Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] борг за договором позики в сумі 100000,0 гривень та проценти за користування позикою в сумі 129821,0 гривень. В обґрунтування позову він зазначив, що 29.10.2007 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 100000,0 гривень, які зобов'язувалася повернути по першій вимозі на протязі 10 днів, що підтверджується її власноручною розпискою. За період користування позикою з 29.10.2007 року по 30 листопада 2015 року їй нарахована проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 129821,0 грн. 17.12.2015 року [PERSON] була направлена вимога про повернення грошових коштів в сумі 229821,0 грн., яку вона отримала 19.12.2015 року. Станом на день подання позову грошові кошти [PERSON] не повернула, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позов не визнали і вказали, що фактично [PERSON] отримала 29.10.2007 року 100\~000,00 грн як оплату наперед за оренду її земельної ділянки позивачем. Однак достовірно підтвердити цей факт не має можливості. Крім того, вони в своїх запереченнях посилались на те, що копія вимоги про повернення боргу була надіслана [PERSON] 15.12.2015 року, в той час як розрахунок суми боргу складений станом на 30.10.2015 року. Разом з тим, підтвердження про вручення [PERSON] вимоги про повернення позики позивачем не надано. Рекомендоване повідомлення штрихкодовий ідентифікатор 950033145704, на яке посилається позивач, відправлене не ним і не довіреною ним особою, відсутній розрахунковий документ, виданий відправникові оператором поштового зв'язку при прийнятті реєстрованого поштового відправлення до пересилання, а також опис вкладення до цього листа, а тому є підстави вважати, що така вимога позивачем відповідачу взагалі не надсилалась. Оскільки позивач не ставив вимоги перед відповідачем про повернення коштів згідно розписки в розмірі 100000,0 грн., то взагалі відсутній предмет спору, адже обов'язок повернути кошти виникає у відповідача протягом десяти днів після його заяви. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представники відповідача, відповідач [PERSON] позов не визнали з вище вказаних підстав. Дослідивши надані сторонами докази, вислухавши представників сторін, відповідача, свідка, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості і у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11.11.2015р. та № 6-63цс13 від 18.09.2013 року. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13 та в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Однак відповідач не оспорив названий договір позики із вищезазначеної підстави, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню. Також, відповідачем не надано доказів, що між ним і позивачем не укладався договір позики, а існують інші правовідносини. Так, відповідно до розписки [PERSON], вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. саме в борг, які зобов'язалась повернути по першій вимозі протягом десяти днів після його заяви (а.с.7). Згідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №9469/765 від 07.02.2017 року рукописні (буквені та цифрові) записи в розписці виконані [PERSON] ( а.с. 128-131). Крім того, в розписці вказано, що [PERSON] зобов'язується повернути борг за першою вимогою протягом десяти днів після заяви [PERSON] про повернення позики. Однак позивачем не надано достовірних доказів, що [PERSON] таку вимогу отримала, так як рекомендоване повідомлення штрихкодовий ідентифікатор 950033145704 на яке посилається позивач про вручення їй вимоги про повернення боргу, відправлене не [PERSON], і не довіреною ним особою, а [PERSON] (а.с.8). В судовому засіданні [PERSON] вказала, що відправляла за дорученням [PERSON] надані ним документи відповідачці, але опис документів, які були направлені [PERSON], відсутній, що не може на думку суду підтвердити, що саме вимога про повернення боргу позивачу була надіслана [PERSON] Разом з тим, моментом пред'явлення такої вимоги, суд вважає за можливе визнати звернення позивача до суду з даним позовом, так як згідно до ст. ст. 118, 119 ЦПК України позовна заява складається із позовних вимог. Крім того, з розписки вбачається, що [PERSON] повинна повернути борг протягом 10 днів з після предявлення вимоги, а позов надійшов до суду 13.07.2016 року, тобто у відповідача було більш чим достатньо часу для сплати боргу. Також згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Частиною 1 ст.1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, положенням статті 1048 ЦК України встановлена презумпція оплатності позики, а проценти встановлюються на рівні облікової ставки НБУ. Розписка [PERSON] не містить дати її складання, але в судовому засіданні вона визнала, що договір позики складений 29.10.2007 року, гроші вона отримала, з цих підстав позивач нарахував проценти за користування позикою за період з 29.10.2007 року по 30.10.2015 року в сумі 229821,0 грн. Разом з тим, наданий позивачем розрахунок процентів на рівні облікової ставки НБУ визначений невірно. Отже їх розмір становитиме: за період з 29.10.2007 року - 31.12.2007 року розмір облікової ставки НБУ становив 8%, кількість днів 63, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*8%/365*63) -1380,0 грн; за період з 01.01.2008 року - 29.04.2008 року розмір облікової ставки НБУ становив 10%, кількість днів 119, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*10%/365*119) 3260,0 грн; за період з 30.04.2008 року 14.06.2009 року розмір облікової ставки НБУ становив 12%, кількість днів 411, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*12%/365*411) 13500,0 грн; за період з 15.06.2009 року - 11.08.2009 року розмір облікової ставки НБУ становив 11%, кількість днів 58, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*11%/365*58)-1750,0 грн., за період з 12.08.2009 року -07.06.2010 року розмір облікової ставки НБУ становив 10,25%, кількість днів 300, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*10.5%/365*300)- 8420,0 грн; за період з 08.06.2010 року - 07.07.2010 року розмір облікової ставки НБУ становив 9,5%, кількість днів - 30, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*9,5%/366*30) 780,0 грн; за період з 08.07.2010 року -09.08.2010 року розмір облікової ставки НБУ становив 8,5%, кількість днів 33, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*8.5%/366*33)-770,0 грн; за період з 10.08.2010 року -22.03.2012 року розмір облікової ставки НБУ становив 7,75%, кількість днів 590, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*7,75%/366*590) 12530,0 грн; за період з 23.03.2012 року - 09.06.2013 року розмір облікової ставки НБУ становив 7,5 %, кількість днів 444, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*7,5%/366*444) -9120,0 грн ; за період з 10.06.2013 року-12.08.2013 року розмір облікової ставки НБУ становив 7%, кількість днів 64, відтак за вказаний період проценти становлять(100000*7%/366*64)-1230,0 грн; за період з 13.08.2013 року-14.04.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 6,5%, кількість днів 244, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*6,5%/366*244)- 4300,0 грн; за період 15.04.2014 року -16.07.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 9,5%, кількість днів 93, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*9,5%/366*93)-2420,0 грн. за період 17.07.2014 року -12.11.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 12,5%, кількість днів 119, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*12,5%/366*119)-4070,0 грн. за період 13.11.2014 року -05.02.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 14%, кількість днів 85, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*14%/366*85)-3260,0 грн. за період 06.02.2015 року -03.03.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 19,5%, кількість днів 25, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*19,5%/366*25)-1330,0 грн. за період 04.03.2015 року - 27.08.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 30%, кількість днів 177, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*30%/366*177)-14500 грн. за період 28.08.2015 року - 24.09.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 27%, кількість днів 28, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*27%/366*28)-2070,0 грн. за період 25.09.2015 року - 29.10.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 22%, кількість днів 35, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*22%/366*35)-2100,0 грн. за період 30.10.2015 року - 30.10.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 22%, кількість днів 1, відтак за вказаний період проценти становлять (100000*22%/366*1)-60,0 грн. Таким чином, загальна заборгованість за процентами становить 86 850,00 грн. Враховуючи наведене, судом встановлено, що право позивача порушено неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, тому підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 186 850,00 грн. з яких: 100 000,00 грн. сума основного боргу, а 86 850,00 грн. сума відсотків за користування позикою. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі пропорційно задоволених вимог. При поданні позову до суду позивачем сплачено 2300,00 грн. судового збору, а також 8076,40+4954,50 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи. При цьому суд враховує, що відповідачка не заперечувала свій підпис у розписці про отримання позики і питання про справжність підпису [PERSON] було поставлено на вирішення експерта тільки тому, що на ньому наполягав представник позивача. Тому суд вважає, що сума 8076,40 грн. за вирішення цього питання експертизи відшкодуванню не підлягає. Відповідно загальні судові витрати позивача становлять 2300,00+4954,50 грн.=7254,50 грн. Враховуючи, що 186 850,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачки, становлять 81,3 % від суми заявлених позовних вимог, то судові витрати, які підлягають стягненню з відповідачки, становлять 7254,5:100*81,3=5897,90 грн, На підставі викладеного,

Outcome: partial