Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та 3% річних, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.04.2013 року відповідач взяв у нього в борг гроші в сумі 7000 грн., які зобов»язувався повернути до 25.12.2013 року, про що дав відповідну розписку. Проте, на момент звернення до суду відповідач свої зобов»язання не виконав, повернувши лише 1000 грн., тому позивач просить суд стягнути з нього 7000 грн. в рахунок погашення боргу та 3% річних від простроченої суми боргу та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити та пояснив, що в квітні 2013 року відповідач позичив у нього 7000 грн., які зобов»язувався повернути до 25.12.2013 року, проте до цього часу не виконав взяті на себе розпискою зобов»язання, повернувши лише 1000 грн., а тому вважає, що [PERSON] винен йому всю суму боргу - 7000 грн., оскільки так вимагає діюче законодавство і судова практика та 3% річних. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] визнав частково та пояснив, що дійсно в квітні 2013 року давав позивачу розписку про те, що винен йому 7000 грн., але робив це під тиском [PERSON], оскільки грошей від нього не отримував, в органи внутрішніх справ з приводу тиску на нього з боку позивача не звертався, згоден віддати [PERSON] лише 5000 грн., за умови, якщо позивач взамін віддасть йому морозильну камеру, яка використовувалась під час ведення їх з позивачем спільного бізнесу. Запевнив, що 24.12.2013 року повернув [PERSON] 1000 грн. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було встановлено в судовому засіданні, 10.04.2013 року відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в сумі 7000 грн., які зобов»язався повернути до 25.12.2013 року, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи (а.с.5). Відповідач [PERSON] повернув [PERSON] повернув 1000 грн. в рахунок повернення вищевказаного боргу. Дана обставина була встановлена в судовому засіданні, визнана сторонами і не підлягає доказуванню відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України. Отже на день розгляду справи відповідачем, згідно боргової розписки, не повернено позивачеві 6000 грн., а не 7000 грн., як вказано позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, виходячи з того, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов»язання і його борг складає 6000 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за договором позики в сумі 105 грн. (6000 грн. х 3% :100 =180 грн.; 180 : 12 =15; 15 х 8 міс = 120 грн.) З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial