Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу ДУ-1 про поділ майна та визнання права власності на квартиру № 81, що по вул. Ювілейний квартал, 1 у м.Марганець. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у вересні 1977 року розірвав з [PERSON] шлюб, однак в 1974 році внесли як подружжя перший внесок за кооперативну чотирьохкімнатну квартиру № 81, що по вул. Ювілейний квартал у м.Марганець в сумі 290 рублів та вступили разом до кооперативу, сплачуючи при цьому з спільного сімейного бюджету поквартально гроші за квартиру. В подальшому він на своє імя отримав рішення Марганеької ради народних депутатів № 10 від 20 січня 1975 року про право власності на спірну квартиру. На час розірвання шлюбу ними спільно сплачено 3403,69 рублів, що становить половину від всієї вартості квартири. Про поділ квартири як спільної власності подружжя питання перед [PERSON] не ставив, оскільки раніше домовились, що квартира залишиться сину [PERSON] 09 квітня 1992 року відповідачка отримала свідоцтво про право власності на квартиру, при цьому рішення переробила на своє імя, в якому зазначено, що вона являється одноособовим власником спірного помешкання. Про даний факт йому не було нічого відомо, довідався лише в січні 2013 року. Вподальшому виявилось, що [PERSON] змінила навіть домову книгу, щоб ніде не було жодного сліду, що він був прописаний у ній. В 1993 році син одружився, відповідачка переїхала проживати у інше помешкання, залишивши квартиру сину та його сімї., у звязку з чим він був спокійний за своє майно, бо був впевнений, що квартира перейде сину. Зі слів сина йому було відомо про його домовленість з матірю, що останній буде їздити на заробітки, тим самим виплатить відповідачці вартість однокімнатної квартири. Потім син захворів на рак, помер, а відповідачка так і не переписала спірне житло на сина. Зазначає, що оскільки відповідачка не мала претензій до сімї сина, він сподівався, що квартира буде перепитсана на них, то вважав, що його майнове право на спільну квартиру не було порушено, а у січні 2013 року [PERSON] порушила таке, виганяючи невістку з онукою з квартири. З цього часу він і довідався, що відповідачка оформила квартиру лише на себе. Відповідачка позов не визнала, подала заперечення, в обґрунтування якого покликається на те, що являється власником квартири № 81, що по вул. Ювілейний квартал, 1 у м.Марганець. Позивач 06 вересня 1977 року виписався з спірної квартири, не проживав та не проживає у такій. Просить у задоволенні позову відмовити за спливом строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав та просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, просить у задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи [PERSON] позов залишила на розсуд суду. Суд, заслухавши сторони, опитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно рішення Марганецького народного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 1977 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19 серпня 1972 року в Ленінському домі щастя м.Дніпропетровська (актовий запис № 1211), розірвано (а.с.31). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ № 392613, виданого 07 вересня 1977 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 192 (а.с.13). Згідно ст. 44 КЗпШС УРСР шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч.3 ст. 29 КЗпШС УРСР для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Як вбачається з ч.4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доводи позивача [PERSON] стосовно того, що про порушення свого права він довідався від невістки у січні 2013 року, коли останню з онучкою відповідачка виганяла з квартири, суд вважає необгрунтованими, оскільки дотримання чи порушення прав третіх осіб по інших правовідносинах, в даному випадку житлових, жодним чином не впливає на права та обовязки [PERSON] по правовідносинах, про які він зазначає у своєму позові. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed