Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2001 року до 26.02.2015 року. В період спільного проживання за спільні кошти сторони придбали у власність квартиру за №23 по вул. Театральній, 6 в смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, який був зареєстрований лише на відповідача. Представник позивача зазначає, що в зазначеній квартирі позивач проживає одинадцять років та крім неї також проживає син [PERSON], [INFO]. Квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, а тому позивач має право на ? частину цієї квартири. У звязку з наведеним, представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири за №23, яка знаходиться по вул. Театральній, 6 в смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, а також з урахуванням поданої до суду 26.07.2017 року заяви, просить стягнути з відповідача судові витрати, крім витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву в якій просить справу розглядати в його відсутність та задовольнити позовні вимоги. В частині стягнення з відповідача коштів за надання правових послуг відмовився. Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2001 року, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2015 року, яке набрало законної сили 10.03.2015 року (а.с. 8-9). За час спільного проживання сторонами набуто жилу квартиру №23, що знаходиться в будинку №6 по вул. Театральній в смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру за №2191761 від 21.03.2006 року та копією договору купівлі-продажу від 21.03.2006 року, посвідченого 21.03.2006 року приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №522 (а.с. 12-13). У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 369 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За нормами ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Представник позивача звернувся до суду з позовом з метою запобігання порушення права позивача на вільне користування та розпорядження своїм майном, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на ? частину квартири, яка є обєктом права спільної сумісної власності та яка зареєстрована лише на відповідача. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір\~в розмірі 900 грн., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги представника позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного,

Outcome: approved