Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що він 30 грудня 1998 року на товарно-сировинній біржі «Власність» уклав Договір купівлі-продажу належного йому житлового будинку [ADDRESS]. Але, після відчуження житлового будинку у його власності залишилась земельна ділянка площею 0,1778 га на якій розташований проданий житловий будинок. В результаті грубого порушення чинного законодавства покупець не може повністю користуватися будинком, бо йому не належить земельна ділянка, а він як продавець не може користуватися земельною ділянкою, бо її цільове призначення - для обслуговування житлового будинку. Вирішити дане питання позасудовим порядком не можливо, тому позивач просить суд визнати Договір купівлі-продажу № 907 від 30 грудня 1998 року укладений на товарно-сировинній біржі «Власність» між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON] недійсним, та визнати за ним - [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Як встановлено в судовому засіданні, 30.12.1998 року на товарно-сировинній біржі «Власність» між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 907, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав належний позивачеві житловий будинок [ADDRESS] згідно п. 1 Договору купівлі-продажу (а.с.5). Згідно п.5 Договору купівлі-продажу, в ході біржових торгів ціна житлового будинку [ADDRESS] становила 27800,00грн., які продавець одержав повністю до підписання цього договору. Згідно ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за відповідачем по справі 30.12.1998 року, про що зазначено у довідці КП «ММБТІ» від 14.08.2013 року за № 2305 та в самому договорі купівлі-продажу (а.с.4). Згідно ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі ущемляє особисті немайнові або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні усе одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Проте, укладений сторонами договір суперечить вимогам цивільного законодавства, оскільки після відчуження житлового будинку у власності позивача залишилась земельна ділянка. Згідно держаного акту на право власності на землю серії ЗПК-10-04536, реєстровий номер 605, земельна ділянка площею 0,1778 га по [ADDRESS] передана у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі рішення Костянтинівської сільської ради за протоколом № 1 від 29.01.1997 року. Про що свідчить і довідка за підписом Костянтинівського сільського голови № 10 від 29.05.2013 року (а.с.6,7). У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Згідно з ч.6, 7 ЗУ «Про товарну біржу», не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь-які вживані товари, включаючи транспортні засоби, та капітальні активи. Таке обмеження не поширюється на майно, яке відчужується з податкової застави, а також майно, конфісковане відповідно до закону. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, судом було встановлено, що відчуження житлового будинку на товарній біржі за договором купівлі-продажу могло відбутися лише за відсутності приватизованої земельної ділянки або житловий будинок повинен був бути проданий разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, в результаті чого було припущено грубе порушення вимог чинного законодавства, в результаті чого покупець не може повністю користуватися будинком, бо йому не належить земельна ділянка, а продавець не може користуватися земельною ділянкою, бо її цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, відповідач та його представник у письмовій заяві повністю визнали позовні вимоги позивача, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved