Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеська міська рада, про : · визнання за ним права власності на самостійний об'єкт нерухомості - нежилі будівлі і споруди у складі: адміністративно-виробничої будівлі літ. «А» - загальною площею 478,7 кв.м., службової будівлі літ. «Б» - площею 56,7 кв.м., магазину літ. «Д» - площею 33,4 кв.м., виробничої будівлі літ. «Г» - площею 55,7 кв.м., виробничої будівлі літ. «Е» - площею 101,7 кв.м., виробничої будівлі літ. «О» - площею 49,3 кв.м., огорожі та мостіння, що розташовані по [ADDRESS]; · визначення порядку користування земельною ділянкою, загальною площею 4330 кв.м. по [ADDRESS] шляхом виділення йому, [PERSON], в користування земельної ділянки, загальною площею 1764 кв.м., що знаходиться у т.ч. під будівлями та спорудами літ. «А», «Б», «Д», «Г», «Е», «О», розподільна межа якої з земельною ділянкою [PERSON] описується наступним чином: від задньої межі розподільчої стіни, спільної для будівель літ. «Л» та «О», «Ж», «Ж1» та «Г» до перетинання з торцевою стіною літ. «Ж1» і далі по лінії продовження на 1 м., поворот праворуч вздовж літ. «Ж1» з відступом на неї на 1 м. та до т. «а», поворот ліворуч по прямій лінії вздовж літ. «К», «П» з відступом від них 3,5 м. до перехрестя з точкою «б» і далі по контуру буд літ. «Е», поворот праворуч по прямій лінії довжиною 16,55 кв.м. до перетинання з вуличним розподільчим забором, - із залишенням іншої частини земельної ділянки по [ADDRESS] у користуванні [PERSON]; · зобов'язання [PERSON] усунути йому, [PERSON], перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 1764 кв.м. по [ADDRESS] шляхом звільнення за власний рахунок від будівельного сміття та будь-якого іншого майна земельної ділянки, яка передається йому у користування (т. 1 а.с. 1-3, т.3 а.с. 173-175). [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» (далі ООССТ «Облспоживспілка»), [PERSON] та, з урахуванням уточнених позовних вимог, вимагає : · визнати недійсними результати проведення аукціону підприємства «КООПТОП» з продажу основних фондів 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд ООССТ «Облспоживспілка», що розташовані по [ADDRESS] від 17.10.2007 р. та від 07.11.2007 р.; · визнати недійсним договір купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації від 11.12.2007 року, укладений між ООССТ «Облспоживспілка» та [PERSON] щодо відчуження 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS]; · визнати недійсним договір купівлі-продажу 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS], укладений 18.01.2008 року між ООССТ «Облспоживспілка» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. за р. № 164 (т.2 а.с. 4-8, т.3 а.с. 114-118). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 р. справи за позовом [PERSON] та [PERSON] об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтримали його позов і не визнали позов [PERSON], представники [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] підтримали позов [PERSON] і не визнали позов [PERSON], а представник Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» - Малінська Я.О. не визнала позов [PERSON] Виконавчий комітет Одеської міської ради та Одеська міська рада не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату і місце розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання ними судових повісток. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2005 р., укладеного між Одеською обласною спілкою споживчих товариств та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. за р. № 1654, [PERSON] набула право власності на 564/1000 частини нежилих будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] а саме: літ. «В» - адміністративно-виробниче; «Ж, З, М, И» - виробничі; «Л, К, П, Т, Р, С» - складські, «Н» - прохідна; 564/1000 огорожі № 1-3; 564/1000 мостіння І, загально. площею 1004,6 кв.м., що складає 564/1000 частин нежилих будівель і споруд. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2007 р. у справі № 2-7183/07, яке набрало законної сили 08.01.2008 р., було виділено з нежилих будівель і споруд по [ADDRESS] в натурі частку у розмірі 564/1000, яка складається з адміністративно-виробничих будівель літ. «В», виробничих приміщень літ. «Ж», «З», «М», «И», складських приміщень літ. «Л», «К», «П», «Т», «Р», «С», прохідної літ «Н», вимощення, огорож у самостійний об'єкт нерухомості; визнано за [PERSON] право власності на самостійний об'єкт нерухомості - нежилі будівлі та споруди у вигляді адміністративно-виробничих будівель літ. «В», «У», загальною площею 277,2 кв.м., виробничих будівель літ. «Ж», «З», «М», «И», загальною площею 374,3 кв.м., складів літ. «Л», «К», «П», «Т», «Р», «С», загальною площею 311,4 кв.м., прохідної літ. «Н», площею 12,1 кв.м., вимощення, огорожі по [ADDRESS]; та припинено право спільної часткової власності [PERSON] та ремонтно-монтажного комбінату Одеської «Облспоживспілки» на нежилі будівлі та споруди по [ADDRESS]. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2010 р. у справі № 2-2767/2010 було визнано за [PERSON] право власності на нежитлові будівлі та споруди по [ADDRESS], які мають загальну площу 1398,7 кв.м. та складаються з адміністративно-виробничих будівель літ. «В», «У», «Р», виробничих будівель літ. «Ж», «З», складів літ. «И», «Л», «С», «Т», «Ф», прохідної літ. «Н». Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2010 р. у вищевказаній справі за [PERSON] визнано право власності на нежитлові будівлі та споруди по [ADDRESS], які складаються з виробничої будівлі літ. «Ж1», складів літ. «М», «М 1». 23 травня 2011 р. виконавчим комітетом Одеської міської ради видано [PERSON] свідоцтво про право власності на об'єкт за новим адресним номером, а саме, який розташований за адресою: [ADDRESS], і в цілому складається з будівель літ. «В», «Ж», «Ж1», «З», «И», «Л», «М», «М1», «Н», «Р», «С», «Т», «У», «Ф», загальною площею 1397,8 кв.м., основною площею 1241,0 кв.м., відображених у технічному паспорті від 23.12.2010 р. Дане свідоцтво про право власності було видано на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.04.2011 р. за № 410, замість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2010 р. у справі № 2-2767/2010, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2010 р. у справі № 2-2767/10 та додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2010 р. у справі №2-2767/2010, зареєстрованих КП «ОМБТІ та РОН» від 01.10.2010 р., номер запису: 2983 в книзі 100неж-71. На підставі свідоцтва про право власності від 23.05.2011 р., право власності [PERSON] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.09.2012 р. була задоволена апеляційна скарга [PERSON], скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2010 р. та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2010 р. та повністю відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 р. у справі № 522/6522/13, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.11.2013 р., було задоволено позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до [PERSON]; скасовано свідоцтво про право власності від 23.05.2011 р., видане виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] на нежитлові приміщення, площею 1397,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]; скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлові приміщення, площею 1397,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]; зобов'язано [PERSON] самовільно реконструйовані приміщення літ. «У», «Р», «М», «В2» привести у відповідність до технічного паспорту комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 12.12.2007 р.; зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно забудовану земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] шляхом знесення самовільно збудованого приміщення літ. «Ф». Таким чином, суд доходить висновку, що на момент судового розгляду даної справи у власності [PERSON] знаходиться на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2007 р. самостійний об'єкт нерухомості - нежилі будівлі та споруди у вигляді адміністративно-виробничих будівель літ. «В», «У», загальною площею 277,2 кв.м., виробничих будівель літ. «Ж», «З», «М», «И», загальною площею 374,3 кв.м., складів літ. «Л», «К», «П», «Т», «Р», «С», загальною площею 311,4 кв.м., прохідної літ. «Н», площею 12,1 кв.м., вимощення, огорожі по [ADDRESS]. Крім того, судом встановлено, що 25.09.2007 р. між Ремонтно-монтажним підприємством «Облспоживспілка» та підприємством «КООПТОП» було укладено договір № 7 про реалізацію аукціонних основних засобів, на підставі якого того ж дня було складено акт приймання-передачі, за яким аукціонній комісії були передані для реалізації на аукціоні основні засоби у вигляді 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS]. 17.10.2007 р. підприємством «КООПТОП» було проведено аукціон з реалізації 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що заяв на участь в аукціоні 17.10.2007 р. не надходило, аукціон було оголошено таким, що не відбувся, про що свідчить протокол № 9 від 17.10.2007 р. Повторний аукціон було призначено на 07.11.2007 р. У зв'язку з тим, що заяву на участь в аукціоні 07.11.2007 р. подав лише [PERSON], аукціон було оголошено таким, що не відбувся та прийнято рішення про продажу лоту за стартовою ціною єдиному учаснику аукціону. 11.12.2007 р. між [PERSON] та Одеською обласною спілкою споживчих товариств «Облспоживспілка» було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю основні фонди у вигляді 436/1000 будівель та споруд по [ADDRESS], а саме: літ. «А» - адміністративно-виробничу будівлю, площею 478,7 кв. м; літ. «Б» - службову будівлю, площею 56,7 кв. м; літ. «Д» - магазин, площею 33,4 кв.м; літ. «Г» - виробничу будівлю, площею 101,7 кв. м., літ. «О» - виробничу будівлю, площею 49,3 кв. м; 436/1000 огорожі № 1?3; 436/1000 мостіння - І, загальною площею 775,5 кв. м. 18.01.2008 р. між Одеською обласною спілкою споживчих товариств «Облспоживспілка» та [PERSON] було укладений договір купівлі-продажу 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., за р. № 164. Право власності [PERSON] на зазначений об'єкт нерухомості було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 12.02.2008 р. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власності на майно. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. На підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно витягу про реєстрацію права власності від 12.02.2008 р. № 17703761 за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 436/1000 нежилих будівель та споруд по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 164 від 18.01.2008 р. