Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання відновити межу між земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 107-111) просив: 1) усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] демонтувати паркан та всі споруди, що знаходяться на цій земельній ділянці; 2) зобов'язати відповідача відновити тверду межу (паркан) між земельними ділянками [ADDRESS] згідно з даними земельно-кадастрової документації та встановити термін відновлення твердої межі; 3) стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; 4) стягнути з відповідача на його користь судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 653 грн. 63 коп. та витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, в розмірі 10 240 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно договору дарування від 09 вересня 2003 року та власником земельної ділянки площею 0,1 га, відведеної для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, право власності на яку набуте на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 13 серпня 2013 року та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 липня 2015 року. Межі земельної ділянки позивача по [ADDRESS] було визначено актом встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки від 24 грудня 2014 року та було закріплено межовими знаками - дерев'яними пакільцями, так як не було необхідності закріплювати межу межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, земельна ділянка позивача по лінії від «Б» до «В» межує із земельною ділянкою по [ADDRESS], власником якої на час встановлення меж була [PERSON], а власником будинку [ADDRESS] - відповідач [PERSON] При встановленні межі в натурі між земельною ділянкою позивача по [ADDRESS] та земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] було виявлено, що існуючий між ними паркан з металевої сітки та металевих листів, а на теперішній час - тільки з металевих листів, знаходиться не на щойно встановленій межі, а зміщено по лінії «А»-«Б» на 0,58 м від межового знаку (точка 2) в бік земельної ділянки по [ADDRESS], а паркан по лінії «Д»-«В» зміщено в бік земельної ділянки позивача від межового знаку (точка 3) на 1,5 м. В зв'язку з цим позивач та відповідач домовилися про те, що навесні 2015 року вони демонтують дану огорожу, натомість збудують нову у відповідності до встановлених та погоджених знаків. Як позивачу стало відомо, згодом [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] Навесні 2015 року відповідач, незважаючи на домовленості, зруйнувала встановлені межові знаки та почала укріплювати та добудовувати огорожу, в зв'язку з чим між сторонами виник конфлікт. [PERSON] категорично відмовляється встановлювати тверду межу між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача на тому місці, де вона має бути, і демонтувати частину паркану та кам'яний фундамент загородки для птиці, які розташовані на земельній ділянці позивача, чим, на думку [PERSON], порушує його право, як власника, вільно користуватися належною йому земельною ділянкою. На теперішній час межовий знак в точці 2 на подвір'ї позивача знаходиться на своєму місці, а межовий знак в точці 3 на подвір'ї відповідача нею зруйнований. На підставі ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України представник попередньої власниці земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] зверталася до Олександрійської міської ради з приводу порушення позивачем межі, на що їй була надана відповідь, що погоджувальною комісією по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування громадян встановлено, що між власниками земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] дійсно присутній межовий спір. Фактична ширина земельної ділянки по [ADDRESS] зі сторони провулку Сонячного становить 20,58 м, що перевищує 20 м, які зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку. Роз'яснено, що вирішити спір можливо лише в судовому порядку із залученням відповідних фахівців. Посилаючись на порушення відповідачем його права власності на земельну ділянку, гідності та втрату здоров'я, які виразились у вимушених незручностях із-за знаходження огорожі та бетонно-цегляного фундаменту загородки для птиці на земельній ділянці позивача, неможливості зведення тимчасових чи постійних господарських будівель, перешкоді у висадженні багаторічних насаджень для власних потреб, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10 240 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 653 грн. 63 коп. Під час судового розгляду справи [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання відновити межу між земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог за зустрічною позовною заявою [PERSON] зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 04 квітня 2005 року та рішення Олександрійського міськрайонного суду від 12 квітня 2005 року по справі 2-2477/2005 вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Також є власником земельної ділянки площею 0,1 га, відведеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, розташованої за цією ж адресою (кадастровий номер [NUMBER]), право власності на яку набуте на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 лютого 2015 року. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки по [ADDRESS], вона по лінії «А»-«Г» межує із земельною ділянкою по [ADDRESS], власником якої є [PERSON] При встановленні в натурі межі між земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] та земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] було виявлено, що існуючий між ним паркан знаходиться не на встановленій межі, а зміщений по лінії «А»-«Б» на 1,2 м від межового знаку (точка 1) в бік земельної ділянки [PERSON], а по лінії «Г»-«В» паркан зміщено в бік земельної ділянки [PERSON] на 0,7 м від межового знаку (точка 4). Так, як при встановленні меж земельних ділянок виявилося, що паркан знаходиться не на встановленій межі, сторони домовились навесні переставити паркан у відповідності до земельно-кадастрової документації. На підставі ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України представник попередньої власниці земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] зверталася до Олександрійської міської ради з приводу порушення межі, на що їй була надана відповідь, що погоджувальною комісією по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування громадян встановлено, що між власниками земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] дійсно присутній межовий спір. Фактична ширина земельної ділянки по [ADDRESS] зі сторони провулку Сонячного становить 20,58 м, що перевищує 20 м, які зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку. Роз'яснено, що вирішити спір можливо лише в судовому порядку із залученням відповідних фахівців. [PERSON] вважає, що [PERSON] порушує її права, як власника земельної ділянки, відмовляючись в добровільному порядку звільнити захоплену ним частину її подвір'я та відмовляючись відновити межу шляхом встановлення паркану у відповідності до земельно-кадастрової документації. Тому вважає, що її право підлягає захисту в судовому порядку шляхом усунення перешкод в реалізації нею права власності, а саме в зобов'язанні [PERSON] демонтувати частину паркану і відновити тверду межу між земельними ділянками сторін. В зв'язку з порушенням, на думку [PERSON], [PERSON] її права власності, в тому числі права користування майном (земельною ділянкою), а також інших негативних наслідків, зокрема вимушених незручностей із-за знаходження огорожі на її земельній ділянці, неможливості капітального будівництва паркану одного типу вздовж всієї її земельної ділянки зі сторони провулку Сонячного, неможливості насадження багаторічних рослин, переживанні через постійні сварки та конфлікти, вважає, що [PERSON] їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 20 000 грн. Ухвалою від 24 лютого 2017 року за клопотанням представника [PERSON] у справі була призначена земельно-технічна експертиза. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги , зокрема і в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн, вказавши, що у позовній заяві стосовно стягнення із [PERSON] моральної шкоди в розмірі сорок тисяч грн допущена описка, вимоги зустрічного позову не визнав. Пояснив, що межа між їхніми земельними ділянками була встановлена у 1993 році предстаниками міської ради. Коли почали будувати будинки, сусід [PERSON] неправильно побудував фундамент. Тоді він з [PERSON] домовились про встановлення межі зі зміщенням огорожі і встановили так на деякий період, щоб [PERSON] міг здати в експлуатацію будинок. У 1994 році він з [PERSON] переставили паркан таким чином, що [PERSON] захопив частину його земельної ділянки, а він, [PERSON], його. До 2015 року огорожа була в такому стані у виді сітки-рабиці. Після 2010 року відповідач по первісному позову [PERSON] користувалася захопленою ділянкою і у 2015 році почали ставити паркан, після чого між ними почались суперечки. Він, [PERSON], встановив новий паркан згідно супутниковим даним і кадастровим документам. Між будинками зі сторони фасаду дві огорожі, а зі сторони городу стоїть паркан [PERSON] із захватом його ділянки на 2,5 м. Він, [PERSON], на теперішній час не має доступу до точки його ділянки через паркан відповідача по первісному позову. Він захватив у [PERSON] 58 см її земельної ділянки, а вона захопила його город на 2,5 м. З 2015 року між ними постійні суперечки з приводу земельної ділянки. Він не хоче добудовувати паркан до провулку Сонячному, оскільки [PERSON] не хоче забрати огорожу з його городу. З висновком експерта не погоджується, однак, не пояснив, в чому саме невідповідність висновку експерта вимогам законодавства, вважає, що встановив свій паркан правильно. Моральну шкоду мотивує тим, що найманці відповідача нанесли йому тілесні ушкодження, у нього постраждала нервова система, відповідач зі своєю родиною тероризує його. Відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову [PERSON] вимоги первісного позову не визнала, підтримала вимоги зустрічного позову. Пояснила, що вона придбала будинок [ADDRESS]. Коли почали оформляти документи, [PERSON] не погоджувався з межами земельної ділянки і вона ніяк не могла оформити землю призначену для обслуговування будинку. У 2015 році вона почала ставити новий капітальний паркан, після чого почався скандал. Вона неодноразово пропонувала [PERSON] врегулювати спір, але він не погоджувався. Вона поставила свою огорожу на тій межі, на якій стояла стара. Якщо вона поставить паркан по межовим знаками, межа буде примикати до фасаду будинку, що порушить норми ДБН і вона не зможе обслуговувати будинок. Хвіртка та ворота будинку [PERSON] знаходяться на її, [PERSON], земельній ділянці. Коли будували новий паркан, його поставили по старій межі. Вона купила недобудований будинок, але його конфігурацію не змінювала. Для неї непосильно з фінансового боку поставити новий паркан. Представник [PERSON] вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини у зустрічному позові. У задоволенні первісного позову просив відмовити, посилаючтсь на технічну документацію виготовлену на земельну ділянку громадянина [PERSON], з якої, на його думку, вбачається, що [PERSON] ніяким чином не було порушено права [PERSON], оскільки тверда огорожа, яку просить демонтувати [PERSON] була встановлена іще у 2009 році колишніми власниками будинку його довірителя і [PERSON] не має до неї ніякого відношення. Суд, вислухавши сторони, представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги первісного позову та вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню частково. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції ЦПК України від 03 жовтня 2017 року № 2147-ІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку та земельної ділянки площею 0,1 га по [ADDRESS] згідно договору дарування жилого будинку, незакінченого будівництвом, та рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2012 року у справі № 1118/5675/12. Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 8 - 11). Згідно кадастрового плану зазначеної земельної ділянки по лінії «2»(координати х-5387015,8900, у-4345501,3130)-«3»(координати х-5386968,4340, у-4345485,5670) вона межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до акту встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки від 24 грудня 2014 року межі земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], було встановлено в натурі і погоджено з власниками суміжних земельних ділянок, в тому числі з представником попереднього власника земельної ділянки [PERSON] [PERSON] (а.с. 12). Відповідачу по первісному позову, позивачу по зустрічному позову [PERSON] належить будинок по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2005 року та рішення Олександрійського міськрайонного суду від 12 квітня 2005 року, а також земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно кадастрового плану зазначеної земельної ділянки по лінії «1»(координати х-5387015,8900, у-4345501,3130)-«4»(координати х-5386968,4300, у-4345485,5660) вона межує із земельною ділянкою по [ADDRESS]. 15 січня 2014 року представник [PERSON] [PERSON] зверталась до Олександрійської міської ради щодо земельного спору між власником на той час земельної ділянки по [ADDRESS], м. Олександрії [PERSON] та власником земельної ділянки по [ADDRESS], м. Олександрії [PERSON] Листом від 22.01.2014 року № 19 Олександрійська міська рада повідомила, що погоджувальною комісією по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування громадян встановлено наявність межового спору між власниками земельних ділянок по [ADDRESS], та по [ADDRESS], визначено, що ширина земельної ділянки по [ADDRESS] зі сторони провулку становить 21,7 м, що перевищує 20 м, які зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку. Фактична ширина земельної ділянки по [ADDRESS] зі сторони провулку становить 18,44 м, що менше 20 м, які зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку. Вирішити спір можливо лише в судовому порядку із залученням відповідних фахівців. Згідно висновку експерта № 17-377,378 судової земельно-технічної експертизи, фактично існуючі межі земельних ділянок по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) та по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) в м. Олександрії Кіровоградської області не відповідають межам, встановленим правовстановлюючими документами, та документації із землеустрою на ці земельні ділянки. Власник домоволодіння по [ADDRESS], тобто [PERSON], збільшив розмір земельної ділянки по фасаду на 0,75 м та збільшив довжину земельної ділянки на 2 м (згідно додатку № 2 - на 1,94 м, оскільки межа (відстань) між точками «1» і «5» відповідно до кадастрового плану земельної ділянки становить 50,02 м, (а.с. 11, 87). При цьому площа земельної ділянки стала 1000,96 кв.м, що на 0,96 кв.м більше площі, вказаної у Державному акті та у технічній документації. Власник домоволодіння по [ADDRESS], збільшив розмір земельної ділянки по задній межі на 0,8 м. при цьому, площа земельної ділянки стала 1001,32 кв.м, що на 1,32 кв.м більше площі, вказаної у Державному акті та у технічній документації. Для вирішення межового питання експерт пропонує власникам земельних ділянок по [ADDRESS], та [ADDRESS], встановити тверду огорожу, яку необхідно встановити за рахунок кожного власника, оскільки кожний власник порушив відповідні межі своєї земельної ділянки. Оскільки ця тверда межа фактично встановлена (незавершена огорожа до 4 м до фасаду на фото 1, 3, 11) експерт пропонує власнику домоволодіння по [ADDRESS], додати земельну ділянку, яку фактично він займає (площею 1000,96 кв.м), що фактично приблизиться до земельної ділянки, яка вказана у технічному паспорті домоволодіння за 29 липня 2003 року. Власнику домоволодіння по [ADDRESS], експерт пропонує надати земельну ділянку, що він фактично займає, та земельну ділянку, яка існує між огорожами площею 32,62 кв.м. Загальна площа в даному випадку буде дорівнювати 1033,8 кв. м. В даному варіанті відстань між житловим будинком по [ADDRESS], стане 1,2 м, що відповідатиме нормам ДБН 360-92** Містобудування «Планування і забудова міських і сільських поселень», п.п. 3.25*. У власника домоволодіння по [ADDRESS], біля огорожі відсутні забудови, що не стане на заваді такому розподілу. В якості альтернативи експерт пропонує поділити незайняту ділянку порівну та перенести існуючу тверду межу на 0,6 м за рахунок кожного власника домоволодінь. Внаслідок цього площа земельної ділянки по [ADDRESS], буде дорівнювати 1017,26 кв.м, а земельної ділянки по [ADDRESS], - 1017,49 кв.м. Суд вважає варіанти вирішення межового питання, запропоновані експертом, неприйнятними, оскільки вони припускають включення до земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], самозахваченої земельної ділянки площею 34,726 кв.м (1,94 м х 17,9 м), яка знаходиться у володінні [PERSON] внаслідок збільшення довжини його земельної ділянки на 1,94 м. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У відповідності до ч. 2, п. б ч. 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 373 ЦК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, для приведення межі між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] в стан згідно земельно-кадастрової документації [PERSON] необхідно демонтувати паркан по пров. Сонячному зі сторони земельної ділянки по [ADDRESS] на 0,75 м до точки «2» (координати х-5387015,8900, у-4345501,3130) згідно кадастрового плану земельної ділянки № [NUMBER] та встановити тверду межу (паркан) по лінії точка «2» (координати х-5387015,8900, у-4345501,3130) - точка «3» (координати х-5386968,4340, у-4345485,5670) (а.с. 11). [PERSON] необхідно демонтувати паркан зі сторони земельної ділянки по [ADDRESS] на 0,8 м до точки «4» (координати х-5386968,4300, у-4345485,5660) згідно кадастрового плану земельної ділянки № [NUMBER] та відновити тверду межу (паркан) по лінії точка «1» (координати х-5387015,8900, у-4345501,3130) - точка «4» (координати х-5386968,4300, у-4345485,5660). Доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що в разі встановлення паркану по межовим знаками, межа буде примикати до фасаду будинку, що порушить норми ДБН і вона не зможе обслуговувати будинок, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відстань від краю її будинку зі сторони провулку Сонячного до земельної ділянки [PERSON] на теперішній час становить 1,21 м (а.с. 87). В разі переміщення [PERSON] паркану на 0,75 м дана відстань відповідно збільшиться. Відстань від найбільш виступної конструкції стіни будинку [ADDRESS] до межі із земельною ділянкою по [ADDRESS], складає 0,8960 м, що менше передбаченого п.п. 3.25* ДБН 360-92** Містобудування «Планування і забудова міських і сільських поселень» 1 м, однак питання щодо переміщення межі в даній точці не є предметом даного спору. Крім того, [PERSON] не наведено варіантів компенсації власнику земельної ділянки по [ADDRESS], [PERSON] втрати частини земельної ділянки в разі перенесення межі (паркану) на 0,1 м від найбільш виступної конструкції стіни будинку [ADDRESS] в бік земельної ділянки по [ADDRESS]. Доводи представника [PERSON] про непричетність його довірителя до порушення прав [PERSON] з посиланням на технічну документацію виготовлену на земельну ділянку належну громадянину [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки спір, який виник між сторонами стосується не межі земельних ділянок зі сторони городу, а межі між будинками, та із пояснень сторін у справі та висноку експерта було встановлено, що і [PERSON] і [PERSON] були допущені порушення прав один одного, як землевласників. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи [PERSON] про те, що порушенням [PERSON] його права власності на земельну ділянку, гідності та втрату здоров'я, які виразились у вимушених незручностях із-за знаходження огорожі та бетонно-цегляного фундаменту загородки для птиці на земельній ділянці позивача, неможливості зведення тимчасових чи постійних господарських будівель, перешкоді у висадженні багаторічних насаджень для власних потреб, внаслідок чого йому завдана моральна шкода, суд вважає такими, що не підтверджені належними доказами, оскільки [PERSON] не надано доказів того, що він відчував вимушені незручності із-за знаходження огорожі на його земельній ділянці, мав намір звести тимчасові чи постійні господарські будівлі або висадити багаторічні насадження для власних потреб. Також [PERSON] не надано доказів втрати здоров'я через дії [PERSON] чи приниження його гідності з її боку. Також, на думку суду, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено наявність вимушених незручностей із-за порушенням [PERSON] її права власності, в тому числі права користування майном (земельною ділянкою), а також інших негативних наслідків, зокрема із-за знаходження огорожі відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на її земельній ділянці та переживанні через постійні сварки та конфлікти. Також не доведено намірів капітального будівництва паркану одного типу вздовж всієї її земельної ділянки зі сторони провулку Сонячного, намірів насадження багаторічних рослин. Крім того, позивач по первісному позову [PERSON] просить стягнути з відповідача по первісному позову [PERSON] судові витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, у сумі 10 240 грн. 00 коп. (3 200 х 40 % х 8, де 3 200 грн. - мінімальна заробітна плата на 2017 рік, 8 годин - час, затрачений на підготовку та написання позовної заяви). Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який діяв на момент звернення [PERSON] з позовною заявою та уточненням до позовної заяви і втратив чинність 15 грудня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат [PERSON] надано договір № 3/NP про надання юридичних послуг від 04 липня 2016 року, копію акта виконаних робіт № 1 до договору № 3/NP від 04 липня 2016 року про надання юридичних послуг, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт складає 4 964 грн., затрати часу - 8 годин, та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 14 від 04 липня 2016 року, згідно якої [PERSON] за договором про надання юридичних послуг № 3/NP від 04 липня 2016 року сплачено 4 964 грн. 00 коп. Отже, суд вважає доведеними витрати позивача [PERSON] на оплату правової допомоги тільки в розмірі 4 964 грн. 00 коп., які підтверджені документально і підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Згідно зі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] та зі [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 653 грн. 60 коп. з кожного. Витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи суд вважає за необхідне покласти на сторони у справі в рівних частках (пропорційно до задоволених вимог), оскільки згідно висновку експерта порушення прав землевласників було здійснено, як [PERSON] так і [PERSON] Тому із [PERSON] підлягає до стягнення на користь [PERSON] 2673 грн (а.с. 76).

Outcome: partial