Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення за виконавчим провадженням та стягнення аліментів, який обґрунтовано тими обставинами, що з 28.10.2005 року по 25.04.2013 року він перебував з відповідачем, у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини між ними припинені з 2013 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.04.2013 року шлюб між ним та відповідачем розірвано, справа № 644/56/13-ц . Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився жити разом з матір`ю [PERSON] - відповідачем по справі. Позивач зазначає, що до теперішнього часу він та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Після закінчення навчання, в кінці травня 2017 року, їх син висловив бажання проживати разом з батьком [PERSON] , проти чого [PERSON] не заперечувала. З червня 2017 року по теперішній час, стверджує позивач, син мешкає з ним за адресою: [ADDRESS] , він повністю утримує свого сина, займається його вихованням, навчанням у школі, вони разом роблять домашні завдання, [PERSON] відновив свої тренування по тек-во-до,відвідує додаткові заняття з англійської мови, математики та української мови, у зв`язку з чим в нього покращилися оцінки в школі. Позивач наголошує, що мати їх сина, [PERSON] , участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Доки відповідач проживала у м. Харкові, то все їх спілкування зводилось до декількох годин спілкування ввечері або короткотривалої розмови по телефону та іноді вона з сином зустрічалася на вихідних. Позивач зауважує, що з його боку, перешкод чи будь-яких заборон в спілкуванні сина та матері ніколи не було та немає. Навпаки, він неодноразово намагався і намагається налагодити між ими нормальне спілкування та ставлення одне до одного. Позивач стверджує, що в серпні 2017 року і остаточно в жовтні 2017 року, відповідач зібрала і віддала йому практично всі речі, одяг, іграшки сина. А сама в кінці жовтня 2017 року поїхала до Російської Федерації, з останнього місця роботи звільнилася. Коли повернеться та чи повернеться взагалі йому не відомо, де, у кого проживає, йому також не відомо. Про свій від`їзд йому та їх сину повідомила під час телефонної розмови дорогою до Росії. Документи дитини (свідоцтво про народження) та ще декілька речей передавала через послуги «Нової пошти» та своїх знайомих. Позивач зазначає, що з листопада 2017 року в квартирі де вона мешкала, за адресою: [ADDRESS] , і повинен був би проживати їх син, мешкають незнайомі йому люди. Зі слів колишніх сусідів, там мешкає хлопець із дівчиною, які їм повідомили, що тепер вони їхні сусіди та зробили капітальний ремонт квартири (міняли меблі, шпалери, лінолеум та інше). При спілкуванні із сином, відповідачка повідомила, що не знає коли повернеться та чи повернеться взагалі. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з його матір`ю. На даний час, стверджує позивач, він має місце роботи (працює по трудовій угоді), отримує пенсію за вислугу років і у повному обсязі має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, він ще має у власності батьківський будинок, який знаходиться в Кіровоградській області. Позивач наголошує, що він проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В цій квартирі також обладнано місце для навчання та відпочинку дитини, щоб [PERSON] міг мати здоровий сон, навчатися, гратися. Позивач звертає увагу, що з самого дитинства сина, він постійно піклується про дитину, повністю забезпечує його матеріально. Таким чином, вважає, що проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини. Він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі.Разом з тим, зауважує позивач, він розуміє, що їх син потребує уваги як батька, так і матері, тому в жодному разі не буде перешкоджати побаченням відповідачки із дитиною і готовий усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.Позивач стверджує, що спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре ставиться до сина.Вважає, що відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Крім того, зазначає позивач, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.10.2014 року з нього на корить відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, справа № 644/6871/14-ц.Наголошує, що аліментні зобов`язання ним виконуються в повному обсязі, що підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області №14 від 23.01.2018 року, згідно якої- сума його пенсії за період з 01.05.2017 року по 31.01.2018 року склала - 36187,73 грн. Сума стягнутих аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 01.05.2017 року по 31.01.2018 року склала - 6031,30 грн. Вказаний розмір аліментів стягнуто з нього на користь відповідача, за період, коли малолітній син проживав разом з ним та знаходився на його утриманні. Заборгованості по аліментним зобов`язанням в позивача немає. Вважає, що оскільки з червня 2017 року по теперішній час малолітній син фактично мешкає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні, є доцільним вирішити питання про припинення стягнення за виконавчим провадженням № 48190457, яке знаходиться в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області щодо стягнення з нього, [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначає позивач, він вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з урахуванням уточненої позовної заяви, у розмірі ј заробітку ( доходу) відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позивач просить позов задовольнити, визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за місцем його фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] ; Припинити стягнення за виконавчим провадженням № 48190457, яке знаходиться на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача розмір безпідставно одержаних аліментів за період з 01.06.2017 року по день ухвалення рішення по справі, тобто за весь час протягом якого неповнолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним, що станом на 30.04.2019 року складає 39914,44 грн.; Стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку ( доходу) відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач, яка раніше надавала відзив, якому проти вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком не заперечувала, а щодо інших вимог заперечувала, в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, повідомлялися про дату, час та місце його проведення належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання ними судових повісток на засідання, призначене на 14.02.2020 року, що не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідив надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними обставинами. Всі фактичні обставини, викладені позивачем, як на підставу позовних вимог, про що зазначено в цьому рішенні вище, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні при дослідженні доказів, не спростовані відповідачем. Судом встановлено, що з 28.10.2005 року по 25.04.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини між ними припинені з 2013 року за Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.04.2013 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який з червня 2017 року по теперішній час, мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] , батько повністю утримує свого сина, займається його вихованням, навчанням у школі. Відповідач [PERSON] мешкає окремо, в РФ. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.10.2014 року з позивача на корить відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, аліментні зобов`язання ним виконувалися в повному обсязі, що підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області №14 від 23.01.2018 року, згідно якої- сума його пенсії за період з 01.05.2017 року по 31.01.2018 року склала - 36187,73 грн. Сума стягнутих аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 01.05.2017 року по 31.01.2018 року склала - 6031,30 грн. Вказаний розмір аліментів стягнуто з нього на користь відповідача, за період, коли малолітній син проживав разом з ним та знаходився на його утриманні. Заборгованості по аліментним зобов`язанням в позивача немає. Проживання сина разом з позивачем відповідає інтересам дитини. Судом встановлено, що він має можливість забезпечити сину належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, що підтверджується Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 681 від 24.10.2018 року та Актом обстеження умов проживання від 31.05.2018 року, позитивними характеристиками дитини та батька, інформацією КНП « Міська поліклініка № 9» ХМР № 473 від 09.10.2018 року ( а.с. 73-78), крім того даними, що містяться у вказаному Висновку стосовно того, що син ( малолітній [PERSON] ) на засіданні Комісії виявив бажання проживати з батьком, й він має всі можливості належним чином утримувати дитину, такі обставини підтверджує позивач та не спростовує ані відповідач, ані третя особа. Згідно ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно норм ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У статті 141 Сімейного кодексу України зазначено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91 р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини...». Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, аліменти сплачує один із батьків, який проживає окремо від неповнолітньої дитини, на її користь. Оскільки з червня 2017 року по теперішній час малолітній син фактично мешкає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, необхідно припинити стягнення за виконавчим провадженням № 48190457, яке знаходиться в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведені вище обставини, та відповідно до ст. 184 СК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку ( доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття На підставі викладеного та

Outcome: approved