Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди завданної внаслідок приниження честі та гідності. В первинному позові зазначив, що [PERSON] по сусідству з його сімєю проживає відповідач [PERSON], який нещодавно написав неправдиву заяву до правоохоронних органів, у тому, що позивач [PERSON] стріляв в нього з пістолета. Та це не було підтверджено свідком якого він вказав у заяві. А також на позивача не була відкрита кримінальна справа, дільничний інспектор повідомив що заява виявилась неправдивою. Тому дії [PERSON] підпадають під ч.1 ст.383 КК України. Виходяи з положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завдано в наслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у: приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В наслідок протиправних дій його сусіда в позивача почались часті конфлікти з родиною та проблеми у навчальному закладі. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема : у приниженні честі та гідності, престижу або ділової репутації, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В наслідок завданого позивачу злочину, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 6000 (шість тисяч) грн., оскільки, в наслідок злочину [PERSON] отримав тяжку моральну і психічну травму, що супроводжується порушенням нормального ритму життя. [PERSON] раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, до того ж навчаюся на правознавчому відділенні, у коледжі, тож ця заява принижує його престиж та ділову репутацію, як майбутнього юрист, тому позива звернувся до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його законний представник [PERSON] позов підтримали та зазначили, що в провадженні Вінницького РВ УМВС перебувала перевірка заяви [PERSON] від 08.09.2014р. зареєстрована 01.10.2014р. за якою той обвинуватив [PERSON], який на той час був неповнолітнім у скоєнні злочину, а саме, в тому що він стріляв з рушниці в сторону будинку [PERSON] та хотів зашкодити йому. В подальшому відповідачем була подана заява до прокурора Вінницького району від 10.11.2014р. зареєстрована 11.11.2014р. з аналогічним звинуваченням. В наслідок даних заяв, які є наклепом була проведена перевірка та за висновком встановлено, що події злочину не було і вина [PERSON] не доведена. Оскільки відповідачем було подано заяву з неправдивою інформацією постраждала репутація позивача, та було порушено його честь та гідність. Моральну шкоду нанесену цім порушенням позивач оцінює в 6000 грн., судові витрати складають 487,20 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та зазначили, що позов [PERSON] є наклепом. Між сторонами існує конфлікт, який дійсно був предметом перевірки у Вінницького РВ УМВС. Відповідач зазначив, що у день події бачив та чув, що було здійснено постріл з вікна будинку сімї позивача в бік його будинковолодіння, коли він заходив до літнього душу і впевнений у цьому. З приводу даної події ним і була подана заява у міліцію. Міліцією було злійснено перевірку та винесено висновок. Він впевнений, що постріл скоріш за все здійсним [PERSON] Вчинення неправомірних дій щодо позивача не визнає та просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд встановив наступне: 01.10.2014р. Вінницьким РВ УМВС у Вінницькій області було прийнто заяву повідомлення про вчинення кримніального правопорушення від [PERSON] датовану 08.09.2014р. У тексті даної заяви [PERSON] повідомив, що близько 22 год.55 хв. 24.05.2014р. коли він заходив до літнього душу безпосередньо до нього було здійснено пострли з вікна горища домоволодіння яке належить сімї [PERSON]. На думку заявника цілю даних пострілів був він, але кулі влучили в під навіс, який знаходився на відстані 1-2 м. від заявника. Також повідомив, що 28.08.2014р. близько 22 год. 30 хв. в нього знову хтось стріляв із домоволодіння його сусідів [PERSON] в той час коли він вимикав освітлення на електроопорі, яка знаходиться біля паркану [PERSON]. Заявник зазначив, що напевно може стверджувати що всі постріли здійснювалися із домоволодіння [PERSON] пістолетом, яким по ньому 31.12.2013р. тричі стріляв [PERSON]. З тексту даної заяви вбачається, що заявник не вказує конкретну особу, яку підозрює чи вважає винною у здійсненні даних пострілів. В подальшому в ході перевірки по даній заяві було опитано [PERSON],[PERSON], [PERSON] 22.10.2014р. за висновком ДІМ СДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] розгляд заяви було припинено оскільки свідків і очевидців, які могли підтвердити обвинувачення [PERSON] не встановлено. Таким чином, судом було зясовано, що предметом даної перевірки були події від 31.12.2013р., 24.05.2014р. та від 28.09.2014р. по яким було досліджено обставини можливої події кримінального правопорушення та причетність до неї [PERSON], а не [PERSON], якитй є сином [PERSON] [PERSON] по даним подіям не допитувався і його дії предметом перевірки взагалі не були. За заявою-повідомленням про скоєння кримінального правопорушення [PERSON] відповідач звинувачення відносно пугачова І.Ю. не висував та на його винність не вказував. За заявою [PERSON] поданою на адресу прокурора Вінницької області від 10.11.2014р. зареєстрованою 11.11.2014р. відповідач просить провести перевірку незаконних дій [PERSON], а перевірку за фактом неналежного розгляду працівниками Вінницького РВ УМВС його заяви про вчинення кримінального правопорушення, яке скоріш за все вчинив [PERSON], однак безпосередньо його винність не підтверджує. Право на оскарження дій правоохоронних органів, як органу державної влади регламентоване ст.49 Конституції України і не може бути розцінене судом як неправомірне, чи таке що порушує права чи законні інтереси громадян. Спірні правовідносини позивач просить розглядати, як порушення його честі та гідності виходячи з того, що діями відповідача його неправомірно було звинувачено у кримінального правопорушення, чим самим відповідачем також було скоєно злочині. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобовязана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Відповідно до ст. 28 Конституції кожен має право на повагу до його гідності. Вказане право знаходить своє відображення у ст.297 ЦК України, згідно нормативних положень якої кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. За ст.1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як встановлено судом, зі змісту дослідженої у суді заяви-повідомлення про скоєння кримінального правопорушення відповідача від 08.09.2014р. зареєстрованої 01.10.2014р. відповідачем обвинувачення в адресу позивача не висувалося. По факту його заяви було проведено дослідження і винесено постанову про припинення розгялду заяви. Право на звернення до правоохоронного органу з відповідним зверненням щодо перевірки наявності чи відсутності факту порушення законних прав та інтересів громаднина регламентується ст.3,19,22,55 Конституції України. Стаття 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод яку було ратифіковано Україною № 475/97-ВР від 17.07.97 гарантує, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Право на вираження своїх поглядів є відображеними у рішенні по справі «Хендисайд проти Великобританії» від 07.12.1976 р., в якому говориться, що свобода вираження думки являє собою одну з основних умов демократичного суспільства та є важливою умовою його прогресу та самореалізації кожного з його членів. Таким чином, право на вираження своєї думки, щодо тієї чи іншої думки є безумовним правом особи, тому виходячи з зазначених правових позицій заява відповідача від 10.11.2014р. з вираженням думки щодо можливої причетності до здійснення пострілів позивачем, не може розцінюватися судом як образа його честі та гідності, так як і здійснення кримінального правопорушення за ст.383 КК України. Таким чином судом встановлено, що жодне обвинувачення на адресу саме [PERSON] відповідачем не висувалося, за матеріалами перевірки покази у [PERSON] не відбиралися, законність його дій не досліджувалася і тому суд вважає недоведеним факт неправомірного звинувачення відповідачем [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення. Також суду є недоведеними і наслідки у вигляді порушення звичайного ритму життя позивача, негативні наслідки по місцю його навчання, та у відносинах позивача з членами родини. Таким чином, суд зважаючи на встановлені обставини, вважає недоведеним факт нанесення [PERSON] моральної шкоди завданої внаслідок порушення честі та гідності, неправомірним звинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, в звязку з чим позов до задоволення не підлягає. В звязку з відмовою у здоволенні позову до стягнення судові витрати не підлягають.

Outcome: dismissed