Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з заявою, в якій просить суд визнати факт належності йому ряду документів. Заяву обґрунтовує наступним. У 1994 р. заявник був визнаний інвалідом дитинства. З 1994 р. по 2008 р. перебував на обліку в неврологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні, цією лікарнею вирішувалося питання про визнання його інвалідом до 16-річного віку з дня закінчення попереднього строку. Також з 1994 р. заявник знкаходться під постійним диспансерним наглядом у районного невропатолога м.Карлівка [PERSON] З 21.04.1995 р. заявник перебуває на обліку при управлінні соціального забезпечення Карлівської РДА як отримувач пенсії як інвалід з дитинства. До досягнення заявником 16-річного віку, пенсія виплачувалася на його матір [PERSON], згідно медичного висновку №10 від 09.03.1995 р., даний висновок було видано на заявника як на дитину (підлітка)- інваліда з дитинства до 16 років. У даному висновку зазначено, що заявник має право на отримання соціальної пенсії до 16 років згідно р.1 п.1 ( переліку медичних показань, які надають право на отримання соціальної пенсії дітям інвалідам до 16 років, затвердженим наказом МОЗ України від 05.12.1991 р. № 175). При цьому заявнику було роз*яснено, що до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії, а тому йому необхідно встановити факти, про які йдеться у даній заяві. У первинній медичній документації ф.112/о на ст. 4,53,54,55,56,57,58 не зазначено прізвище та ім*я по батькові заявника, а на консультативному висновку з рекомендаціями про продовження соцпенсії та санаторно-курортне лікування , який вклеєний до первинної медичної документації ф.112/о, що знаходиться на сторінці 75 і підписаний районним неврологом 30.03.1998 р. ПІБ заявника написано нерозбірливо , зазначені обставини вимагають встановлення юридичного факту. Раніше в судовому порядку було визнано факт належності медичного висновку №10 від 09.03.1995 р. та іншим рішенням суду рекомендовано подати даний висновок до пенсійного фонду для підтвердження статусу інваліда з дитинства, також рішенням суду було встановлено юридичний факт проходження заявником періодичного медичного огляду у 1997 р. для продовження виплати соціальної пенсії по інвалідності до 16 років. В судове засідання заявник не з*явився, але від нього мається заява про розгляд справи без його участі, заяву підтримує та просить суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. Представник заінтересованої особи до суду не з*явився, але суду було надано заяву у якій вимоги заяви не визнають, заперечують проти задоволення заяви, оскільки поставленні питання не відносяться до їх компетенції. Справу просять розглядати за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. [PERSON] звертався з письмовим проханням до головного лікаря рай поліклініки ім..Радевича з проханням надати ряд документів ( а.с 8-9, 10). 31.12.2014 р. заявник звернувся до УПСЗН Карлівської РДА з заявою про поновлення виплати йому пенсії по інвалідності з дитинства 1 групи з моменту припинення її виплати з 01.04.1997 р. ( а.с.13). У матеріалах справи мається рішення про призначення заявнику пенсії з 14.04.1995 р. по 01.04.1997 р. ( а.с.6). Для поновлення пенсії заявнику необхідно до УПСЗН м.Карлівка пред*явити ряд документів, які підтверджують визнання його дитиною-інвалідом до 16 років, але документи мають недоліки, так: у первинній медичній документації ф.112/о не зазначено ПІБ заявника , а на консультативному висновку з рекомендаціями про продовження соціальної пенсії ПІБ заявника написано нерозбірливо , вносити виправлення до медичної документації ф. 112/о заборонено чинним законодавством, повторна видача документів є неможливою, оскільки документи не збереглися, тому заявник змушений звертатися до суду з заяво про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Беручи до уваги викладене, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] та встановити факт належності йому правовстановлюючих документів.

Outcome: approved