Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ об`єкта спільної сумісної власності подружжя, а саме кондиціонера Ballu BSG-12 HN1_13Y Vision (надалі - Кондиціонер) в рівних частках та стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації належної йому частки вартості Кондиціонера в розмірі 7550,00 грн, визнавши за [PERSON] право власності на Кондиціонер. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що Кондиціонер є спільною сумісною власністю сторін по справі, оскільки був придбаний під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя. Позивач наголошує на тому, що Кондиціонер знаходиться в користуванні відповідача, тому просить стягнути на свою користь грошову компенсацію Ѕ вартості Кондиціонера. Представником відповідача подано до суду відзив на позов, у якому ним наведено аргументи щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача спірного кондиціонера, а додані документи викликають сумнів у їх достовірності. У поданій відповіді на відзив позивач заявлені позовні вимоги підтримує, просить задоволити, оскільки ним подано належні та допустимі докази придбання кондиціонера за час шлюбу. Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими в задоволенні позову просить відмовити, оскільки кондиціонер Ballu BSG-12 HN1_13Y Vision не придбавався сторонами та у квартирі в [ADDRESS] не встановлювався. Натомість в кватирі встановлено кондиціонер марки Ballu BSWI (внутрішній блок BSWI/IN-12HN1_15Y, SN 2035001101400174, зовнішній блок BSWI/OUT-12HN1_15Y, SN 20035001101400173803294). Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. 2. Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивач зазначив у ньому три позовні вимоги, а саме: поділ спільного майна, присудження грошової компенсації та визнання права власності на майно за відповідачем. Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. 3. Так, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2012 року. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Згідно з даними видаткової накладної від 1 березня 2015 року №129 (а.с. 6) [PERSON] придбав Кондиціонер вартістю 13400,00 гривень. По відношенню до вказаних обставин, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved