Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], Худяківська сільська рада Черкаського району про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивував тим, що з 20 жовтня 1990 року по 18 березня 2013 року перебував у шлюбі з [PERSON]. З 23 жовтня 1992 року вони зареєстровані та проживали в [ADDRESS]. Син [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з дня народження - [INFO]. В період шлюбу відповідачка в серпні 1993 року отримала свідоцтво № 855 від 04.08.1993 року про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] на підставі розпорядження представника Президента України № 342 від 29.07.1193 року у відповідності з постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 та на підставі погосподарських книг виконкомів сільських Рад народних депутатів. Оскільки, відповідачка набула вказаний будинок в період шлюбу, вважає, що він відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України та ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про власність», які діяли на той час, має рівне з відповідачкою право на вказаний будинок і даний будинок є спільною сумісною власністю. Згідно рішення сесії Худяківської сільської ради від 28.12.2009 року № 43-1/VI відповідачка приватузавала земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] та отримала державний акт на земельну ділянку. Відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року він має право на земельну ділянку у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. У зв'язку з тим, що відповідачка [PERSON] не визнає його права на житловий будинок та земельну ділянку просить визнати будинок по [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS]. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи - Худяківська сільська рада Черкаського району, [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання майна особистою приватною власністю, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її баба [PERSON], яка постійно проживала в будинку по [ADDRESS]. Позивачка проживала у вказаному будинку разом з бабою та із сім'єю з 23.10.1992 року. Після смерті баби відкрилася спадщина і спадкоємцем першої черги була мати позивачки [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщин. Відповдіно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року вона як спадкоємець першої черги прийняла спадщину. На підставі її заяви виконавчий комітет сільської ради перевів погосподарський номер з покійної баби [PERSON] на неї, як на члена колгоспного двору. Також її вписано до погосподарської книги головою господарства. Вказує, що зазначені дії виконавчого комітету сільської ради слід розцінювати як помилку, оскільки вони були вчинені, саме у відповідності до ч. 1 ст. 563 ЦК УРСР, у якій зазначено, що в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається, спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Ні вона, ні її колишній чоловік [PERSON] не відносяться до членів колгоспного двору. Допущена помилка виконавчого комітету сільської ради фактично стала підставою, для послідуючого ухвалення Розпорядження представника Президента України № 342 від 29.07.1993 року, яке видано у відповідності до постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105, згідно якої сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. На підставі вказаного Розпорядження представника Президента України 04 серпня 1993 року вона отримали свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Тому просить встановити факт прийняття нею спадщини, а саме житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], та визнати житловий будинок [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Дані позови судом об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки підтримали в повному обсязі. Просили визнати будинок по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки це майно є спільною сумісною власністю та нажито сторонами в період шлюбу. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання майна особистою приватною власністю просять відмовити, оскільки єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] була мати [PERSON], [PERSON]. Вважають те, що [PERSON] проживала в домоволодінні баби не немає ніякого юридичного факту і не є підставою для прийняття спадщини. Вказує, що [PERSON] набула спірний будинок в період шлюбу і [PERSON] у відповідності до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України та ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про власність», які діяли на той час, має рівне з відповідачкою [PERSON] право на вказаний будинок і даний будинок є спільною сумісною власністю. [PERSON] вже є власником будинку по [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом і законодавством не передбачено повторно ставити перед судом питання про визнання права власності. Представник [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Вказав, що для виникнення права спільної сумісної власності подружжя недостатньо, щоб майно було набуте за час зареєстрованого шлюбу. Потрібно також, щоб дружина і чоловік спільно проживали і вели спільне господарство, тобто необхідна наявність спільної праці подружжя. А під такою працею слід розуміти будь-яку корисну працю, яка спрямована на створення спільного майна подружжя, як обов'язковий наслідок шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені у ст. 57 СК України. Саме тому просить суд відмовити [PERSON] в задоволені позову. Зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, встановивши факт прийняття [PERSON] спадщини - житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], та визнати житловий будинок [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] Третя особа за первісним позов [PERSON] в судовому засіданні при вирішення даного спору покладається на думку суду. Третя особа за первісним та зустрічними позовами - Худяківська сільська рада Черкаського району в судове засідання не з'явилася, але надала суду листа в якому просить справу розглядати без участі їх представника, при вирішенні даних позовів покладається на думку суду. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона фактично вступила в володіння майном після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме житловим будинком [ADDRESS] та передала його своїй дочці [PERSON], яка проживала з 23 жовтня 1992 року в даному будинку. Не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання майна особистою приватною власністю. У задоволені позову [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки просить відмовити. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву від 17.09.2013 року, завірену консулом Посольства України в Португальській Республіці, в якій вона просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання майна особистою приватною власністю. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], Худяківська сільська рада Черкаського району про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - Худяківська сільська рада Черкаського району, [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання майна особистою приватною власністю не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлені слідуючи обставини справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно копіям погосподарської книги по с. Худяки Черкаського району Черкаської області останнім членом колгоспного двору по [ADDRESS] до 15 квітня 1991 року, до вступу в дію Закону України «Про власність», була [PERSON], рідна баба відповідачки [PERSON]. З 20 жовтня 1990 року по 18 березня 2013 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюб. 23 жовтня 1992 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєструвались та стали проживати в житловому будинку баби [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем за законом на спадок [PERSON] стала її дочка [PERSON], яка фактично вступила в управління спадковим майном на підставі ч.1 ст. 549 ЦК Українскої РСР 1963 року, передавши його своїй дочці [PERSON], яка проживала в даному будинку з 23 жовтня 1992 року. Виконавчим комітетом Худяківської сільської Ради, на який в той час було покладено виконання нотаріальних дій згідно ст. ст. 3, 4 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» на онуку спадкодавця [PERSON] - [PERSON] був переведений погосподарський номер по книгах сільської ради, а 04.08.1993 року на її ім'я згідно розпорядження представника Президента України № 342 від 29.07.1993 року було видано свідоцтво № 855 на право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали, тобто свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] отримала на законних підставах і на даний час є особистою власністю [PERSON], тому суд не знаходить підстав визнавати спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнавати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку. Крім цього, позивач [PERSON] не надав суду підстав передбачених ст. 62 СК України для виникнення права спільної сумісної власності подружжя, що належить [PERSON] Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України земельна ділянка набута відповідачкою [PERSON] 28 грудня 2009 року під час шлюбу внаслідок приватизації є її особистою власністю, також у суду відсутні підстави визнавати за [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки по [ADDRESS], яка належить відповідачці [PERSON] для обслуговування житлового будинку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, згідно рішення Худяківської сільської ради від 28.12.2009 року № 43-1. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яким доповнено пунктом 18-2, вказано, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - Худяківська сільська рада Черкаського району, [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання майна особистою власністю також не підлягає до задоволення, оскільки позивачка має Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS], яке на даний час ніким не оскаржене і не скасоване, тому цей факт та позов не потребують повторного доведення.

Outcome: dismissed