Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 27.05.2013 р. між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 014-063615/13-00938-вкл-к у формі анкети - заяви, скороченої заяви - анкети та бюлетеню з встановленим кредитним лімітом 20 000,00 грн., відкриттям карткового рахунку та випуском платіжної картки з відсотковою ставкою за користуванням кредитом від 42 до 60 відсотків річних. Позивач фактично користувався грошовими коштами у межах ліміту до 15.07.2015 р., а саме до моменту коли операції а картковому банківському рахунку були зупинені банком. У період з дати укладення кредитного договору по дату зупинення операцій по рахунку, повернення грошових коштів відбувалось шляхом списання відповідної суми коштів, що перераховувалась на такий рахунок у якості заробітної плати ТОВ «Ай Ен Сі Сервіс», директором і співвласником якого був позивач. Водночас, договір банківського рахунку (розрахунково-касового обслуговування) Товариства з якого перераховувались кошти на картковий рахунок позивача був також укладеним з АТ «Банк «Фінанс та Кредит», тобто банком здійснював розрахунково-касове обслуговування підприємства, в якому позивач був співвласником (договір банківського рахунку № 14134 від 19.02.2007 р.). із застосуванням електронної платіжної системи «Клієнт-Банк» Товариство у квітні 2015 р., платіжним дорученням № 54 та 55 перерахувало на картковий рахунок позивача в якості його заробітної плати 5 309,04 грн., але, як згодом виявилось, банк, прийнявши доручення не здійснив його виконання. Лише 31.08.2015 р. позивач, з»ясовуючи обставини відсутності зарахування коштів на його картковий рахунок, отримав в паперовій формі копії платіжних доручень № 54 та 55 з відміткою банку про проведення платежів, які фактично на день подання позову не здійснені. Таким чином, внаслідок низки таких дій у позивача виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить на 02.09.2015 р. становить 21 094,23 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 1 094,23 грн. Станом на 25.09.2017 р. заборгованість позивача за кредитним договором перед банком, адміністратором або ліквідатором якого є Уповноважена особа Фонду, становить 66 532,50 грн. [PERSON] 28.09.2014 р. уклала з відповідачем договір про банківський строковий вклад в іноземній валюті №300937/197/99/7-15 строком на сім місяців з сумою вкладу (депозиту) в 9 240,00 доларів США. Загальна сума депозитних вкладів становить 22 350,88 доларів США. Дані кошти є об»єктом спільної сумісної власності і частка позивача у спільному майні становить 11 125,44 долари США. 22.12.2015 р. [PERSON] було подано банку кредиторську вимогу про визнання її кредитором за всіма договорами банківського вкладу. Зважаючи на викладене, з огляду на положення ст.ст. 3,16,598, 506 ЦК України, ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] просить суд припинити зобов»язаня за кредитним договором № 014-063615/13-00938-вкл-к від 27.05.2013 р., укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», адміністратором або ліквідатором якого є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Валендюк Владислав Сергійович, а також припинити зобов»язання за договорами про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/56304/1-14 від 18.04.2014 р. та № 300937/197/99/7-15 від 09.07.2015 р., укладених між дружиною позивача [PERSON], співвласником коштів за якими є позивач, та Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», адміністратором або ліквідатором якого є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Валендюк Владислав Сергійович , у зв»язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі на підставі статті 606 Цивільного кодексу України. 14.12.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Валендюка Владислава Сергійовича про припинення зобов'язань у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора і одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України було відкрито провадження, призначено її розгляд, відповідачам направлені копії позову з відповідними додатками, запропоновано надати свої заперечення та докази. 08.06.2018 р. у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.), з урахуванням думки представника позивача та представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та наявною заявою представника позивача, в судовому засіданні вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику ) сторін. Від представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представником вказано, що дійсно з позивачем було укладено зазначений у позові кредитний договір. З ТОВ «Ай Ен Сі Сервіс» укладено договір банківського рахунку № 14134 від 19.02.207 р. з якого перераховуються грошові кошти на картковий рахунок позивача. Також [PERSON] укладались з банком договори про банківські строкові вклади в іноземній валюті у 2014 та 2015 роках на загальну суму 22 250,88 доларів США. У позивача наявна заборгованість за кредитним договором. Дані обставини зазначені не заперечуються банком. На момент подачі позову відбувається ліквідації банку, згідно до положень Закону України «Про систем гарантування вкладів фізичних осіб». 13.01.2017 р. листом № 174-г [PERSON] звернувся до банку з платіжними дорученнями № № 54-58 від 22.08.2017 р. та № 59 від 10.09.2015 р. про перерахування коштів з поточного рахунку [NUMBER]. Банк повідомив про неможливість здійснити перерахунок коштів, з огляду на те, що діє процедура ліквідації. Крім того, зазначений рахунок, який належав ТОВ «Ай Ен Сі Сервіс» був закритий, а кошти перенесені на рахунок призначений для задоволення вимог кредиторів, як вимоги 8 черги кредитора. Які акцептовані у встановленому законом порядку. [PERSON] взагалі не звертався до банку з вимогами чи заявами про виплату йому коштів як новому кредитору чи визнання його кредиторських вимог. В період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог кредиторів здійснюються в порядку черговості відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв»язку із чим припинення зобов»язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку визначеного ст. 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не допускається. У спорах пов»язаних з виконанням банком, в якому запровадження процедура ліквідації, своїх зобов»язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших нормативно-правових актів України у таких правовідносинах, про що зазначив Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 р. у справі № 6-2001цс15. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 р. (справа № 333/4924/15ц) наголосив, що в період здійснення ліквідації банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватись в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв»язку із чим припинення зобо»язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону не допускається. Крім того, між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанії «Сіті Фінанс» 16.02.2018 р. укладено договір № 000321-b про відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014-063615/13-00938-вкл-ж від 27.05.2013 р. Від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відзив на позовну заяву не надходив. Заяву представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було залишено без задоволення. Дослідивши позовну заяву, відзив та надані сторонами докази, суд вважає, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується представником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що 19.02.2007 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ай Ен Сі Сервіс» було укладено договір № 14134 на розрахунково-касове обслуговування. Між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 27.05.2013 р. було укладено кредитний договір № 014-063615/13-00938-вкл-к на споживчі цілі строком на один рік з можливістю подальшої пролонгації з встановленим кредитним лімітом в 20 000,00 грн., відкриттям карткового банківського рахунку та випуску платіжної картки, з відсотковою карткою за користуванням кредитом від 42 до 60 відсотків річних (у формі анкети - заяви, скороченої анкети - заяви та бюлетеню). Як зазначено позивачем [PERSON] та не заперечується представником АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відзиві на позовну заяву, що повернення грошових коштів в межах ліміту здійснювалось позивачем шляхом списання відповідної суми коштів, що перераховувались на картковий рахунок у якості заробітної плати ТОВ «Ай Ен Сі Сервіс». Також, як свідчать матеріали справи, між [PERSON] та [PERSON], 20.04.2001 року було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві. Крім того, як вбачається з копії листа відповідача від 02.09.2015 р. на ім»я [PERSON], позивача проінформовано про те, що за кредитним договором № 014-063615/13-00938-вкл-к від 27.05.2013 р. існує прострочена заборгованість у розмірі 22 094,23 грн., з яких сума простроченої заборгованості за кредитним договором - 1094,23 грн. Позивач вказує на те, що його дружина укладала з відповідачем договори про банківський строковий вклад (депозит) у вересні 2014 р та в липні 2015 р. в іноземній валюті на загальну суму 22 250,88 доларів США та оскільки дані кошти є спільним сумісним майном. [PERSON] подала заяву до банку про визнання її кредитором у зв»язку із введенням у банку процедури ліквідації про визнання її кредитором банку. Отже, можливе припинення зобов»язання як за кредитним договором так і за договорами про банківський строковий вклад (депозит), укладених [PERSON], у зв»язку із поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Так, матеріали справи свідчать про те, що 18.09.2014 р. [PERSON] було укладено з АТ «Банк «фінанси та Кредит» договір про банківський вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті (договір - заява № 300937/56304/1-14) за умовами якого [PERSON] внесла до банку грошові кошти у розмірі 13 010,88 доларів США, а банк їх прийняв на строк до 18.04.2014 р., за процентною ставкою у розмірі 10,00% річних. Також [PERSON] з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» на 7 місяців в іноземній валюті (договір - заява №300937/19799/7-15) за умовами якого [PERSON] внесла до банку грошові кошти у розмірі 9 240,00 доларів США, а банк їх прийняв на строк до 09.02.2016 р., за процентною ставкою у розмірі 6,00% річних. 27.11.2017 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 5175 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора», відповідно до якого з метою виконання всіх заходів, пов»язаних з ліквідацією Публічного акціонерного товариства «Банк «фінанси та Кредит», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі пункту 2 частини п»ятої статі 12, частини першої статті 35, частини п»ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону, яким продовжено строки повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2019 року включно, продовжено повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича. 24.04.2018 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про делегування повноважень ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до якого з 06.04.2018 р. всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» делеговано Ірклієнко Ю.П. За наданими позивачем доказами, 29.12.2015 р. [PERSON] надала до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою визнати кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та перерахунку належних коштів на поточний рахунок, відкритий в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль». Як свідчать направлені в адресу суду представником АТ «Банк «Фінанси та Кредит» станом на 04.05.2018 р. у реєстрі кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО, міститься інформація: щодо включення кредиторської вимоги ТОВ «АйЕнСі Сервіс» від 29.12.2015 р. на суму 89 791 грн. 51 коп. віднесені до сьомої черги вимог кредиторів (довідка від 04.05.2018 р. № 3-243000/3851) ; інформація щодо включення кредиторської вимоги [PERSON] від 29.12.2015 р. на суму 422 152 грн. 73 коп. і віднесено до четвертої черги вимог кредиторів. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Як було встановлено в судовому засіданні в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває процедура ліквідації банку. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах - таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі за № 6-1123 цс16, постанова від 13.06.2016 р. Відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень здійснює, зокрема, повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Положеннями ст. 49 Закону визначені заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів, втому числі і визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення. При цьому, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Уповноважена особа визначається виконавчою дирекцією Фонду, згідно до ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа в своїй діяльності Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, як це вбачається з положень ч. 8 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В розмінні ж положень ст. положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. За приписами ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Беручи до уваги предмет спору, доказуванню підлягає та обставина, що позивач [PERSON], є зокрема, боржником і кредитором в одній особі. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, відповідно до положень ст. 509 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В свою чергу відповідно до ст. 1066 ЦК України а договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Необхідно наголосити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України. При цьому статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з тим, в силу ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні суд не може дійти висновку про те, [PERSON] є кредитором та боржником в одній особі за відсутність належних та допустимих доказів, про те, що на день розгляду справи останнього визнано у встановленого законом порядку кредитором банку та доказів того, що банк вважає позивача своїм боржником, відсутні також докази розміру боргу. Крім того, суд вважає за необхідно наголосити, що в розумінні положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які з огляду на правовідносини між сторонами є пріоритетними, припинити зобов»язання позивача, як третьої особи, не є можливим і з огляду на те, що відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у відповідній черговості. Нормами даного положення Закону не допускається, таку позицію виклав верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 р. у справі № 333/4924/15ц, припинення зобов»язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 53 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки задоволення вимог третьої особи має здійснюватись в порядку задоволення вимог кредиторів. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне і можливе відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed