Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, після уточнення якої ( а.с.152-156) просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с.Нерубайське, вул. Чапаєва, 37, Біляївського району Одеської області, визнати частково недійсним на 2/3 частини цього спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачці 26.11.2012 року, визнати за ним право власності загалом на 2/3 частини вказаного домоволодіння та витребувати це майно у відповідачки. Свої вимоги мотивує тим, що з 10.01.1961 року по день смерті дружини [PERSON] 3.08.2010 року перебував з нею в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу збудували житловий будинок з надвірними спорудами в с.Нерубайське, вул. Чапаєва, 37, Біляївського району Одеської області, а тому вважає, що це майно є їх спільною сумісною власністю і після смерті дружини спадщина відкрилась тільки на ? частину цього домоволодіння. Посилаючись на те, що після смерті дружини право на спадкування мали також їх двоє дітей, то його частка в спадщині складає 1/6 частину. Його заява та заява його доньки про відмову від спадщини після смерті [PERSON] апеляційним судом Одеської області визнані недійсними, а тому вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на все домоволодіння на імя відповідачки, яке було видано їй 26.11.2012 року, є недійсним на 2/3 частини, яка за законом належить йому. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Вимоги щодо витребування 2/3 частин спірного домоволодіння у відповідачки мотивувала тим, що відповідачка незаконно заволоділа всім будинком, а позивачу за віком та станом здоровя не комфортно проживати в квартирі в багатоповерховому будинку. При цьому не заперечувала, що частка позивача в натурі не виділена. Відповідачка в судове засідання неодноразово не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про день розгляду справи, але судові повістки повернуті до суду в звязку з закінченням терміну зберігання, оскільки відповідачка не зявилась за їх отриманням. Представник Третьої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За згодою представника позивача розгляд справи проведено за відсутності відповідачки заочно, відповідно положень ч.4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 10.01.1961 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-УР №784805 ( а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть І-ЖД №231175 ( а.с.11) [PERSON] померла 3.08.2010 року. В період шлюбу 30.11.2005 року [PERSON] було видано свідоцтво №695 про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с.Нерубайське, вул. Чапаєва, 37,Біляївського району Одеської області ( а.с.21), а 17.12.2005 року її право власності було зареєстровано в установленому порядку ( а.с.12). З технічного паспорту від 25.05.2005 року ( а.с.22-24) вбачається, що вказаний житловий будинок був збудований в 1992 році, а його будівництво було дозволено рішенням Біляївської районної ради народних депутатів від 19.07.1990 року ( а.с.26-27). Таким чином це майно було придбано подружжям [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу. Згідно положень ч.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу); вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а ч.1 ст. 61 вказаного Кодексу встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно ч.1 ст. 70 СК України частки дружини та чоловіка в обєкті права спільної сумісної власності подружжя є рівними, а тому після смерті [PERSON] спадщина відкрилась тільки на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с.Нерубайське, вул. Чапаєва, 37 Біляївського району Одеської області. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті позивач проживав разом зі спадкодавцем в [ADDRESS] ( а.с.20-зворот, 25) і окрім нього спадкоємцями першої черги за законом були їх діти: [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, а ч.5 вказаної статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а тому суд вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини, яка складається з ? частини житлового будинку з надвірними спорудами в с.Нерубайське, вул. Чапаєва, 37, Біляївського району Одеської області і його частка з урахуванням права на спадщину інших двох спадкоємців за законом складає 1/6 частина ( ?:3) цього спадкового майна. Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.03.2016 року ( а.с.158-170), яке було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2016 року ( а.с.202-204) визнано недійсною заяву [PERSON] до Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 25.01.2011 року про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON], яка померла 3.08.2010 року, цим же рішенням була визнана недійсною і аналогічна заява доньки померлої [PERSON]. Таким чином, фактично після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] ( батько відповідачки) але не оформив свої спадкові права. Згідно свідоцтва про смерть І-ЖД №280331 ( а.с.38) [PERSON] помер 1.09.2011 року, а 26.11.2012 року відповідачці [PERSON] державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті на житловий будинок з надвірними спорудами під №37, що розташований в с.Нерубайське по вул. Чапаєва, Біляївського району Одеської області, який належав [PERSON] ( а.с.96). Згідно ч.1-2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Однак, в порушення вказаних вимог, нотаріус не видав [PERSON] свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку, що розташований в с.Нерубайське, вул. Чапаєва, 37, Біляївського району Одеської області як співвласнику майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з цього питання міститься в листі №24-735/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому зазначено, що судам слід враховувати, що право розпорядження часткою у майні, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя встановлене ст. 67 СК України, не передбачає такого виду розпорядження, як відмова від частки на користь інших осіб під час оформлення спадщини на іншу частку в спільному майні подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає, що в результаті видачі відповідачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину 26.11.2012 року на весь житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Нерубайське по вул. Чапаєва,37, Біляївського району Одеської області були порушені права [PERSON] не тільки як співвласника ? частини цього майна, але й як спадкоємця першої черги за законом на 1/6 його частину після смерті дружини [PERSON], а тому вказане свідоцтво необхідно визнати частково недійсним на 2/3 частини спадкового майна ( 1/2 +1/6). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с.84) спадкове майно, на яке відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину 26.11.2012 року складається з житлового будинку, сараю, вбиральні, цистерні, огорожі. Відповідно ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, а ст. 1261 цього Кодексу встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладене та виходячи з положень ст. 392 ЦК України суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на ? частину спірного домоволодіння, як за співвласником та на 1/6 частину як за спадкоємцем першої черги за законом, а всього на 2/3 частини. Вимоги позивача в частині витребування у відповідачки 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с.Нерубайське по вул. Чапаєва, 37,Біляївського району Одеської області задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно у особи, яка безпідставно ним заволоділа, а ч.1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На цей час відповідачка володіє спірним житловим будинком на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2012 року, частки позивача та відповідачки в спірному житловому будинку в натурі не визначені, поділу цього майна не було і доказів порушення прав позивача щодо володіння та користуванні належним йому майном він не надав. Крім того, суд виходить з того, що не підлягають захисту права від майбутніх порушень.

Outcome: partial