Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що він з 1999 року є власником вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрований в будинку, проте з 2008 року там не проживає і добровільно знятися із реєстраційного обліку не бажає, чим створює йому перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Відповідно до ст. 200 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 03.03.1999 року, зареєстрованому в Тетіївському міжміському бюро технічної інвентаризації 18.07.2001 року (а.с.5). Відповідно рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 76 від 27.06.2018 року житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON], встановлено адресу [ADDRESS] (а.с. 22). В даному будинку з 25.10.2000 року зареєстрований племінник позивача - відповідач по справі [PERSON], [INFO] (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 2235 від 27.06.2018 року - а.с. 6, та довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 24.07.2018 року - а.с.14). Проте з 2008 року відповідач в будинку не проживає, що підтверджуються актом депутата Тетіївської міської ради Київської області від 27.06.2018 року (а.с.7) та визнається самим відповідачем. Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Стаття 405 ч.2 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи те, що відповідач в будинку [ADDRESS] проживає з 2008 року, тобто більше року, але зареєстрований в ньому і тим самим чинить перешкоди позивачеві у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, а саме створює перешкоди в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704,80 гривень документально підтверджених сплачених судових витрат.

Outcome: approved