Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому зазначив, що 14.05.2017 року він уклав договір позики, згідно якого передав відповідачеві 7624 гривень, а остання, у свою чергу, зобов'язалась повертати [PERSON] позичені кошти щомісяця по 1200 гривень та сплатити відсотки в розмірі 1200 гривень до 15.01.2018 року. Загальна сума, яку позичальник повинна була сплатити складає 8824 гривні . 10.06.2017 року та 10.07.2017 року [PERSON] повернула два місячні платежі по 1200 гривень. Черговий платіж, згідно розписки, мав бути сплачений не пізніше 14.08.2017 року . Однак відповідач своїх зобов'янь не виконала. На неодноразові вимоги [PERSON] повернути позику [PERSON] не реагує. За таких обставин позивач вважає, що має право вимагати стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 6424 гривні, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з даним позовом . В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Сторона відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги визнала у повному обсязі. [PERSON] не оспорвала факту отримання нею позики від позивача та складання боргової розписки. Додала, що на момент розгляду спору вона повернула [PERSON] частину коштів у сумі 2400 гривень . Представник відповідача заявив, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки [PERSON] вчиняє психологічний тиск на [PERSON], а тому отриманні останньою кошти слід залишити у відповідача, як грошове відшкодування спричиненої їй моральної шкоди . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 14 травня 2017 року між [PERSON] ( позикодавець ) та [PERSON] ( позичальник ) було укладено договір позики, відповідно до умов якого перший надав останній грошову позику в сумі 7624 гривні в обмін на зобов'язання позичальника повернути кошти до 15.01.2018 року та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 1200 гривень . Повернення позики мало проводитися частинами, щомісячно по 1200 гривень . Таким чином, загальна сума коштів, яку мала повернути відповідач позивачеві за договором позики становила 8824 гривні . Факт укладення вказаного правочину підтверджується борговою розпискою, яка знаходиться у розпорядженні позивача ( а.с. 5 ). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Із записів, які містяться в борговій розписці, а також із пояснень сторін, встановлено, що на момент розгляду спору [PERSON] по вернула [PERSON] частину позики в сумі 2400 гривень . Доказів, які б підтвердили факт повного повернення позики позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося суду клопотань про їх витребування . Крім того факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань . Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності , суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем, вправі вимагати від відповідача, який є позичальником, дострокового повернення грошової позики та процентів, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей та проценти, встановлені договором . Наданий представником відповідача відеозапис, який знаходиться CD-R диску, суд вважає неналежним доказом, оскільки він не стосується предмету спору та не спростовує доводів позивача . З огляду на вказане, на підставі ст.ст.526,530,625,1049,1050 ЦК України ,

Outcome: approved