Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області, про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтував тим, що в квартирі [ADDRESS], зареєстровані та проживають він та його батько [PERSON] Станом на 30.05.2014 року в даній квартирі зареєстрований, проте з 16.11.2013 року не проживає його рідний брат [PERSON] Через відсутність відповідача він та його батько не можуть реалізувати своє право на приватизацію житлового приміщення. Вказане питання, на його думку, підлягає врегулюванню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Вважає, що конституційне право на житло відповідача порушене не буде, адже він має інше житло, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 09.10.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучена [PERSON] (а.с.38). У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали на наполягали на його задоволенні на підставі викладених у ньому доводів. На додаткові запитання представник позивача пояснив, що [PERSON] на постійній основі працює в м. Одесі, у зв'язку з чим, проживає за адресою: [ADDRESS]. Під час перебування в м. Ізмаїлі позивач проживає за спірною адресою. Комунальні послуги оплачує основний квартиронаймач - батько сторін. Йому достеменно не відомо, чи наявні особисті речі відповідача за місцем реєстрації, а також чи чинилися йому перешкоди у проживанні. В останні судові засідання не з'явилися, звернувшись із заявою про розгляд справи у їх відсутність (а.с.66). Відповідач, а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Відповідач із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звернувся, своєї думки щодо позову не висловив. Третя особа звернулася із заявою про розгляд справи у відсутності представника (а.с.22). У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, [PERSON], заперечувала проти задоволення позову, та у відповідності до ст.62 ЦПК України будучи допитаною в якості свідка, надала пояснення про те, що ордер на проживання в квартирі [ADDRESS], було видано матері [PERSON], яка невдовзі померла, а також її дітям - їй, позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] Після смерті матері її співмешканець [PERSON] усиновив відповідача, у зв'язку з чим, останній змінив прізвище на «[PERSON]». Її, в свою чергу, забрав до себе на виховання рідний брат матері. Відповідно, в спірній квартирі проживали сторони та їх батько. В подальшому, вітчим одружився з іншою жінкою, якій було надано житло - квартиру [ADDRESS]. Приблизно протягом п'яти років в квартирі №2 позивач не проживає, так як працює та проживає в м. Одесі. Відповідач не проживає в даній квартирі приблизно протягом одного року, так як поїхав на заробітки до РФ. Сім'ї та власного житла на території РФ [PERSON] не має. Вона періодично підтримує з ним зв'язок, під час якого він повідомив їй, що має намір повернутися до України, й відповідно, заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Фактично в спірній квартирі ніхто не проживає, а лише періодично навідується батько позивачів, який до речі оплачує комунальні послуги. На скільки їй відомо, допомогу на оплату житлово-комунальних послуг батькові надає відповідач. Вважає, що позивач звернувся із даним позовом до суду, так як має намір приватизувати квартиру, після чого продати її. Зі згоди позивача (а.с.24) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також показання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, допитаної в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (п.1 ст.25). Аналогічне положення міститься в п.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19.10.1973 року N 2148-VIII, в якому, крім вказаного, закріплено обов'язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права. Частиною 5 ст.9 ЖК УРСР передбачено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. За позицією Верховного Суду України, викладеною в п.10 постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12.04.1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, у тому числі, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому за №40 від 19.02.1986 року сім'я, складом із чотирьох осіб, а саме: [PERSON] (наймач), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) та [PERSON] (син), отримала ордер на жиле приміщення, розташоване в квартирі [ADDRESS] (а.с.59). У вищезазначеній квартирі відповідач [PERSON] зареєстрований з 17.09.2001 року (а.с.13). Як вбачається з повідомлення КП «Житсервіс-2» за вих.№762 від 23.06.2014 року до 17.06.2014 року акти щодо проживання/не проживання громадян в будинку [ADDRESS] не складалися, так як даний факт не перевірявся (а.с.5). За змістом акту, складеного 17.06.2014 року комісією у складі представників КП «Житсервіс-2», зареєстровані в квартирі [ADDRESS], наймач [PERSON], його сини [PERSON] та [PERSON] на час перевірки в ній не знаходилися (а.с.6). Згідно повідомлення Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих.№0.254-11903/0/15-14 від 21.10.2014 року відповідач [PERSON] перетнув державний кордон України 16.11.2013 року о 10 год. 46 хв. у напрямку - С.-Петербург (а.с.57). Згідно з п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За змістом ч.1 ст.11, ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, аналіз вищезазначених норм житлового законодавства, тих обставин, що позивач у спірному жилому приміщенні не проживає, оплату житлово-комунальних послуг не здійснює, відповідач не проживає більше ніж шість місяців у зв'язку з характером та умовами роботи, доказів протилежного у судовому засіданні надано не було, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено чим порушене, не визнано або оспорене його право відповідачем, а тому у задоволенні позову належить відмовити. Приймаючи таке рішення, суд також зважає на ту обставину, що позивачем або його представником будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відповідач має інше житло у судовому засіданні надано не було.

Outcome: dismissed