Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати відповідачку не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07 серпня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області актовий запис № 212. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося і 19 лютого 2014 року шлюб було розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, а донька стала проживати з матірю, яка на даний час створює перешкоди у спілкуванні з дитиною. 18 лютого 2016 року рішенням суду з позивача було стягнуто аліменти на утримання дочки. В червні 2017 року позивач звернувся до відповідачки з листом, в якому черговий раз запропонував шлях добровільного вирішення конфлікту, який був ігнорований відповідачем. Для вирішення своєї участі у вихованні доньки мати позивача зверталася до Миргородської міської ради в особі Служби у справах дітей, але це спірне питання на даний час так і не вирішене, в звязку з чим позивач вимушений звертатись до суду. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-УІІІ) і відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Протокольною ухвалою суду від 12.01.2018 року справа розглядається в порядку загального позовного провадження (а.с.45). В судове засіданні позивач не зявився, до суду подав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві, справу просив розглядати у його відсутність, але при обовязковій участі його представника адвоката [PERSON] (а.с.27). Представник позивача, адвокат [PERSON] (а.с. 29-31) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали, пояснили, що ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач позивачу не чинила, останній сам не виявляв бажання зустрічатися з дочкою, при цьому вони не заперечували проти зустрічей батька з дитиною, але наполягали, щоб ці зустрічі проходили в присутності матері, оскільки дитина є малолітньою, батька не знає і зустрічі без матері суперечитимуть інтересам дитини. Також просили врахувати режим дня, вікові особливості дитини, яка потребує денного сну. Представник третьої особи Миргородської міської ради [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.33) в судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету Миргородської міської ради від 31.01.2018 року про визначення способу участі позивача у вихованні дитини та порядку побачень з нею, яким встановлено дні спілкування позивача з малолітньою [PERSON] кожну суботу, неділю з 10 години до 12 години за місцем проживання або перебування дитини, за попередньою домовленістю з матірю дитини та у її присутності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати і батько дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.19). 19 лютого 2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.11), подружні стосунки між сторонами припинились, малолітня дочка сторін залишилися проживати з матірю, що не заперечується сторонами. Згідно з ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченою частиною пятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування (рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради № 61/01-10 від 31.01.2018 року) [PERSON] був визначений спосіб участі у вихованні малолітньої дочки шляхом спілкування з нею щосуботи та щонеділі з 10 години до 12 години за місцем проживання або перебування дитини, за попередньою домовленістю з матірю дитини та у її присутності (а.с.54). Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Зазначене узгоджується із рекомендаціями Україні, висловленими ЄСПЛ, за наслідками ухваленого рішення 01.07.2017 р. у справі «М.С. проти України», який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, спілкування з дітьми і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Пріоритетом при цьому мають стати інтереси дитини. Також відповідно до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Вирішуючи питання про спілкування батька із донькою суд враховує, що позивач за місцем проживання характеризується позитивно, даних про те, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини немає. Суд вважає, що батько дитини має право на спілкування з нею, безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дитини. Тому слід створити умови для одночасного спілкування з дитиною обох з батьків. Зважаючи на те, що дитина має незначний вік, тривалий час не бачилася з батьком, враховуючи відносини, які склалися між позивачем та відповідачем та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що спілкування батька з дитиною доцільно обумовити обовязковою присутністю при цьому матері дитини, і вважає необхідним встановити позивачу наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з його дитиною - щосуботи та щонеділі з 1000 до 1200 години за місцем проживання або перебування дитини у присутності матері дитини, оскільки вважає, що саме такий порядок буде відповідати інтересам позивача та дитини. При цьому суд зауважує що в подальшому, в звязку зі зміною віку дитини та налагодженням з нею більш близьких відносин, позивач має право на визначення іншого порядку спілкування з дитиною. Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою суд зазначає, що такий обовязок відповідача передбачений ст.157 СК України і, відповідно до ст.159 СК України засобом усунення таких перешкод є визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, що і було зроблено судом, тому цю вимогу суд вважає зайвою і такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: partial