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що частка іншого співвласника нежилих будівель та споруд по [ADDRESS] - [PERSON] - виділена у самостійний об'єкт нерухомості та за [PERSON] зареєстровано право власності на комплекс нежилих будівель та споруд по [ADDRESS]. Отже, на дату судового розгляду даної справи [PERSON] є єдиним співвласником нежилих будівель та споруд по [ADDRESS]. З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про визнання за ним права власності на самостійний об'єкт нерухомості. Щодо позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 377 ЦК України у редакції, що була чинною на момент набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на 564/1000 та 436/1000 відповідно частин нежитлових будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS], до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічні приписи містяться у ст. 120 ЗК України в редакції, що була чинною на момент набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на вищезазначене нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зі змісту наданої суду копії рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 03.10.1955 р. № 1103 вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] була виділена в користування попередньому землекористувачу. Отже, при набутті сторонами у справі права власності на відповідно 564/1000 та 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS], до них перейшло право користування земельною ділянкою площею 4330,0 кв.м., на якій розташоване нерухоме майно, у обсязі, що дорівнює співвідношенню їх права власності у спільній частковій власності. Відтак, [PERSON] вправі вимагати визначення порядку користування спільною земельною ділянкою шляхом виділення йому частини земельної ділянки, яка дорівнює його частці у праві власності на нежилі будівлі. При цьому, суд погоджується з доводами [PERSON] та його представників стосовно того, що визначення порядку користування земельною ділянкою не є втручанням у питання, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування та не звільняє [PERSON] та [PERSON] від обов'язку оформлення права власності або користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому чинним законодавством. Визначаючи порядок користування земельною ділянкою, суд бере до уваги варіант № 1, запропонованої висновком № 259 судової будівельно-технічної експертизи від 23.12.2009 р., який передбачає мінімальне відхилення від часток співвласників нежилих будівель та споруд та виділення [PERSON] в користування земельної ділянки, площею 1764 кв.м., що на 48 кв.м. менше, ніж належна йому ідеальна частка. З огляду на наведене та враховуючи, що визначення такого порядку користування земельною ділянкою не завдасть шкоди суміжним землекористувачам, є прийнятним та бажаним для самого [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги останнього в частині визначення порядку користування земельною ділянкою підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. У відповідності до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Ні підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав а також відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23.12.2009 р. № 259 встановлено, що фактична площа земельної ділянки, прилеглої до належних [PERSON] 436/1000 частин нежитлових будівель по [ADDRESS], складає 1627 кв.м. Фактична площа земельної ділянки, прилеглої до належних [PERSON] 564/1000 частин нежитлових будівель по [ADDRESS], складає 2529 кв.м. Загальна площа даних земельних ділянок складає 4156 кв.м. По межі раніше існуючого забору, який розділяв земельні ділянки площею 1627 кв.м. та 2529 кв.м., [PERSON] самовільно було зведено капітальну будівлю нежитлового типу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 3 липня 2013 року у справі № 522/6522/13 фактично визнано дану будівлю самочинним будівництвом, зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно реконструйовані приміщення літ.: «У», «Р», «М», «В2» та привести у відповідність до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 12.12.2007 року; зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно забудовану земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення самовільно побудованого приміщення, відображеного на технічному паспорті «ОМБТІ та РОН» від 12.12.2007 року літ. «Ф». Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить наступного. Позовні вимоги щодо визнання недійсним результатів аукціону підприємства «КООПТОП» з продажу основних фондів 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд ООССТ «Облспоживспілка», що розташовані за адресою: [ADDRESS]/33 від 07.11.2007 року, [PERSON] обґрунтовує тим, що її, як співвласника нерухомого майна, не було повідомлено про продаж частки у праві спільної часткової власності, а також було порушено порядок проведення аукціонів. Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Статтею 656 ЦК України визначено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Також, згідно зі ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Аналіз правової природи процедури реалізації майна на аукціоні та переходу права власності до покупця - переможця аукціону дозволяє дійти висновку, що в даному випадку має місце правочин, який може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону. На момент проведення оспорюваних [PERSON] аукціонів від 17.10.2007 р. та від 07.11.2007 р. порядок їх проведення був регламентований Положенням про порядок продажу на аукціонах основних засобів підприємств і організацій споживчої кооперації України, затвердженим постановою других зборів Ради Укоопспілки сімнадцятого скликання від 17.02.2000 р., в редакції з відповідними змінами та доповненнями станом на 24.01.2007 р. Відповідно до п. 2.6. цього Положення, організатор аукціону не пізніше як за 20 днів до дня проведення аукціону публічно оголошує про продаж аукціонних основних засобів через рекламні повідомлення в засобах масової інформації на місцевому телебаченні, радіо, обов'язково у місцеві, що друкується на території адміністративно-територіального району, де розташований об'єкт продажу преси. Оголошення у пресі розміщуються у виданнях, які мають найбільший тираж, не менше трьох разів за час рекламної компанії. Оголошення також розміщуються на об'єктах нерухомості, які виставлені на продаж. Доводи [PERSON] стосовно того, що ООССТ «Облспоживспілка» не було виконано обов'язок, визначений п. 2.6. Положення, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи копіями випусків друкованих видань, зокрема газет «Одесские известия» від 25.09.2007 р., «Маклер одесский» від 25.09.2007 р., «Одесские известия» від 9.10.2007 р., «Одесские известия» від 11.10.2007 р., «Маклер одесский» від 16.10.2007 р., Одесские известия» від 23.10.2007 р., «Aviso» від 22.10.2007 р., «Одесские известия» від 18.10.2007 р., Одесские известия» від 18.10.2007 р., «Aviso» від 29.10.2007 р., «Одесские известия» від 30.10.2007 р., у яких містяться інформаційні повідомлення про проведення аукціону підприємства «КООПТОП» з продажу основних фондів 436/1000 частин нежитлових будівель та споруд ООССТ «Облспоживспілка», що розташовані за адресою: [ADDRESS]/33, що в цілому відповідають вимогам до даних повідомлень, визначених п. 2.6. Положення. Крім того, [PERSON] не надано суду жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності розміщення оголошення про проведення зазначених аукціонів на самому об'єкту нерухомості, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України. Таким чином, твердження [PERSON], що ООССТ «Облспоживспілка» було порушено п. 2.6 Порядку проведення аукціонів з продажу основних фондів, є безпідставними. Так само відповідає вимогам Положення продаж лоту єдиному зареєстрованому учаснику повторного аукціону. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними результатів аукціонів від 17.10.2007 р. та від 07.11.2007 р. є безпідставними та задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.12.2007 р. та від 18.01.2008 р., слід зазначити наступне. Позовні вимоги [PERSON] в цій частині вмотивовані порушенням її переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності. Суд відхиляє посилання [PERSON] та її представників на те, що позивачка не була повідомлена про продаж частки у праві спільної часткової власності, оскільки продаж 436/1000 частин нежилих будівель та споруд по [ADDRESS] здійснювався на аукціоні, що за приписами ч. 1 ст. 362 ЦК України виключає наявність переважного права [PERSON] на купівлю даної частки нерухомого майна. Більше того, ч. 4 ст. 362 ЦК України передбачено спеціальний спосіб захисту прав співвласника, який вважає порушеним своє переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Так, відповідно до згаданої правової норми у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Визнання недійсним договору купівлі-продажу у зв'язку з порушенням переважного права купівлі співвласником чинним законодавством не передбачено. Саме до цього зводиться правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 10.10.2012 р. у справі № 6-106цс12, яка в силу ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при вирішанні дано справи. [PERSON] не заявлялися вимоги про переведення на неї прав та обов'язків покупця, не було внесено на депозитний рахунок суду грошову суму, що за договором повинен сплатити покупець. Посилань на будь-які інші порушення, допущені при укладенні оскаржуваних договорів купівлі-продажу, [PERSON] не наведено. За таких умов, суд доходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] Щодо заяви представника [PERSON] про пропуск [PERSON] строку позовної давності за позовними вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та визнання недійсними договору купівлі-продажу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] оспорює результати аукціонів, які відбулось 17.10.2007 р., 07.11.2007 р., та договори купівлі-продажу, вчинені 11.12.2007 р. та 18.01.2008 р. З огляду на викладене, строк позовної давності по останній з позовних вимог [PERSON] сплив 18.01.2011 р. Проте, позов [PERSON] було пред'явлено лише 10.10.2011 р. Таким чином, [PERSON] був пропущений строк позовної давності. Доказів поважності причин пропуску позовної давності [PERSON] суду не надано, та вона не заявляла про поновлення цього строку. Разом з тим, як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спору, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, тому пропуск нею строку позовної давності не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, а в позові належить відмовити саме через його безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: approved