Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати Договір купівлі - продажу від 28.11.2019 року між [PERSON] та ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД», стягнувши на його користь сплачені кошти в сумі 10399 грн., стягнути з ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» 1 відсоток за кожен день від 02.12.2019 року до моменту винесення рішення, стягнути з ТОВ «ОМФІ ТРЕЙД» моральну компенсацію в сумі 8000 гривень. В обгрунтування позову зазначив, що 28.11.2019 року [PERSON] та працівниками ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» було укладено договір купівлі - продажу товару - варильної поверхні «Electrolux EGD6576NOK» акційна ціно якої становила 10399 грн. разом з ПДВ, уклавши кредитний договір №2027568396 з ОТП Банком, він таким чином сплатив повну ціну товару, працівники відповідача запевнили його, що він отримує товар 01.12.2019 року, що підтверджується «Заявкою на видачу (частина клієнта)» Додаток№1. 01.12.2019 року він з`явився до магазину за своїм товаром, однак йому було повідомлено працівниками відповідача, що даний товар не надходив та не надійде, оскільки проданий. Між позивачем та відповідачем було досягнуто всіх істотних умов щодо предмета договору, та було укладено Договір купівлі - продажу. Заявкою на видачу (частина клієнта) Додатко№1, визначено дату передачі покупцю товару - 01.12.2019 року. Позивач зазначає, що він не бажав відмовлятися від договору купівлі - продажу, пред`явив усну вимогу працівникам відповідача, передати товар, а саме: варильну поверхню «Electrolux EGD6576NOK» та отримав відмову щодо його передачі. Позивачем було постановлено усну вимогу щодо надання йому товару аналогічного з числа наявних у нього (а саме на сайті є такий самий товар, але по іншій ціні) на що було отримано відмову. Позивач вбачає порушення його прав як споживача / покупця, який належним чином виконав свої зобов`язання перед продавцем. Тому позивач вважає за потрібне розірвати договір купівлі - продажу та стягнути сплачені ним кошти у розмірі 10399 грн. та проценти за користування ними, а саме 1 відсоток за користування коштами від 02.12.2019 року - це становить 103,99 грн, які позивач розрахував за формулою: (відсотки) = (сума боргу) (Процента ставка)/ 100% / 365 днів (кількість днів). Станом на 23 грудня 2019 року сума нарахованих процентів становить 2287 грн. 78 коп. Також позивач зазначає, що у зв`язку з витрачанням кредитних коштів в сумі 10399 грн. та упущення можливості кпити такий самий товар в інших суб`єктів (на момент придбання товару діяли знижки Чорної п`ятниці), неотримання товару станом на 23 грудня, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у його житті. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 8000 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 28.11.2019 року позивач звернувся до магазину відповідача за адресою: м.Харків, вул. Героїв Праці, 9 , у м .Харкові з наміром придбати варильну газову поверхню «Electrolux EGD6576NOK», яка була відсутня в магазині на момент звернення його в магазин. Оскільки позивач наполягав на вирішенні ситуації з боку магазину, йому було запропоновано здійснити попередню оплату за товар, а відповідач, в свою чергу, спробує придбати цей товар зі складу постачальника спеціально для позивача, який погодився на вказані умови і в той же день - 28.11.2019 року ним була внесена передоплата за товар, про що зазначено у фіскальному чеку. На виконання зазначеного зобов`язання ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» здійснило замовлення на поставку зазначеної варильної газової поверхні до постачальника. 01.12.2020 року постачальником було повідомлено про неможливість виконання замовлення на поставку товару, у зв`язку з відсутністю даного товару на залишках на складах постачальника. 02.12.2019 року з позивачем зв`язалися в телефонному режимі та повідомили, що у зв`язку з відсутністю замовленого ним товару на складах виробника поставка та видача такого товару позивачу є неможливою. Оскільки видача товару є неможливою, позивачу було запропоновано повернути сплачені ним в якості передоплати грошові кошти, однак, на запропоноване повернення суми передоплати [PERSON] у грубій і агресивній формі повідомив, що відмовляється від такого повернення та вимагає видати йому обраний товар. Оскільки у ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» відсутня фізична можливість передати позивачу обраний ним товар, з огляду на відсутність такого товару у постачальника, то єдиною вимогою позивача, на думку відповідача, є повернення суми попередньої оплати, як і було неодноразово йому запропоновано. Позивач не звертався до ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» за