Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, де вказав, що на підставі протоколу № 197705 від 15. 09. 2016 року проведення електронних торгів та акту державного виконавця про проведення електронних торгів від 04. 10. 2016 року він є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. Проте колишня власниця цієї квартири [PERSON] та її син [PERSON], який зареєстрованій в цьому приміщенні, з квартири виселятися відмовляються, з реєстрації не знялися, що створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом, та виселити їх. В судове засідання позивач та його представник за довіреністю [PERSON] не явилися, представник просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно до суду не явилися, про дату слухання справи сповіщені належним чином через свого представника адвоката [PERSON] заперечень проти позову не надали, про причини неявки не сповістили, і суд на підставі ст.. 223 ЦПК України розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] в порядку проведення електронних торгів, що підтверджено актом державного виконавця про проведення електронних торгів від 04. 10. 2016 року, копією свідоцтва приватного нотаріуса Дмитренко М. Р. від 07. 10. 2016 року, реєстровий номер 1835, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 16790199. На момент проведення електронних торгів та на теперішній час на реєстраційному обліку перебувають колишня власниця квартири - [PERSON] та її син [PERSON], який також зареєстрований у ній. На сьогоднішній день відповідачі з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знялися, приміщення не звільнили. Відповідачі вказані факти не оскаржили. Згідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на дане житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника відповідного будинку (квартири). Відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє її право та право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому права цього власника на збереження за ним права користування відчуженим нерухомим майном у подальшому. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. На сьогоднішній день відповідачі не мають самостійного права на вищевказане житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України). Отже у зв'язку з відсутністю на сьогоднішній день договірних відносин з [PERSON] як новим власником квартири, відповідачі втратили право користування нею, оскільки їх право є похідним від права приватної власності на дану нерухомість, яку вони відчужили на підставі договору. Таким чином, з припиненням права власності особи на жиле приміщення особа втрачає право користування цим приміщенням, тому є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 12. 12. 2017 року позовні вимоги [PERSON] про визнання електронних торгів щодо продажу спірної квартири недійсними залишені без задоволення, тому у відповідачів відсутні правові підстави перебувати у вказаному житловому приміщенні, отже їх перебування в квартирі визнається самовільним. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самовільно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Таким чином відповідачі підлягають виселенню з квартири, що належить на праві власності позивачу, без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved