Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі зареєстрована в квартирі, яка належить позивачу, однак вже понад десять років в даній квартирі не проживає. До цього часу добровільно знятися з реєстрації в квартирі відповідач не бажає, чим чинить перешкоди позивачу в користуванні власністю, [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень не має, просить їх задоволити в повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України (в ред. 2004 року). Зі згоди позивача, згідно наданої заяви, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (в ред. 2004 року), ст. 280 ЦПК України (в ред. 2017 року). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України (в ред. 2004 року), ст. 247 ч.2 ЦПК України (в ред. 2017 року), суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, згідно договору дарування квартири від 16.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 2308, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Даний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Реєстраційним посвідченням (а.с. 6 - 7). Згідно домової книги для прописки громадян, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7 - 8). Як вбачається з акту фактичного проживання № 524 від 31.08.2017 року, відповідач [PERSON] понад 10 років не проживає в [INFO] (а.с. 9). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт про те, що відповідач понад один рік не проживає в [INFO]. Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, права власності, захист права власності, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України . Дані правовідносини регулюються: - ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; - ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; - ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач не проживає в [INFO], залишається бути зареєстрованою за даною адресою, а позивач в звязку з її реєстрацією позбавлений повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеною вище квартирою, чим обмежуються його права як власника згаданого обєкта нерухомості, то суд задля захисту його майнових прав, забезпечення в повній мірі їх реалізації вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, які складаються з розміру судового збору 640 грн. 00 коп. (а.с. 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved