Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] особисто та як законного представника малолітнього [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що влітку 2015 року він зареєстрував у належній йому квартирі [ADDRESS] свою сестру разом з її малолітньою дитиною в звязку з тимчасовим проживанням після розірвання шлюбу та необхідністю працевлаштуватися. З січня 2016 року [PERSON] разом з дитиною виїхала з квартири. На сьогодні вони проживають [INFO]. Особистих речей відповідачів в квартирі немає. Посилаючись на викладене позивач просить суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою №133 по вул. Філатова,10 в м. Сміла Черкаської області, шляхом визнання відповідачів особами, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява від його представника, в якій він просить розглядати справу у його і позивача відсутність, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не зявилася, але до суду надійшла заява від її представника, в якій він просить розглядати справу у його і відповідача відсутність. З позовними вимогами в частині стягнення витрат на юридичну допомогу не згідний так як позивачем не надано розрахунку обєму виконаних робіт при наданні адвокатом юридичних послуг. В своїй заяві представник відповідача також вказує, що позовна заява [PERSON] повністю переписана з попередньої позовної заяви в задоволенні якої було відмовлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року. Представник третьої особи в судове засідання не зявився хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON] 16 січня 2015 року за реєстровим №18 є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки АСББ Антей від 30.08.2017 за №317 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] і [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в листопаді 2016 року вже звертався до Смілянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 19 травня 2017 року по справі №703/4118/16-ц, 2/703/253/17 в задоволенні вказаного позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року по справі №22ц/793/1423/17 вищевказане рішення Смілянського міськрайонного суду від 19 травня 2017 року скасоване. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Підставою відмови в задоволенні позову стало те, що [PERSON] звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням послався на статті 71, 72 ЖК України. Водночас, позивач не є наймачем квартири, а відповідно до договору купівлі-продажу він є власником зазначеної квартири, а тому до даних правовідносин положення статей 71, 72 ЖК України не застосовуються. Також суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин і положень ст. 405 ЦК України, як було здійснено судом першої інстанції. Вказаним рішення апеляційного суду Черкаської області, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] з 21 листопада 2015 року зареєстровані в [INFO], що підтверджується довідкою ОСББ Світанок №58 від 28.09.2016, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Черкаській області від 28.11.2016. Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є братом і сестрою. Згідно актів мешканців будинку №10 по вул. Філатова в м. Сміла, [PERSON] та малолітній син не проживають у вказаній квартирі з січня 2016 року, не оспорює цього факту і відповідачка. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В звязку з цим, обставини встановлені рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року по справі №22ц/793/1423/17 не підлягають доказуванню в даній справі. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16. Крім цього, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В звязку з вищенаведеним та оскільки відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS], що створює перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд прийшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Також з відповідача належить стягнути судові витрати. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до квитанції позивач сплатив за подачу до суду позовної заяви судовий збір у розмірі 640 грн. Щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між позивачем і адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 12 липня 2017 року. Згідно акту виконаних робіт від 17 липня 2017 року виконавець повністю надав, а замовник прияв послуги, передбачені договором про надання правової допомоги від 12 липня 2017 року, а саме: знайомлення з документами та консультації правового характеру 1 год.; прослуховування аудіозаписів судових засідань 1 год.; формування позиції виходячи з аналізу судових рішень та підготовка до складання позовної заяви 1 год.; складання матеріалів позовної заяви і подача їх до суду 2 год. Згідно квитанції про оплату правової допомоги від 17.07.2017 року вартість послуг склала 2 000грн. Отже, адвокатом [PERSON] було витрачено 5 год. робочого часу. Вартість послуг склала 400 грн. за 1 год. роботи. Посилання представника відповідача на відсутність розрахунку наданої адвокатам правничої допомоги суперечить матеріалам справи, оскільки акт виконаних робіт містить повний перелік наданих послуг і їх вартість. Також посилання представника відповідача на те, що позовна заява [PERSON] повністю переписана з попередньої позовної заяви в задоволенні якої було відмовлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року є безпідставним, оскільки послуги адвоката в цивільній справі №703/4118/16-ц, не можуть бути повязані з послугами на правничу допомогу в даній справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640грн. і витрат на правничу допомогу. На підставі ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved