Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення непогашеної суми позики, відсотків, неустойки за договором позики. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 24. 06. 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання позики відповідачу в сумі 37000 євро., яку відповідач зобовязався повернути не пізніше 24 серпня 2014 року. У встановлений договором строк відповідач своїх зобовязань не виконав, суму позики позивачу не повернув. Також відповідач згідно умов договору позики, зобовязаний сплатити позивачу за кожен день прострочення неустойку (пеню) в розмірі 0,3% від неповернутої суми. Сума нарахованої відповідачу відповідно до умов договору позики неустойки, станом на 28. 01. 2015 року становить 74226,73 грн. Окрім того, згідно умов договору, відповідачу нараховані відсотки в розмірі 25% річних від простроченої суми, що становить 70637,06 грн. В звязку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 678846,54 грн., 25% річних від простроченої суми за період прострочення із 25. 08. 2014 року по 23. 01. 2015 року в сумі 70637,06 грн., неустойку за період прострочення із 25. 08. 2014 року по 23. 01. 2015 року в розмірі 74226,73 грн., а всього 823710,33 грн., а також 15000 грн. витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність в якій також зазначено, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, свого представника до суду не направив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суд не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24. 06. 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання позики відповідачу в сумі 37000 євро., яку відповідач зобовязався повернути не пізніше 24 серпня 2014 року. Встановлено, що у встановлений договором строк відповідач своїх зобовязань не виконав, суму позики позивачу не повернув. Вбачається, що відповідач згідно умов договору позики, зобовязаний сплатити позивачу за кожен день прострочення неустойку (пеню) в розмірі 0,3% від неповернутої суми. Сума нарахованої відповідачу відповідно до умов договору позики неустойки, станом на 28. 01. 2015 року становить 74226,73 грн. Окрім того вбачається, що згідно умов договору, відповідачу нараховані відсотки в розмірі 25% річних від простроченої суми, що становить 70637,06 грн. Судом встановлено, що у встановлений договором строк, відповідач не повернув позивачу борг, що порушує права позивача, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобовязався повернути позивачу борг не пізніше 24. 08. 2014 року, однак в обумовлений між сторонами строк, відповідач суму боргу позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми запозичених коштів є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3654 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн., що слід зазначити наступне. Ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат витрати на правову допомогу. Згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно копії платіжного документа від 05. 12. 2014 року вбачається, що позивач перерахував адвокату Свириденку О. Й. належний йому гонорар в розмірі 15000 грн., понісши витрати, повязані з розглядом справи. Таким чином, в зв'язку з тим, що позивач був вимушений звернутись до адвоката за наданням правової допомоги, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, за що позивачем було сплачено певну грошову суму, суд вважає що вимога позивача про відшкодування суми сплаченої за послуги адвоката у розмірі 15000 грн. підлягають задоволенню. За таких обставин та

Outcome: approved