Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом демонтажу цвяхів з дверей лазу на горище. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 07.06.1994 він є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS] . З 03.11.2000 [PERSON] є власницею іншої 1/2 частки даного будинку. Розподіл житлового будинку в натурі на дві ідеальні 1/2 частини між співвласниками не проводився, тому для обслуговування безпосередньо покрівлі житлового будинку, пічного обладнання та інших комунікацій, які знаходяться на горищі, влаштований доступ на горище через спеціально обладнаний дверний блок вхід та лаз на горище. До 2015 року жодних перешкод у доступі на горище в співвласників не було. Однак, 27.07.2015 відповідачка забила двері, що ведуть до лазу на горище, цвяхами, чим позбавила його вільного допуску на горище для обслуговування та проведення ремонтних робіт, очищення горища від снігу над належною йому часткою будинку. З метою врегулювання спору він неодноразово звертався до сільського голови с.Суботці Знам`янського району Кіровоградської області та до Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Однак, ці звернення та спроби врегулювати спір виявилися безрезультатними. Викладені обставини змусили його звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, вказавши, що відповідачка ніяких перешкод не чинила і не чинить. Відповідачка подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення нею перешкод у користуванні житловим будинком чи пошкодження його майна. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Договір купівлі-продажу від 07.06.1994 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2014 свідчать про те, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с.36-37, 38, 39). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки та протягом тривалого часу між ними виникають сварки з приводу поділу спільного майна та порядку користування ним, про що свідчать висновки та листи Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за 2015 рік (а.с.40, 41, 42, 43, 44, 45). У 2015 та 2016 роках позивач звертався до сільського голови с.Суботці Знам`янського району Кіровоградської області та просив допомоги у вирішенні питання усунення перешкод, які чиняться його сусідами [PERSON] та [PERSON] , у користуванні приміщенням для дров і горищем (а.с.46, 47). Реагуючи на звернення позивача, сільським головою с.Суботці Знам`янського району Кіровоградської області направлено [PERSON] листа від 26.01.2016 №02-22/32 з проханням надати доступ до горища [PERSON] та [PERSON] , про що повідомлено [PERSON] в листі від 26.01.2016 №Ко-3. Крім того, в даному листі повідомлено, що під час особистого спілкування сільського голови з [PERSON] , остання заявила, що доступ до горища вільний, а саме горище поділене навпіл, відповідно до житлової площі домоволодінь (а.с.48, 49). Фото-таблиці, які додані позивачем до позовної заяви, судом до уваги не приймаються, оскільки з їх дослідження не можливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, чи інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що не відповідає вимогам ч.1 ст.76 ЦПК України (а.с.50-57). Письмові докази, які додані відповідачкою до відзиву на позовну заяву, судом до уваги не приймаються, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування в даній цивільній справі, що суперечить вимогам ч.1 ст.77 ЦПК України (а.с.78-98). Статтею 15\~ЦК України\~встановлено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~має право\~на захист\~свого інтересу,\~який не\~суперечить загальним\~засадам цивільного\~законодавства.\~Згідно з\~ч.1\~ст.16\~ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частин 2, 3 та 4 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2, 3, 5 та 7 статті 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Так, під час розгляду справи встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено й сторонами не заперечується, що позивач та відповідачка доводяться один одному братом та сестрою, між ними склались неприязні стосунки та протягом тривалого часу між ними виникають сварки з приводу поділу спільного майна та порядку користування ним. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. За змістом п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч.1 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивачем, всупереч вимогам\~ст.81 ЦПК України,\~не надано будь-яких належних та допустимих доказів для підтвердження того, що відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні належним йому на праві спільної часткової власності майном житловим будинком [ADDRESS] , зокрема, горищем. Такі докази позивачем до позовної заяви не додані, не здобуті вони й під час розгляду справи. Матеріалами справи лише встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами тривають сварки з приводу поділу спільного майна та порядку користування ним. При цьому, матеріали справи не містять відомостей, які ж саме перешкоди чинила відповідачка на момент звернення до суду або чинить на даний час. Тобто, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог та не надано доказів на обґрунтування позовних вимог, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності цивільного процесу, передбачених ст.12 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, виходячи з того, що під час\~судового розгляду\~справи не\~здобуто доказів\~того,\~що діями\~відповідачки якимось\~чином було\~порушено право\~власності позивача\~або створено\~йому перешкоди\~в користуванні\~майном,суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.13, 15, 16, 317, 319, 355, 356, 386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed