Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житлом - будинком № 2-Б по провулку Манойла Миколи (пров. Фрунзе) в м. Мерефа Харківського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, провулок Манойла Миколи (стара назва провулок Фрунзе), буд. 2-Б на підставі договору дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель від 26 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] В зазначеному житловому будинку зареєстровані його брат [PERSON], дочка [PERSON], дружина [PERSON] та онук [PERSON] Позивач посилається на те, що відповідач по справі [PERSON] 17 років назад добровільно забрав свої речі та переїхав жити до міста Харкова разом зі своєю дружиною, однак куди само позивачу невідомо. Наявність реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку порушує права позивача, як власника житлового будинку, оскільки йому доводиться сплачувати за нього всі комунальні послуги. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2018 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував /а.с. 32/. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував та просив судові витрати з судового збору залишити за рахунок позивача /а.с. 29/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, суду надано відзив на позовну заяву за підписом Мереф'янського міського голови [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області /а.с. 33/. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку, що розташований за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, по пров. Фрунзе, буд. 2 «б» на підставі договору дарування реєстраційний номер 4442 від 26 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], що підтверджується копією договору дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель від 26 грудня 2003 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 8, 9/. В зазначеному житловому будинку з 05 липня 1977 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян /а.с. 10, 11, 12/, довідкою, виданою Виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 30 листопада 2017 року /а.с. 30/ та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 22 грудня 2017 року /а.с. 16/. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено, що одними із основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2000 року, що підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 05 грудня 2017 року на підставі акту депутата [PERSON] від 04 грудня 2017 року /а.с. 31/. Порушене право власника житла, щодо усунення перешкод у здійсненні ним прав власника, підлягає захисту. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад вісімнадцять років судом не встановлено. Відповідач не надав суду доказів на право користування спірним житлом. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved