Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 13.09.2013 р. було укладено договір позики умови якого [PERSON] не виконуються. Зазначає. що за договором позики відповідач отримав через представника грошові кошти у розмірі 1 560,00 доларів США, що становило 12 469,08 грн. строком повернення до 13.12.2013 р. На підтвердження факту укладання договору відповідач надав розписку. Також 13.09.2013 р. між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу «Рено» д/н [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер № 2885. Станом на березень 2014 р. відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів. В результаті неналежного виконання умов договору позики у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 25 639, 27 грн., де 12 469,08 грн. сума основного боргу, штраф за несвоєчасне повернення коштів - 10 972,72 грн., інфляційні втрати - 162,10 грн., девальваційні витрати - 1 945,18 грн., 3% річних - 90,19 грн. За таких обставин позивач просить суд вилучити у відповідача автомобіль та передати в заклад [PERSON] предмет застави - автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 1994, що належить на праві власності [PERSON], комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт); звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 1994, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля [PERSON] з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, а також наданням [PERSON] всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, вартістю відповідно до договору застави 12 469,08 гривень, в рахунок погашення заборгованості в сумі 25 639,27 грн. за договором позики від 13.09.2013 р.; за рахунок коштів, одержаних від реалізації предмета застави задовольнити вимоги [PERSON] по договору позики від 13.09.2013 р. та стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач, його представник заперечували щодо задоволення позову. Представник [PERSON] пояснив, що договір позики було укладено між відповідачем та [PERSON], який діяв від імені позивача і саме ця особа має право вимоги до боржника. [PERSON] має статус підприємця і надає відповідні фінансові послуги. Просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] зазначив, що сума яку позивач вимагає стягнути є дуже великою, проте він бажає добровільно виконати умови договору. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 13.09.2013 р. між [PERSON], від імені якого діяв за дорученням діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 12 469,08 грн., що за курсом НБУ України на день укладення договору еквівалентно 1 560,00 доларів США. Договір укладено в письмовій формі, що підтверджується матеріалами справи і не оспорюється відповідачем, його представником. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов, згідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ,який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначення кількості речей. Як свідчать матеріали справи, і не заперечується відповідачем, 13.09.2013 р. [PERSON] надав розписку, відповідно до якої взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти в строк до 13.12.2013 р. За умовами договору позичальник мав повернути суму позики згідно до графіку частинами. Також, як вбачається з тексту договору, сторони домовились, що крім повернення позики позичальник відшкодовує позикодавцю знецінення суми позики внаслідок інфляції та девальвації гривні (п. 3.4. договору), сплачує за несвоєчасне повернення позики (чергової її частини) штраф у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (п. 5.2 договору) та з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За положеннями ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], 13.09.2013 р. та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер № 2885. Предмет застави оцінений сторонами в сумі 12 469,08 грн. В силу застави, відповідно до ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За умовами даного договору [PERSON] передав належний йому транспортний засіб - автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER] в заставу позивачу при цьому транспортний засіб на час дії договору залишився у користуванні заставодавця. Як пояснив в судовому засіданні позивач, його представник, [PERSON] не виконав умови договори позики, грошові кошти не повернув, а тому і звернулися до суду з відповідними вимогами. В свою чергу представник відповідача зазначає. що [PERSON] не має права вимоги, оскільки договір позики укладався [PERSON] з [PERSON] Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що мав доручення від позивача на укладанні від його імені договору, як позики так і застави. Сам свідок не є стороною договору, грошові кошти надані [PERSON] є власністю позивача. Відповідно до положень ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язання вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює , припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Як свідчить копія доручення, що його посвідчено ПНКМНО [PERSON], [PERSON] доручив [PERSON] представляти його інтереси як сторони позикодавця за договором позики, заставодержателя за договорами застави транспортного засобу, для чого наділив його правом в тому числі і укладання таких договорів. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести тв. обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про укладанні договору позики та договору застави транспортного засобу між позивачем та відповідачем та не приймає доводи представника [PERSON] про те, що стороною угод був [PERSON] Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу за приписами ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні доказів, які б свідчили про належне виконання з боку позичальника умов договору позики отримано не було. З наданим позивачем розрахунком, що його було перевірено в судовому засіданні, станом на день звернення до суду з позовом заборгованість відповідача перед [PERSON] за договором позики становить: 25 639, 27 грн., де 12 469,08 грн. сума основного боргу, штраф за несвоєчасне повернення коштів - 10 972,72 грн., інфляційні втрати - 162,10 грн., девальваційні витрати - 1 945,18 грн., 3% річних - 90,19 грн. Розмір заборгованості зазначений позивачем не оспорював ся в судовому засідання як відповідачем так і його представником. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. В свою чергу положеннями ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в своїй постанові від 06.03.2013 р. у справі № 6-10цс 13 зазначила, що нормами чинного законодавства заставодателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й продаж предмета такого обтяження шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Зважаючи на встановлені обставини, беручі до уваги положення чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині звернення стягнення на предмет застави: автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 1994, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля [PERSON] з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, а також наданням [PERSON] всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, вартістю відповідно до договору застави 12 469,08 гривень, в рахунок погашення заборгованості в сумі 25 639,27 грн. за договором позики від 13.09.2013 р. Вимога ж позивача щодо вилучення у відповідача автомобіль та передачі його в заклад [PERSON], разом з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), на думку суду задоволенню не підлягають у зв'язку із їх недоведеністю необхідністю вчинення таких дій в рамках стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет застави. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial