Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником права на замельну частку (пай) розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільгосппризначення, що належали колишньому КСП ім.Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, на підставі сертифіката серія ДП № 0312900, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 на підставі договору купівлі-продажу АВН № 583805 від 31.08.2000 року. В червні 2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) згідно відповідного сертифікату, проте відповідач листом від 25.07.2016 року право позивача на земельну частку (пай) з можливістю виділення його в натурі не визнав, посилаючись на необхідність надання сертифікату на право на земельну частку (пай), зазначеного в договорі купівлі-продажу. У звязку з вищевикладеним позивач [PERSON] просить визнати за ним право на земельну частку (пай) з правом виділення в натурі згідно з сертифікатом Серія ДП № 0312900, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 площею 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільгосппризначення, що належали колишньому КСП ім.Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області та зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Дніпропетровської області свого представника в судове засіданні не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином/а.с.17, 21/, причину неявки до суду не повідомили, заява про розгляд справи за відсутності їх представника до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за відсутності їх представника, не скористались правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 31.08.2000 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за №1-3014), [PERSON] діючи від імені [PERSON] продав [PERSON] право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чкалова, розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в розмірі на місцевості, що належало продавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ДП 0045346, виданого [PERSON] райдержадміністрацією від 31 березня 1997 року, згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого [PERSON] держнотконторою від 29.07.2000 року № 1-2680/а.с.5/. 06 вересня 2000 року [PERSON] райдержадміністрацією Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу АВН № 583805 від 31.08.2000 року позивачеві [PERSON] видано сертифікат серії ДП № 0312900 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чкалова в с. Біленщина Пятихатського району Дніпропетровської області, площею 10,40 умовних кадастрових гектарів, даний сертифікат зареєстрований 6 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346/а.с.4/. В червні 2016 року представник позивач звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачеві як власнику земельної частки (паю) на підставі вищевказаного сертифікату від 06.09.2000 року, проте листом № 61-3005/0/363-16 від 25.07.2016 року відповідач відмовив у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості) з посиланням на необхідність надання додаткових документів, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), зазначеного в договорі купівлі-продажу земельної частки (паю) від 31 серпня 2000 року №1-3014/а.с.7/. Згідно листа управління Держгеокадастру у Пятихатському районі Дніпропетровської області від 28.04.2016 року, наданого представнику позивача [PERSON] видати завірені копії сертифікатів не має можливсті у звязку з тим, що дані бланки сертифікатів на земельну частку (пай) в Управління відсутні/а.с.9/. Статтею 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Тобто, за змістом зазначеної норми обрання способу захисту свого порушеного права та права визначення предмету та правових підстав позову, законом передбачено виключно позивачеві і суд без його згоди не може їх змінити. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] має Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ДП № 0312900, що виданий [PERSON] районною державною адміністрацією 06 вересня 2000 року, який є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), що виключає необхідність подання інших документів з метою реалізації такого права і виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), а тому підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не грунтуються на законі, у звязку з чим задоволенню не підлягають. Виходячи з встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту свого права способом, визначеним законодавством, оскільки такий спосіб захисту - визнання права на земельну частку (пай) не забезпечить відновлення порушеного права позивача. Що ж стосується вимог позивача зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ДП № 0312900, суд бере до уваги те, що дана вимога носить похідний характер від вимоги про визнання права на земельну частку (пай) у задоволенні якої було відмовлено, у звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині.

Outcome: dismissed