Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування грошовими коштами та витрат від інфляції. Позов мотивовано тим, що 18.03.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 232/4754/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики (розпискою) від 04.11.2009 року в сумі 174 247,40 грн., та за договором позики (розпискою) від 05.11.2009 року в сумі 739743,68 грн., всього 913 991,08 грн. та 5405, 47 грн. судового збору. 13.05.2013 року вказане судове рішення було залишено без змін відповідною ухвалою Апеляційного суду Вінницької області.\~ 29.05.2013 року на підставі виконавчого листа № 232/4754/12 від 23.05.2013 року Ленінським відділом виконавчої служби було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході виконавчого провадження розпорядженням державного виконавця від 14.06.2013 року на розрахунковий рахунок позивача\~ були перераховані грошові кошти в сумі 6400,00 грн. Також внаслідок виконавчих дій та реалізації майна боржника, згідно розпорядження державного виконавця від 25.11.2013 року на розрахунковий рахунок позивача були перераховані отримані внаслідок реалізації майна кошти в сумі 16 650,34 гривень. Залишок грошових коштів після часткового погашення становить 896\~346, 21 грн. Окрім цього, 03.07.2015 та 14.07.2015 [PERSON] з метою погашення наявного боргу перед позивачем перерахував грошові кошти в сумі 761\~158,03 грн. та 22423, 33 грн відповідно на спеціальний рахунок державної виконавчої служби. Станом на 01.08.2015 борг відповідача становив 112 764,85 грн. 24.03.2016 р. відповідач в рахунок погашення грошового зобовязання перерахував грошові кошти в сумі 108 652,20 грн. У звязку з чим, залишок боргу з 24.03.2016 по теперішній час становить 4112,65 грн. З урахуванням того, що в період з 01.08.2015 по 24.03.2016 відповідач користувався коштами в сумі 112\~764,85 грн. та в період з 24.03.2016 до моменту подачі позову відповідач продовжує користуватись належними грошовими коштами в сумі 4112, 65 грн., на думку позивача у відповідності до приписів ЦПК України він має право на стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за період користування належними йому грошовими коштами. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] (паспорт серія АВ №742971, виданий 26.03.2007року Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрований за адресою: [INFO], ІПН [NUMBER]) кошти в розмірі 6661,25грн., з яких: борг по процентам за користування коштами за період з 01.08.2015р. по 24.03.2016р - 2196,60грн.; борг по витратам від інфляції за період з 01.08.2015р. по 24.03.2016р. - 3822,72грн.; борг по процентам за користування коштами за період з 24.03.2016р. по 01.02.2017р.- 105,80грн.; борг по витратам від інфляції за період з 24.03.2016р. по 01.02.2017р.-536,13грн. В судовому засіданні позивач та його представник, позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, на підставі поданих заперечень просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.05.2013 року залишено без змін, у цивільній справі №232/4754/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики (розпискою) від 04.11.2009 року в сумі 174\~ 247,40 грн., з яких: 159\~ 860 грн. основного боргу та 14\~ 387,40 грн. 3% річних; та за договором позики (розпискою) від 05.11.2009 року в сумі 739\~ 743,68 грн., з яких: 694\~ 595 грн. основний борг та 45\~ 148,68 грн. 3% річних, а всього 913\~ 991,08 грн.; та судовий збір у розмірі 5\~ 405,47 грн. Окрім цього, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2014 по справі № 127/19964/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.01.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено заборгованість за договором позики від 04.11.2009 року на загальну суму 158\~ 300 (сто пятдесят вісім тисяч триста) грн. 90 коп., з них: заборгованість по відсоткам за користування коштами за період з 13.05.2013 року по 16.09.2014 року на загальну суму 36\~ 608 (тридцять шість тисяч шістсот вісім) грн. 77 коп.; заборгованість по витратам від інфляції за період з 13.05.2013 року по 16.09.2014 року на загальну суму 121\~ 692 (сто двадцять одна тисяча шістсот девяносто дві) грн. 13 коп. Одночасно стягнено витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 583 (одна тисяча пятсот вісімдесят три) грн. В свою чергу, відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2015 по справі №127/15624/15-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по процентам за користування коштами за період з 16.09.2014 року по 27.06.2015 року\~ в розмірі\~ 20\~922,93 гривень, по витратам від інфляції за період з 16.09.2014 року по 27.06.2015 року в розмірі 453\~765,47 гривень. Водночас, стягнено судовий збір в розмірі 3654 гривень. Вказане заочне рішення, рішенням Апеляційного суду Вінницької області скасовано в частині стягнення втрат від інфляції за період з 16.09.2014 по 27.06.2015 у розмірі 453765,47 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Поряд з цим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 рішення апеляційного суду Вінницької області від 29.01.2016 скасоване, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2015 залишено без змін. Згідно відповіді начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницької області № 865/02.2-25/8 від 21.02.2017 (а.с. 10) на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження № 46657866 від 16.02.2015 про стягнення коштів із [PERSON] до складу якого входить виконавче провадження № 38179592 з виконання виконавчого листа № 232/4754/12, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 23.05.2013. По даному виконавчому провадженні здійснені перерахування: -14.06.2013 в розмірі 6400 грн.; -25.11.20013 в розмірі 16650,34 грн.; -03.07.2015 в розмірі 761158,03 грн.; -14.07.2015 в розмірі 22423,33 грн.; -24.03.2016 в розмірі 108652,30 грн. Залишок станом на 17.02.2017 становить 4112,65 грн. З викладеного вбачається, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2013р. виконане лише частково, тобто боржником не в повній мірі погашено борг. У звязку з чим, боржник продовжує користуватись коштами стягувача. Зазначене вище підтверджується такок довідкою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби [PERSON] №3155/02.1-25/8 від 24.04.2017р. Відтак, доводи представника відповідача про фактичне виконання боржником рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2013р. спростовуються зазначеними вище довідкою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницької області. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 30 березня 2016 року №6-2168цс15, за змістом вказаної норми закону (ст. 625 ЦК України), нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст.\~552, ч.2 ст.\~625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Вказана правова позиція була також викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишаються невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З огляду на наведене, позивач правомірно просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних, що нараховані за прострочену суму боргу. Суд погоджується з методикою розрахунку інфляційних втрат та 3% річних наданих позивачем, виходячи з наступного. Так, відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті Урядовий курєр. Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистки України ці показники згідно зі ст.ст.19, 21, 22 Закону України Про інформацію є офіційними. Індекс інфляції становить добуток щомісячних індексів інфляції за відповідний період. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції) /100% (сума боргу). Відсотки за користування коштами розраховуються за формулою: (сума боргу) х (відсоткову ставку) / 100% / 365 днів х (кількість днів). Таким чином за період з 01.08.2015 по 24.03.2016 розрахунок втрат від інфляції становить: сума боргу(112\~764 грн. 85 коп.) * індекс інфляції(середній індекс за вказаний період-103,39%)/100 % - сума боргу(112\~764 грн. 85 коп.) = 3822, 72 грн. Разом з тим, відсоток за користування коштами за зазначений період складає: сума боргу (112764 грн. 85 коп.) *3/100/365* 237 (кількість днів користування)= 2196,60 грн. Щодо періоду з 24.03.2016 по момент подачі позову(01.02.2017), розрахунок втрат від інфляції становить:сума боргу(4112 грн. 65 коп.) * індекс інфляції(середній індекс за вказаний період-103,03%)/100 %- сума боргу(4112 грн. 65 коп.) = 536 грн. 13 коп. Поряд з цим, відсоток за користування коштами за даний період складають:сума боргу (4112 грн. 65 коп.) *3/100/365* 313 (кількість днів користування)= 105 грн. 80 коп. Загальна сума боргу по процентам за користування грошовими коштами та витратами по інфляції за двома вищезгаданими періодами (з 01.08.2015 по 24.03.2016 та з 24.03.2016 по момент подачі позову- 01.02.2017) становить 6661,25 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань по виплаті боргу, а тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 6661 грн. 25 коп. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного, згідно ст.ст.\~526,599,610,625 ЦК України,

Outcome: approved