Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагенство) про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовував тим, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09 липня 2012 року № 174 к його було звільнено з посади директора державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» Чернівецької області (далі - ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК») у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту та цим же наказом (п.2) його призначено виконуючим обов'язки вказаного підприємства. 22 травня 2017 року наказом № 155 заступника голови державного агентства лісових ресурсів України його було звільнено з роботи на підставі п. 3ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції. Даний наказ відповідача вважає протиправним оскільки раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Тому, просив вказаний наказ скасувати та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити позов. Також додав, що як директор підприємства у своїй діяльності керується статутом підприємства положення якого не порушував. Про наявність наказу про звільнення дізнався від голови Герцаївськокої райдержадміністрації і на час що передувало його звернення до суду з самим наказом ознайомлений не був. Наразі з ним проведено повний розрахунок та видано трудову книжку. Водночас, обставини за яких було винесено наказ про його звільнення позбавили його право на дачу пояснень про обставини про які наведені у самому наказі, які у свою чергу на його думку є суттєвими. Зокрема, щодо попереднього притягнення його до дисциплінарної відповідальності яке мало місце торік за нібито порушення податкового законодавства, спростування якого підтверджено рішенням судових інстанцій. Так як жодні порушення трудового законодавства не вчиняв то наказ про його звільнення є протиправний та підлягає скасуванню. Державне агентство лісових ресурсів України позов не визнало про що надало заперечення на позов зазначивши, що ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» належить до сфери управління відповідача і є йому підзвітним. Підставою для видання наказу про звільнення позивача слугувалв лист Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства (далі Чернівецьке ОУЛМГ) з додатками з приводу проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» та пов'язаного із цим відмовою позивача як директора підприємства на не допуск до перевірки працівників Чернівецького ОУЛМГ. Оскільки протягом року - 08 серпня 2016 року позивачу вже було оголошено догану за порушення трудового законодавства, з урахуванням допущених порушень трудового законодавства, вважають що наказ про звільнення позивача є законним та обґрунтованим. Представник відповідача, [PERSON] в судовому засідання з мотивів наведених у запереченні позов не визнав. У своєму поясненні послався на те, що Держлісагенство здійснює свої повноваження як безпосередньо так і через утворенні в установленому порядку територіальні органи, які в даному випадку є Чернівецьке ОУЛМГ. Таким чином доручення Держлісагенства в межах своїх повноважень є обов'язкові для виконання як для територіальних органів так і для підзвітних йому підприємств, зокрема ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» яке безпосередньо підзвітне відповідачу. Водночас доведені до відома позивача завдання у сфері лісового та мисливського господарства за період 2015-2017 роки останній не виконував в т.ч. не допустив до перевірки працівників Чернівецького ОУЛМГ з даних питань. Це є свідченням систематичного невиконання [PERSON] як керівником покладених на нього функціональних обов'язків, що у сукупності з даними про притягнення останнього протягом 2015-2016 року до дисциплінарної відповідальності стали підставою для його звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КпП України. Посилаючись на такі обставини, просив суд відмовити позивачу у позові. Чернівецьке обласне управління лісового та мисливського господарства заперечуючи проти позову подало суду письмове пояснення. Зміст письмового пояснення та пояснення представників управління, [PERSON] та [PERSON], наданих в судовому засіданні зводяться до того, що позивач протягом 2015-2016 роки неодноразово був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення покладених на нього функціональних обов'язків. Зокрема, за неналежне виконання рішень Держлісагенства по автоматизації бухгалтерського обліку та виконання заходів з провадження електронного обліку деревини (наказ № 501-к від 15.10.2015 року - догана) та за порушення вимог податкового законодавства (наказ № 361-к від 08.08.2016 року - догана). Також на порушення господарсько-фінансової дисципліни позивачем не було виконано вимоги наказу Держкомлісгоспу України № 42 від 19 лютого 2017 року «Щодо вдосконалення механізму продажу необробленої деревини», яке було предметом обговорення колегії від 11.05.2017 року Чернівецького ОУЛМГ рішення якої в частині ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» не було виконано через недопущення позивачем працівників Чернівецького ОУЛМГ до проведення фінансово-господарської діяльності підприємства. Державне підприємство «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» заперечуючи проти вимог позивача послалася на законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити про наступне. Судоми установлено, що 10 квітня 2001 року [PERSON] був призначений на посаду директора державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу». Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 174 від 09 липня 2012 року [PERSON] було звільнено з посади директора ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» у зв'язку з закінченням строку дії трудового контракту (п.1) і відповідно до п.2 вказаного наказу [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки директора даного підприємства. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України 584-р від 03 липня 2013 року «Про передачу цілісних майнових комплексів державних лісогосподарських підприємств до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів» ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» передано до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів. 22 травня 2013 року наказом №155-к державного агентства лісових ресурсів України припинено трудовий договір та звільнено [PERSON] з посади виконуючого обов'язки директора ДП «Герцаївське ДСЛАПК» згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції. Підставою до видання такого наказу став лист Чернівецького ОУЛМГ від 19 травня 2017 року № 05-08 394 та акти про неможливість проведення аналізу фінансово-господарської діяльності від 17 травня 2017 року і про відмову про надання пояснень щодо недопущення до проведення аналізу фінансово-господарської діяльності від 17 травня 2017 року. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз'яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року (п.23 Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року). Отже, звільнення працівника з підстав, передбачених цією нормою закону можливе лише при умові : що працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків ; невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер; за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Нормою ст. 60 ЦПК України якою передбачено обов'язки доказування встановлено правило згідно з якою, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві. Як убачається з копії наказу Держлісагентства № 501-к від 15.10.2015 року позивачу було оголошено догану за неналежне виконання рішень колегії Держлісагенства по автоматизації бухгалтерського обліку на підприємстві (п.2.5). Зміст вказаного наказу не містить жодні відомості з приводу того, що позивач був ознайомлений з ним. Крім того, загальне посилання у наказі на п. 1 ст. 147 КЗпП не є свідченням, що оголошена догана позивачеві була пов'язана порушенням ним обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. 08 серпня 2016 року позивачу нібито вдруге було оголошено догану згідно наказу Держлісагентства № 361-к за порушення вимог ст. 16 Податкового кодексу України. Підставою для цього слугувало подання Новоселицької об'єднаної державної податкової інспекції від 23 березня 2016 року у якому наведено порушення податкового законодавства допущені ДП «Герцаївське ДСЛАПК» та виникнення у зв'язку із цим заборгованості по податку на прибуток на суму 51043.32 грн. Втім, постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року було задоволено позов ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК» до Новоселицької об'єднаної державної податкової інспекції та визнано протиправним дії і скасовано зокрема податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2016 року яким визначена сума податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 51043.32 грн. Про таке судове рішення як найважливішого акту правосуддя який в силу ст. 1291 Конституції України є обов'язаним для виконання, Держлісагенство як центральний орган виконавчої влади у сфері лісового та мисливського господарства зобов'язано було знати щонайменше на 22 травня 2017 року - на день винесення наказу № 155-к щодо звільнення позивача. Оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП, суд, ураховуючи вищенаведені докази у своїй сукупності приходить до висновку про відсутність в діях позивачка порушень трудових обов'язків які би носили систематичний характер. При цьому, виходячи з положень ст. 151 КЗпП суд враховує і сплив строку давності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом Держлісагенства № 501-к від 15.10.2015 року. З огляду на вищевказане, наказ заступника голови державного агентства лісових ресурсів України № 155-к від 22 травня 2017 року про звільнення в.о. директора державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» [PERSON] слід визнати протиправним який підлягає скасуванню. Тому твердження представника відповідача [PERSON] на чинність попередніх наказів за якими позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності суд до уваги не приймає та спростовується обставинами про які наведено вище. Не заслуговує до уваги і посилання представника відповідача щодо системного порушення позивачем своїх функціональних обов'язків пов'язанні з невиконанням ним нормативно-правових актів щодо продажу необробленої деревини. Так, дисциплінарна відповідальність працівника має відбуватися у відповідності до норм трудового законодавства. Тому, само по собі словосполучення «порушення» без попереднього застосування до працівника заходів дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування не є підставою для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з Держліагенства заробітної плати за час вимушеного прогулу, то воно не підлягає задоволенню з наступних підстав. Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначені Законом України «Про оплату праці». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. За змістом п. 8.4 статуту ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК», затвердженого наказом Держлісагенства № 359 від 25 листопада 2013 року, державна реєстрація якого проведена 20 грудня 2013 року, джерелом коштів на оплату праці працівників є бюджетне фінансування та частина доходу, одержаного в результаті його господарської діяльності. Умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника визначається контрактом. Таким чином, заробітна плата, зокрема, і середній заробіток за час вимушеного прогулу, має виплачуватись позивачу ДП «Герцаївське Держспецлісництво АПК». Тому, позивач не вірно визначився з відповідачем у справі в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За наслідками роз'яснення прав позивачу, останнім клопотання про залучення у справу співвідповідачем особи, на яку може бути покладено обов'язок з виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не заявлялося, а суд в контексті положень ст. 33 ЦПК України за власною ініціативою вирішити такого роду питання не наділений. Тому, оскільки вимога з виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем заявлено до неналежного відповідача, то остання задоволенню не підлягає. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 22, 221, 232 КЗпП України,

Outcome: partial