Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 07 січня 2020 року між ним та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір позики грошей згідно з яким позичив відповідачу гроші в сумі 20 000 грн. Відповідно до умов договору свої зобов`язання по поверненню боргу відповідач зобов`язався виконати до 10.03.2020 р. Відповідач повернув частину коштів у розмірі 10 000 грн., іншу частину не повернув, зустрічі з ним уникає. За цей час в зв`язку з інфляцією пройшло знецінення гривні. Відповідно до ст. 625 ЦК України має право на компенсацію втрат у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання. Просить стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 10 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 150 грн., 3% річних за користування коштами в розмірі 172 грн. 13 коп. та пеню в розрахунку облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення виконання в розмірі 523 грн. 50 коп., а всього 10 845 грн. 63 коп., а також судові витрати. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14.08.2020 року розгляд справи призначений за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 07 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів в сумі 20 000 грн. Відповдіно до умов договору свої зобов`язання по поверненню боргу [PERSON] зобов`язався виконати до 10.03.2020 року, що підтверджується розпискою. Однак, в зазначені строки [PERSON] виконав свої зобов`язання частково, повернув 10 000 грн., від повернення іншої суми ухиляється. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 цього ж Кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов можебути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи із вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, щовстановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється:1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до наведених вимог Цивільного кодексу України, представлена позивачем розписка відповідача позичальником є достовірним доказом в підтвердження того, що отримані відповідачем в борг кошти відповідачем не повернуті, а тому позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції на весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми частини другої ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. За розрахунком позивача розрахунок втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання визначений станом на 03.08.2020 року. Враховуючи, що позика не повернута в повному розмірі, за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач має право на отримання інфляційних втрат за період з 14.03.2020 р до 03.08.2020 року = ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,.....ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Таким чином, розмір інфляційних втрат (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) = 1.01502351 х 10 000,00 - 10 000,00 = 150,24 грн. 3% річних від простроченої суми з 14.03.2020 р до 03.08.2020 року складає 143 дні = 10 000,00 x 3 % x 143 : 366 : 100 = 117,21 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Як встановлено із матеріалів справи за виконання зобов`язання в розписці від 07.01.2020 року розмір пені не визначався. За наведених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 523,50 грн. Виходячи із вимог ст. 13 ЦПК України позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (94.67 %) в сумі 795,99 грн.

Outcome: partial