Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про реальний розподіл житлового будинку, господарських будівель і прибудинкової земельної ділянки. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є власником ? житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON] Інша ? частина вказаного будинку за заповітом належить відповідачці [PERSON], котра відмовляється від реального розподілу даного житлового будинку, господарських будівель і прибудинкової земельної ділянки. За таких обставин він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач подав до суду заяву, в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відносно варіантів розподілу, запропонованих у висновку судової інженерно-технічної експертизи, посилався на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення проти позову, в якому зазначила, що позивач, на її думку, безпідставно набув право власності на ? спадкового майна, оскільки протягом встановленого законом шестимісячного строку не звертався з заявою про прийняття спадщини. Окрім цього вказала, що на її пропозицію щодо вирішення спору в позасудовому порядку позивач не погоджується. З огляду на ці обставини просила суд у задоволенні позову відмовити. У судове засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені, не з`явилися, від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Із змісту ст.ст. 355, 356 ЦК України вбачається, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю Відповідно до ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст.ст. 364, 367 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У відповідності до п.п. 2, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, залежно від заявлених вимог: про виділ частки з будинку (поділ будинку); або про визначення порядку користування жилим будинком. В спорах про поділ (виділ) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. З копії дублікату заповіту, складеного 04.11.1986 року та посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори, вбачається, що батько позивача [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав належний йому житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться у [ADDRESS] в рівних частинах своїм дітям: позивачу - [PERSON] та відповідачці [PERSON] Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04.10.2012 року за позивачем було визнано право власності на ? частину житлового будинку, господарських будівель та право користування ? частиною прибудинкової земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Отже позивач є власником ? частину житлового будинку, господарських будівель та користувачем ? частини прибудинкової земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що позивачем та відповідачкою [PERSON], внаслідок неприязних відносин, в позасудовому порядку не досягнуто згоди відносно розподілу в натурі до їхніх часток вказаного житлового будинку, господарських будівель та користування ? частиною прибудинкової земельної ділянки, а тому ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 04.12.2012 року, за клопотанням позивача, було призначено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої було запропоновано два можливі варіанти поділу будинку, господарських будівель і прибудинкової земельної ділянки по [ADDRESS] наближені до часток двох співвласників. З огляду на вимоги вищевказаних ст.ст. 364, 367 ЦК України і висновку № 496 судової інженерно-технічної експертизи від 26.11.2013 року, суд вважає, що запропонований ІІ варіант реального розподілу житлового будинку, господарських будівель і прибудинкової земельної ділянки, виходячи із засад розумності і справедливості, зважаючи на конкретні обставини даної справи і надані на їх підтвердження докази є найбільш оптимальний, прийнятним, доцільним та таким, що відповідає інтересам сторін і не порушує їх прав.

Outcome: approved