Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.06.2014 між ним та відповідачем укладені договірні відносини та він отримав платіжну кредитну карту «Універсальна» та карту «Для виплат». На карті «Універсальна» банком був розрахований кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн., що наданий банком для потреб клієнта. Вночі 05.06.2018 на номер мобільного телефону він отримав смс-повідомлення з текстом про заміну SІМ-картки. Зрозумівши, що невідома особа шахрайським шляхом здійснює операції на його банківському рахунку для заволодіння його грошовими коштами, він намагався зателефонувати на гарячу лінію ПриватБанку, проте, як виявилося, SІМ-картка не працювала. В подальшому ним був здійснений дзвінок з номера мобільного телефону дружини на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 для блокування його банківських карток та повідомлено співробітників банку про шахрайські дії стосовно його банківських рахунків. В подальшому позивач зателефонував до «Vodafone» для розблокування його SІМ -картки. 05.06.2020 о 07 год. 51 хв. роботу SІМ-картки було відновлено. Згодом на його номер мобільного телефону почали приходити різні смс-повідомлення з текстом про оформлення ним послуги: «Оплата частинами». Вказав, що вхід до його електронної скриньки здійснено на новому приладі Windows, пароль входу було змінено. 06.06.2018 позивач звернувся до відділу поліції з заявою про вчинення невідомою особою шахрайських дій стосовно його банківських рахунків. Зазначив, що на його номер телефону не приходили ані смс-повідомлення, ані дзвінки від «ПриватБанку» стосовно підтвердження списання грошових коштів з його рахунку, оскільки SIM-карта взагалі не працювала. Відповідно до банківської виписки по руху коштів за його картковими рахунками -невідомими особами було всього проведено 31 транзакцію. На його звернення до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою вирішення цього порушення та повернення йому викрадених грошових коштів, банком не надано йому жодної відповіді щодо цього інциденту. Згідно виписки по картковому рахунку, банком йому було повернуто на його карту частину викрадених грошових коштів у сумі 11070,00 грн. Також ним, [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] було направлено колективне звернення на корпоративну електронну пошту Національного банку України. Згідно відповіді Національного банку України про розгляд звернення від 19.02.2019 їм запропоновано у разі недосягнення згоди з АТ КБ «ПриватБанк» щодо шляхів врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла внаслідок вчинення шахрайських дій з платіжними (кредитними) картками, звернутися до суду за захистом їх майнових прав та інтересів. Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 01.03.2019, оформлення договору «Миттєва розстрочка» коректне. Згідно відповіді Лозівської місцевої прокуратури досудовим розслідуванням встановлено, що невідома особа, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, заволоділа мобільними номерами потерпілих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , використовуючи мобільні номера потерпілих, за допомогою електронно-обчислювальної техніки, отримала доступ до карткових та кредитних рахунків потерпілих, звідки шляхом обману, заволоділа грошовими коштами потерпілих, шляхом перерахування вказаних грошових коштів на банківську карту. [PERSON] слідчим визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР. Зазначає, що умови договору про обслуговування карткового рахунку він не порушував, карту «Універсальна», Угода № SAMDNWFC00005970599, платіжну карту «Для виплат», Угода № SAMDNWFC00005970582 та їхні реквізити третім особам не передавав та не повідомляв свій ПІН-код та CVV2 код. Також не надавав розпорядження щодо списання грошових коштів з його рахунків (не отримував смс-повідомлень з кодом підтвердження), не передавав свою SIM-карту третім особам, одразу при виявленні правопорушення ним було здійснено неодноразове звернення про незаконне списання невідомими особами грошових коштів до AT КБ «ПриватБанк» як в письмовій так і в усній формі. Позивачем невідкладно було написано заяву до правоохоронних органів про факт вчинення невідомою особою протиправних дій стосовно його карткових рахунків. У зв`язку з вищевикладеним, просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок власних коштів на його особистому рахунку, у зв`язку з тим, що строк дії його карти «Для виплат» сплинув, до стану - 2130,00 грн. (власні кошти) у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 05.06.2018, також просив відновити залишок кредитних коштів на його особистому рахунку, у зв`язку з тим, що строк дії його картки «Універсальна GOLD» спливає, до стану - 21,40 грн., у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій від 05.06.2018 щодо зняття коштів у сумі 21787,90 грн. та списати нараховані у зв`язку із цим відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахунок грошових коштів з карти № [NUMBER] на карту № [NUMBER] у розмірі 64,88 грн. та суму комісії за зняття грошових коштів з карткового рахунку № [NUMBER] у розмірі 602,13 грн. 29.03.2021 до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву(а.с. 51-53), за змістом якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що підтверджені неналежними доказами. В обґрунтування заперечень на позов зазначила, що в анкеті-заяві від 16.06.2014 було зазначено фінансовий номер телефону позивача, належність йому якого відповідач не оспорював. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. В архівах банку не виявлено звернень відповідача з дорученням про постанову карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, або з вимогою про блокування карти до моменту зняття коштів. В позові зазначено, що позивач негайно, коли отримав повідомлення про те, що SIM-карта була перевипущена, звернувся до банку з телефону дружини, але жодних доказів на підтвердження його не надав. Зазначила, що недостатньо лише випустити іншу сім-карту клієнта або мати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24 або, щоб його змінити, знати ПІН-код картки клієнта, щоб зняти кошти в банкоматі без картки необхідно також знати ПІН-код картки, з якої знімаються кошти, для того щоб змінити фінансовий номер необхідно в обов`язковому порядку вводити ПІН-код картки; для того, щоб перевести гроші через IVR-меню необхідно знати 4 цифри карток. Тобто, без розголошення з боку позивача ПІН-коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа навіть перевипустивши сім-карту, або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти. Вважала, що позивач не надав інформацію суду, що він передав особисту конфіденційну інформацію третім особам, яким в подальшому і було знято кошти з його рахунку. Саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. Зазначила, що у ПриватБанку існує доволі надійна система захисту рахунків клієнтів банку і без розголошення персональних даних неможливо було отримати доступ до рахунку. Тож, зняття коштів стало можливим лише у зв`язку з розголошенням позивачем персональних даних третім особам, та до повідомлення позивача про блокування розрахунку. Крім того, з документів, наданих позивачем, не вбачається наявності на його рахунках суми коштів, відновити яку він просить в своєму позові. Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і користується послугами банку відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, розпоряджається коштами по платіжним карткам «Універсальна» № [NUMBER] та карткою для виплат за № [NUMBER] /а.с. 56/. Згідно банківської виписки по картці/рахунку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , за період з 04.06.2018-05.06.2018, угода №SAMDNWFС00005970599 від 16.06.2014, було усього надходжень 3511,00 грн., сума комісій 602,13 грн., усього витрат 15685,13 грн., в т. ч. 05.06.2018: переказ зі своєї картки сума у валюті операцій 1500 грн.(сума у валюті картки 1500 грн.), -2012,50 грн.(сума у валюті картки -2093 грн.), -2012,50 грн. (сума у валюті картки -2093 грн.), -1510,00 грн. (сума у валюті картки -1570,40 грн.), -2012,50 грн. (сума у валюті картки -2093 грн.), -2012,50 грн.(сума у валюті картки -2093 грн.), -1510,00 грн. (сума у валюті картки -1570,40 грн.), переказ на свою картку- 4002,00 грн. (сума у валюті картки- 4161,33 грн.). Кредитний ліміт 15000 грн. Баланс на початок періоду 21,40 грн., баланс на кінець періоду -12152,73 грн./а.с.14-16/. Згідно банківської виписки по картці/рахунку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , за період з 04.06.2018-05.06.2018, угода №SAMDNWFС00005970582 від 16.06.2014, було усього витрат 16102,77 грн., усього надходжень 13981 грн., сума комісій 64,88 грн., сума знижок 2,11 грн., в т. ч. 05.06.2018: переказ на свою картку [NUMBER] через IVR-меню сума у валюті операцій -1502,00 грн.(сума у валюті картки -1502 грн.), переказ зі своєї картки сума у валюті операцій-2012,50 грн.(сума у валюті картки -2022,56 грн.), -2012,50 грн.(сума у валюті картки -2022,56 грн.), -1510,00 грн.(сума у валюті картки- 1517,55 грн.), -2012,50 грн.(сума у валюті картки -2022,56 грн.), -1007,50 грн.(сума у валюті картки -1012,54 грн.), депозит через POS-термінал, перевод средств: Head Office 10000 грн., зняття готівки в банкоматі без картки -4000 грн., переказ на свою картку [NUMBER] через IVR-меню -2002 грн., переказ зі своєї картки [NUMBER] через IVR-меню 4000 грн. (сума у валюті картки 3980,00 грн.). Баланс на початок періоду 2130,00 грн., баланс на кінець періоду 8,23 грн./а.с.17-18/. Згідно банківської виписки по картці/рахунку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , за період з 19.11.2018-01.12.2018 і додатковим рахункам договору №SAMDNWFС00005970599 від 16.06.2014 усього витрат 702,32 грн., усього надходжень 13150,52 грн., в т.ч. 01.12.2018: [NUMBER] угода №SAMDNWFС00005970599 від 16.06.2014 сума у валюті операцій(картки) списання відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,6 відсотка нараховано 602,32 грн. -602,32 грн., пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.- 100 грн.; 28.11.2018 перерахунок договору, призначення: Perenos_oborotov 2080,52 грн.; 19.11.2018 - [NUMBER] угода №SAMDNWFС00005970599 від 16.06.2014 служебная операция, перевод средств 13286266( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) пополнение карточного счета(рос.) 11070 грн. Баланс на початок періоду-21811,42 грн., баланс на кінець періоду-9363,22 грн./а.с.19/. 05.06.2018 о 03:53 год. на номер телефона [PERSON] надійшло sms-повідомлення щодо заміни SIM-картки та о 07:51 год., що заміна картки виконана, що підтверджено скриншотом екрану телефону /а.с. 30/. 05.06.2018 був здійснений вхід на новому пристрої Windows до аккаунту [INFO] та змінено пароль, що підтверджено скриншотом екрану телефону /а.с. 31,32/. 06.06.2018 за фактом заволодіння грошовим коштами з банківських карток [PERSON] розпочато досудове розслідування, про що внесено відомості до ЄРДР за № 12018220380001045 та у кримінальному провадженні [PERSON] було визнано потерпілим, що підтверджено копією повідомлення слідчого Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області від 06.06.2018 /а.с. 22/. З копії відповіді Лозівської місцевої прокуратури Харківської області від 24.02.2020 №04-31/2080-18 вбачається, що в провадженні СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 12018220380001043 від 06.06.2018 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що невідома особа, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, заволоділа мобільними номерами потерпілих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, невстановлена в ході досудового розслідування особа, використовуючи мобільні номери потерпілих, за допомогою електронно-обчислювальної техніки, отримала доступ до карткових та кредитних рахунків потерпілих, звідки, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами потерпілих на загальну суму 68 000 грн., шляхом перерахування вказаних грошових коштів на банківську карту. [PERSON] слідчим визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні /а.с. 26/. Згідно відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 21.01.2021 вих. № SD-21-00634 в період з 04.06.2018 по 05.06.2018 мобільний номер [NUMBER] був номером абонента Vodafone. Передплата та обслуговувався в мережі ПрАТ «ВФ Україна» анонімно, без укладання письмового договору про надання послуг мобільного зв`язку. Тому, у оператора відсутня можливість надати інформацію за зазначеним номером за зазначений період /а.с. 23/. Відповідно до копії відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 01.03.2019 оформлення кредиту «Миттєва розстрочка» коректне /а.с. 25/. Згідно копії скарги позивача та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позивач та зазначені в скарзі особи 06.02.2019 зверталися до АТ КБ «ПриватБанк» за номером колл-центру 3700 із заявкою про блокування банківських карток [PERSON] та шахрайські дії щодо банківських рахунків /а.с. 33/. Згідно відповіді Національного банку України від 19.02.2019 на звернення -запропоновано у разі недосягнення згоди з АТ КБ «ПриватБанк» щодо шляхів врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла внаслідок вчинення шахрайських дій з платіжними (кредитними) картками, звернутися до суду за захистом майнових прав та інтересів /а.с. 20-21/. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705). Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України). Згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17. Відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Вказане свідчить про відсутність вини позивача, а тому відмова банку у відновлення залишку кредитних коштів на його особистому рахунку та зупинення по нарахуванню відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з його рахунку є неправомірною. Тому підлягає поновленню: залишок коштів на особистому рахунку позивача у зв`язку з тим, що строк дії його карти «Для виплат» за № [NUMBER] сплинув, до стану 2130,00 грн.(власні кошти), у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 05.06.2018 року; залишок кредитних коштів на його особистому рахунку, у зв`язку з тим, що строк дії його картки «Універсальна COLD» за № [NUMBER] спливає, до стану 21 гривень 40 коп., у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 05.06.2018 року щодо зняття коштів. Крім того, підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині скасування вже нарахованих вказаних відсотків, пені, штрафних санкцій, комісії за перерахунок грошових коштів з карти [NUMBER] у розмірі 64,88 грн., та суму комісії за зняття грошових коштів з карткового рахунку [NUMBER] у розмірі 602,13 грн. Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 711/11121/18; провадження № 61-12703св20. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved