Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 09.10.2006 року являється власником житлового будинку в [ADDRESS]. У належному йому господарстві зареєстрована відповідачка, яка з 1990 року в ньому не проживає, особистих речей в будинку не зберігає, витрати по утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує, тому з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] подав письмову заяву про підтримання позову, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, будучи відсутньою за місцем реєстрації, що, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини неявки і не подавши заяви про розгляд справи у її відсутності, що є підставою для заочного розгляду справи, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], що на підставі договору дарування від 09.10.2006 року та згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.11.2006 року. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація полягає у внесенні відомостей до паспортного документу про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до положень ст. 71 ЖК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї зберігається за ним протягом шести місяців. Згідно п.7 ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишаються проживати інші члени сім`ї. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача [PERSON]. в [ADDRESS], з 1990 року, тобто понад один рік, підтверджується змістом довідки виконкому Білянської сільської ради за № 33 від 30.01.2014 року, Акту обстеження житлово-побутових умов від 24.01.2014 року. За наведених та встановлених судом обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved