Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з відповідачем є співвласниками (по 1/2) нежилого приміщення салону краси «Ажур» загальною площею 40,2 кв.м. в м. Волочиськ по вул. Пушкіна, 4. З моменту розірвання шлюбу 14.07.2015, відповідач перешкоджає йому користуватись належною йому часткою приміщення, не допускає його до нього, не дає ключі, користується цілим приміщенням самостійно. Так, [PERSON], без його згоди влаштувала самовільно салон краси, здійснює підприємницьку діяльність та отримує доходи. Він неодноразово вимагав від відповідача звільнити частину приміщення, викликав поліцію, однак остання на такі дії не реагує, продовжує користуватися належною йому власністю, отримувати за це доходи та категорично заперечує його право використовувати спірне приміщення. У звязку з тим, що між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування та володіння спільною власністю, [PERSON] подано позов до суду про реальний поділ приміщення. Судом призначена експертиза. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача, він позбавлений можливості вільно на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому часткою приміщення, зокрема, влаштувати власний простір, бізнес чи просто здати в оренду та отримати дохід. З врахуванням вищевикладеного та того, що відповідач категорично заперечує його право користуватися спірним приміщенням, не допускає його до нього, він змушений звернутися до суду з даним позовом та просити суд зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 40,2 кв.м. за адресою: м. Волочиськ, вул. Пушкіна, 4, шляхом: зобовязання відповідача надати йому ключі від спірного приміщення, зобовязання не вчиняти дій щодо заміни замків у ньому без попередньої згоди з позивачем, встановлення заборони відповідачу у будь-який спосіб перешкоджати йому користуватися спірним приміщенням. Крім того вважає, що такими неправомірними довготривалими діями, починаючи з 2015 року [PERSON] завдала позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 10000 грн. Також вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдано збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 54000 грн., які він також просить стягнути на свою користь. 06.11.2017 представник позивача зменшив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, а саме просить стягнути на користь [PERSON] 2000 грн. Уточнив представник суму понесених позивачем судових витрат, які просить стягнути в відповідача. Також залишив без розгляду позовну вимогу про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, про що судом постановлено відповідну ухвалу (а.с. 88-94, 97). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин у ньому викладених. Додатково суду пояснив, що відповідач чинить перешкоди [PERSON] у користуванні спірним приміщенням, що підтверджується неодноразовими зверненнями відповідача у поліцію. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що ніяких перешкод позивачу не чиниться. Замки в приміщенні не мінялись. [PERSON] не звертався до [PERSON] з пропозиціями визначення порядку користування спільним майном. Ключі від приміщення у позивача були. Також зазначив, що відповідач хотіла викупити частку майна [PERSON], однак останній запропонував занадто високу ціну. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновків, що в позові слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 30.11.2015, яке набрало законної сили 15.12.2015, за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину нежилого приміщення салону краси «Ажур», загальною площею 40,2 кв.м. вартістю 58560,50 грн., за адресою: вул. Пушкіна, 4, м. Волочиськ Хмельницької області (а.с. 10-11). Таким чином, позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 вказаного приміщення (а.с. 12). Інша ж частина приміщення належить відповідачу. Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірним майном, адвокат [PERSON] долучив до справи повідомлення Волочиського ВнП ГУНП в Хмельницькій області від 07.07.2017 № 6109/102-17, з якого слідує, що звернення [PERSON] від 21.06.2017 по факту перешкоджання його колишньою дружиною гр. [PERSON] у доступі до приміщення салону-краси «Пудра» співвласником якого він являється розглянуто. Дана подія зареєстрована у відповідному журналі за № 2434 від 21.06.2017. Проведеною перевіркою встановлено, що порушення громадського порядку не було, [PERSON] від надання пояснень відмовилась, тому по даному факту відсутні ознаки будь-якого правопорушення (а.с. 53). Також представником позивача 06.11.2017 було долучено до матеріалів справи ще одне повідомлення Волочиського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 07.07.2017 № 6109/102-17 (а.с. 87), з якого слідує, що звернення [PERSON] від 21.06.2017 по факту перешкоджання його колишньою дружиною гр. [PERSON] у доступі до приміщення салону-краси «Ажур» по вул. Пушкіна 4 в м. Волочиськ, співвласником якого він являється розглянуто. Дана подія зареєстрована у відповідному журналі за № 2434. Проведеною перевіркою встановлено, що порушення громадського порядку не було, [PERSON] від надання пояснень відмовилась, тому по даному факту відсутні ознаки будь-якого правопорушення (а.с. 53). Аналізуючи вказані вище відповіді поліції, суд приходить до висновку про те, що інформація, яка в них міститься, жодним чином не доводить факту перешкоджання [PERSON] позивачу у доступі до спірного приміщення. Більш того, в ній констатується факт відсутності будь-яких правопорушень в її діях. Також суд критично відноситься до того, що по факту одного звернення позивача від 21.06.2017 до Волочиського ВП ГУНП в Хмельницькій області ним було отримано два письмових повідомлення, датованих одним числом, з одним і тим же реєстраційним номером, які різняться між собою за змістом. Так, у повідомленні на а.с. 87 назва салону краси «Ажур» та є посилання на його адресу, тоді як у повідомленні на а.с. 53 назва салону зазначено «Пудра» і без вказівки на місце його знаходження. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 57 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач та його представник не довели під час судового розгляду справи порушення прав [PERSON] відповідачем. Судом не встановлено, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] в користуванні належною йому частиною у спільному майні. А тому вимога позивача зобовязати відповідача не чинити йому перешкод в користуванні належною йому часткою нерухомого майна шляхом зобовязання [PERSON] надати йому ключі від спірного приміщення, зобовязання відповідача не вчиняти дій щодо заміни замків у ньому без попередньої згоди позивача,, встановлення заборони відповідачу у будь-який спосіб перешкоджати користуватися спірним майном - є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Також суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з негаторним позовом, обравши серед переліку способів захисту порушеного, на його думку, цивільного права та інтересу визначеного ст. 16 ЦК України такий спосіб, як припинення дії, яка порушує право, а саме: просить суд встановити заборону відповідачу у будь-який спосіб перешкоджати йому користуватися спірним приміщенням Так, ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачає можливість предявлення до особи вимоги про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити право, або вимоги про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Однак, при цьому, такі вимоги мають стосуватися саме конкретно визначених дій. Рішення суду за наслідками розгляду негаторного позову не може містити формулювання «у будь-який спосіб перешкоджати», оскільки в такому разі допускатиме неоднозначність його трактування, а це, в свою чергу, є порушенням правила чіткого тлумачення обмежувальних положень. Зокрема, у справі «[PERSON] проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ сформулював вказане правило, зазначивши, що чітке тлумачення означає, що основою для будь-якого обмеження можуть бути тільки ті критерії, про які йде мова в самому обмежувальному положенні, а ці критерії, в свою чергу, треба розуміти таким чином, щоб значення цих слів не виходило за рамки їхнього звичайного змісту. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Враховуючи, що суд не встановив порушення прав позивача і відмовив у задоволенні вищевикладених позовних вимог, відтак вимога про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 358, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed