Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 червня 2012 року він надав грошову позику у вітчизняній валюті [PERSON], (ПП [PERSON]) в сумі - 30 000,00 гривень. На при кінці 2013 року він звернувся до відповідача з проханням про повернення визначеної договором позики грошової суми на його користь у повному розмірі, але відповідач пояснив, що грошової суми для повернення у нього немає, тому попрохав почекати ще деякий час. Після чого він неодноразово звертався до відповідача з проханням про повернення повної грошової суми, але кожного разу відповідач відмовляв йому, пояснюючи відмову, відсутністю коштів. На цей час відповідач не повернув йому визначену суму позики, тобто заборгованість відповідача перед ним складає 30 000,00 гривень. В порушення укладеної угоди відповідач не виконав узятих на себе зобов'язань, своєчасно борг не повернув, пояснивши що у нього відсутні кошти для повернення боргу, незважаючи на те, що займається підприємницькою діяльністю і має прибуток. Такі обставини змусили його звернутись до суду з позовною заявою. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в сумі 30 000,00 гривень та судовий збір в розмірі 300,00 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідність до ст.509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1046 цього ж Кодексу - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідність ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 01 червня 2012 року було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000,00 гривень, які він зобов'язався повернути на першу вимогу позивача. Докази про сплату [PERSON] на користь [PERSON] будь-яких коштів по вищезазначеному договору позики на час постановлення рішення в матеріалах справи відсутні. При таких умовах суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму позики в розмірі 30 000 гривень 00 копійок. На підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 300 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved