Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу та розташована в [ADDRESS] , шляхом знесення паркану, розташованого перед заїздом на вулицю Дружби та привести ділянку, відведену для облаштування дороги згідно з Генеральним планом забудови с. Сопачів Володимирецького району, шириною 5 м. по всій довжині [ADDRESS] , у стан, придатний для облаштування дороги. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 05.11.2019 року. 06.11.2019 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 16.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити з мотивів, викладених у позові, пояснила, що її довірителю належить на праві власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га в с.Сопачів, однак користуватись вказаною ділянкою за цільовим призначенням [PERSON] не має змоги, оскільки відповідачем протягом тривалого часу чиняться фізичні перешкоди. Зокрема, [PERSON] перегородив єдиний заїзд до ділянки, а саме встановив паркан на вїзді до [ADDRESS] . Незважаючи на неодноразові звернення та спроби вирішити спір шляхом переговорів чи врегулювання з участю органу місцевого самоврядування, будь-яких позитивних змін не відбулось. Тому просила задоволити позов. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що йому було виділено в користування земельну ділянку в с.Сопачів багато років тому, на той час жодних сусідів - суміжних користувачів біля нього не було. Він власними силами та за особисті кошти привів землю в належний стан, придатний для використання, і добросовісно використовував на протязі тривалого часу, є повноправним і єдиним власником земельної ділянки. На земельній ділянці, крім житлового будинку, зведено господарські будівлі, є дерева, інші насадження. Земельна ділянка обгороджена. Виділення земельних ділянок позивачу та іншим сусідам, а також прокладення дороги до нових ділянок ніхто не узгоджував, для розміщення дороги йому необхідно знести паркан та частину господарської будівлі. Просив відмовити в позові за його безпідставністю. Представник Сопачівської сільської ради Володимирецького району в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву в якій позовній вимоги [PERSON] визнала, просила розглянути справу без участі представника сільської ради. Заслухавши пояснення учасників судового провадження та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка передана у власність позивача рішенням Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області № 281 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджується зазначеним рішенням, а також іншими письмовими доказами - свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.03.2013 року № 042127 та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 02 березня 2013 року №159915. Разом з тим, твердження відповідача [PERSON] про те, що земельна ділянка в с.Сопачів належить йому на праві власності, не відповідає дійсності, оскільки будь-яких документів на підтвердження такого права відповідач суду не надав. Зокрема, судом встановлено, що рішенням Сопачівської сільської Ради народних депутатів Володимирецького району Рівненської області №16 від 30.12.1999 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,85 га, в т.ч. 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується архівним витягом №119/05-01 від 23.05.2013 року. У відповідності до ст.125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту його державної реєстрації. Разом з тим, право власності на вказані земельні ділянки [PERSON] у встановленому порядку не зареєстрував, Державних актів не отримував, що він підтвердив у своїх поясненнях. З приводу місця розташування земельних ділянок сторін судом встановлено наступне. Земельна ділянка [PERSON] площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також частина земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, розташовані в [ADDRESS] . [ADDRESS] [ADDRESS] [ADDRESS] . Дану обставину підтвердив в своїх поясненнях відповідач, крім того, вказане розташування земельних ділянок підтверджується письмовими доказами - схемою розташування земельних ділянок, викопіюванням з Генерального плану забудови с.Сопачів, витягом з карти. Також письмовими доказами встановлено, що у відповідності до Генерального плану забудови с.Сопачів передбачено облаштування дороги від перетину [ADDRESS] Нова та Дружби до господарства позивача [PERSON] , і вказане розташування дороги шириною 5 м. погоджено власниками та користувачами суміжних земельних ділянок, в т.ч. відповідачем [PERSON] в присутності представника та депутатів сільської ради, працівника поліції, пресвітера Церкви ЄХВ, що підтверджується актом. Відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» проїзд, дорога є територією загального користування. Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). У відповідності зі ст. 152 цього ж Кодексу, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки. За змістом вказаних норм, а також виходячи із судової практики, суд приходить до висновку, що власник вправі вимагати усунення порушень свого права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Як вбачається з пояснень представника позивача, письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також з фотографій, [PERSON] вчиняє перешкоди у облаштуванні дороги по [ADDRESS] , а саме перегородив в`їзд до цієї вулиці, встановивши дерев`яний паркан, та переорав земельну ділянку, відведену під дорогу. Даної обставини не заперечував і відповідач [PERSON] , який в своїх поясненнях вказував, що він дійсно загородив і використовує земельну ділянку в с.Сопачів, яку він вважає своєю. [PERSON] також пояснив, що він дійсно погоджував розташування дороги, однак потім передумав, оскільки відшкодування 1000 грн. за зрізані дерева є недостатнім, і дорога йому заважатиме. Вказані дії відповідача порушують право позивача [PERSON] , оскільки повністю унеможливлюють фізичний доступ до належної йому земельної ділянки, яка знаходиться в кінці [ADDRESS] . При цьому планований проїзд не тільки передбачений Генеральним планом забудови с.Сопачів, але також є єдиним заїздом до земельної ділянки [PERSON] . Позивачем також надано докази того, що ним вживались заходи для вирішення даного спору в позасудовому порядку за правилами добросусідства. На підтвердження цього [PERSON] надано суду копії звернень до органу місцевого самоврядування - Сопачівської сільської ради та відповіді на них, а також копію звернення до відповідача [PERSON] з вимогою про припинення дій, які порушують право позивача. З цього приводу [PERSON] пояснив, що він дійсно восени 2019 року отримував поштою лист [PERSON] , однак не читав його і не має наміру вирішувати спір, оскільки вважає себе повноправним і єдиним власником земельної ділянки. Таким чином, позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт перешкоджання [PERSON] у володінні та користуванні земельною ділянкою позивача [PERSON] . [PERSON] докази в ході судового розгляду нічим не спростовані. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. З приводу відшкодування судових витрат судом встановлено наступне. Як вбачається зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших, належать витрати на професійну правничу допомогу, як це вбачається з п.1) ч.3 ст.133 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 768,4 грн. Інші судові витрати, понесені позивачем, складаються із витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу [PERSON] адвокатським бюро «Тетяни Русін» на підставі договору №21/01 від 28.08.2019 року. На підтвердження розміру вказаних витрат, які склали 8000 грн, суду надано належні докази, в т.ч. договір та додаток до нього, акти виконаних робіт, рахунки-фактури та квитанції до прибуткових касових ордерів на вказану суму. Як вбачається зі ст.141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами наступним чином: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, є пропорційними та обгрунтованими, пов`язані з судовим розглядом справи, підтверджені належними та допустимими доказами. З наведених мотивів, а також враховуючи тривале та свідоме ухилення відповідача [PERSON] від досудового врегулювання спору, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача документально підтверджених судових витрат позивача на професійну правову допомогу в сумі 8000 грн. та сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved