Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування збитків, спричинених внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 27.07.2012 року близько 13 години на автошляху Ківшувата-Шушкувка Моринці - Шевченкове до Н 176,90 кілометр+400 метрів водій [PERSON] автомобілем Opel Kadett н/з [NUMBER] виїхав на смугу зустрічного руху автомобіля ВАЗ 21043 н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON], тобто його керуванням, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Він отримав середньої тяжкості тілесні пошкодження, із-за чого визнаний інвалідом і на даний час ледве пересувається при допомозі милиць, фактично знищений його автомобіль, який не придатний для подальшого використання і відновленню не підлягає. Причиною ДТП, на його думку, стало грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON], який не забезпечив належного технічного стану автомобіля Opel Kadett н/з [NUMBER], в результаті чого відбулося відокремлення задньої балки автомобіля і призвело до виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху та зіткнення із автомобілем ВАЗ 21043 н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON]. По даному факту слідчим відділенням Звенигородського PB УМВС Черкаської області було відкрите кримінальне провадження №12013250140000048, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2013 року. Однак в ході розслідування наявність в діях [PERSON] кримінального правопорушення не встановлено. Після проведення певних слідчих дій 26.05.2013 року слідчим СВ Звенигородського PB (з обслуговування Звенигородського p-ну та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області Бакал Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, при цьому слідчий послався на ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, хоч ця підстава слідчим в мотивувальній частині постанови не вказується. Разом з тим в мотивувальній частині постанови слідчого міститься посилання на висновки експертизи №4/86 від 15.04.2013 року технічного стану транспортного засобу, а саме: до моменту зіткнення в автомобілі Opel Cadet н/з [NUMBER] рульове керування перебувало в працездатному стані, робоча гальмівна система ймовірно за все перебувала в працездатному стані. Повне відокремлення задньої балки в автомобілі Opel Cadet н/з [NUMBER] настало в результаті зіткнення з автомобілем ВАЗ 21043 під час ДТП. При цьому часткове зміщення балки з місця свого конструктивного розташування, а саме її правої частини, настало до моменту зіткнення. В свою чергу зміщення правої частини задньої балки назад (проти руху транспортного засобу) під час руху могло привести до втрати керування, характерним для даного випадку буде зміщення автомобіля ліворуч по напряму руху. Такий висновок експертизи, на його думку, не дає підстав для висновку про відсутність в діях водія [PERSON] грубого порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП і спричинення йому середньої тяжкості тілесних пошкоджень. Як видно із заключення експертів часткове зміщення балки автомобіля [PERSON] з місця свого конструктивного розташування настало до моменту зіткнення. Використання автомобіля з такою технічною несправністю як зміщення балки з боку водія [PERSON] є грубим порушенням вимог п.2.3. Правил дорожнього руху України про обов'язки водія, де говориться, що забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу...». Дана вимога Правил ДРУ [PERSON] виконана не була, що і призвело до виникнення ДТП. На даний час вище вказана постанова скасована, розслідування по справі поновлено і рішення фактично не прийнято. Але це не позбавляє його права звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування спричинених матеріальних збитків до [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки, який повинен нести відповідальність за належне використання, зберігання та утримання транспортних засобів, власником якого він являється, так як факт експлуатації [PERSON] технічно несправного транспортного засобу встановлений і не підлягає запереченню, та до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] В даному випадку [PERSON] експлуатував старий автомобіль, не слідкував за його технічним станом, не забезпечив технічно справного стану транспортного засобу, в результаті чого сталося ДТП, в результаті якого йому були спричинені тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості. Він довгий час знаходився на лікуванні і в даний час визнаний інвалідом 3-ї групи і може пересуватися тільки за допомогою милиць. При лікуванні він поніс значні матеріальні затрати, а саме на лікування зразу ж після ДТП було витрачено на ліки 5956,41 грн., що підтверджується чеками на придбання ліків. Також в зв'язку з проведенням повторної операції ним придбано вже в 2013 року ліків та інших необхідних для операції матеріалів на суму 7605,31 грн., що також підтверджується відповідними чеками. Всього затрачено на лікування і підтверджено документально грошових коштів на суму 13561,72 грн. Також в результаті ДТП був фактично знищений його автомобіль ВАЗ 21043 н/з [NUMBER], який він придбав за 34973,14 грн. Дана сума підтверджується банківським договором кредитування йому грошових коштів банком на покупку автомобіля і в даному договорі вказана саме ця сума. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Національна акціонерна страховій компанії «ОРАНТА», що знаходиться в м. Київ вул. Здолбунівська,7-Д. Спеціалісти даної страхової компанії зробили огляд його автомобіля і встановили, що для його відновлення потрібні грошові кошти в сумі 38973,14 грн., тобто сума більша, ніж на покупку самого автомобіля. До цієї страхової компанії написано заяву про відшкодування збитків, але без рішення чи вироку суду страхова компанія не може зробити відшкодування. Також в результаті вчинених неправомірних дій, нанесення шкоди його здоров'ю, пошкодженню майна йому спричинена тяжка моральна шкода, а саме в результаті спричинення йому середньої тяжкості тілесних пошкоджень він довгий час знаходився на лікуванні, переніс глибокі душевні страждання, фізичний біль. Він втратив нормальні зв'язки з суспільством із-за тривалого часу лікування, став інвалідом. Та і в даний час відчуває фізичний та моральний біль від перенесеного, не може спокійно їхати в автомобілі навіть в якості пасажира, не може спати, втратив сон, має постійні болі як головні так і тілесні. Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні переживання, які довелося перенести йому, та витрати, пов'язані з відновленням його здоров'я, фізично та психічного стану, відновлення його автомобіля. Тому розмір моральної шкоди вона оцінює в 20000,00 грн. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести йому та його родині, зокрема: порушення звичайного способу життя, нанесення тілесних пошкоджень середньої ступені тяжкості, реабілітація після лікування, моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою, спричинення матеріальних збитків пошкодженням автомобіля і т.д. Крім того ним в ході розслідування даної справи та підготовці цивільного позову отримано юридичну допомогу та залучено до участі по справі адвоката. Вартість юридичних послуг складає 2000,00 грн., що підтверджується копією договору про отримання юридичних послуг та квитанцією про їх оплату. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків 48534,86 грн., а саме відшкодування затрат на лікування в сумі 13561,72 грн. та матеріальні збитки від знищення автомобіля в сумі 34973,14 грн. Стягнути з відповідачів солідарно на його користь 20000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідачів солідарно на його користь 2000,00 грн. - витрати на юридичну допомогу. 11 жовтня 2016 року представником позивача скерована до суду уточнена позовна заява, в якій просить стягнути з НАСК «Оранта» суму страхового відшкодування в розмірі 90748,72 грн., а саме відшкодування затрат на лікування в сумі 13561,72 грн., відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності в сумі 13224 грн. та відшкодування за знищення автомобіля в сумі 63963 грн. Стягнути з [PERSON] відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд в позові відмовити. Представник НАСК «Оранта» в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали та просили суд в позові відмовити, надали суду заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, кримінальне провадження № 12013250140000048, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2012 року близько 13 години на автошляху Ківшувата-Шушкувка Моринці - Шевченкове до Н 176,90 кілометр+400 метрів водій [PERSON], керуючи та рухаючись на автомобілі Opel Kadett н/з [NUMBER] виїхав на зустрічну смугу і здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21043 н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON]. По даному факту слідчим відділенням Звенигородського PB УМВС Черкаської області було відкрите кримінальне провадження №12013250140000048, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2013 року. 05 грудня 2013 року слідчим СВ Звенигородського PB (з обслуговування Звенигородського p-ну та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області Бакал Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження за № 12013250140000048, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2013 року за ст. 286 ч. 1 КК України - закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. З матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.07.2012 року вбачається, що видимість конкретної перешкоди не визначено. В протоколі допиту свідка [PERSON] від 25.01.2013 року зазначено: «я проїхав через пошкоджену ділянку асфальтного покриття, і в цей час відчув, що із задньою підвіскою автомобіля щось трапилось, а саме почало тертися заднє праве колосе об кузов автомобіля.» Під час розслідування кримінального провадження проводилися декілька експертиз, відповідно до яких: висновку експерта від 08.04.2013 року № 4/85 до моменту зіткнення робоча гальмівна система, ходова частина та рульове керування автомобіля [NUMBER], перебували в працездатному стані. Відповідно до висновку експерта від 15.04.2013 року № 4/86 - до моменту зіткнення в автомобілі [NUMBER] рульове керування перебувало в працездатному стані, робоча гальмівна система ймовірніше за все перебувала в працездатному стані. Повне відокремлення задньої балки автомобіля Opel Kadett настало в результаті зіткнення з автомобілем ВАЗ 21043 під час ДТП. При цьому часткове зміщення балки з місця свого конструктивного розташування, а саме її правової частини, настало до моменту зіткнення. В свою чергу зміщення правової частини задньої балки назад (проти руху транспортного засобу) під час руху могло призвести до втрати керування, характерним для даного випадку буде зміщення автомобіля ліворуч по напрямку руху. Згідно висновку експерта від 15.05.2013 року № 4/126 - у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України. У дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21043 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Висновком експерта від 27.01.2014 року №4/409 встановлено, що у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення додаткової судово-автотехнічної експертизи, у причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, знаходився виїзд автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] на смугу руху автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який міг бути викликаний зміщенням правої частини задньої балки назад. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи від 31.10.2014 № 6525/14-52 водій автомобіля [NUMBER] не мав можливості виявити шляхом простого огляду перед виїздом ослаблення задніх лонжеронів кузова, які призвели до відокремлення балки задньої підвіски. Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, які саме несправності були наявні на автомобілі [NUMBER] до моменту ДТП, дати відповідь на питання про можливість його експлуатації до ДТП не виявляється можливим. В ході проведення вказаної експертизи також було встановлено: «Наявність значних слідів корозії вказує на те, що перерізи лонжеронів були ослабленими…» «Можливі лише ослаблення та мікротріщини металу задніх лонжеронів кузова автомобіля Opel Kadett внаслідок корозії і втоми металу. Такі корозійні та втомні ослаблення задніх лонжеронів кузова автомобіля Opel Kadett задньої підвіски можна виявити лише шляхом огляду автомобіля на підйомнику або на оглядовій канаві. Таким чином водій автомобіля [NUMBER] не мав можливості виявити шляхом простого огляду перед виїздом ослаблення задніх лонжеронів кузова, які призвели до відокремлення балки задньої підвіски.» Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Матеріалами кримінального провадження не підтверджено факту, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та не знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що шкода, завдана [PERSON] повинна бути відшкодована [PERSON], оскільки останній не забезпечив належного технічного стану автомобіля [NUMBER]., порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України. Пунктом 12.3. Правил дорожнього руху України передбачено у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Посилання відповідача та його представника на те, що в діях [PERSON] не вбачається вини, оскільки він перед ДТП потрапив в якому, що і призвело до зіткнення, суд не може взяти до уваги, оскільки в схемі ДТП від 27.07.2012 року не відображено даний факт, протокол про адміністративне правопорушення на утримувача доріг не складався. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта від 27.07.2016 року № 4/723 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER] станом на 09.06.2016 року складає 63963 грн. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у НАСК «Оранта», згідно полісу обов'язкового страхування [NUMBER] . Згідно вказаного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 50000 грн., франшиза 510 грн., за заподіяння шкоди життю і здоров'ю - 100000 грн. В судовому засіданні представник НАСК «Оранта» заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність не настала, оскільки відсутній вирок або постанова суду. Цивільно-правова відповідальність - це установлена законом негативна реакція держави на цивільне правопорушення, що виявляється в позбавленні особи певних цивільних прав чи накладенні на неї обов'язків майнового характеру. Підставами для цивільно-правової відповідальності є: наявність майнової шкоди (у грошовому виразі - майнових збитків); протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); вина; причинний зв'язок між збитком і протиправною поведінкою. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-право\-вої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку по\-терпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного ко\-ристувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспорт\-ний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шко\-ди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 2 цього Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Згідно ч.3 ст. 998 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Стаття 22 цього Кодексу до реальних збитків відносить втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкоду\-вання шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страху\-вальника - заподіювана шкоди. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правова позиція Верховного Суду України від 4 червня 2014 року № 6-49 цс 14. Так, пунктом 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, міститься поняття «втрата товарної вартості транспортного засобу», а поняття «втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу» не використовується. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Виходячи із зазначеної норми, на [PERSON] може бути покладена відповідальність за заподіяну позивачу шкоду у разі коли розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування страховика. Так, до обов'язків страховика, як це передбачено п.3 ч.1 ст.20 ЗУ «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку. Ст. 9 ЗУ «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страхова компанія «Оранта» несе відповідальність за відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та майну [PERSON], але в межах ліміту відповідальності, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що передбачено ст. 1194 ЦК України. Враховуючи той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, а також те, що страхової виплати не достатньо для відшкодування завданої шкоди позивачу, тому, суд вважає за необхідне стягнути з НАСК «Оранта» на користь [PERSON]. матеріальну шкоду в сумі ліміту за мінусом суми франшизи у розмірі 49490 грн. (50000 грн. (ліміт) - 510 грн. (франшиза)). При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Згідно із ч.24.1 ст. 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. В результаті ДТП [PERSON] були спричинені тілесні пошкодження, а саме відповідно до акту судово-медичного обстеження № 24 м/д від 18.10.2012 року та висновку експерта № 24м/д-2 від 21.01.2013 року у [PERSON] мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівої п'яточної кістки, забійної рани підбородка, саден та тілі, які спричинені дією яких-небудь тупих предметів. Ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівої п'яточної кістки відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Ушкодження у вигляді забійної рани підбородка, саден та тілі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров'я. В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] довгий час знаходився на лікуванні. При лікуванні [PERSON] поніс значні матеріальні затрати, а саме на лікування зразу ж після ДТП ним було витрачено на ліки 5956,41 грн., що підтверджується чеками на придбання ліків. В зв'язку з проведенням повторної операції ним придбано в 2013 року ліків та інших необхідних для операції матеріалів на суму 7605,31 грн., що також підтверджується відповідними чеками. Всього затрачено на лікування і підтверджено документально грошових коштів на суму 13561,72 грн., які підлягають до стягнення з СК «Оранта». В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що на даний час він визнаний інвалідом 3-ї групи внаслідок ДТП, а тому відповідно до ст. 26.1, 26.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 12 мінімальних заробітних плат в сумі 13224 грн. Однак, суд вважає що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено в судовому засіданні та не надано відповідних доказів, що інвалідність виникла внаслідок ДТП, крім того, відповідно до довідки обласної МСЕК № 2 серія 10 ААВ № 618824 від 08.04.2014 року причина інвалідності вказана - загальне захворювання з ураженням опорно рухливого апарату. Також позивач стверджує, що йому була завдана ще моральна шкода яку він оцінює в 20000 грн. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести йому та його родині, зокрема: порушення звичайного способу життя, нанесення тілесних пошкоджень середньої ступені тяжкості, реабілітація після лікування, моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою, спричинення матеріальних збитків пошкодженням автомобіля і т.д. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що дана шкода була завдана позивачу і полягала в моральних стражданнях у зв'язку з пошкодженням його майна, фізичному болю, страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, реабілітації після лікування. В зв'язку з цим його позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачено сплати страховиком потерпілому за моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі наведеного суд стягує моральну шкоду в розмірі 10000 грн. із відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути порівно з відповідачів на користь позивача судові витрати по 374 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження надання правових послуг надано договір про надання юридичних послуг від 25.11.2014 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Лінник М.С., де вказано гонорар - 2000 грн, однак не надано розрахунку та не вказано з чим саме була пов'язана вказана правова допомога. Крім того, адвокат Лінник М.С. не приймав участі в судовому засіданні, з матеріалами справи не знайомився. Відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреності від 09.02.2016 року інтереси позивача [PERSON] представляла адвокат [PERSON]. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач не надав суду належні та допустимі докази понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., і дана сума не підлягає стягненню з відповідачів на його користь. При подачі позовної заяви позивачем [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 706 грн., який відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів в рівних частках по 353 грн.

Outcome: approved