Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, змінивши та доповнивши який, просить зобовязати відповідача відшкодувати йому, [PERSON], моральну шкоду в розмірі 15 000,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним. Так, 04 квітня 2016 року приблизно о 12 годині, під час досудових переговорів, що проходили в приміщенні Малиновського районного суду на другому поверсі біля судової зали № 205 відповідач надаючи пояснення представнику позивача по справі [PERSON] поширював недостовірну інформацію про позивача, нібито останній протягом життя знущався над своєю покійною мачухою, підпалював її житло, лупцював її, позбавляв можливості нормального існування, одним словом - знущався. Свідками поширення зазначеної недостовірної інформації стали громадяни: [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, на думку позивача, відповідач намагається своїми діями змінити в очах оточуючих, позитивну соціальну оцінку позивача, яка ґрунтується на відповідності його діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, поширюючи недостовірну інформацію про позивача. На думку позивача, у діях відповідача однозначно має місце поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, у даному випадку шляхом висловлювання представнику позивача, при двох свідках, при цьому поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача. Також, у діях відповідача однозначно має місце поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, оскільки доказів в підтвердження поширеної інформації відповідачем не надано до теперішнього часу. Так само поширена відповідачем інформація є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення позивачем, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення дій, що порушують принципи моралі та неетичну поведінку у особистому житті. Якщо бути точнішим, поширена відповідачем інформація є такою, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Крім того, позивач вказує, що в межах розгляду справи №521/4189/16-ц за позовом його, [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним, де 04.08.2016 року відповідачем подано до суду заперечення на позов. У запереченні відповідач стверджує що він, [PERSON] «позбавляв можливості користуватися водопостачанням та електроенергією, постійно погрожував, навіть зробив підпал її кімнати, у звязку з чим, [PERSON] вимушена була звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами», при цьому доказів в підтвердження викладених обставин не надає. Оскільки до теперішнього часу відповідач не виконує обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, як того вимагає закон, він має на відшкодування моральної шкоди. [PERSON] наполягає, що судження відповідача про погрози щодо мачухи, кваліфікуються Кримінальним кодексом України, як злочин проти життя та здоровя людини (ст. 129). Судження відповідача про підпал кімнати мачухи, кваліфікуються Кримінальним кодексом України як злочин проти власності (ч.2 ст.194), що передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років. Тож такі чутки не можна сприймати байдуже. На думку позивача, судження відповідача викладені у запереченні від 02.08.2016 року стор. 1, абзац 5, «позбавляв можливості користуватися водопостачанням та електроенергією, постійно погрожував, навіть зробив підпал її кімнати, у звязку з чим, [PERSON] вимушена була звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами», за своїм смисловим навантаженням є фактичним твердженням, оскільки виражені у формі оповідального речення, що містить в собі повідомлення. У таких судженнях відображені зв'язки між предметами і їхніми ознаками, саме у такий спосіб ці зв'язки виражені у формі твердження або заперечення, вони можуть бути або щирими, або помилковими. Також, в своєму позові позивач зазначає, що протягом останнього часу відповідач добровільно не виявив бажання спростувати недостовірну інформацію, а взагалі не припиняє її поширювати, і ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Так, усвідомлення факту порушення законних прав позивача негативно вплинуло на його емоційно-вольовий стан, призвело до функціонального розладу організму, розладу нервової системи, порушило душевну рівновагу, миттєво оволодів його увагою, витіснивши думки про робочі обов'язки та повсякденні звички, та заважає нормальному способу життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, у розмірі 15 000 гривень, позивач виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням тривалості моральних страждань спричинених діями відповідача. Також, на визначення розміру моральної шкоди, вплинув зміст поширюваної недостовірної інформації (відповідач намагається скласти в очах оточуючих осіб, образ кримінального злочинця в особі [PERSON]В.). Не погоджуючись з позовом [PERSON], [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 гривень. При цьому вказує, що позовні вимоги [PERSON] до нього про відшкодування моральної шкоди не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, незаконними, та такими, що не підлягають задоволенню, обставини викладені в позовній заяві, в свою чергу, є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами. Всі твердження [PERSON], викладені в позовній заяві, базуються лише на його власних припущеннях. В той же час, позивач за зустрічним позовом вважає, що саме [PERSON] своїми незаконними діями завдав йому моральної шкоди, оскільки вже більше, ніж півроку, позбавляє його конституційного права користуватися своєю приватною власністю. Так, [PERSON] відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 20.08.2014 року є спадкоємцем всього майна, яке належало [PERSON] за життя, в тому числі 476/1000 частини квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Контр-адмірала Луніна, буд. № 8. Спадкодавець за життя мала дружні стосунки із [PERSON], а також із його матір'ю . За декілька років до смерті [PERSON], [PERSON] та його мати почали допомагати [PERSON] по господарству, сплачували за неї її комунальні послуги, тощо. Родичів, крім племінника [PERSON], який проживає в Російській Федерації, [PERSON] не мала, за життя з ним спілкувалася, проте, племінник був не в змозі доглядати [PERSON], так як проживав в іншій державі, від переїзду до нього вона відмовлялася. А, тому [PERSON] не заперечував проти того, щоб [PERSON] склала заповіт на ім'я позивача за зустрічним позовом [PERSON], який разом із матір'ю утримували [PERSON] Із [PERSON], в свою чергу, [PERSON] за життя мала неприязні стосунки та постійні конфлікти, оскільки, [PERSON] та його родина являлися сусідами померлої [PERSON] та власниками 524/1000 частини квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Контр-адмірала Луніна, буд. № 8. Вважає, що вони зацікавлені у перешкоджанні йому, [PERSON] в своєчасному отриманні ним свідоцтва про право на спадщину та користуванні спадковим майном, так як, доки він, [PERSON], не має змоги ним розпоряджатися, відповідач за зустрічним позовом та його родина вільно користуються частиною квартири, що належала [PERSON] [PERSON] з цією метою [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із необґрунтованою позовною заява до нього, [PERSON], про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON] та визнання заповіту недійсним. Зловживаючи своїми процесуальними правами, [PERSON] затягує судовий розгляд справи з метою подальшого незаконного користування та розпорядження спадковим майном під час даної справи. А, отже, можна зробити висновок, що справжньою метою звернення [PERSON] до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON] і визнання заповіту недійсним є перешкоджання йому, [PERSON], у користуванні його приватною власністю. Так, позивач в своєму зустрічному позові вказує, що на даний час, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в порушення норм закону, злочинним шляхом проникає до спірної кімнати [PERSON] та розпоряджається її майном та постійно намагається ввести суд в оману, при цьому надає неправдиву інформацію щодо нього, [PERSON], та членів його сім'ї, що принижує честь та гідність позивача. З огляду на вищевикладене, вважає, що йому, [PERSON] завдана моральна шкода навмисними протиправними діями [PERSON] щодо порушення його права власності на спадкове майно, а також поширення неправдивих відомостей щодо нього та членів його родини. Через навмисні протиправні дії [PERSON], позивач за зустрічним позовом не має змоги розпоряджатися своїм успадкованим майном більш ніж півроку, що значно впливає на життєві обставини та завдає йому значних матеріальних втрат, а також моральних страждань, що призводить до погіршення стану здоров'я позивача за зустрічним позовом, загострення хронічних хвороб. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги свого довірителя підтримав з підстав викладених у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити, надавши письмові заперечення проти зустрічної позовної заяви. Представник [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. У задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди просив відмовити, надавши письмові заперечення проти позовної заяви. В судовому засіданні 04.09.2018 року представник [PERSON] звернув увагу суду, що його довіритель ніякої негативної інформації стосовно позивача не розповсюджував, поганого про позивача не розповідав, а заперечення на позов, які оскаржуються [PERSON] особисто не підписував. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав.\~\~ Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано\~ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції\~є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина 1\~ст. 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» розяснено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Пунктом 4 Постанови Пленуму розяснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських та інших обовязків. Відповідно до п.15 Пленуму при розгляді справ зазначеної категорії суду повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення , наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі, поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності, поширення інформації , що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа №521/4189/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним. Спір до наступного часу не вирішено, між сторонами по справі склалися складні відносини. [PERSON] стверджує, що 04 квітня 2016 року приблизно о 12 годині, під час досудових переговорів, що проходили в приміщенні Малиновського районного суду на другому поверсі біля судової зали № 205, відповідач надаючи пояснення представнику позивача по справі [PERSON], поширював недостовірну інформацію про позивача, вказуючи, що нібито останній протягом життя знущався над своєю покійною мачухою, підпалював її житло, лупцював її, позбавляв можливості нормального існування. Свідками поширення зазначеної недостовірної інформації стали громадяни: [PERSON] та [PERSON]. На думку [PERSON], у діях відповідача однозначно має місце поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, у даному випадку шляхом висловлювання представнику сторони, при двох свідках, при цьому поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача. Крім того, в межах розгляду справи №521/4189/16-ц, 04.08.2016 року відповідачем подано до суду заперечення на позов, у якому [PERSON] стверджує, що [PERSON] «позбавляв можливості користуватися водопостачанням та електроенергією, постійно погрожував, навіть зробив підпал її кімнати, у звязку з чим, [PERSON] вимушена була звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами», при цьому доказів в підтвердження викладених обставин не надає. Суд, дослідивши заперечення [PERSON] подані до Малиновського районного суду м. Одеси 02.08.2016 року в межах цивільної справи №521/4189/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним, встановив, що вони підписані представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON], а не [PERSON] особисто. У вказаних запереченнях на другій сторінці, другій абзац зазначено, що «позивач ніколи не проживав однією сімєю із спадкодавцем, більш того мав з нею неприязні відносини, позбавляв можливості користуватися водопостачанням та електроенергією, постійно погрожував, навіть зробив підпал її кімнати, у звязку з чим, [PERSON] вимушена була звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами». Відповідно до розяснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, значена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмету, була доказом по справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Згідно розяснень, викладених у п.19 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Проаналізувавши вищенаведені заперечення суд приходить до висновку, що представник [PERSON] складаючи заперечення на позов, намагалася переконати суд, що позивач [PERSON] не міг проживати однією сімєю зі спадкодавцем, тому що між ними були неприязненні відносини. В судовому засіданні за клопотанням сторони [PERSON] допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що приймали участь у судовому процесі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання заповіту недійсним і були присутні у приміщенні Малиновського районного суду міста Одеси. Свідки чули, як [PERSON] погано висловлювався щодо [PERSON] Суд не приймає до уваги покази вказаних свідків, тому що вони не змогли згадати зміст цих висловлювань. Суд критично оцінює правову позицію сторони позивача [PERSON] в тій частині, що судження [PERSON] «про погрози щодо мачухи» містять в собі обвинувачення, що кваліфікуються ст. 129 КК України, а судження про підпал кімнати мачухи, кваліфікуються КК України, як злочин проти власності, оскільки словосполучення «погрози щодо мачухи» може мати різне значення, так як і самі погрози. У запереченнях вказується «навіть зробив підпал її кімнати», тобто застосування слова «навіть» віддзеркалює припущення з боку автора цього тексту, а тому не може розглядатися судом, як обвинувачення у скоєнні злочину. Окрім цього судом враховується, що «зробити підпал» можна і не навмисно, а з необережності, що виключає кримінальну відповідальність. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд враховує що у позовній заяві [PERSON], позивач та його представник застосували словосполучення «судження відповідача», що саме по собі виключають можливість задоволення позовних вимог, оскільки будь-які судження носять оціночний характер. Судом приймається до уваги, що заперечення проти позовної заяви подані до Малиновського районного суду м. Одеси 02.08.2016 року в межах цивільної справи №521/4189/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним, на які посилається сторона позивача [PERSON] надавалися саме стороною відповідача [PERSON], тому враховує, що вказані відомості були надані, як пояснення на позов і повинні були перевірятися судом, оскільки стосувалися предмету спору і були доказами по справі. Суд вважає, що характер розповсюдженої інформації є оціночним судженням. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх правопорушення. Під зверненням громадян слід зрозуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. До відомостей, що порочать особу й можуть спростовуватися в передбаченому ст.277 ЦК України , відносяться ті, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації перед громадкістю чи окремими громадянами з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів людської моралі та не відповідають дійсності або неправдиво викладені. Критична оцінка певних фактів їх перевірка, які мали місце, такими відомостями визнаватися не можуть. Відповідно до п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності/неповні або перекручені/. Згідно до вимог статті 270 ЦК України до особистих немайнових прав в т.ч. відноситься право на повагу до гідності та честі. Відповідно до положень ст.270 ЦК України до особистих немайнових прав в т.ч. відноситься право на повагу до гідності та честі. Згідно положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 3 цієї норми визначено, що негативна інформація, поширена на особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій /наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо/, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації, як розяснено в п.15 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України. З цих підстав суд вважає, що звернення відповідача до Малиновського районного суду міста Одеси з запереченням проти позовної заяви в межах цивільної справи №521/4189/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним, в яких він мав намір захищати свої права, порушені на його думку іншою особою, не можуть розглядатися як поширення неправдивих відомостей, оскільки не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності позивача. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Предявляючи зустрічну позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, [PERSON] обґрунтовував її тим, що [PERSON] звернувшись до Малиновського районного суду м. Одеси із необґрунтованою позовною заявою до нього, [PERSON], про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON] та визнання заповіту недійсним, зловживає своїми процесуальними правами. На думку [PERSON] [PERSON] затягує судовий розгляд справи з метою подальшого незаконного користування та розпорядження спадковим майном під час даної справи, а тому можна зробити висновок, що справжньою метою звернення [PERSON] до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON] і визнання заповіту недійсним є перешкоджання йому, [PERSON], у користуванні його приватною власністю. З огляду на вищевикладене, вважає, що йому, [PERSON], завдана моральна шкода навмисними протиправними діями [PERSON] щодо порушення його права власності на спадкове майно. Через навмисні протиправні дії [PERSON], позивач за зустрічним позовом не має змоги розпоряджатися своїм успадкованим майном тривалий час, що значно впливає на життєві обставини та завдає йому значних матеріальних втрат, а також моральних страждань, що призводить до погіршення стану здоров'я позивача за зустрічним позовом, загострення хронічних хвороб. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В свою чергу, відповідно до положень\~ст. 1166 ЦК України\~єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювання шкоди. Аналогічна відповідальність наступає і за завдану моральну шкоду, крім випадків, встановлених ч.2\~ст. 1167 ЦК України. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує розяснення, що містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди». Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 N 4\~визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З цих підстав суд приходить до висновку, що жодних безспірних доказів щодо заподіяння позивачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом моральної шкоди та щодо обґрунтування її розміру до суду не було надано, тоді як відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed