Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності. В судове засідання позивач та адвокат позивача не зявились, але надали заяву згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили справу слухати в їх відсутність. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] зареєстрували шлюб 25 червня 1983 року. За час сумісного проживання сторони приватизували житловий будинок по [ADDRESS] на всю сім'ю, в тому числі на дітей. 19 листопада 2008 року вказаний житловий будинок сторони продали, при оформленні договору купівлі-продажу у нотаріуса були присутні всі його співвласники - позивач [PERSON], третя особою [PERSON] та їхні діти. В той же день позивач [PERSON] з третьою особою [PERSON] придбали 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], яка складається з розташованих в житловому будинку - літ.«А» житлової кімнати - 2-1 (колишнє приміщення 2-1), житлової кімнати - 2-2 (колишнє приміщення 2-2), житлової прибудови - літ.«А1», веранди - літ.«а1», тамбуру - літ.«а2», загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м, літньої кухні - літ.«Б», котельні-бані - літ.«В», сараю - літ.«Г» у відповідачки [PERSON], угода оформлялась у нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідачка [PERSON] повідомила сторони, що житло нікому не продане, в оренду не передане та під арештом не знаходиться, після оформлення договору відповідачка [PERSON] отримала від сторін гроші, передала документи та ключі від будинку, після чого вони вселилися до нього та стали там проживати. Однак із отриманої 22 лютого 2012 року на запит адвоката відповіді позивачу [PERSON] стало відомо, що третя особа [PERSON] оформила договір дарування, що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 19.11.2008 року, договір посвідчений нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3900, крім того, до теперішнього часу право власності на себе не зареєструвала, власником придбаної частини житлового будинку є досі відповідачка [PERSON]. За договором дарування, ст.243 ЦК Української Радянської Соціалістичної Республіки в редакції 1963 року, одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. За договором купівлі-продажу (ст.224) продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Продаж майна відповідно до ст.228, проводиться за цінами, що встановлюються з погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. При укладенні договору (ст.339), продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на продавану річ (право наймача, право застави, довічного користування тощо). Таким чином, маються підстави для визнання договору дарування недійсним, оскільки відповідачка [PERSON] не передавала сторонам безоплатно у власність належну їй частину житлового будинку, сторони уклали договір купівлі-продажу частини житлового будинку, оскільки сторони досягли з відповідачкою згоди щодо всіх істотних умов договору. Позивач вважав, що дружина [PERSON] діяла в інтересах сім'ї та уклала договір купівлі-продажу частини будинку, зараз у вказаній частині будинку проживає третя особа [PERSON] та син позивача [PERSON], позивач [PERSON] проживає за іншою адресою. Згідно ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст.220 Цивільного кодексу України). Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України пунктом 13 та 14 своєї постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка була чинна на момент укладання угоди, зазначив: «роз'яснити судам, що мнима угода, тобто угода, укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, є в силу ч.1 ст.58 ЦК України недійсною, незалежно від мети її укладення. Оскільки сторони ніяких дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли, суд у таких випадках постановляє рішення тільки про визнання угоди недійсною без застосування будь-яких наслідків. Встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі.» Таким чином сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але відповідачка, як сторона договору, ухилилася від його нотаріального посвідчення. Це надає позивачу право визнати договір дарування недійсним, оскільки відповідачка [PERSON] не передавала сторонам безоплатно у власність належну їй частину будинку, в зв'язку з чим позивач просити суд визнати дійсним договір купівлі-продажу щодо 1/4 частини будинку, тобто половини придбаного сторонами житла. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved