Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», по якій просить розірвати договір фінансового лізингу №001415 від 15 жовтня 2015 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», стягнути з відповідача неправомірно сплачену суму у розмірі 45 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 жовтня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №001415, предметом якого є транспортний засіб Renault Duster. Перед укладенням договору обговорювалась з представником компанії сума фінансового лізингу у розмірі 210 000 грн. Після сплати позивачем адміністративного платежу в розмірі 45000 грн., він підписав договір та отримав свій примірник, з якого зрозумів, що його ввели в оману і в договорі вказані інакші умови, а саме інша сума фінансового лізингу в розмірі 420 000 грн. 20 жовтня 2015 року позивач звернувся до лізингової компанії з вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, на що йому було повідомлено, що договір розірвано на умовах відповідача та поверненню підлягають кошти в сумі 1800 грн. В судове засідання позивач не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнав, вказав, що договір фінансового лізингу №001415 від 15 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» є розірваним та згідно умов договору адміністративний платіж не повертається. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечив. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №001415 /а.с. 6-19/. Як вбачається з копії квитанції від 15 жовтня 2015 року, [PERSON] вніс кошти в сумі 45 000,00 грн. адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу № 001415 від 15.10.2015 року на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» /а.с. 23/. Згідно листа ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» від 17.11.2015 р. сплачені позивачем гроші в сумі 45000 грн. зараховані як Адміністративний платіж в розмірі 42000 грн. та Аванс в сумі 3000 грн. /а.с. 22/. У відповідності до вимог п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Виходячи з положень статей 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу. Крім цього, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а тому на правовідносини між сторонами розповсюджується й положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, пунктом 12.2 вказаного договору встановлено, що в інших випадках, не передбачених даним договором, лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, після підписання сторонами договору від 15.10.2015 р., позивачем на адресу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» було надіслано заяву про розірвання договору і повернення перерахованих коштів у сумі 45 000 грн. Дана заява зареєстрована відповідачем 02.11.2015 р. за вх. № 1021. Листом від 17.11.2015 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повідомило позивача, що Договір лізингу № 001415 від 15.10.2015 р. розірвано з 02.11.2015 року /а.с. 22/. За вище викладеного, позові вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про розірвання договору лізингу № 001415 від 15.10.2015 р. задоволенню не підлягають, так як договір вже є розірваним з 02.11.2015 року. Однак, згідно з вказаним договором, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Отже, як вбачається з доводів позивача, не спростованих відповідачем, без попередньої сплати позивачем на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративного платежу, що становить 10% від вартості предмета лізингу (який, відповідно до умов договору поверненню не підлягає), договір між сторонами 15.10.2015 р. не був би укладений. Проте, які саме дії, що має вчинити лізингодавець, розуміються під змістом «перевірка, розгляд та підготовка документів для укладення договору», а також, чому розмір вказаного платежу на даному етапі правовідносин між сторонами є досить істотним, договором не визначено. Відповідачем також не надано суду переконливих пояснень з цього приводу, враховуючи, що окрім підписання сторонами бланку типового договору 15.10.2015 р., будь-яких інших дій відповідачем вчинено не було, а 20.10.2015 р. позивач вже звернувся до нього із заявою, яка фактично є відмовою від надання йому ТзОВ Лізингова компанія «Ваш авто» в подальшому фінансових послуг у разі сплати ним лізингодавцю авансового платежу у розмірі половини вартості товару, відповідно до умов вказаного договору. Як зазначено вище, договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу, а також договором з надання фінансових послуг, тому на правовідносини між сторонами розповсюджується положення Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями ст. 17 вказаного Закону, за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Згідно з вимогами ст. 21 цього Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь коштів у сумі 45000 грн., сплачених ним в якості адміністративного платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial