Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 1979 року він з сімєю постійно проживає в [INFO] і весь цей час включно до грудня 2015 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. В 2005 році він одержав земельну ділянку за адресою : вул. Набережна енергетиків в м. Южноукраїнськ, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку № 068736 від 31.08.2005 р.. В 2008 році розпочав будівництво житлового будинку по вул. З. Космодемянської (тимчасово, на час будівництва), а потім постійно вул. Набережна енергетиків, 16 «а». Того ж року між ним та ДПЕМ ПрАТ «Атомсервіс» було укладено договір про приєднання до електричних мереж № 1.21-06/834 від 28.11.2008 р.. В 2010 році в будинку був встановлений прилад обліку споживання електроенергії типу Меркурій -231 № 0480608. На його були складені акт обстеження схем комерційного обліку електричної енергії № 1.21-04/2-220від 05.07.2010 р. та акт про пломбіровку комерційного обліку електричної енергії за № 1.21-04/2-221 від 05.07.2010 р., а також укладений договір про користування електричною енергією № 7003 від 22.07.2010 р. та відкрито особовий рахунок від 22.07.2010 р. за № 600007003. Він фактично став споживачем електроенергії у відповідача на законних підставах з 22.07.2010 р.. Під час будівництва та фактичного майже 5-річного проживання в будинку(з травня 2011 року) позивач відповідно до показань приладів обліку регулярно сплачував за електроенергію і лише у вересні 2015 року він дізнався, що сплачував за електроенергію на рівні 100 % від діючого тарифу для населення , проживаючого в 30 км зоні АЕС. Звернувшись з даним питанням до відповідача, отримав відповідь про те, що він сплачує 100 %, оскільки за адресою: вул. Набережна енергетиків, 16 «а» ніхто не зареєстрований, в іншому б випадку він сплачував би 70 %. Вважає, що оплата електроенергії здійснюється відповідно до показань приладів обліку незалежно від кількості осіб, які проживають за даною адресою. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про електроенергетику», п.2.1.3 Порядку застосування тарифів на електричну енергію, тариф на електроенергію для побутових споживачів, які постійно проживають у 30-кілометровій зоні атомних електростанцій, встановлюється у розмірі 70 % діючого тарифу для відповідної групи населення. Зазначений тариф на електроенергію застосовується тільки за місцем проживання. Оскільки він фактичного проживав за адресою: [INFO] «а» і даний будинок розташований в межах 30-кілометрової зони АЕС, то повинен сплачувати за електроенергію 70 % діючого тарифу для населення, яке проживає у 30-кілометровій зоні атомних електростанцій, а не 100 % як сплачував він за розрахунками відповідача, який не вважає місцем його постійного проживання будинок № 16 «а» по вул. Набережна енергетиків в м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Зазначає, що внаслідок порушення відповідачем його прав споживача за період з 22.07.2010 р. по 30.11.2015 р., йому завдана майнова шкода та моральна шкода, яка полягає у приниженні честі та гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих звязків через надмірну витрату часу для встановлення своєї правоти та інших негативних явищах. А тому просить суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 2\~921,67 гривень та моральну шкоду в розмірі 2\~000 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривень. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд задовольнити їх. Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю, просили суд застосувати до даних позовних вимог позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач, відмовляючи позивачу в застосуванні тарифу на електроенергію в розмірі 70 %. Керувався положеннями ч. 3 ст. 17 Закону України «Про електроенергетику», п.2.1.3 Порядку застосування тарифів на електричну енергію, тариф на електроенергію для побутових споживачів, які постійно проживають у 30-кілометровій зоні атомних електростанцій, встановлюється у розмірі 70 % діючого тарифу для відповідної групи населення. Зазначений тариф на електроенергію застосовується тільки за місцем проживання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративнотериторіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні. При зверненні до відповідача позивач не надав належних доказів постійного місця проживання за адресою: [INFO] «а», м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Також вважають, що позивачем пропущений строк позовної давності і просять суд застосувати її. Вислухавши представника позивача та представників відповідача, допитавши свідка, дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на підставі наступного. Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник позивача стверджувала, що позивач про порушення свого права дізнався у вересні 2015 року, однак будь-яких доказів того суду не надала. Натомість судом встановлено, що рахунки за електроенергію надходили позивачу щомісячно і він міг довідатися про порушення свого права. Отримання позивачем даних рахунків щомісячно підтвердила в судовому засіданні і його представник. Також представниками відповідача зазначено, що населення регулярно інформується про тарифікацію на електроенергію через місцеві друковані засоби масової інформації. Отже, позивач, отримавши рахунок за електроенергію в липні 2010 року, міг дізнатися про порушення свого права. Таким чином, строк позовної давності щодо звернення позивача до суду із даними позовними вимогами сплинув в липні 2013 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом 25 лютого 2016 року, тобто після пропущення строку позовної давності, що є підставою відповідно до вимог ст. 267 ЦК України для відмови у позові.

Outcome: dismissed