Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував у шлюбі, який 17 січня 2006 року розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з батьком та знаходиться на повному його утриманні, мати життям та здоров'ям дитини не цікавиться. Тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, але надав до суду заяву в якій вказав, що на позові наполягає, просить справу розглянути у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій вказав, що просить справу розглянути у її відсутність та підтримує вимоги позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 квітня 2008 року (а.с.7) відповідач у справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17 січня 2006 року (а.с.8) вбачається, що шлюб між позивач [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 28 березня 2013 року (а.с.9) з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 21 лютого 2018 року (а.с.12) в квартирі де проживає позивач [PERSON] з донькою [PERSON] створенні всі належні умови для виховання та проживання дитини. Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради 36 від 14 лютого 2013 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.17,18). Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 36 від 14 лютого 2013 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її доньки [PERSON] (а.с.21). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 22 березня 2018 року (а.с.22) позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої. Пунктом15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 вищевказаної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом встановлено та вбачається з наведених вище доказів, що мати не виконує своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини та життям дитини не цікавиться. Суд також бере до уваги, при винесенні рішення, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставинах. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп.. На підставі наведенного ст.164-166, СК України,

Outcome: approved