Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну та моральну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: витрати на проведення відновлювально-ремонтних робіт та заміну запчастин автомобіля [NUMBER] в розмірі 38\~962,00 грн. (тридцять вісім тисяч девятсот шістдесят дві гривні 00 коп.) та моральну шкоду в розмірі 20\~000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, вказав, що 10.07.2016 близько 00.20 на автошляху Чугуїв [PERSON] на ділянці 8 км+ 500 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на час події належав [PERSON], проте перебував під керуванням [PERSON], та Mitsubishi Pajero днз АХ 3774 ВІ під керуванням [PERSON] Автомобіль PEUGEOT 605 днз АХ 7387 ВХ, рухаючись зі сторони м. Чугуїв в напрямку смт Печеніги, виїхав на зустрічну смугу руху, після чого відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER]. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За фактом дорожньо-транспортної пригоди за вище наведених обставин органом досудового розслідування Чугуївським ВП ГУНП України в Харківській області було відкрито кримінальне провадження №12016220440001290 від 12.07.2016 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст.\~286\~КК України . \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Внаслідок неправомірних дій Відповідача Позивачу та його сім'ї завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у незапланованих витратах на відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER] та душевних стражданнях через клопоти та незручності, обумовлені наслідками події, тривалістю врегулювання ситуації. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник Позивача [PERSON], діюча за договором про надання правової допомоги від 01.08.2018 року (а.с.32-35), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач та його Представник в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про місце та час судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляд справи без їх участі не подавали. Відповідачем на позовну заяву поданий відзив. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Вислухавши Представника позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.07.2016 близько 00.20 на автошляху Чугуїв [PERSON] на ділянці 8 км+ 500 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на час події належав [PERSON], втім перебував під керуванням [PERSON], та Mitsubishi Pajero днз АХ 3774 ВІ під керуванням [PERSON] Автомобіль PEUGEOT 605 днз АХ 7387 ВХ, рухаючись зі сторони м. Чугуїв в напрямку смт Печеніги, виїхав на зустрічну смугу руху, після чого відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого Позивачу спричинено матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦКУ має власник. Належність пошкодженого внаслідок вказаної ДТП транспортного засобу Mitsubishi Pajero днз АХ 3774 ВІ Позивачу судом встановлено за свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серія САЕ 647368 від 11.05.2011, виданим ВРЕР № 14 ГУМВС України у Харківській області (а.с. 8). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За фактом дорожньо-транспортної пригоди за вище наведених обставин органом досудового розслідування Чугуївським ВП ГУНП України в Харківській області було відкрито кримінальне провадження №12016220440001290 від 12.07.2016 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Дане кримінальне провадження, як зазначено в Постанові Харківського апеляційного суду від 31.10.2018 у справі №\~636/2460/16-п, 20.09.2018 закрито, відповідна постанова слідчого про закриття кримінального провадження сторонами не оскаржувалась (а.с. 46-47). Разом з цим, відповідно до листа слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області від 10.01.2017 в указаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілим (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням задано майнової шкоди. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України, протягом кримінального провадження потерпілий має право: на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Судом встановлено, що матеріальна шкода Позивачу завдана саме внаслідок порушення [PERSON] дорожнього\~руху Відповідачем. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом п.1 ч.1 ст.\~1188\~ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. \~ \~ \~ \~Як вбачається з постанови Харківського апеляційного суду від 31.10.2018 року у справі № 636 / 2460 / 16-п за протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 227742 від 10.07.2016, складеним за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 07.08.2018 Чугуївським міським судом Харківської області у справі № 636/2460/16-п винесено постанову, відповідно до якої [PERSON] (Відповідача) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на порушення останнім п.п.10.1, 11.3 ПДР України, а провадження закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказані порушення ПДР України підтверджено висновком експерта Харківського НДЕКЦ № 928/17 від 11.01.2018, належна копія якого надана суду Позивачем разом з позовною заявою, що узгоджується з іншими матеріалами справи (а.с. 12-15). З такою правовою оцінкою дій [PERSON] погодився й Харківський апеляційний суд, зазначивши у мотивувальній частині постанови від 31.10.2018 у справі № 636/2460/16-п про наступне: «суд першої інстанції встановив фактичні обставини ДТП та дійшов вірного висновку щодо порушення водієм [PERSON]В, п.п. 10.1, 11.3 [PERSON] дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. З такими висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції» (а.с. 46-47) . Вказаною постановою Харківський апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції, лише виключивши з резолютивної частини висновок щодо визнання винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з огляду на вимоги ст.247, ч. 1 ст. 284 КУпАП. Отже, справа про адміністративне правопорушення відносно Відповідача закрита з нереабілітуючих підстав. Згідно з п. 4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Окрім цього, вивченням висновку Одеського НДІ судових експертиз № 18-2269/2270 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів [NUMBER] та Mitsubishi Pajero днз АХ 3774 ВІ від 10.07.2018 встановлено, що фактичні дії водія автомобіля [NUMBER], що не відповідали вимогам пунктів 12.1, 13.1, 13.3 ПДР, знаходяться в причинному звязку з фактом зіткнення транспортних засобів, бо саме ці дії призвели до зіткнення. Водій автомобіля [NUMBER], знаходячись в аварійній обстановці, створеної небезпечною поведінкою водія автомобіля [NUMBER], не мав технічної можливості уникнути зіткнення, що обумовило безпредметність перевірки відповідності дій цього водія вимогам ПДР (а.с. 48-60). Вказаний висновок суд сприймає як належний та допустимий, беручи до уваги, що експертиза проводилась за постановою слідчого та на підставі оригіналів матеріалів кримінального провадження №\~12016220440001290, з урахуванням показів обох сторін щодо версій ДТП, фотографій обох транспортних засобів, схеми ДТП із записами щодо пошкоджень транспортних засобів на її зворотному боці. Суд також звернув увагу, що вказану експертизу проведено головним експертом вищого кваліфікаційного класу зі стажем експертної роботи з 1987 року, сектору автотехнічних досліджень, досліджень з питань безпеки життєдіяльності та електротехнічних досліджень лабораторії автотехнічних, автотоварознавчих та спеціальних досліджень, із експертними спеціальностями 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП», 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження»; дослідження обставин та механізму ДТП проводилось із моделюванням ситуації з використанням масштабних площинних моделей транспортних засобів. Відповідно до додатку до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.07.2016 автомобіль Позивача зазнав значних механічних пошкоджень у вигляді: деформації передньої лівої двері, лівого порогу, лівої задньої двері, заднього бамперу, заднього лівого колесу (диску) та розірвання резини, розбиття заднього ліхтаря (а.с. 86). Розмір матеріальної шкоди в сумі 38962,00\~грн., завданої Позивачу діями Відповідача, підтверджується [PERSON] надання послуг (рахунок) від 15.10.2016, складеним ФОП [PERSON] та квитанцією про сплату від 15.10.2016 (а.с. 9-10), що в розумінні суду є належними, достатніми та допустимими доказами у справі. Вказана сума являє собою реальні витрати, які Позивач поніс у звязку з відновленням технічного стану транспортного засобу, пошкодженого з вини Відповідача. Водночас, не спростовує вказаний розмір завданої шкоди й ЗВІТ № 22/11/2018Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля [NUMBER], складений сертифікованим субєктом оціночної діяльності [PERSON] 28.11.2018 та наданий Представником Позивача в судовому засіданні, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові MITSUBISHI PAJERO держномер АХ 3774 ВІ в результаті його пошкодження при ДТП, складає 39652,83\~грн. (Тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 83 копійки) (а.с. 72-82). Враховуючи, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, а учасник справи в свою чергу розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд в даному випадку вважає за доцільне розглянути вимоги Позивача в частині матеріальної шкоди саме в розмірі 38962,00 грн., як то зазначено в [PERSON] надання послуг (рахунок) від 15.10.2016 та квитанції про сплату від 15.10.2016, складених ФОП [PERSON] Посилання Відповідача та його представника на висновок № 8937/0461, якій зі слів останніх міститься в оригіналі в матеріалах адміністративного провадження, суд сприймає критично, беручи до уваги наступне. Доказами у справі відповідно до ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач за визначенням ч. 3 ст. 83 ЦПК України повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути поданий, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Письмові докази відповідно до ст. 95 ЦПК України подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Вказаних вимог закону Відповідачем не дотримано, а тому у суду відсутні підстави вважати належним, допустимим та достатнім доказом не засвідчену належним чином копію тексту на аркуші № 15 (а.с. 28). Оригіналу повного тексту конкретного документу, на який Відповідач посилається як на висновок № 8937/9461 без дати, суду не надано, відповідного клопотання про витребування даного доказу Відповідачем не заявлено. У звязку з чим суд позбавлений можливості дослідити даний доказ Відповідача як такий. Водночас, відповідність дій учасників ДТП [PERSON] дорожнього руху України не є предметом доказування у даній справі, з огляду на те, що факт порушення саме Відповідачем [PERSON] дорожнього руху України вже встановлений судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, за приписами ч. 5 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи. Оскільки вказана постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиціальне значення, вказані обставини стосовно вини Відповідача у вказаному ДТП, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. Відповідач брав участь у справі про адміністративне правопорушення, рішення в цій справі набрало чинності. Вказівку Відповідача на те, що позов містить різні посилання на обставини спричинення майнової та моральної шкоди, суд не сприймає як обґрунтовану та законну з огляду на те, що позов стосується саме наслідків ДТП. Між тим, правова оцінка діям учасників ДТП спочатку надавалась в кримінальному провадженні, а після його закриття остаточний висновок зроблено судом в справі про адміністративне правопорушення. Інші аргументи Відповідача щодо нібито недоліків позовної заяви суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, не підкріплені певними доказами та спростовуються матеріалами справи в сукупності наданих Позивачем доказів. Європейський суд з прав людини в цьому сенсі вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України № 63566/00, параграф 23, від 18.07.2006) \~\~\~\~ \~\~\~\~Відповідно до ст.1166\~ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. За приписами ч. 7 вказаної норми закону особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Тобто обов'язок відшкодування шкоди володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини цієї особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №6\~від 27.03.1992\~року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну особі і майну, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди).\~\~\~\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Між цим, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Згідно із частинами першою та четвертою статті 636\~ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Таким чином, Позивачу належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192\~ЦК України підстав. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Тобто враховуючи викладене суд вважає, що Позивач правомірно звернувся з позовом про відшкодування завданої шкоди до особи, яка її завдала, тобто до Відповідача. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як вбачається з ч.2 ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~ Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Згідно з п.9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Як було встановлено судом, Позивачу та членам його сім'ї внаслідок протиправних дій Відповідача також спричинена моральна шкода, пов'язана з переживанням наслідків ДТП, зусиллями для доведення невинуватості Позивача у ДТП та тривалістю відновлення порушених прав, яку Позивач з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості визначив у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що Позивача у цій справі звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», беручи до уваги наведене вище, суд стягує з Відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн. \~

Outcome: approved