отримання грошових коштів ані письмово, ані усно до магазинів чи на гарячу лінію, а тому у поверненні сплачених [PERSON] грошових коштів відповідачем не відмовлено. Також у своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що вимагає повернути йому суму вартості товару, а саме 10399 грн., то, перш за все, позивач жодного разу не звертався до відповідача Фіскальним чеком підтверджується те, що внесення передоплати за обраний товар, позивачем було здійснено трьома різними частинами та трьома різними способами: 2149 грн. перераховано з банківської карти, 7610 грн. сплачено банком на підставі кредитного договору та 640 грн. бонусів списано з бонусного рахунку споживача в рамках бонусної програми «Клуб суперпокупців». 2149 грн., які було отримані з банківської карти, підлягають перерахування на банківський рахунок споживача, однак, у ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» відсутні відомості про реквізити банківської карти позивача. Окрім того, при поверненні суми коштів, виданих при поверненні товару у розмірі більше 100 грн має бути складено акт про видачу коштів, в якому маю бути зазначені дані документа, що встановлюють особу покупця, який повертає товар, однак, позивач жодного разу не звертався з вимогою про повернення сплачених ним грошових коштів і не пред`явив документів, що встановлюють особу покупця. Стосовно позовних вимог про повернення 1% неустойки за кожен день від 02.12.2019 року до моменту винесення рішення, а також відшкодування моральної шкоди, відповідач також вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Позивач надав суду відповідь на відзив на позовну заяву , в якому зазначив, що на момент придбання товару діяли знижки «чорної п`ятниці» перед здійсненням передоплати його запевняли, що товар за який він заплатив кошти надійде 01.12.2019 року, що підтверджується «Заявкою на видачу (частина клієнта)». Він втратив можливість купити такий самий товар по знижці в інших магазинах, так як мене запевнили, що 100% надійде товар. Щодо тверджень Представника Відповідача що йому пропонували повернути кошти\\або товар, дійсно йому пропонували передати товар, але по іншій ціні значно більшій. Щодо його розмови з представник відповідача, то його не повідомили, що розмова фіксується, йому дійсно запропоновано у зверхній формі звернення повернути кошти, однак, за частину цих коштів він сплачує відсотки, оскільки вони є кредитними. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного . Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами у справі, 28 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернувся до магазину Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФІ ТРЕЙД» з наміром придбати варильну газову поверхню «Electrolux EGD6576NOK». Як вбачається з копії фіскального чеку від 28.11.2019 року, 28 листопада 2019 року, у якості передоплати за товар варильну газову поверхню «Electrolux EGD6576NOK» у магазині « Сomfy » ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» за адресою: м .Харків, вул. Героїв Праці, 9, було сплачено 10399 грн, з них з картки - 2149 грн., кредит - 7610 грн. (кредитний договір 2027568396), бонус 640 грн. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України). Відповідно до частин першої і третьої статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Отже, у законодавстві України щодо регулювання договору роздрібної купівлі-продажу встановлений пріоритет ЦК України перед актами законодавства про захист прав споживачів (. постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц). Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно вимог ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача на майно за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено у ході судового розгляду, замовлений товар - варильну газову поверхню «Electrolux EGD6576NOK» не було надану ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» через його відсутність, про що повідомлено позивачу в телефонному режимі та запропоновано повернути передоплату (аудіозапис був прослуханий у судовому засіданні). Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Ч.2 ст. 693 ЦК України встановлює, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. В матеріалах справи відсутні дані про звернення позивача [PERSON] до відповідача ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» про повернення суми попередньої оплати за товар. За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі - продажу, стягнення сплачених коштів та стягнення процентів за користування ними слід відмовити, та відповідно із не встановленням порушення прав позивача зі сторони позивача суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed