Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «ДТЕК «Донецькі електромережі» про захист прав споживача. \~ \~ \~ \~Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він є споживачем послуг, які надаються відповідачем. Відповідно до укладеного договору про користування електроенергією від 08 серпня 2018 року йому відповідачем подавалося 3,5 кВт для потреб із забезпечення домоволодіння електроенергією. В 2019 році він побудував на своїй ділянці сонячну станцію потужністю 20 кВт, яку необхідно було підключити до електроенергії. З цього приводу він звернувся до відповідача, де йому було надано відповідь про те, що лічильників обліку електроенергії у відповідача в наявності немає та запропоновано йому придбати такий лічильник за власні кошти. Після цього він придбав лічильник АСЕ 6000 за 9\~930 грн. Для підключення сонячної станції між ним та відповідачем було укладено договір № 26-13/ ИС 50080947 від 03 жовтня 2018 року. До договору доданий додаток №1, в п.1.6 якого вказано, що вищевказаний лічильник обліку електроенергії буде перебувати у нього на балансі. Однак, що це значить йому не пояснили і зміст договору з ним не погоджувався. При встановленні лічильника працівники відповідача на фасад його будинку встановили ящик, який герметично зачиняється і встановили в нього сам лічильник. Згідно Акту № 1500482 від 19 квітня 2019 року лічильник всередині ящика і сам ящик були опечатані. Він же має доступ тільки до вихідних клем лічильника через автомат вимикача. Таким чином відповідач своїми діями безоплатно привласнив собі придбаний ним прилад обліку електроенергії АСЕ 6000. Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати недійсним п.1.6 додатку № 1 до договору № 26-13/ ИС 50080947 від 03 жовтня 2018 року та стягнути з відповідача на його користь 9\~930 грн. вартості лічильника АСЕ 6000. 02 листопада 2021 року представник відповідача - [PERSON] надала суду відзив, в якому зазначила, що подані позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. При розгляді справи в суді позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог і просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав наведених у відзиві. Крім того, зазначила, що на даний час умови договору, які просить визнати недійсними позивач виконані. Заслухавши сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» із заявою про збільшення договорної потужності до 20,0 кВт у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності та розташований за адресою: [ADDRESS] з метою встановлення сонячної електростанції та застосування в подальшому «зеленого тарифу». 03 жовтня 2018 року року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № 26-13/ИС50080947-04 та видані технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок, які є додатком № 1 до договору № 26-13/ИС50080947-04 та підписані сторонами. Згідно із п.1.6. технічних умов для організації вузла обліку електроенергії Замовник ( [PERSON] ) надає багато тарифний засіб обліку типу АСЕ (5А/100А). Визначено, що після реалізації технічних умов, засіб обліку, який надав Замовник, буде знаходитись на балансі Замовника. Як зазначив сам позивач при розгляді справи він особисто підписав укладений договір, додаток № 1 до нього, однак постійно знаходився під тиском представників відповідача, які його ошукали. Інших підстав недійсності укладеного договору суду не навів. У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України містить перелік підстав недійсності правочину, зокрема однією з підстав недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст.81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивачем укладено з відповідачем договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № 26-13/ИС50080947-04 та видані технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок, які є додатком № 1 до договору № 26-13/ИС50080947-04, добровільно, підписано особисто, а також ненадання суду належних та допустимих доказів передбачених ЦК України підстав для визнання їх недійсними, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] про визнання недійсним п.1.6 додатку № 1 до договору № 26-13/ ИС 50080947 від 03 жовтня 2018 року. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.4.2.2. Кодексу системи розподілу, який затверджено постановою НКРЕКП № 310 від. 14.03.2018 року, послуга зі стандартного приєднання передбачає виконання комплексу робіт, а саме: розроблення технічних умов, включаючи вимоги щодо влаштування вузла комерційного обліку; підготовку технічного завдання на проектування; розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок Замовника (до точки приєднання електроустановок Замовника); здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики; погодження ОСР проектної документації Замовника на відповідність вимогам технічних умов; виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт; Послуга зі стандартного приєднання не включає послугу з влаштування комерційного обліку електричної енергії. Також суд приймає до уваги той факт, що на даний час умови укладеного між сторонами договору повністю виконані. Вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] вартості лічильника АСЕ 6000 є похідними від основної вимоги, в задоволення кої суд відмовив, тому підстав для їх задоволення суд також не вбачає.

Outcome: dismissed