Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], законний представник неповнолітнього [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований його син [PERSON], [INFO], який у будинку не проживає з 2012 року. Позивач вважає, що формальна реєстрація [PERSON] у належному йому будинку перешкоджає у вільному володінні, користуванні і розпорядженні житлом, тому просив усунути йому перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, згідно наданої заяви просив справу розглянути у його відсутність, на задоволенні позову наполягав з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що син дійсно зареєстрований у будинку батька, однак, проживає із своєю матір'ю. Вона з сином проживають на з'ємній квартирі, їм не має де зареєструватися. Зауважила, що в разі задоволення позову будуть порушені житлові права дитини на користування житлом батька. Представник органу опіки та піклування Бериславської районної державної реєстрації Лобановська Л.І. заперечувала проти задоволення позову, зазначила що його задоволення буде протирічити інтересам неповнолітнього [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від17.08.2016 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.05.2009 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 11). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак у будинку фактично не проживає з квітня 2012 року, що підтверджується довідкою Тягинської сільської ради №2275 від 24.10.2017 року та актом обстеження матеріально-побутових умов №224 від 30.10.2017 року. Згідно рішення Бериславського районного суду від 22.03.2017 року за позовом [PERSON] [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Між сторонами виникли правовідносини щодо права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України, ЖК України, а також СК України. Частиною 1 та 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Згідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ст. 4 Декларації прав дитини, дитина повинна мати право на житло, а стаття 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що реєстрація неповнолітнього [PERSON] порушує його право власності, яке підлягає захисту відповідно до норм Цивільного кодексу та ст. 405 ЦК України. Проте, відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В позовних вимогах позивач зазначив, що підставою для зняття неповнолітнього з реєстрації є втрата ним права користування житлом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України неповнолітня дитина не може бути самостійно позбавлена права користування житлом, в якому вона зареєстрована, оскільки дитина має право разом із батьком [PERSON] проживати в спірному будинку. Таким чином, оскільки [PERSON] є сином [PERSON] і його місце проживання визначається відповідно до ч. 4 ст. 29 СК України, суд вважає, що реєстрація дитини як члена сім`ї позивача не порушує права позивача і не перешкоджає здійсненню права власності. Для цього позивачу необхідно дотриматись вимог Закону України «Про охорону дитинства». У статті 17 даного Закону закріплено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не надано доказів, що дитина має інше житло на праві власності, де б могла проживати і бути зареєстрованою. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову і зняття неповнолітнього [PERSON], [INFO] з реєстрації за адресою: будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач є інвалідом І групи, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed