Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, при цьому [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Після розгляду справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дана справа була направлена до суду першої інстанції для розгляду в частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення на його користь 1/2 частини вартості спірного автомобіля. В своєму позові та в заяві про уточнення позовних вимог, позивач [PERSON] зазначив, що 05.08.2010 року уклав з відповідачем [PERSON] шлюб, за час проживання в якому за спільні кошти придбали легковий автомобіль: ВАЗ 2110, д.н.з. [NUMBER], проте сімейні відносини у подружжя не склались, а поділити відповідне майно в добровільному порядку подружжя не змогло, в силу чого, позивач змушений звернутись до суду та просить суд поділити спільне майно подружжя та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частку легкового автомобіля: ВАЗ 2110, д.н.з. [NUMBER], в сумі 30000 грн. 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку легкового автомобіля: ВАЗ 2110, д.н.з. [NUMBER], в сумі 30000 грн. 00 коп., обгрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, при цьому в судовому засіданні визнав, що відповідний автомобіль був відчужений в період шлюбу та на момент розірвання шлюбу таке майно у власності подружжя не перебувало. Відповідач, та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що в травні місяці 2012 року відповідач разом із позивачем уклали генеральне доручення на розпорядження відповідним автомобілем з особою, яка проживає в Хмельницьку, одержала кошти, які відповідач в сумі 3750 дол. США, що на її думку було еквівалентно близько 30000 грн. 00 коп. передала позивачу, при цьому відповідач в судовому засіданні визнав, що автомобіль був проданий під час шлюбу і на момент розірвання шлюбу таке майно у власності подружжя не перебувало. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення сторін, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 05.08.2010 року та зареєстрованого Відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, 05.08.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 1565, з присвоєнням післяшлюбного прізвища - [PERSON] та [PERSON] відповідно (т.1 а. с. 7). Зміст рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухваленого 09.11.2012 року по справі № 232/1334/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 20.11.2012 року, вказує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, 05.08.2010 року актовий запис № 1565 - розірвано (т.1 а.с. 72). Таким чином судом встановлено, що сторони по справі уклали між собою шлюб 05.08.2010 року, який, в розумінні норми ч.2 ст. 114 СК України, був розірваний 20.11.2012 року. Довідка-рахунок серія КІМ № 499330 від 02.02.2011 року вказує, що [PERSON] придбала автомобіль марки LADA 211040, кузов [NUMBER] вартістю 66700 грн. 00 коп.(т.1 а.с. 51). Довіреність, посвідчена 19.05.2012 року приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 1996, зазначає, що [PERSON] уповноважує [PERSON], [PERSON], [PERSON] діяти самостійно, знімати з обліку, продати, обміняти транспортний засіб ВАЗ 211040, 2010 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам і дійсна до 19.05.2017 року.(т.1 а.с. 48). Довідка-рахунок серія ДПІ № 281085 від 10.07.2012 року вказує, що [PERSON] придбала автомобіль марки ВАЗ 211040, кузов [NUMBER] вартістю 43553 грн. 81 коп.(т.2 а.с. 18). Таким чином судом встановлено, що легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, кузов [NUMBER] був придбаний [PERSON] 02.02.2011 року, тобто під час шлюбу з [PERSON], та відчужений 10.07.2012 року [PERSON], тобто відчужений також під час шлюбу з [PERSON], при цьому доказів недійсності довіреності, на підставі якої був відчужений відповідний автомобіль, сторони суду не надали, а відтак підстав для сумніву, що автомобіль був відчужений не у спосіб, передбачений нормами чинного законодавства України, судом не встановлено. Суд відкидає та не бере до уваги зазначені відповідачем обставини щодо одержання за відповідний автомобіль кошти 19.05.2012 року під час оформлення довіреності на дане майно та передачу [PERSON] таких коштів в сумі 3750 дол. США, що на думку відповідача було еквівалентно близько 30000 грн. 00 коп., оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не були підкріпленні відповідними доказами, при цьому суд в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив сторонам та їх представникам, що в даних правовідносинах довіреність була видана на право користування та розпорядження відповідним майном і не є договором купівлі-продажу, тим більше не замінює інші, визначені законодавчими актами України, документи, які підтверджують факт відчуження та придбавання відповідного майна, а тому, якщо на думку заінтересованих осіб, вчинення відповідного правочину порушує їх права та інтереси, вони можуть звернутись до правоохоронних органів з відповідними заявами або до суду, обравши спосіб захисту своїх невизнаних, оспорюваних та порушених прав і інтересів, передбачений ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до норми ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Зміст ч.1 ст. 69 СК України вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За даних обставин, врахувавши, що спірне майно хоч і було об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак було відчужено під час шлюбу, тобто на момент розірвання шлюбу спірний легковий автомобіль належав на праві власності іншій особі, при цьому суду не було надано доказів, що довіреність на користування та розпорядження автомобілем, укладена одним із подружжя була визнана в судовому порядку іншим подружжям недійсною, з підстав відсутності згоди іншого подружжя, а відтак, в розумінні норми ч.2 ст. 65 СК України вважається, що такий правочин укладений за згодою другого подружжя, в результаті чого в послідуючому легковий автомобіль вибув із спільної сумісної власності подружжя без порушення норм чинного законодавства України, в силу чого, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту та врахувавши, що за змістом ч.1 ст. 69 СК України подружжя має право на поділ виключно того майна, яке належить їм на праві власності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки неможливо здійснити поділ спільного майна подружжя, так як відповідне майно під час шлюбу в законний спосіб вибуло із власності такого подружжя і на момент розірвання шлюбу не належало на праві власності такому подружжю, а належало на праві власності іншій особі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed