Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою договірних зобовязань по поверненню грошових коштів, в звязку з чим порушує питання про стягнення заборгованості та 3% річних розмірі в розмірі 4\~115,07 доларів США та судові витрати. Представник позивача в суді позов підтримала з викладених у ньому підстав, посилаючись на збільшення курсу долара на час розгляду справи, просила стягнути з відповідачки 4\~115,07 доларів США, що еквівалентно 109\~090 грн. 50 коп. Відповідачка, вважається такою, що повідомлена про розгляд справи на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст.\~169\~ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2012 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідачеві (позичальникові) грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, а та зобовязалася у строк до 05 листопада 2012 року повернути позивачу зазначену суму. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаних сумах. Відтак грошове зобовязання відповідачки перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачкою, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлені укладені між сторонами угоди згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. В судовому засіданні досліджено оригінал письмової розписки згідно ст. 138 ЦПК України. Разом з тим одержані кошти у встановлений строк відповідачка не повернула й заходів до цього не вживає. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобовязання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У справі встановлено, що відповідачка договірні зобовязання не виконала, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму заборгованості. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно розяснень даних в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальноювартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України в справі №5-77цс14). Таким чином підстав для стягнення боргу в іноземній валюті судом не встановлено, а тому в цій частині позову слід відмовити. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованості 4 000 доларів США та3% річних за прострочення сплати грошових коштів за період з 06 листопада 2014 року по 21 жовтня 2015 року в розмірі 115,07 доларів США, яка станом на час розгляду справи згідно ст. 533 ЦК України за курсом НБУ України еквівалентна 109 090грн. 50 коп. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов про це частковому задоволенню. Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачку. На підставі викладеного і

Outcome: partial