Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, який мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.11.2012 року, йому та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/2 частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1250 кв.м., яка перебуває в їхньому спільному користуванні. Добровільно поділити домоволодіння в натурі та встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не представляється можливим. Просить розділити між ним та відповідачем у справі зазначений житловий будинок та встановити порядок користування належною за будинком земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просять розділити житловий будинок та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно першого варіанту поділу, запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12.11.2013 року. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти розподілу будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою не заперечували, але просять здійснити розподіл відповідно до другого варіанту, запропонованого зазначеним висновком судової будівельно-технічної експертизи. Судом встановлені слідуючі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження майном, визначено ст. 317 ЦК України. Ст. 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох, або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 181 ЦК України. За відсутності згоди співвласників, спір вирішується судом. Рішенням Виконавчого комітету Генічеської міської ради №418 від 15.11.2012 року за [PERSON] та [PERSON] оформлено право власності на домоволодіння по [ADDRESS] в рівних долях. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого Генічеською міською радою 30.11.2012 року та свідоцтва про державну реєстрацію прав серії [NUMBER], виданого Генічеським ДБТІ 30.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних долях по 1/2 частини домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з господарськими спорудами, які розташовані по [ADDRESS]. Зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці загального користування площею 1250 кв.м., яка надана у користування позивачу та відповідачу згідно рішення Генічеської міської ради №149 від 16.05.21994 року, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.4), виданого Генічеським ДБТІ 21.12.2012 року. Оскільки між сторонами існує спір про розподіл (виділ майна), для вирішення зазначеного питання та питання про визначення порядку користування земельною ділянкою судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза, висновок від 12.11.2013 року №28. Вивчивши висновок експертизи, суд вважає, що можливо розділити домоволодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту №1 (а.с.51-53), з виділенням позивачу, який реально проживає в будинку та користується земельною ділянкою окремого житлового будинку літ «В» з відповідними господарськими будівлями та спорудами, оскільки цей варіант передбачає можливість для учасників спору вільно користуватися житловим будинком, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, на якій вони розташовані, не порушуючи прав та інтересів відповідача, який на час вирішення спору в домоволодінні не проживає, та прав та інтересів будь-яких інших осіб. Посилання відповідача в судовому засіданні на те, що другий варіант (а.с.68) поділу спірного майна не так суттєво зменшує розмір його частки у спільному майні, та що суд не перевірив чи може відповідач сплатити йому компенсацію за перевищення вартості виділеної йому частки майна, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно заяви позивача в судовому засіданні він взагалі відмовився від стягнення з відповідача будь-якої компенсації за перевищення вартості частки відповідача у спільному майні, в той же час повноважний представник відповідача запевнив суд про наявність у позивача можливості здійснити необхідні компенсаційні виплати позивачу. Згідно ч.2,4 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок, будівлі, споруди. Відповідно до ч.1 ст.158 ЗК України , земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Таким чином, вирішуючи спір по суті, із урахуванням позиції сторін у справі, та те що відповідач у справі [PERSON] в даний час проживає в спірному домоволодінні - будинку літ. «А», позивач в спірному домоволодінні фактично не проживає, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, та можливість розподілення між сторонами спірного нерухомого майна. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також вважає, що в зв'язку із розподілом домоволодіння та встановленням порядку користування земельною ділянкою, понесенні позивачем витрати, щодо сплати судового збору, квитанція №12107.308.1 від 26.06.2013 року, витрати на оплату судової будівельно-технічної експертизи, квитанція №281 від 09.10.2013р., які суд вважає належним чином обґрунтованими, слід стягнути з відповідача відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved