Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач, яка є колишньою невісткою позивача зареєстрована в будинку але не проживає в ньому з 2018 року, однак знятися з реєстрації добровільно не бажає. Зазначає, що реєстрація відповідача у його будинку тягне за собою додаткові витрати для позивача, які проявляються в сплаті додаткових коштів на утримання будинку та оплати комунальних послуг, а також перешкоджає позивачу в оформленні субсидії. Позивач в судове засіданні не з`явився, письмовою заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, враховуючи думку позивача, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2020 року №198343927. [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку, що підтверджується витягом з будинкової книги . Згідно акту від 18.08.2020 року складеного [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами сторін, встановлено, що [PERSON] не проживає по місцю реєстрації з 2018 року. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач, не є членом сім`ї власника житла, за вказаною адресою не проживає з 2018 року, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом. Таким чином відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачу. Згідно ст.316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.2 ст.386ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач всупереч ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, в зв`язку з наведеним є всі підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою . На підставі викладеного,

Outcome: approved