Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про визнанння права на 2/3 частини земельної частки (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина. Свого часу батько позивача переоформив на своє ім'я сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий Дворічанською районною державною адміністрацією від 26 лютого 1997 року, після смерті свого батька (діда позивача) [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №779 від 02 серпня 2013 року, виданого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори. Однак коли позивач 12 березня 2016 року звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, так як в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 26 лютого 1997 року, виданому Дворічанською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON], відсутні зміни, які вносяться до сертифіката у зв'язку з передачею права на земельну частку пай. [PERSON] просив суд визнати за ним право на 2/3 частини земельної частки (пай) як за спадкоємцем за законом. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву в якій не заперечувала проти задоволення позову. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Грушівською сільською радою Куп'янського району Харківської області серії [NUMBER] від 30 серпня 1996 року, [PERSON] народився [INFO] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження, виданого Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області серії [NUMBER] від 07 червня 1971 року, [PERSON] народився [NUMBER] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області, серії [NUMBER] від 25 січня 2013 року, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №4. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Куп'янського району Харківської області серії [NUMBER] від 14 травня 2015 року, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №12. Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим на підставі рішення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 24 грудня 1996 року №482, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колодязнянське» розміром 8,08 в умовних кадастрових га без меж визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до відповіді відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області № 29-20.17-0.4 -602/2-16 від 23 лютого 2016 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Зашивайко Н.Г. за №779 від 02.08.2013 року, сертифікат [NUMBER] на ім'я [PERSON] був переоформлений на ім'я [PERSON] Згідно з рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року, заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задоволено. Встановлено факт видачі 26 лютого 1997 року Дворічанською районною державною адміністрацією сертифікату серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Колодязнянське» на ім'я [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Куп'янської державної нотаріальної контори від 12 березня 2016 року, позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON]. Відповідно до ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved