Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] міський центр зайнятості про розірвання трудового договору та зобовязання вчинити певні дії, в якому просить розірвати трудовий договір, укладений 12.07.2002р. між ним та [PERSON], який був зареєстрований 15.07.2002 року за № 2677 у [PERSON] міському центрі зайнятості, та зобовязати [PERSON] міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір укладений між ним та [PERSON]. який був укладений 12.07.2002 року та зареєстрований 15.07.2002 року за № 2677 у [PERSON] міському центрі зайнятості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.07.2002 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір № 2677, відповідно до якого, відповідач був прийнятий найманим робітником на посаду водія, вищевказаний договір був зареєстрований 15.07.2002 року в [PERSON] міському центрі зайнятості. У 2014 року відповідач систематично не зявлявся на роботу, про що було складено акт про відсутність працівника на робочому місці. [PERSON] було направлено листа про необхідність зявитися до [PERSON] міського центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, однак відповідач [PERSON] міський цент зайнятості так і не зявився. Саме ці підстави стали причиною звернення до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Просив встановити порядок виконання рішення суду. Відповідач в судове засідання на неодноразовий виклик суду не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, шляхом направлення на адресу його реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, судових ухвал та повісток. За таких обставин суд, зі згоди позивача, відповідно до положень\~статті 224 ЦПК України\~вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2002 року між [PERSON], який є субєктом підприємницької діяльності, та [PERSON] було укладено трудовий договір № 2677, згідно з яким відповідач був прийнятий найманим працівником на посаду водія. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України № 322-УІ11 від 10.12.1971 р. (далі\~КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. На виконання п. 9 Договору та\~ст. 24-1 КЗпП України, а саме: «У разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення» 15.07.2002 року вищезазначений Договір зареєстровано в [PERSON] міському центрі зайнятості за № 2677. Згідно з наказом Міністерства парці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745 (далі Наказ № 260), державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. 12.07.2002 року [PERSON] зобов'язаний був приступити до виконання своїх прямих обов'язків, оскільки згідно\~ст. 631 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV\~(далі\~ЦК): «Договір набирає чинності з моменту його укладення», а відповідно до положень зазначеного Договору, а саме п. 4, зазначено, що час виконання робіт установлюється з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного дня, вихідних надаються згідно з графіком один раз на тиждень. 16.02.2003 р., 17.02.2003р. та 18.02.2003р. [PERSON] на роботу не зявився, про що було складено акт про відсутність на робочому місці, та з того часу більше на робочому місці не зявлявся. Трудові відносини між сторонами фактично припинені з 19.02.2003 року, проте відповідач ухиляється від належного оформлення припинення трудових відносин. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме через фактичну відсутність [PERSON] на роботі 16.02.2003р., 17.02.2003р. та 18.02.2003р., позивач протисить розірвати трудовий договір № 26779 від 12.07.2002р. Пунктом 10 Договору від 12.07.2002 року, трудові спори з виконання умов договору розглядаються районним судом. Відповідно до ч. 2\~ст. 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved