Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позвом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]; треті особи: КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва», Святошинське РУГУ МВС України в м. Києві про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Свої позовні вимоги мотивував тим, що його родичі, а саме: батько - [PERSON], мати - [PERSON] та брат - [PERSON], постійно перешкоджають йому проживати в [ADDRESS]. 15.05.2013 року, відповідачі за допомогою фізичної сили вигнали його з спірної квартири, в якій він зареєстрований, і не впускають його проживати в зазначеній квартирі по теперішній час. Крім того, останні не віддають йому ключі від квартири, що зафіксовано в реєстрі №17664 Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, куди він звертався з відповідною заявою. Незважаючи на неодноразові звернення до дільничого інспектора міліції, відповідачі продовжують перешкоджати йому проживати в спірній квартирі, в якій він зареєстрований. У зв'язку з цим, він примусово змушений тимчасово проживати в іншому житловому приміщенні. На підставі наведеного, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд ухвалити рішення, яким вселити його в спірну квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні даною квартирою. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON]; треті особи: Святошинський РВ ДМС ГУ ДМС України в м. Києві, [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими є наступні особи: [PERSON], [PERSON] та їх батьки, [PERSON] та [PERSON] Спірна квартира була придбана ним та батьками, у рівних частках - по 1/3 частині кожному, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1986. Відповідач за зустрічним позовом у вказаному житловому приміщенні був зареєстрований зі згоди батьків, які були співвласниками квартири на момент реєстрації. На підставі договору дарування 2/3 часток квартири від 15 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1031, батьки, [PERSON] та [PERSON], подарувати йому, [PERSON] 2/3 частки спірної квартири. Таким чином, він є єдиним власником спірної квартири, що додатково підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 року №35371113 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2013 року №6234973. Відповідач за зустрічним позовом, з моменту реєстрації в спірній квартирі фактично не проживав у ній жодного дня, про що свідчить ряд відповідних актів. Крім того, останній проживає разом зі своєю дружиною за іншою адресою. Отже, він вважає подальшу реєстрацію постійного місця проживання відповідача за зустрічним позовом в спірній квартирі - недопустимою, оскільки останній створює йому перешкоди в користуванні власністю, фактично не проживає в квартирі з моменту її придбання, своєю протиправною поведінкою перешкоджає в користуванні майномі йому, і батькам, у зв'язку з чим існує реальна потреба у визнанні відповідача за зустрічним позовом таким, що втратив право користування спірною квартирою. На підставі наведеного, позивач за зустрічним позовом просить суд на підставі ст.405 ЦК України ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач за основним позовом свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічних позовних вимог - заперечуав в повному обсязі. Відповідачі за основним позовом та представник [PERSON] проти задоволення вимог [PERSON] - заперечували в повному обсязі, та просили суд задовольнити зустрічний позов [PERSON] Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності останніх. Вислухавши пояснення позивача за основним позовом, відповідачів за основним позовом, представника відповідача за основним позовом, [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенню спору по суті, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення основного позову, а також про необхідність відмовити в задоволенні зустрічного позову, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1986, витягом про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 року №35371113, договором дарування 2/3 часток квартири від 15 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1031, і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2013 року №6234973 (а.с.63 - копія договору купівлі-продажу квартири; а.с.64 - копія витягу про державну реєстрацію прав; а.с.65 - копія договору дарування 2/3 часток квартири; а.с.66 - копія витягу з державного реєстру речових прав). З довідки за формою №3, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими є наступні особи: [PERSON] (власник особового рахунку), [INFO], [PERSON] (батько), [INFO], [PERSON] (мати), [INFO] та [PERSON] (брат), [INFO], які зареєстровані в спірній квартирі 04.10.2012 року (а.с.62 - копія довідки за формою №3). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]; третя особа: Святошинський РВ ГУ ДМС України в м. Києві про зобов'язання не чинити перешкоди, зняття з реєстраційного обліку та виселення (а.с.88 - копія рішення суду). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року, апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року - залишено без змін (а.с.89-91 - копія ухвали суду). Отже, як пояснив в судовому засіданні позивач за основним позовом, його родичі, а саме: батько, мати та брат, перешкоджають йому проживати в [ADDRESS]. 15.05.2013 року, відповідачі за допомогою фізичної сили вигнали його з спірної квартири, в якій він зареєстрований, і не впускають його проживати в зазначеній квартирі по теперішній час. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] неодноразово звертався до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві з відповідними заявами про те, що його рідні йому перешкоджають користуватись квартирою, в якій він зареєстрований (а.с.39, 40 - висновки). Виходячи зі змісту ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вищезазначеної статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх дітьи і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ч.3 ст.64 ЖК України, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що позивач за основним позовом [PERSON] з 04.10.2012 року зареєстрований в спірній квартирі, члени його сім'ї - відповідачі у справі дійсно перешкоджали останньому в користуванні квартирою та проживанні у ній, у зв'язку з чим останній змушений тимчасового проживати за іншою адресою, неодноразово звертався з цього приводу до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача за основним позовом є обгрунтованими, законними, підтвердженими в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з наступного. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що позивач за зустрічним позовом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1986, витягом про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 року №35371113, договором дарування 2/3 часток квартири від 15 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1031, і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2013 року №6234973. Як пояснив позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні, спірна квартира була придбана ним та батьками, у рівних частках - по 1/3 частині кожному, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду. Також пояснив, що відповідач за зустрічним позовом у вказаному житловому приміщенні був зареєстрований зі згоди батьків, які були співвласниками квартири на момент реєстрації. На підставі договору дарування 2/3 часток квартири від 15 липня 2013 року, батьки подарувати йому, [PERSON] 2/3 частки спірної квартири. Відповідач за зустрічним позовом, з моменту реєстрації в спірній квартирі, фактично не проживав у ній жодного дня, про що свідчить ряд відповідних актів. На підставі наведеного, позивач за зустрічним позовом просить суд на підставі ст.405 ЦК України ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Однак, виходячи зі змісту ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки за формою №3, копія якої міститься в матеріалах даної справи, [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі 04.10.2012 року. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач [PERSON], з моменту реєстрації в спірній квартирі, фактично не проживав у ній жодного дня, про що свідчить ряд відповідних актів. Отже, як вбачається з ряду відповідних актів, копії яких додано позивачем за зустрічним позовом до його зустрічної позовної заяви, вони складені 15 жовтня 2013 року, 19 грудня 2013 року та 17 лютого 2014 року, про те, що при відвідуванні спірної квартири [PERSON] в квартирі не встановлено, особистих речей не було (а.с.68,69,70 - копія актів). Однак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що зазначені акти є неналежним доказом у справі, оскільки ще 27 серпня 2013 року позивач за основним позовом [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з відповідною позовною заявою про його вселення до спірної квартири та зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди в користування житловим приміщенням. Таким чином, позивач за зустрічним позовом просить суд на підставі ст.405 ЦК України ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], однак як достовірно встановлено в ході судового розгляду, [PERSON], як член сім'ї власника спірної квартири має повне право на користування цим житловим приміщенням відповідно до закону, не проживав в спірній квартирі у зв'язку з тим, що йому чинили перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а не без поважних причин, крім того, з дати реєстрації останнього в спірній квартирі до звернення до суду з позовною заявою про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням не пройшов один рік, у зв'язку з чим вимоги позивача за зустрічним позовом є необгрунтованими, не грунтуються на законі, не підтверджені належними доказами, а тому суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для їх задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved