Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 січня 1993 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом ЗАГС Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №04. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що вони мають різні характери та погляди на життя, не можуть знайти взаємопорозуміння між собою в зв'язку з цим у них виникають сімені конфлікти. Шлюбні відносини між ними припинені та з 2013 року подружжя живе окремо. Примирення між сторонами не можливе. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні визнала та підтвердила факти, на які в позовній заяві посилається позивач, але заперечувала проти розірвання шлюбу, оскільки не вирішено питання про поділ спільного майна між нею та позивачем, за таких обставин, просить суд не розглядати зазначену цивільну справу до вирішення питання про розподіл майна подружжя. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 12 січня 1993 року Відділом ЗАГС Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. ст. 3, 7 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'я створюється на підставах, встановлених законом, у тому числі на підставі шлюбу. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Заперечення відповідача проти розірвання шлюбу до вирішення питання про поділ майна між сторонами вирішального значення для справи не мають, оскільки відповідно до ст. 72 СК України позов про поділ майна може бути пред'явлено одним із подружжя як під час шлюбу, так і протягом трьох років після його розірвання. Закон не пов'язує можливість розірвання шлюбу наявністю чи виконанням умов, про які заявляє один із подружжя, зокрема, в даному випадку поділом спільно нажитих коштів, придбанням квартири для відповідача чи дочки тощо. Наявність чи відсутність майна подружжя не входить до предмета доказування у справі про розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, давши оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, визначивши зміст спірних правовідносин та норми права, які до них застосовуються, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом установлено, що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. При цьому відповідачем не доведено наявності таких виключних обставин, за існування яких збереження шлюбу було б можливим. За вказаних обставин відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами підлягає до розірвання.

Outcome: approved