Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії по усуненню перешкод в користуванні ним приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом видачі йому ключів від замка (замків) дверей цієї квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 25.11.2015 він є власником 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частки (1/3 частки з 22.11.2006 та 1/6 частки з 25.11.2015) цієї ж квартири за життя був його брат [PERSON] , який фактично проживав у цій квартирі та помер [INFO] . Разом з [PERSON] , як встановлене рішенням Хортицького районного суду від 20.12.2019 у цивільній справі №335/6692/19, яке набрало законної сили, у цій квартирі проживала однією сім`єю відповідач, з 01.01.2004 до дня його смерті. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] змінила замки на вхідній двері та відмовилась дати йому, [PERSON] , ключі від них, обмеживши йому право користуватись цим житловим приміщенням. За життя брата позивач, маючи ключі від спільної з ним квартири, мав вільний доступ до неї, до речей їх батьків, які там знаходились, приймав участь у догляді за квартирою, в утриманні в належному стані комунікацій, у контролі показань лічильників послуг, що надавались комунальними службами. Після смерті брата, відповідач [PERSON] пояснила йому, що має намір претендувати на частку у спадщині, 28.05.2019 позивач не зміг потрапити до спірної квартири, оскільки відповідач змінила замки на вхідній двері та відмовилась дати ключі від них, та до цього часу вона проживає у спірній квартирі, не сплачуючи за житло та комунальні послуги і обмежуючи йому право користування цією квартирою. Будь-яких рішень щодо визначення порядку користування спірним житловим приміщенням, не приймалось. Вважає, що своїми діями відповідач порушує вимоги ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ч.ч.1 та 3 ст.319, ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України щодо непорушності права власності, можливості кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом, а власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалась, у зв`язку з чим справа судом розглянута на підставі наявних та досліджених доказів. Будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, відповідач до суду жодного разу не з`явилась, подаючи заяви, які не містили підтвердження неможливості прийняти участь у розгляді справи з поважних причин. У судовому засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Білостоцький Д.О. підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного судового рішення не заперечували. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НАО № 701434, яке видане 25.11.2015 приватним нотаріусом ЗМНО Гришиною В.І., реєстровий № 857, [PERSON] на праві власності належить 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на 1/3 частку цієї квартири брат позивача, [PERSON] , набув 22.11.2006 року шляхом приватизації, свідоцтво № [NUMBER] , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, право на 1/2 частку із 1/3 частки, тобто 1/6 частку квартири, яка за життя належала його та позивача матері, [PERSON] , він набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія НАО №701433, яке видане 25.11.2015 приватним нотаріусом ЗМНО Гришиною В.І., реєстровий № 844. Підстави набуття права власності [PERSON] та [PERSON] підтверджуються вказаними свідоцтвами та відомостями з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 223808689. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду від 20.12.2019 у цивільній справі №335/6692/19, яке набрало законної сили 22.04.2020, встановлений факт проживання [PERSON] , однією сім`єю з [PERSON] з 01.01.2004 до дня його смерті, відповідно до описової частини цього судового рішення, вони проживали за адресою: [ADDRESS] . 28.05.2019, у зв`язку з неможливістю потрапити до цієї квартири, [PERSON] подав заяву до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ МВС України в Запорізькій області з проханням вжити заходи у межах компетенції, за наслідками перевірки, листом від 12.08.2019 № 7204/46/01/02-2019 йому було повідомлено, що в даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються судом та рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом. 24.06.2020 позивач знову звернувся з заявою до поліції з проханням вжити заходи у межах компетенції для усунення перешкод у користуванні житлом, на що, листом від 13.07.2020 № 6988/46/02/02-2020, йому знову було рекомендоване звертатись до суду. 08.07.2020 позивач направив відповідачу вимогу, у якій зажадав від неї припинити чинити йому перешкоди у відвідуванні та користуванні належною йому часткою квартири та у строк до 15.07.2020 передати йому ключі від вхідних дверей цієї квартири, 16.07.2020 на цю вимогу відповідач надала письмову відповідь, якою відмовилась передати йому ключі від квартири, тому що начебто не має достовірної інформації про його право власності на частку у квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є родичкою позивача [PERSON] та його померлих батьків і брата, та за їх життя часто відвідувала їх у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [INFO] , щоб забрати сімейні фотографії та документи, вона приблизно у червні 2019 та у жовтні 2020 намагалась потрапити до цієї квартири разом з [PERSON] , але його ключі замки на вхідній двері не відкрили. Вона, [PERSON] , знала, що у цій квартирі мешкає [PERSON] , зі слів [PERSON] до квартири вона його не пускає. Свідок [PERSON] пояснив, що є другом [PERSON] та на прохання останнього двічі, у травні 2019 та у серпні 2020, приїжджав з ним до квартири за адресою: [ADDRESS] , щоб допомогти забрати речі, але до квартири вони потрапити не змогли, ключі не підійшли до замків у вхідній двері. Зі слів [PERSON] йому відомо, що там проживає [PERSON] , яка змінила замки та до квартири його не пускає. Свідок [PERSON] пояснив, що є другом [PERSON] та на його прохання у липні 2020 приїжджав з ним до квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] йому пояснив, що там проживає співмешканка його покійного брата [PERSON] , яка змінила замки та до квартири його не пускає, а він, [PERSON] , бажає з нею поспілкуватись з приводу користування квартирою та опасається провокацій з її боку. До квартири вони потрапити не змогли, ключі не підійшли до замків у вхідній двері. Відповідно до листів Концерну «Міські теплові мережі» від 16.09.2020, ТОВ «Запоріжремсервіс» від 21.09.2020, Комунального підприємства «Водоканал» від 18.09.2020, ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 22.09.2020, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» від 18.09.2020, ТОВ «Запоріжгаз збут» та АТ «Запоріжгаз» від 17.09.2020, ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» від 18.09.2020, оплата за користування житлом та надані комунальні послуги у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року не вноситься, мається заборгованість. Таким чином, [PERSON] є власником 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , з 01.01.2004 у цій квартирі проживає відповідач [PERSON] , яка, не маючи будь-якого договору щодо користування цією квартирою, з 28.05.2019 чинить йому перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном, змінивши замки на вхідній двері та не пускаючи його до приміщення цієї квартири. У статті 41 Конституції України закріплене право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.317, частин 1 та 3 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч.4 та 5 ст.9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права власності. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 15.08.2018 у цивільній справі № 545/3728/16-ц зазначив, що усунення перешкод в користуванні приміщенням шляхом його звільнення та видачі ключів від замків дверей є допустимим способом захисту, оскільки відновлює становище, яке існувало до порушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц прийшла до висновку, п.38, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Частиною 1 ст.3 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейський Суд з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.79 сформував правову позицію, згідно з якою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. На підставі викладеного суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved