Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг в розмірі, еквівалентному 1500 доларів США за курсом Національного банку України на дату винесення судом відповідного рішення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 01 липня 2018 року [PERSON] позичив у нього кошти в сумі 1500 доларів США, які зобовязався повернути через три місяці; на підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошей відповідач власноручно написав розписку. Однак, у визначений строк [PERSON] даний грошовий борг добровільно не повернув, а неодноразові нагадування позивача про необхідність вчасного повернення позики проігнорував. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що після подачі позову до суду відповідач ніяких коштів йому не сплачував. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15, зроблено висновок, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як встановлено\~в судовому\~засіданні і\~вбачається з\~оригіналу дослідженої\~судом боргової\~розписки,\~копія якої\~міститься в\~матеріалах справи,\~[PERSON] 01\~липня 2018\~року отримав\~в борг\~від [PERSON]\~грошові кошти\~в сумі\~1500\~доларів США\~на строк\~три місяці\~й зобовязувався\~віддати їх\~до вказаного\~терміну.\~Зазначену письмову\~розписку [PERSON]\~можна віднести\~до боргового\~документа,\~який з\~огляду на\~вищевказані правові\~висновки Верховного\~Суду України,\~засвідчує факт\~отримання відповідачем\~від позивача\~визначеної у\~розписці суми\~грошових коштів, містить зобовязання про їх повернення та дату отримання коштів. Показання свідка [PERSON] суд не може вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки дана особа в судовому засіданні підтвердила лише факт передачі 01 липня 2018 року [PERSON] [PERSON] в позику грошей в доларах США без зазначення їх суми, дати та умов повернення. Водночас [PERSON] свої договірні зобов'язання своєчасно не виконав, отримані позикові кошти у визначений в розписці тримісячний строк (до 01 жовтня 2018 року) [PERSON] не повернув, що підтверджується знаходженням оригіналу боргового документа у позивача та узгоджується з приписами ст.545 ЦК України. Крім того, [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх позикових зобовязань. Вимога позивача стягнути з відповідача борг в розмірі, еквівалентному іноземній валюті за курсом Національного банку України на дату винесення судом відповідного рішення, відповідає вимогам ст.99 Конституції України, ст.192, 524, 533 ЦК України, що також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17. Офіційний курс валют станом на 20 листопада 2018 року згідно курсу Національного банку України становить: за 1 долар США - 27,7648 грн, а за 1500 доларів США, відповідно, - 41647,20 грн. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими й підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704,80 грн сплаченого ним при подачі заяви судового збору. В попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у звязку з розглядом справи, [PERSON] також вказав 5000 грн витрат на правову допомогу та поїздки до суду. Однак, відповідних підтверджуючих документів щодо понесення цих судових витрат позивач суду не надав. На підставі викладеного,

Outcome: approved