Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Запоріжжя про визнання права на страхові виплати, зазначивши в позові наступне. Його батько, - [PERSON] помер 16.05.1975 р. внаслідок нещасного випадку на виробництві на шахті „Советская комбінату „Макіїїввугілля. На час смерті батька, йому виповнилось шість років. 27.08.1982 р. у віці 13 років він отримав побутову травму, внаслідок якої йому присвоєна 2 група інвалідності, з 1990 року він є інвалідом 3-ї групи з дитинства безстроково. Він неодноразово звертався до відповідача з приводу призначення йому страхових виплат у звязку з втратою годувальника, однак на його звернення відповідач відмовив йому у призначенні йому соціальної виплати з посиланням на те, що він на час смерті батька не був інвалідом, став інвалідом у 1982 році, тому не має права на відшкодування шкоди як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого на строк інвалідності. Просить суд визнати за ним право на страхові виплати у звязку зі смертю потерпілого його батька [PERSON] від нещасного випадку на виробництві відповідно до вимог Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування. У судовому засіданні позивач [PERSON] С,М. та його представник - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечує, пояснивши, що на час смерті батька позивача були чинними Правила відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з їх роботою, затверджені постановою [PERSON] Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 22.12.1961 р. № 483/25, п.10 яких визначено коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди в разі смерті потерпілого, - непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, а також непрацездатні особи, що не перебували на утриманні померлого, але мали на час його смерті право на отримання від нього утримання. За обставинами, викладеними в позові, на час смерті батька позивач не був інвалідом, тому не мав права на відшкодування шкоди як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого на строк інвалідності. Згідно з Законом України „Про загальнообвязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили страту працездатності від 23.09.1999 року № 1105-Х1Y право на страхові виплати мають тільки особи, право на виплати яких виникло після набрання чинності Закону, тобто після 01.04.2001 року. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 27.08.1982 року є інвалідом 3-ї групи з дитинства ( висновок МСЕК від 19.03.2012 р. № 90/3 про час настання інвалідності, а/с 11). Згідно з актом № 15 від 17.05.1975 р. про нещасний випадок на виробництві [PERSON], батько позивача, був смертельно травмований при виконанні робіт на шахті комбінату „Макіїїввугілля ( а/с 8). Позивач починаючи з 2009 року неодноразово звертався до відповідача з приводу призначення йому страхових виплат у звязку з втратою годувальника, на що відповідач відмовив йому у призначенні страхових виплат (а/с 12-24). Законом України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 р. № 1105-ХIY (далі Закон), який набрав чинності з 01 квітня 2001 року, передбачено, що страхові виплати, право на які настало до 01.04.2001 року, призначаються роботодавцем за нормативно-правовими актами, що діяли на дату настання такого права. На час смерті батька позивача [PERSON] були чинними Правила відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з їх роботою, затверджені постановою [PERSON] Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та [PERSON] Профспілок від 22.12.1961 р. № 483/25, п.10 яких визначено коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди в разі смерті потерпілого, - це непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, а також непрацездатні особи, що не перебували на утриманні померлого, але мали на час його смерті право на отримання від нього утримання. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на час смерті його батька - 19.05.1975 р. інвалідності не мав, тому у розумінні п.10 вищезазначених Правил відсутнє право позивача на відшкодування шкоди. Право на страхові виплати, які передбачені п.1 ст.41 Закону № 1105-ХIY, мають діти, які не досягли 16 років, діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти, мають особи, право на виплати яких виникло після набрання чинності Закону № 1105-ХIY, тобто після 01.04.2001 року. Відповідно до ч.1\~ст. 58 Конституції України\~закони та нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій\~статті 58 Конституції України, за якою дію і нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Тому, для застосування до зазначеного позивачем факту Закону № 1105-ХIY відсутні правові підстави, внаслідок чого позовні вимоги про визнання за позивачем права на страхові виплати у звязку зі смертю потерпілого його батька [PERSON] від нещасного випадку на виробництві відповідно до вимог Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed