Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг у сумі 3000,00 гривень. Свої вимоги обґрунтував тим, що надав останній позику у розмірі 3000,00 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути до 25 липня 2013 року, надавши відповідну розписку, що датована 08 липня 2013 року. Однак, в обумовлений строк, тобто до 25 липня 2013 року і до дня звернення до суду сума позики залишена не повернутою, як і залишились без реагування звернення позивача, щодо виконання зобов'язань і повернення боргу. За таких обставин, позивач просить стягнути із відповідача борг, сума якого складає 3000,00 гривень, а також судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позов повністю, просить суд задовольнити вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що дійсно позичала кошти в розмірі 3000,00 гривень у [PERSON], але частково повернула позивачеві гроші, залишилася винна лише 500 гривень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного. Із наданої суду розписки датованої 08 липня 2013 року та поясненні відповідача в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 3000,00 гривень і зобов'язалася повернути їх до 25 липня 2013 року. Аналізуючи зміст вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві 3000,00 гривень, а відповідач у свою чергу зобов'язався повернути зазначені гроші в строк до 25 липня 2013 року, однак не зробила цього, що підтверджується наявністю оригіналу розписки у позикодавця. Доводи відповідача про часткове погашення позики, в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження доказами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад змагальності цивільного судочинства, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved