Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1985 року по 1999 рік він працював з повним робочим днем під землею на шахті «Червона Зірка» ВО «Торезантрацит». 06 липня 1995 року, працюючи на підприємстві відповідача, він отримав трудове каліцтво. Висновком МСЕК від 20 грудня 1995 року він був визнаний інвалідом третьої групи у зв'язку з трудовим каліцтвом. Згідно довідки про результати втрати професійної працездатності від 14 червня 2006 року йому встановлено 40% втрати професійної працездатності. Шахта «Червона Зірка» неодноразово перейменовувалась та реорганізовувалась. Наказом Міністерства вугільної промисловості України №319 від 30 липня 1998 року Шахта «Червона Зірка» виробничого об'єднання «Сніжнеантрацит» реорганізована в Державну холдингову компанію «Торезантрацит» Шахта «Червона Зірка». Стаж його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих речовин і несприятливих виробничих факторів зі шкідливими для здоров'я умовами складає більше 13 років і відповідно до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17 березня 2011 року №303, робота в підземних умовах відноситься до професій шкідливих для здоров'я. Протягом всього періоду роботи на підприємстві відповідача умови його праці не змінювались, на нього впливали такі шкідливі виробничі фактори як шум, загальна та локальна вібрація, запиленість робочого місця, несприятливі умови (вогкість, спека, брак кисню). Після звільнення з шахти «Червона Зірка» стан його здоров'я став погіршуватися, він став погано дихати, в результаті чого часто знаходився на стаціонарному лікуванні в клініці професіональних захворювань в м. Донецьк та в Інституті медицини праці Національної Академії медичних наук України. За висновком Центральної лікувально-експертної комісії від 19 грудня 2012 року №45/1886 у нього виявлено професійне захворювання у вигляді: пневмоконіоза, ускладненого хронічним бронхітом 11 ст., у фазі згасаючого загострення, ЛН 11 ст. по змішаному типу - захворювання професійне, встановлено вперше. 24 січня 2013 року складено акт №3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання згідно з яким причиною професійного захворювання стало: не вдосконалення технологічних процесів виїмки і транспортування гірничої маси, низька ефективність пилоподавлення, з якими він стикався щодня при виконанні своїх професійних обов'язків, працюючи на підприємстві відповідача. Висновком МСЕК від 18 лютого 2014 року йому встановлена третя група інвалідності і визначено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю, з 18 лютого 2014 року безстроково. За своїм станом здоров'я він не працює з 1998 року в результаті чого іспитує моральні страждання. Він не має можливості працювати за набутою професією, втратив заробіток, що ставить його та членів сім'ї у складне матеріальне становище. Крім того, він часто проходить курси лікування для підтримання стану свого здоров'я, на що витрачає значні матеріальні кошти, які мали бути витрачені на інші потреби сім'ї. Усвідомлення, що в результаті отриманого професійного захворювання він став інвалідом, викликає у нього почуття неповноцінності і спричиняє страждання. Для організації свого життя і життя своїх близьких йому необхідно докладати додаткові зусилля. Завдану йому моральну шкоду він оцінив у 50 000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування завданої йому моральної шкоди 50 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не направив, про поважні причини неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із трудовою книжкою позивач відповідно до наказу 77-к від 20 листопада 1985 року був прийнятий 18 листопада 1985 року на шахту «Червона Зірка» Торезького виробничого об'єднання з видобутку антрациту (Торпезантрацит), де працював на різних посадах з повним робочим днем під землею. Відповідно до наказу № 1-к від 04 січня 1999 року звільнений з підприємства 24 грудня 1998 за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 5-9). Згідно витягу з наказів про перейменування шахти «Червона Зірка» зазначене підприємство було неодноразово перейменоване та реорганізоване. 30 липня 1998 року наказом Міністерства вугільної промисловості України №319 від 30 липня 1998 року Шахта «Червона Зірка» виробничого об'єднання «Сніжнеантрацит» реорганізована в Державну холдингову компанію «Торезантрацит» Шахта «Червона Зірка» (а.с.25). 26.01.2001 року Міністерством палива та енергетики України видано наказ за № 27 «Про ліквідацію структурного підрозділу ДХК «Торезантрацит» шахти «Червона Зірка» (а.с.58). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 09 квітня 2014 року Відкрите акціонерне товариство Державна холдингова компанія «Торезантрацит» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, знаходиться за адресою: Донецька область, м. Торез, вулиця Енгельса, будинок 88, являється юридичною особою, вид діяльності: 64.20 Діяльність холдингових компаній. Дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу: 14 травня 1997 року, 10 липня 2013 року, 1 264 176 0000 000700 (а.с. 50-52). Судом встановлено, що 06 липня 1995 року при виконанні трудових обов'язків на шахті «Червона зірка» шахтоуправління «Донецьке» з [PERSON] стався нещасний випадок в результаті якого він травмував праве око. За фактом нещасного випадку було проведено розслідування та 07 липня 1995 року складено акт по формі Н-1 про нещасний випадок за №67 (а.с.61-63). Згідно виписки із акту огляду ЛТЕК до довідці серії 2-18 АГ №230715, витягу із акту огляду у МСЕК № 230715 при первинному огляді 20 грудня 1995 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та визначено 40% втрати працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом 06 липня 1995 року. Дата переогляду 20 грудня 1997 року (а.с. 10, 43). Згідно довідок МСЕК № 006236, № 002157 при повторному огляді 14 червня 2006 року позивачу встановлена третя група інвалідності, визначено 40% втрати працездатності за трудовим каліцтвом. Дата переогляду 14 червня 2008 року. Визначено потребу у медикаментозному лікуванні. Протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с. 11,12). Згідно довідки до акту огляду МСЕК №046297, довідки МСЕК № 085664 при повторному огляді 28 липня 2011 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, визначено 40% втрати працездатності за трудовим каліцтвом з 07 липня 2011 року до 01 серпня 2013 року. Дата переогляду 28 липня 2013 року. Визначено потребу в медикаментозному лікуванні на ОД за наслідком травми (а.с. 13-14). Згідно медичного висновку ЦЛЕК Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 19 грудня 2012 року № 45/1886 позивачу встановлено діагноз: Пневмоконіоз (t/t, 1/1), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст.., в фазі затихаючого загострення, ЛН ІІ ст.. за змішаним типом - захворювання професійне, встановлено вперше (а.с. 22). На підставі повідомлення про професійне захворювання проведено розслідування хронічного професійного захворювання за результатами якого складено акт по формі П-4 від 24 січня 2013 року №3 (а.с.21). Згідно довідки до акту огляду МСЕК № 130380 позивачу при повторному огляді 12 лютого 2013 року встановлено третю групу інвалідності, визначено 60% втрати працездатності за сукупністю з 29 січня 2013 року по 03 березня 2014 року : первинно 30% - за професійним захворюванням 19 грудня 2012 року, повторно 30% - за трудовим каліцтвом 1995 року. Дата переогляду 12 лютого 2014 року. Визначено потребу у медикаментозному і санаторно-курортному лікуванні (а.с. 44). Згідно довідок обласної МСЕК № 508804, №238658 (а.с. 24, 33) позивачу при повторному огляді 18 лютого 2014 року встановлено третю групу інвалідності, визначено 65% втрати працездатності за сукупністю з 18 лютого 2014 року безстроково. Рекомендована праця на поверхні, без важких фізичних навантажень, переохолоджень, контакті з пилом, газами. Визначено потребу у медикаментозному і санаторно-курортному лікуванні. Згідно з постановою Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі Донецької області від 15 лютого 2013 року [PERSON] перебуває на обліку з 01 квітня 2001 року, має зареєстровані страхові випадки: трудове каліцтво, що сталось 06 липня 1995 року, та профзахворювання, що отримане 24 січня 2013 року (а.с. 32). Відповідно до ст.ст.1,3,21,43ч.4, 46ч.1 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992 року охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Відповідно до ст.13 цього закону роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ч.3 ст.153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин механізмів, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 158 КЗпП України передбачено, що власник зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, засобів механізації та автоматизації виробництв, позитивного досвіду з охорони праці. Вирішуючи позовні щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06 липня 1995 року при виконанні трудових обов'язків на підприємстві відповідача з [PERSON] стався нещасний випадок. За фактом вказаного нещасного випадку було проведено розслідування та 07 липня 1995 року складено акт по формі Н-1 про нещасний випадок за №67. В результаті огляду на МСЕК 20 грудня 1995 року позивачу вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 06 липня 1995 року. При повторному огляді на МСЕК 14 червня 2006 року та 28 липня 2011 року позивачу також було визначено 40% втрати працездатності за трудовим каліцтвом. В результаті отриманого трудового каліцтва позивач відчуває фізичний біль, через що страждає, вимушений лікуватись, не може продовжити активне життя. Для організації свого життя і життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Отримане позивачем трудове каліцтво призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На час встановлення позивачу вперше втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою - 20 грудня 1995 року, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі Правила). Згідно п. 11 Правил (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. На час виникнення у позивача права на отримання такого відшкодування розмір мінімальної заробітної плати складав 60 тис. крб.., що складає 0,6 грн. З урахуванням наведеного, розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу трудовим каліцтвом, не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати, тобто не може перевищувати 120 грн. ( 0,6 грн. х 200 =120 грн.). Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що порушено право позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, через що він отримав трудове каліцтво. У зв'язку з отриманим при виконанні трудових обов'язків каліцтвом позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає: у фізичних стражданнях через відчуття фізичного болю; у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Тому суд вважає, що у позивача є право вимагати відшкодування моральної шкоди у зв'язку із отриманим трудовим каліцтвом і з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, необхідно стягнути 120 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 (із змінами) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або без діями інших осіб. У п.13 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України указав, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке привело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що позивач тривалий час працював на різних посадах на підприємстві відповідача - Структурний підрозділ Державної холдингової компанії «Торезантрацит» шахта «Червона Зірка», на роботах з повним робочим днем під землею. За період роботи у шкідливих і небезпечних умовах праці у позивача виникло професійне захворювання. При повторному огляді на МСЕК 12 лютого 2013 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% з 29.01.2013 року по 01.03.2014 року за сукупністю: первинно 30% - профзахворювання 19.12.2012 року, повторно 30% - трудове каліцтво 1995 року. Рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування. В результаті професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль, через що страждає, вимушений постійно лікуватись, у нього порушені нормальні життєві зв'язки, він не може продовжити активне життя (виконання домашньої фізичної роботи, зайняття спортом, активний спосіб відпочинку на вихідних та відпустці разом з сім'єю та друзями), у зв'язку з цим порушена його психіка, він страждає, переживає. Для організації свого життя і життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, що погоджуються між собою, суд дійшов висновку, що порушено право позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, через що він отримав професійне захворювання. У зв'язку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає: у фізичних стражданнях через відчуття фізичного болю; у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я і необхідністю постійного лікування, у зв'язку з встановленням йому 30 % втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, позивач зафіксований на своїх почуттях у зв'язку з таким станом здоров'я, що викликає у нього почуття неповноцінності, спричиняє йому страждання; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати за отриманою професією, виконувати домашню роботу; у моральних стражданнях у зв'язку з неможливістю продовження реалізації своїх звичок та захоплень, мати повноцінне сімейне життя. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу потрібно докладати додаткові зусилля. Тому суд вважає, що у позивача є право вимагати відшкодування моральної шкоди у зв'язку із спричиненням професійного захворювання, що порушення законних прав позивача призвело його до моральних страждань, його вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на матеріальному законі і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. Позивач тривалий час працював на підприємстві відповідача. Згідно із актом розслідування хронічного професійного захворювання від 24 січня 2013 року за №3, професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: недосконалість технологічних процесів виїмки та транспортування гірської маси. Низька ефективність пилеподавлення. Виробничими факторами, що призвели до захворювання, є: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію (до 10%): середній 40-80 мг/куб.м., максимальний 120-480 мг/куб.м., загазованість повітря робочої зони шкідливими речовинами, підвищені та занижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони: +18+20-0С, рівень шуму: до 88-96 дБА, рівень загальної та локальної вібрації: до 116 дБ у професії гірник очисного забою; рівень вологості та рухомості повітря : 75-85%, 2,0-4,0 м/с; рівень фізичного перевантаження: важкість праці - 3 клас 1-2 ступінь (а.с.21). Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену йому професійним захворюванням, що право позивача на відшкодування вказаної шкоди виникло з дня встановлення позивачу вперше стійкої втрати працездатності у зв'язку із професійним захворюванням у розмірі 30% - висновком МСЕК від 12.02.2013 року, у термін, коли набрав чинності ЗУ №717-У від 23.02.2007р., яким виключені статті ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності», що регламентували порядок відшкодування потерпілим на виробництві моральної шкоди, передбачали відшкодування моральної шкоди ВВД ФССНВВ. Конституційний Суд зазначив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця). Професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з порушенням ЗУ «Про охорону праці» і не застосуванням роботодавцем заходів захисту робітників. За таких обставин необхідно застосувати ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, підстави відповідальності за завдану шкоду та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Тому з Відкритого акціонерного товариства державна холдингова компанія «Торезантрацит» також підлягає стягненню моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, заподіяного професійним захворюванням. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, суд вважає за необхідне врахувати конкретні обставини по справі: обставини хвороби позивача у зв'язку з професійним захворюванням, перенесені при цьому фізичний біль та страждання; тяжкість діагнозу захворювань; встановлення МСЕК 30% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, обмеження у праці та необхідність подальшого лікування. Позивач не має можливості повноцінно займатися фізичною працею. Необхідно врахувати велике значення негативних змін, які відбулися у нього в житті та в житті його сім'ї (вся фізична праця по дому та подвір'ю лягла на дружину, позивач не може як раніше матеріально забезпечувати сім'ю, проводити вільний час). Необхідно врахувати, що позивачу приходиться докладати значних зусиль по організації свого життя та життя сім'ї, що його моральні страждання носять тривалий та значний характер. Ті зміни, які наступили у його здоров'ї, житті є дуже значними. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу, порушила основні особисті права позивача: право на життя, право на охорону здоров'я, тощо. Суд вважає, що позивачу заподіяні істотні моральні страждання, які підлягають відшкодуванню, однак, позов у цій частині завищений і підлягає частковому задоволенню у сумі 9 000 грн., з урахуванням вказаних конкретних обставин справи. Таким чином, стягненню з Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія «Торезантрацит» на користь позивача підлягає моральна шкода, спричинена трудовим каліцтвом, у розмірі 120 грн., моральна шкода спричинена професійним захворюванням, у розмірі 9 000 грн., всього у розмірі 9120 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Відкритого акціонерного товариства державна холдингова компанія «Торезантрацит» підлягає стягненню у дохід Торезького УК (м. Торез) 22030001 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial