Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №29160 від 14.06.1994 року. У вказаному будинку зареєстровані 3 (три) особи: колишня дружина позивача - [PERSON] (відповідач) та дві спільні дитини сторін - неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] Позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживає, за житлово-комунальні послуги у спірному приміщенні не сплачує, особистих речей в квартирі не має. В зв'язку із зазначеним, позивач посилаючись на те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщення, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій також, зазначено що представник позивача позов підтримує та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №29160 від 14.06.1994 року. Вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані 3 (три) особи: колишня дружина позивача - [PERSON] (відповідач) та дві спільні дитини сторін - неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] Позивач при зверненні до суду зазначав, що відповідач протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживає, за житлово-комунальні послуги у спірному приміщенні не сплачує, особистих речей в квартирі не має, в зв'язку з чим позивач просив суд про задоволення позову. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями Актів обстеження будинку, щодо встановлення факту не проживання [PERSON] понад шість місяців, вказаною квартирою не цікавляться, особистих речей останні в квартирі не має (а.с.7-9). Також судом встановлено, що в зв'язку з формальною реєстрацією відповідача у спірній квартирі, позивач вимушений нести додаткові матеріальні витрати, щодо сплату комунальних послуг. Відповідно до вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем були доведені ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе позов задовольнити. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved