Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 03 квітня 2017 року він придбав житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS]; однак, доки він певний час не проживав у цьому будинку сусід [PERSON] викрав з подвір'я належне йому на праві власності майно на загальну суму 10000 грн (насосну станцію для подачі води - 3000 грн, ванну зі змішувачами - 2000 грн, умивальник зі змішувачем - 1000 грн, сарай - 2500 грн, туалет - 1500 грн). Він подавав на [PERSON] заяву про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, але відповідач не був покараний за свої дії; проте 25 січня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. В добровільному порядку відшкодувати збитки відповідач не бажає. Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що після придбання ним у [PERSON] будинку з надвірними спорудами остання хотіла забрати деякі речі, але він їй дозволив лише частково; які саме речі вона забирала він не бачив, так як не був при цьому присутнім. Майно, яке є предметом позову, працівниками поліції у відповідача не вилучалось, але на території господарства [PERSON] знаходиться розібрана частина сараю та туалет. Вартість майна він визначив за середньоринковими цінами. Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в зв'язку з їх необгрунтованістю, оскільки позивач не навів жодного доказу викрадення ним майна позивача і його висновки з цього приводу є надуманими; відсутнє процесуальне рішення про притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України; наведене позивачем у заяві майно в нього не вилучалось; як йому відомо станцію для подачі води, ванну та умивальник забрала попередня власниця будинку [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що твердження [PERSON] про викрадення [PERSON] зазначеного в позовній заяві майна грунтується лише на припущеннях, не підтверджене належними та допустимими доказами, відсутнє судове рішення про визнання його клієнта винуватим у викраденні майна позивача, а в постанові про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП (самоправство) відсутні відомості про те, в чому воно виразилось, які саме дії притягуваного були неправомірними, щодо якого майна та стосовно якої особи були вчинені. Також зазначив, що позивач не навів доказів перебування викраденого майна у його власності, оскільки воно не зазначено в договорі купівлі-продажу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач 03 квітня 2017 року згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Борзнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Лиман Т.О., придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає по сусідству з даним домоволодінням позивача по [ADDRESS], тоді як зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Хорошеозерської сільської ради №100 від 15.03.2019р. Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (презумпція вини завдавача шкоди). Отже, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обгрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди [PERSON] посилається на злочинні та самоуправні дії [PERSON], пов'язані з заволодінням належним йому майном; притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП, що є обставиною, яка згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Водночас, суд не може погодитися з такими доводами позивача та його представника, виходячи з наступного. Посилання позивача у заяві на положення ч.4 ст.61 ЦПК України є недоречним, оскільки ця норма містилась у ЦПК України в редакції 2004 року, який втратив чинність, тоді як з огляду на подачу позову 12.03.2019р. діючою є аналогічна норма ч.6 ст.82 ЦПК України 2017 року. Провадження ж в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ЦПК України). Разом з тим, з огляду на принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, визначений ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, позивач не надав суду й матеріали справи не містять жодних доказів існування обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, щодо визнання відповідача винуватим у вчиненні крадіжки зазначеного у позовній заяві майна. В ч.6 ст.82 ЦПК України (як і в колишній ч.4 ст.61 ЦПК України) йдеться мова про преюдиційне значення для правових наслідків дій особи виключно постанови суду, а не якогось іншого органу чи посадової особи, які наділені повноваженнями на притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, позивач та його представник посилаються на додану до заяви постанову адміністративної комісії при виконкомі Хорошеозерської сільської ради від 25 січня 2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП - сапоуправство. При цьому, суд зважує на те, що встановлені в даній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставини могли б мати для суду відповідне преюдиційне значення в силу вимог ч.5 ст.82 ЦПК України. Однак, вказана постанова адміністративного органу всупереч вимогам ст.283 КУпАП не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи; в ній лише зазначена загальна фраза про вчинення [PERSON] самоуправства без розкриття ознак складу цього адміністративного правопорушення (час, місце, спосіб, об'єкт, потерпіла особа, інше). В зв'язку з цим, суд погоджується з доводами представника відповідача про неналежність даного доказу як підставу обгрунтування позовних вимог. Також суд враховує і ту обставину, що вказане позивачем у заяві майно не було у встановленому законом порядку виявлене, зафіксоване на носіях інформації чи вилучене у відповідача. Натомість, як вбачається з показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], сам позивач поширював інформацію про те, що насосну станцію для подачі води, ванну та умивальник зі змішувачами в його відсутність самовільно забрала попередня власниця будинку [PERSON]; про викрадення майна відповідачем позивач не говорив. У [PERSON] був власний туалет, якого він змайстрував зі своїх матеріалів у 2013 році та перевіз до фактичного місця проживання. В задоволенні клопотання позивача та його представника про допит свідка [PERSON] судом було відмовлено, оскільки воно заявлено з порушенням строків, визначених ст.83 ЦПК України, а поважних причин несвоєчасного подання цього доказу, про існування якого було відомо ще до подачі позовної заяви, стороною позивача не наведено. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє в повному обсязі, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на самого позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed