Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] \~\~звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про стягнення моральної шкоди. Ціна позову становить 200000грн. Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтував тим,\~що 20.02.2018\~року [PERSON] \~був призначений\~на посаду\~начальника відділу\~позапланових перевірок\~ризикових платників\~управління аудиту\~Головного управління\~ДФС у\~Черкаській області.\~ [PERSON] \~прийнята присяга\~державного службовця\~та йому\~присвоєно спеціальне\~звання інспектора\~податкової та\~митної справи\~III\~рангу.\~29.08.2019\~року у\~зв`язку з\~реорганізацією Головного\~управління ДФС\~у Черкаській\~області,\~ [PERSON] \~в порядку\~переведення з\~Головного управління\~ДФС у\~Черкаській області,\~призначений на\~посаду начальника\~управління податкових\~перевірок,\~трансфертного ціноутворення\~та міжнародного\~оподаткування Головного\~управління ДПС\~у Черкаській\~області.\~ [PERSON] \~було присвоєно\~6\~ранг державного\~службовця. Наказом в.о. начальника Головного управління Харьковської Т. від 17.09.2020 року №3-ДС закрито дисциплінарне провадження стосовно начальника управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області [PERSON] . Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 66 Закону України «Про державну службу», застосовано до начальника управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частиною 2 статті 65 Закону України «Про державну службу». Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі №580/4149/20, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 року, адміністративний позов [PERSON] був задоволений в повному обсязі та визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління ДПС в Черкаській області №3-ДС від 17.09.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Позивач вказує, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року, яке набрало законної сили 01.02.2021 року, суд констатував, що позивач був звільнений відповідачем протиправно, а відтак наявний факт того, що відповідачем по відношенню до позивача було допущено вчинення незаконних дій, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200000грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 18.05.2021 року відповідачу був наданий строк, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачем - Головним управлінням Державної податкової служби у Черкаській області через канцелярію суду надано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] ГУ ДПС у Черкаській області не визнав з підстав вказаних у відзиві, вказавши, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не підтвердженим позивачем, а тому у задоволені позову просили відмовили у повному обсязі. Позивачем до суду відповідь на відзив ГУ ДПС у Черкаській області не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, у порядок визначений ч. 5\~ст. 81 ЦПК України. Судом встановлено, що наказом в.о. начальника Головного управління Харьковської Т. від 17.09.2020 року №3-ДС закрито дисциплінарне провадження стосовно начальника управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області Поліщука О.С. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 66 Закону України «Про державну службу», застосовано до начальника управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частиною 2 статті 65 Закону України «Про державну службу». Згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі №580/4149/20, яке згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 року, набрало законної сили 01.02.2021 року, адміністративний позов [PERSON] був задоволений в повному обсязі та визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління ДПС в Черкаській області №3-ДС від 17.09.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів відкрито провадження у справі. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України 2004 року). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі, порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення па роботі, а має самостійне юридичне значення. Неправомірність дій відповідача щодо застосувння до позивача догани встановлена і доведена судовими рішеннями. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 та Верховним Судом у постанові 19.12.2018 року у справі провадження №61-20666св18. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до п.3\~постанови № 4 від 31 березня 1995 року\~\~Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Тягар аргументації та формування доказової бази моральної шкоди і її розміру лягає на працівника, якому така шкода була заподіяна. Судом встановлено наявність негативних змін в житті позивача, спричинених незаконним застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що призвели до втрати нормальних життєвих умов, душевних страждань через незаконні дії керівництва позивача, які позивач відчував як через несправедливе покарання,\~призвели до необхідності в судовому порядку доводити незаконність накладення дисциплінарного стягнення та свою правоту, втрату часу з приводу цього. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є значно завищений та вважає, що моральна шкода підлягає до часткового задоволення в розмірі 5000 гривень. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач Відповідно до п. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908грн., що становить мінімальний розмір судового збору згідно пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження понесення ним судових витрат на правову допомогу у розмірі 16200грн, а тому дані витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial