Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом 22.07.2014р., мотивуючи свої вимоги тим, що у 2011 році він збудував гараж на земельній ділянці по [ADDRESS]. Земельна ділянка належала [PERSON], яка померла [INFO]. Забудову він проводив з дозволу власниці. На сьогодні зазначена земельна ділянка належить спадкоємиці померлої - [PERSON]. Гараж був збудований ним самочинно, без отримання належних дозволів на забудову. Площа гаража становить 31,8 кв.м, вартість 16716 грн. 23 червня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), згідно якого [PERSON] передала йому у користування на 15 років земельну ділянку площею 0,0061 га, розташовану по [ADDRESS], на якій розміщений належний йому гараж. Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.06.2014 року, номер запису 6161432. На сьогодні він не може зареєструвати за собою право власності на збудований гараж, оскільки не являється власником земельної ділянки. Окрім того, він також не може ввести в експлуатацію зазначений гараж. У травні 2011 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч.3 ст.96 КУпАП за здійснення будівництва вищезазначеного гаража без будівельного паспорта. Відповідно до висновку Кролевецького районного сектору управління держслужби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 08.07.2014 року, будівля гаражу відповідає вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки. Він вважає, що на сьогодні є підстави визнати за ним право власності на збудований гараж, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі ч.3 ст.376 ЦК України, оскільки земельна ділянка, на якій він розміщений, передана йому у користування власницею. Будівництво гаража не суперечить суспільним інтересам, вимогам генерального плану міста, не порушує прав інших осіб та відповідає всім нормам. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнала та не заперечує щодо його задоволення. Третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області надала письмові пояснення, в яких, посилаючись на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 19.03.2013р. №95 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», повідомляє, що на сьогодні в Інспекції ДАБК у Сумській області відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів. Також Інспекція ДАБК у Сумській області просить розглядати справу без участі їх представника (а.с.28-29, 30, 42). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 29.07.2013 року приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 05.02.2012 року. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими побудовами під [ADDRESS], загальною площею 56,7 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м, що розташовані на земельній ділянці. загальною площею 0,1000 га, переданій у приватну власність [PERSON] рішенням виконкому Кролевецької міської ради від 18.07.1996 року №290 (а.с.5). Рішенням 41 сесії 6-го скликання Кролевецької міської ради від 27.03.2014 року «Про поділ земельної ділянки» (а.с.6) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок [PERSON] на земельну ділянку, яка перебуває у власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS], кадастровий номер 5922610100:01:007:0689, загальною площею 0,10 га на їх поділ та сформовані земельні ділянки, загальною площею: 0,939 га, кадастровий номер 5922610100:01:007:0853; 0,0061 га, кадастровий номер 5922610100:01:007:0854. На земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS], площею 0,0061 га, кадастровий номер 5922610100:01:007:0854, 11.04.2014 року Реєстраційною службою Кролевецького РУЮ у Сумській області [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.7, 8). 23 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про встановленню права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), згідно якого [PERSON] передала [PERSON] у користування на 15 років земельну ділянку площею 0,0061 га, розташовану по [ADDRESS] (а.с.9. 10) Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.06.2014 року, номер запису 6161432 (а.с.11). На зазначеній в Договорі земельній ділянці площею 0,0061 га [PERSON] самочинно, без отримання належних дозволів на забудову, був збудований гараж. Площа гаража становить 31,8 кв.м, вартість 16716 грн. (а.с.12-14). Згідне ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статі 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму, згідно яких, виходячи зі змісту частини третьої статті 376, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщене це майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої ст. 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Як вбачається з висновку Кролевецького сектору Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області №403 від 08.07.2014р. за результатами проведеної перевірки протипожежного стану будівлі гаража по [ADDRESS] встановлено, що зазначена побудова відповідає вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки (а.с.15). Глухівське міськрайонне управління Головного управління Держсанепідемслужби у Сумській області у своєму висновку №400 від 24.07.2014р. констатує, що розміщення гаража за адресою [ADDRESS] не суперечить вимогам законодавства у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (а.с.31). Відповідно до листа №01-20/1572 від 29.07.2014р. Департаменту екології, паливно-енергетичного комплексу та природних ресурсів будівництво гаража для одного приватного автомобіля не належить до Переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, який затверджений постановою КМУ від 28.08.2013р.№808, а тому автомобільний гараж не являється об'єктом державної екологічної експертизи (а.с.32). Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства у своєму листі №02-74/55 від 26.09.2014р. повідомляє, що гараж, побудований [PERSON] по [ADDRESS] відповідає будівельним нормам і правилам, а також архітектурним-планувальним вимогам (а.с.47). Комунальне підприємство «Кролевецька житлово-експлуатаційна контора» не заперечує проти виїзду на прибудинкову територію по просп.Миру, 6 м.Кролевець, яка належить КП «Кролевецька ЖЕК» на підставі Державного акта серія ЯЯ №290861 від 05.06.2008р. (а.с.48), автотранспорту [PERSON] із гаража, розміщеного по [ADDRESS]. Підставою для такого рішення є: дві земельні ділянки знаходяться поруч; виїзд автотранспорту не буде перешкоджати експлуатації прибудинкової території; поруч з гаражем [PERSON] знаходиться грунтова дорога, яка використовується також і іншими мешканцями цього будинку для під'їзду до своїх гаражів та місць стоянки автотранспорту (а.с.45). Отже, враховуючи думку відповідача [PERSON] як власника земельної ділянки, з якою [PERSON] укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) та яка не заперечує щодо визнання за [PERSON] права власності на гараж площею 31,8 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 0,0061 га за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5922610100:01:007:0854, а також те, що будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, що підтверджується зібраними матеріалами справи, суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позову. Відповідно до п.п.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №703 від 22.06.2011р., рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна є документом, що підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved