Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до приватного підприємства «Артбудінвест» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.05.2012р. по 14.05.2015р. він працював у приватному підприємстві «Артбудінвест» (далі ПП «Артбудінвест») на посаді водія автотранспортних засобів та на посаді сторожа. Згідно наказу №67-к від 14.05.2015р. він був звільнений з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідач не розрахувався з позивачем по заробітній платі та не виплатив усі належні йому при звільненні платежі. Позивач звертався до відповідача із заявою з даного приводу, однак відповіді так і не одержав. Позивач вказує, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства, зокрема ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України, не виплативши йому усі суми, що належать йому до виплати при звільненні, а саме: заробітну плату в сумі 15954грн. 85коп. та компенсацію за невикористані 47 днів відпустки в сумі 3454,50грн. Крім цього, згідно положень ст.117 КЗпП України роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач вказує, що внаслідок невиплати йому зарплати, відповідачем завдано йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що він не міг нормально жити, у нього порушились життєві звязки та стосунки. У звязку з невиплатою йому коштів, він та його родина змушені були відмовляти собі в багатьох речах повсякденного вжитку, йому потрібні були додаткові зусилля для організації свого життя. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює в суму 4000грн. Вказує, що згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В добровільному порядку відповідач заборгованість по заробітній платі та повязаних з цим виплат не погасив, у звязку з чим позивач і звернувся до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути із ПП «Артбудінвест» на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 15954грн. 85коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, компенсацію за невикористану відпустку (47 днів) в сумі 3454грн. 50коп. та моральну шкоду в сумі 4000грн. У судове засідання відповідач ПП «Артбудінвест» повторно не зявився, неповідомивши про причини неявки, хоча належним чином двічі викликався у судове засідання. Однак, відповідач ПП «Артбудінвест» надіслав до суду документи, що витребовувались судом, а саме довідки про середню зарплату позивача, довідку про заборгованість по виплаті зарплати позивачу. Враховуючи вимоги процесуального закону, а також те, що позивач у судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи без участі відповідача в заочному порядку, тому суд ухвалив розглядати дану справу в заочному порядку згідно положень ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу директора ПП «Артбудінвест» від 25.05.2012р. №49-к [PERSON] був прийнятий на роботу в ПП «Артбудінвест» на посаду водія автотранспортних засобів. Згідно наказу по підприємству від 08.07.2014р. [PERSON] був переведений на посаду сторожа. Згідно наказу (розпорядження) керівника ПП «Артбудінвест» від 14.05.2015р. №АБИ-67-к трудовий договір із сторожем [PERSON] був припинений за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Кількість днів невикористаної відпустки становить 47 календарних днів. ПП «Артбудінвест» не виплатило позивачу усі суми, що належать йому до виплати при звільненні, а саме заробітну плату та компенсацію за невикористані 47 днів відпустки, чим порушило вимоги ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно довідки директора ПП «Артбудінвест» про заборгованість по зарплаті позивача встановлено, що заборгованість із виплати зарплати позивачу на момент звільнення становить 14843грн. 33коп. (сума вказана із урахуванням податків). А сума заборгованості 15954,85грн., що вказана позивачем, - не підтверджена належними доказами. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення невиплаченої зарплати підлягає до часткового задоволення на підставі підтверджуючих документів, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата в сумі 14843грн. 33коп. Згідно довідки про середню зарплату (дохід) [PERSON], що видана на запит суду ПП «Артбудінвест», середньоденна зарплата [PERSON] у 2015 році становила 103,25грн. Таким чином, компенсація за невикористані 47 днів відпустки позивачу має становити 4852,75грн. Однак, враховуючи вимоги процесуального закону (ст.11 ЦПК України) щодо того, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тому суд не повинен виходити за межі позовних вимог і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсація за невикористані 47 днів відпустки в заявленому розмірі: 3454грн. 50коп. Щодо інших позовних вимог суд вважає наступне. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавецьне доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Відповідач ПП «Артбудінвест» не спростував позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та не надав будь-яких доказів щодо відсутності вини власника або уповноваженого ним органу у невиплаті позивачу належних останньому виплат при звільненні, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку становить суму 5678грн. 75коп. (період невиплати належної зарплати з 14.05.2015р. по день ухвалення рішення суду 03.08.2015р.: травень 11 робочих днів, червень 20 робочих днів, липень 23 робочих дні, серпень 1 робочий день, а усього 55 робочих днів. Середньоденна зарплата позивача становила 103,25грн. Тому 103,25грн. х 55робочих днів = 5678,75грн). Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З позовних вимог вбачається, що у зв'язку з невиплатою позивачу заробітної плати, було грубо порушено трудові права позивача та йому була завдана моральна шкода, що виразилась, зокрема, у тому, що позивач не міг нормально жити, у нього порушились життєві звязки та стосунки. У звязку з невиплатою йому коштів, позивач змушений був відмовляти собі в багатьох речах повсякденного вжитку, йому потрібні були додаткові зусилля для організації свого життя. Враховуючи вимоги розумності і справедливості при вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та на користь позивача необхідно стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000грн. В решті вимог щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. З відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору, від сплати якого звільнений позивач, в сумі 249,76грн. (1% від суми задоволених позовних вимог). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині присудження виплат заробітної плати \~підлягає негайному виконанню в межах суми виплати за 1 місяць.

Outcome: partial