Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до\~\~Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», яким просив визнати незаконним та скасувати наказ № 275-01-к від 25.08.2016 про його звільнення, поновити на роботі на посаді модельника деревяних моделей 4 розряду ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і стягнути відшкодування моральної шкоди 10000 грн. В позові [PERSON] вказав, що з 1994 року він працював на ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» модельником деревяних моделей 4 розряду. Наказом № 275-01-к 25.08.2016 «Про звільнення [PERSON]М.» його було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України під час перебування його на обстежені у Вітовській центральній районній лікарні з 25.08.2016 по 26.08.2016, з приводу загострення хронічної втрати слуху (було встановлено діагноз «дробічна нейросенсорна втрата слуху», рекомендовано стаціонарне лікування), стаціонарно лікувався у Миколаївській обласній лікарні з 27.08.2016 по 06.09.2016 включно. З посиланням на ст. 40 КЗпП України та п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» позивач зазначив про те, що звільнення працівника під час тимчасової непрацездатності з ініціативи власника не допускається, виключення становлять два випадки, у разі повної ліквідації підприємства та незявлення працівника на робочому місці більш ніж чотири місяці. Крім того, [PERSON] в позовній заяві зазначив про позбавлення його адміністрацією відповідача права надати письмові пояснення при застосуванні до нього дисциплінарних стягнень наказами № 59-01-С від 20.07.2016 та № 63-01-С від 11.08.2016, крім того його не ознайомлювали під розписку з документами, що були підставою звільнення, в тому числі з наказами про застосування до нього дисциплінарних стягнень, не видавали копії документів про відсторонення від роботи, про застосування дисциплінарних стягнень навіть при зверненні до керівництва підприємства. В ході судового розгляду справи вимоги про стягнення моральної шкоди було залишено без розгляду. Представник\~позивача\~та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволені за їх безпідставністю та недоведеністю. В своїх запереченнях вона посилалась на те, що позивача було звільнено 25.08.2016 з посади модельника деревяних моделей 4 розряду цеху 5, на підставі виявлених фактів порушення трудової дисципліни, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором та Правил внутрішнього розпорядку підприємства, в період коли позивач не був тимчасово непрацездатний та не перебував у відпустці. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факти відмови позивача надавати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни, що були підставами дисциплінарних стяггень від 20.07.2016 р. та від 11.08.2016 р, та ознайомлення позивача з вказаними наказами та його відмову ставити підпис про дане ознайомлення. Пояснили, також, що при ознайомленні позивача з зазначеними наказами зауважень відносно того, що позивач не чує оголошуваний йому наказ від нього не надходило. З приводу пояснень свідків, відповідаючи на питаня суду, позивач зазначив, що повідомляв під час оголошення йому наказів про те, що погано чує, тому не зрозумів про що йому було оголошено наказ, не розписувався про ознайомлення з наказами про оголошення йому догани з цієї причини, з приводу пропонування написати пояснення щодо причин порушення трудової дисципліни, то останні йому надати не було запропоновано. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. У відповідності до ч. 1 , трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. При прийнятті на роботу сторони за взаємною згодою визначають зміст трудової функції працівника, керівник вправі запропонувати працівникові при прийнятті на роботу будь-який набір трудових обовязків, який не суперечить правовим нормам охорони праці і виробничої санітарії. Відповідно до вимог п. 3 ст. 40 КзпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо. Згідно досліджених в ході судового засідання наказів ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», актів, доповідних записок, допиту свідків, судом встановлено наступне. Наказом ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» № 275-01-К від 25.08.2016 «Про звільнення [PERSON]М.» на підставі виявлених порушень трудової дисципліни, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на позивача трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача, а також з урахуванням застосування до [PERSON] заходів дисциплінарного стягнення, згідно п. 3 ст. 40, ст. 147 КЗпП України, п. п. 7.2.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку, позивача було звільнено з посади модельника деревяних моделей 4 розряду цеху 5 ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект». Так, наказами відповідача № 59-01-С від 20.07.2016 «Про порушення трудової дисципліни в цеху 5» та № 63-01-С від 11.08.2016 «Про порушення трудової дисципліни в цеху 5» до позивача були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді оголошення доган. Згідно свідченням свідків - начальника дільниці [PERSON], старшого майстра дільниці [PERSON], начальника БТтаЗ [PERSON] та спеціаліста з питань кадрової роботи [PERSON], доповідних записок безпосереднього керівництва [PERSON], згідно актів від 21.07.2017 р., 11.08.2016 р. та від 12.08.2016 р. про ознайомлення з наказами відповідача позивача, про відмову від підпису на них та відмову надання письмових пояснень від 23.06.2016 р., 25.06.2016 р., 20.07.2016 р., 16.08.2016 р. судом встановлено наступне. [PERSON] відмовився виконувати свої безпосередні трудові обовязки передбачені його посадовою інструкцією, п., п. 3.1.1, 3.1.4, 3.1.5, 3.1.6, 3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, проходити передбачені п. 6.6. Положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, інструктажі з питань охорони праці. Позивача відповідачем було ознайомлено з наказами № 59-01-С від 20.07.2016 «Про порушення трудової дисципліни в цеху 5» та № 63-01-С від 11.08.2016 «Про порушення трудової дисципліни в цеху 5» шляхом зачитування наказів вголос керівництвом дільниці на якій [PERSON] працював в його присутності. Факт відмови позивача від підпису на наказах № 59-01-С від 20.07.2016 та № 63-01-С від 11.08.2016 та надання пояснень судом встановлено. Пояснення позивача про те, що він не почув накази про оголошення йому догани є недоведеними, так як не підтверджені свідками, а також є сумнівними з тієї причини, що в ході судового рознляду справи позивач неодноразово надавав пояснення, відповідав на питання, ставив питання, зауважень з приводу того, що він погано чує від нього не надходило, крім того, як вбачається зі скарги [PERSON] від 29.07.2016 р. наданої до прокуратури він посилався на ті обставини, що 21 липня 2016 р. йому було оголошено накази, акти, але свій підпис на зазначеному він не поставив, так як був з ними не згодний, що виключає можливість незнання змісту останніх. Обставина того, що позивачу на його вимогу не надавали накази про відсторонення його від роботи, про застосування до нього дисциплінарних стягнень є неспростованою і навіть визнаною відповідачем, проте передбачена трудовим законодавством процедура ознайомлення позивача з даними наказами була дотримана, а факт невидачі йому відповідних наказів не впливає на правомірність звільнення. За змістом ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Позивачем, в якості доказу своєї тимчасової непрацездатності, суду було надано копію листка непрацездатності серії АГЛ № 009498, яким підтверджено факт перебування позивачем на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній лікарні в період з 27.08.2016 по 06.09.2016. Крім того, позивач надав суду копію довідки та направлення на аудиограму [PERSON] виданих поліклінічним відділом Вітовської центральної лікарні 25.08.2016. Згідно з довідкою позивач 25.08.2016 у конкретний період часу цього дня відвідав лікаря. Згідно п. 1. 3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до п. п. 1.1, 1.3.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої N 455 зі змінами та доповненнями, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, який видається фізичним особам, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання Пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, визначені випадки видачі документів, якими встановлюється тимчасова непрацездатність. Отже, суд приходить до висновку, що довідка видана [PERSON] 25.08.2016 про відвідуванням ним в час з 9 години 00 хвилин до 10 години 00 хвилин та з 15години 50 хвилин до 16 години 10 хвилин лікаря поліклінічного відділення Вітовської центральної районної лікарні не є доказом його тимчасової непрацездатності, тобто неможливість явки його на роботу 25.08.2016 р. через хворобу є неводеною. Як вбачається з копії витягу з протоколу засідання профспілкового комітету від 19.08.2016 р. у приутності [PERSON] було надано згоду на його звільнення. Тому вбачається висновок про недоведеність позовних вимог і про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасуванні, як і у задоволенні похідних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, так як підстави звільнення зазначені в наказі від 25.08.2016 р. підтверджені наданими письмовими та іншими матеріалами справи.

Outcome: dismissed