Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування завданих збитків. В обґрунтування позову зазначено, що 07.06.2018 року на автомобільній дорозі Пулини - Нова Борова [PERSON] , будучи погоничем, переганяла тварину - корову через дорогу поза спеціально відведеним місцем та не залучила відповідну кількість погоничів, щоб можна було направити тварину якомога ближче до правого краю дороги, чим створила перешкоду у русі автомобілю ВАЗ-21104 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок чого відбувся наїзд на корову, через що вказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 06.07.2018 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 340 гривень. Своїми неправомірними діями відповідач завдала шкоди майну позивача, а саме автомобілю ВАЗ-21104 д/н [NUMBER] , у зв`язку із чим він поніс збитки на відновлення пошкодженого автомобіля на загальну суму 17950 гривень. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 17950 гривень відшкодування матеріальної шкоди та понесені судові витрати. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.08.2020 року справу після повторного автоматизованого розподілу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. та призначено підготовче судове засідання. 10.11.2020 року, ухвалою суду, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 11.04.2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позивач [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, вказує, що ним було придбано у приватного підприємця [PERSON] запасні частини для виконання ремонту автомобіля на загальну суму 9950 гривень та сплачено приватному підприємцю 8000 гривень за виконання ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля. На підтвердження даних обставин додає товарний чек та акт на виконані роботи по ремонту автомобіля ВАЗ21104. Однак, з поданих доказів не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , які здійснювали продаж запчастин та ремонт автомобіля є приватними підприємцями та мають право проводити вказані торгівлю та ремонт, підписи даних осіб не завірені належним чином, ні в товарному чеку, ні в акті не зазначено дати їх складання. Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що обстеження автомобіля одразу після ДТП та належна (експерта) оцінка ушкоджень автомобіля не проводилась, позивачам не подано доказів, що придбані ним комплектуючі та виконані роботи по відновленню автомобіля саме після ДТП, а не після будь-якої іншої події чи фізичного зносу автомобіля. Вважає, що вказані позивачем збитки не відносяться до ДТП, яка мала місце 07.06.2018 року та для отримання належного і допустимого доказу доцільно провести судову автотоварознавчу експертизу. Відповідач просить суд, повністю відмовити у задоволені позову. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов. В судовому засіданні пояснив, що подані позивачем докази: акт та товарний чек не є належними та допустимими доказами, оскільки у них не зазначено дату їх складення, осіб які проводили комплектуючі та ремонт автомобіля не посвідчено належним чином та вони не є приватними підприємцями, не доведено причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно матеріалів справи, 07.06.2018 року о 11-10 годин на автомобільній дорозі Пулини - Нова Борова 45 кілометр, [PERSON] , будучи погоничем, переганяла тварину - корову через дорогу з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеним місцем та не залучила відповідну кількість погоничів, щоб можна було направити тварину якомога ближче до правого краю дороги, чим створила перешкоду у русі автомобілю ВАЗ-21104 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок чого відбувся наїзд на корову, через що вказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень, чим завдано майнову шкоду позивачу. Згідно з копією постанови Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 06.07.2018 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень (а.сп.5). Відповідно до копії товарного чеку, ПП [PERSON] сплачено - 9950 гривень за товари: бампер-1000 грн.; телевізор пер.панед-1400 грн.; стекло клей праймер-1100 грн.; фари-1100 грн.; капот-3500 грн.; завіси-250 грн.; лампочки-200 грн.; антифриз-100 грн.; корпус возд, решотка, резинки скла, реснички бампер, гофра - 1300 грн. (а.сп.6). Згідно акта на виконані роботи по ремонту автомобіля моделі ВАЗ 21104, ремонт автомобіля виконано на суму - 8000 гривень (а.сп.7). Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Враховуючи зміст статті 1166 ЦК України, цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіянні шкоди. Відтак, відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 9 вказаної постанови, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок вчиненого нею адміністративного правопорушення автомобіль ВАЗ-21104 д/н [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується копією постанови Володарського-Волинського районного суду Житомирської області від 06.07.2018 року (а.сп.5). Щодо відшкодування заданих збитків, суд враховує наступне. В матеріалах справи відсутні докази огляду автомобіля ВАЗ-21104, д/н [NUMBER] , з описом виявлених ушкоджень у результаті ДТП, яка сталася 07.06.2018 року та докази проведення відповідної (експертної) оцінки даних ушкоджень. Не подання зазначених доказів позбавляє суд можливості визначити дійсну шкоду, заподіяну власнику транспортного засобу при ДТП. Клопотань про проведення з цією метою судових експертиз до суду не надходило, а тому судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди позивач [PERSON] посилався на те, що ним у приватного підприємця [PERSON] було придбано запасні частини для виконання ремонту автомобіля на загальну суму 9950 гривень, та на те, що він сплатив приватному підприємцю 8000 гривень за виконання ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля ВАЗ-21104, д/н [NUMBER] . На підтвердження вказаних затрат позивач [PERSON] подав товарний чек та акт на виконанні роботи по ремонту автомобіля моделі ВАЗ21104. Зазначені докази суд оцінює критично, оскільки відсутні відомості, що особа, яка продавала комплектуючі для автомобіля, а саме, [PERSON] , та особа, яка проводила ремонт автомобіля, а саме, [PERSON] , являються приватними підприємцями та мають право проводити вказані торгівлю та ремонт. Крім того, вказані документи не відповідають вимогам щодо форми та змісту, оскільки вони не містять дати їх складання, підписи продавця запчастин та особи, яка проводила ремонт автомобіля, не завірені належним чином. Товарний чек на суму 9950 гривень та акт на виконані роботи по ремонту автомобіля моделі ВАЗ21104 на суму 8000 гривень, не підтверджують що придбані запчастин та виконані роботи по відновленню автомобіля саме після ДТП, яка сталась 07.06.2018 року за участі сторін, а не після будь-якої іншої події чи фізичного зносу автомобіля. Отже, враховуючи вказане вище, суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що витрати які поніс позивач на відновлення пошкодженого автомобіля мають безпосередній причинний зв`язок до ДТП, яка мала місце 07.06.2018 року за участі сторін. Крім того, розглядаючи справу, суд повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, що позивач є тією заінтересованою стороною, про яку йдеться в пункті 1 статті 5 ЦПК України. Із доданих до позовної заяви документів неможливо встановити чи позивач є власником автомобіля ВАЗ-21104 д/н [NUMBER] , який зазнав механічних пошкоджень відповідно до постанови суду від 06.07.2018 року (а.сп.5), оскільки доказів на підтвердження права власності матеріали справи не містять. Таким чином, [PERSON] не доведено, що шкоду завдано його майну, а також, не обґрунтовано, що між діями [PERSON] і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази щодо вимог позивача до відповідача про відшкодування завданих збитків, суд вважає їх необґрунтованими, недоведеними, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed