Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - Сімферопольський житлово-будівельний кооператив №44, Центральний районний відділ у м. Сімферополі Державної міграційної служби України, Орган опіки та піклування Сімферопольської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття осіб з реєстраційного обліку. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Колишній власник квартири - відповідачка [PERSON], та інші члени її сім'ї у квартирі не проживають, з реєстраційного обліку не зняті. Чим фактично чинять перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні його власністю. З урахуванням наведеного, на підставі вимог ст.391 ЦК України позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Представник третьої особи - Центрального районного відділу у м. Сімферополі Державної міграційної служби України в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування Сімферопольської міської ради, Сімферопольського житлово-будівельного кооперативу №44 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути позов в заочному порядку, на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.3). 20.08.2013 р. за позивачем зареєстровано право власності на зазначену квартиру у встановленому законом порядку (а.с.14). Таким чином, єдиним юридичним власником зазначеної квартири є [PERSON] Непорушність прав власника на володіння і користування своїм майном передбачена ч.4 ст.41 Конституції України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст.383 ЦК України містить положення про те, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України також передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином, право власності, яке є основним з речових прав, не залежить від суб'єктивної волі інших осіб та підлягає беззаперечному захисту від будь-яких порушень та обмежень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень, в тому числі не пов'язаних із позбавленням права володіння. Як вбачається із довідки Сімферопольського Житлово-будівельного кооперативу №44 (а.с.6), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані - відповідачі [PERSON], [PERSON] Дана інформація узгоджується із відомостями Відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи, громадянства і реєстрації фізичних осіб ГУ ДМСУ в АР Крим (12-13). Відповідач [PERSON] згідно зазначених відомостей зареєстрованим в [ADDRESS] не значиться (а.с.6, 11). Згідно зі ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач позбавлений можливості звернутися до суду з відповідними вимогами про втрату відповідачем права користування квартирою з підстав, передбачених ст..405 ЦК України, ст..71,72,116,156 ЖК України, з метою захисту законних прав позивача, суд вважає, що іншим шляхом, ніж тим, про який ставиться питання в позові, захистити права [PERSON] як єдиного власника квартири на вільне користування та розпорядження нею, не можливо. Положення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод захищають традиційну концепцію власності, що включає в себе рухоме та нерухоме майно, права, що випливають із взаємовідносин між приватними особами. Виходячи з концепції власності, що вбачається із рішень Європейського суду з прав людини, яка поширюється на «законні сподівання» та «свідчення» (підтвердження) права власності, враховуючи наведений підхід до захисту права власності, суд вважає, що відповідачі дійсно порушують принцип обґрунтованих сподівань позивача на розпорядження своїм майном на власний розсуд. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Враховуючи, ту обставину, що відповідач [PERSON] зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] не значиться, позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття його з реєстраційного обліку, задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial