Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача - [PERSON] з належного йому житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування вимог в позові вказано, що позивач дозволив [PERSON] заселитися в будинок за вказаною адресою, який належить йому на праві власності, до вирішення питання про покупку відповідачем будинку. Однак, домовленості між ними щодо відчуження будинку не було досягнуто та [PERSON] добровільно відмовляється звільнити житловий будинок позивача. [PERSON] бажає продати будинок іншим особам, але не може це здійснити із-за проживання в ньому відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримує свої вимоги і просить виселити з належного йому житлового будинку [PERSON], яка там проживає з кінця серпня 2014 року, за його усною згодою до вирішення питання про покупку відповідачем цього будинку. Він підготував всі необхідні документи для продажу будинку, на їх виготовлення затратив певні кошти та строк цих документів збігає 15.01.2015 року, але відповідач не бажає купувати будинок, із-за надуманих підстав та добровільно не звільняє будинок. На цей час він знайшов інших покупців, але не може здійснити відчуження, так як [PERSON] проживає в будинку. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не прибула, за усним повідомленням її представника, по причині хвороби. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач не заперечує обставини безпідставного проживання нею у будинку, але вважає, що позивачем не здійснені всі необхідні дії для продажу будинку, тому вона відмовляється від покупки будинку. Фактично [PERSON] визнає позовні вимоги, але на цей час вона проживає з неповнолітньою донькою, яка навчається в школі в с.Дівнинському, тому представник позивача просить відстрочити рішення суду про виселення до 01 червня 2015 року, тобто, до закінчення навчального року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.319, ст.383 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, має право використовувати помешкання для власного проживання та на підставі ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, також, передбачене право власника житлового будинку користуватися ним для особистого проживання, розпоряджатися будинком на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 155 цього Кодексу жилі будинки, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком, крім випадків, установлених законодавством. В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАА № 581617 від 11.07.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24140657 від 11.07.2014 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON]. За усною домовленістю сторін [PERSON] з кінця серпня 2014 року стала проживати в будинку, що належить позивачу, який дозволив їй проживати до покупки нею вказаного будинку. У зв'язку з відсутністю між сторонами згоди про умови продажу будинку позивач просив відповідача звільнити його будинок, але [PERSON] відмовляється від виселення. Вказані обставини не заперечуються сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до даних довідки виконавчого комітету Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області №150 від 04.12.2014 року, [PERSON] дійсно з кінця серпня 2014 року з родиною (сином [PERSON], 1994 р.н., донькою [PERSON], 2007 р.н.) проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS]. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області 20.09.2006 року, довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи Приазовського РС УДМС України в Запорізькій області від 22.11.2014 року, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване в [ADDRESS] з 04 листопада 2006 року. Тобто, [PERSON] має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання та відсутні правові підстави для її проживання в будинку, належному позивачу. Із положень ч.4ст.29 ЦК України, ст.160 Сімейного кодексу України і Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за №2109/22421, слідує, що місцем проживання дитини віком до 10 років, є місце проживання батьків, зареєстроване в установленому порядку. Більш того, позовні вимоги не стосуються інтересів неповнолітньої дитини, мати не позбавлена батьківських прав, тому підстав для залучення органів опіки і піклування третіми особами у справі немає. Із цих підстав в даному судовому засіданні судом відмовлено представнику відповідача в задоволенні усного клопотання про залучення третьою особою орган опіки та піклування. Не підлягає задоволенню і усне клопотання представника відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду про виселення [PERSON], так як відстрочка виконання рішення суду до 01.06.2015 року суперечить інтересам позивача та порушує його право розпоряджатися своїм нерухомим майном. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає в будинку позивача без наявних на те правових підставах, що, відповідно до ч.3 ст.116 ЖК, є підставою для виселення [PERSON] із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. У зв'язку з викладеним, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити та виселити [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності, так як зазначений спосіб захисту права власності позивача на житловий будинок для усунення будь-яких перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном є виправданим.

Outcome: approved