виконкомом Лоташівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, [PERSON] має склад сімї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка та [PERSON] - син дружини (а.с. 43). Згідно розписки від 20.08.2013 року, засвідченої сільським головою с. Піщана Тальнівського району Черкаської області [PERSON], [PERSON] отримала кошти в сумі 30 000 грн. від [PERSON] за проданий будинок з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Кошового, 35, в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області (а.с. 54). [PERSON] (позивач за первісним позовом) 13.09.2013 року в м. Звенигородка уповноважив згідно довіреності [PERSON] представляти його інтереси в усіх органах і з усіх питань, повязаних з оформленням необхідних документів для продажу належного йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області по вул. Кошового, 35, та уповноважив продати даний будинок від його імені (а.с. 55). Цього ж дня [PERSON] дружина позивача за первісним позовом [PERSON], згідно з заяви дала згоду на укладення договору про продаж її чоловіком [PERSON] житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Кошового, 35, в с. Піщана (а.с. 56). Сімя [PERSON] зареєстрована в [INFO], а фактично проживають в [INFO]. За даними сільської ради у власності [PERSON] та [PERSON] житло не рахується (а.с. 68, 69). Згідно довідки, виданої виконкомом Лоташівської сільської ради Тальнівського району за [PERSON] по земельно облікових документах рахується 0,25 га., землі, яка розташована в с. Піщана Тальнівського району Черкаської області по вул. Кошового, 35, та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 71). Так, аналізуючи підстави первісного позову, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 386 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач [PERSON] просить суд виселити відповідачів з належного йому на праві приватної власності житлового будинку як тимчасових жильців відповідно до ст. 98 та ст. 99 ЖК України. Так, вказаними нормами закону передбачено, зокрема ст. 98 ЖК України, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Стаття 99 ЖК України регулює питання виселення піднаймачів і тимчасових жильців у разі припинення договору найму жилого приміщення. Вирішення питань про виселення осіб без надання їм іншого жилого приміщення, які самоправно зайняли жиле приміщення, регулюється ст. 116 ЖК України. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, так як є безпідставними та не доведеними. Оскільки [PERSON] не скористався своїм правом відповідно до ст. 31 ЦПК України щодо зміни предмету або підстави позову, тому суд, виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, розглянув дану справу в межах заявлених позивачем [PERSON] вимог, і дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Що стосується зустрічного позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд дійшов висновку, що під час укладення договору купівлі-продажу оспорюваного будинку, мало місце волевиявлення сторін договору, які дійшли згоди щодо всіх істотних умов (предмета договору, його ціни), також мало місце фактичне тривале та повне виконання умов договору з обох сторін, що в свою чергу, є підтвердженням того, що його укладення відповідало внутрішній волі сторін. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог за зустрічним позовом, оскільки обставини, на які вказує позивачка [PERSON], повністю доведені належними та допустимими доказами, підтверджуються поясненнями сторін, повним визнанням позовних вимог відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON], також повністю узгоджуються з показаннями свідків, тому підлягають до повного задоволення. Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачки [PERSON] за зустрічним позовом відповідачем [PERSON] суду надано не було, його заперечення щодо вимог за зустрічним позовом спростовуються: поясненнями сторін, з якими частково погодився відповідач [PERSON] (з поясненнями [PERSON]В.); частковим визнанням ним обставин про те, що він дійсно в 2013 році добровільно надав довіреність іншій особі на продаж будинку, в подальшому здійснював продаж інших речей з будинку, не заперечив отримання грошей за проданий будинок; показаннями свідків, з якими також частково погодився відповідач [PERSON], а саме з показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]С.). Враховуючи наведене,

Outcome: approved