Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 106\~247,60 гривень матеріального збитку, 2\~200,00 гривень вартості за складання висновку та огляду автомобіля, а також та 10\~000,00 гривень моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні\~вимоги покликаються\~на те,\~що 10.04.2017 року на автодорозі Львів-Краковець 37км+350 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] та позивача, який керував автомобілем [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача марки «Citroen Jumpry» зазнав технічних ушкоджень, а сума матеріального збитку, згідно висновку експертного дослідження №145 становить 106\~247,60 гривень. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2017 року, відповідача було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак не притягнуто до відповідальності, у звязку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення. Оскільки, відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Здорово», позивачем було повідомлено страховика [PERSON] про настання страхового випадку та предявлено до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» вимогу про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на момент звернення до суду, він не отримав жодного страхового відшкодування, відтак просить суд стягнути заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду безпосередньо із винуватця ДТП, оскільки вважає, що таким чином у нього виникає право вимоги до заподіювача шкоди. Вказує, що внаслідок пошкодження його майна та протиправної поведінки осіб, відповідальних за відшкодування йому матеріальної шкоди йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, що зумовлені постійними переживаннями та необхідністю вжиття додаткових заходів щодо відновлення його пошкодженого майна. Представник позивача в судове засідання не зявилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, згідно якої позов підтримала та просила задоволити. Представник відповідача позов заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідальність за страховим випадком повинна нести третя особа, як страховик цивільно-правової відповідальності відповідача, а відтак зобов'язана була виплатити позивачу страхове відшкодування. З цього приводу подав письмову заяву. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились. Про дату судового засідання були повідомлені належним чином. Також, не подали до суду письмових пояснень на предмет позовних вимог. Суд постановив проводити за відсутності представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України). Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог\~ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2\~ст.1187 Цивільного кодексу України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 10.04.2017 року на автодорозі Львів-Краковець 37км+350 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] (позивача), який керував автомобілем [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні ушкодження. Згідно висновку експерта СПД ФО [PERSON], за результатами експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлюваного ремонту та вартості матеріального збитку №145, складеного 19.05.2017 року, акту огляду транспортного засобу від 17.05.2017 року та фототаблиці до нього, вартість матеріальних збитків, завданих транспортному засобу «Citroen Jumpry» становить 106\~247,60 гривень /а.с.13-47/. Вартість складення вказаного висновку становить 2\~200,00 гривень. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2017 року, встановлено, що у діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, при цьому, провадження у справі закрито, у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності /а.с.12/. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Здорово», на підставі полісу № АК/3658484 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із встановленим лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 100\~000,00 гривень. Про факт настання страхового випадку, 10.04.2017 року, позивачем було повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» - страховика цивільно-правової відповідальності [PERSON] Крім цього, позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» також 02.09.2017 року /а.с.55/ та 15.03.2018 року /а.с.56-57/. На час розгляду справи позивачем не отримано страхового відшкодування, за наслідками ДТП, яка відбулась 10.04.2017 року. Відповідно до\~ст. 979 ЦК України,\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 6\~Закону України\~«Про обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 3 ЗУ\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 3 ЗУ\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до\~ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином,\~на підставі\~договору обов'язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності,\~у страховика\~на випадок\~деліктного зобов'язання\~виникає обовязок,\~у межах\~суми страхового\~відшкодування виконати\~обов'язок\~страхувальника,\~який завдав\~шкоди. Відтак, зобов'язаною\~особою,\~внаслідок заподіяних\~[PERSON]\~в результаті\~ДТП збитків,\~є страховик\~відповідача -\~Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «Здорово».Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц, рішення від 04.07.2018 року, згідно якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. При цьому, в ході розгляду справи судом не здобуто доказів, що страховиком відповідача було здійснено виплату страхового відшкодування заподіяної позивачу шкоди, оскільки витребувані судом у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Здорово» документи щодо події страхового випадку, який мав місце 10.04.2017 року суду не надані, відтак суд позбавлений можливості встановити обставини щодо здійснення виплати позивачу страхової виплати чи відмови щодо здійснення такої виплати. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин не виникало, позивач має право вимагати виплату страхового відшкодування за настання страхового випадку саме з Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Здорово»,\~а тому\~стягнення суми\~відшкодування збитку\~з відповідача\~є передчасним,\~оскільки відповідальність\~останнього застрахована\~у \~страховика. При цьому, страховик Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «Здорово», після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності правових підстав, передбачених\~ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».\~ Відповідно до\~статті 1194 ЦК України,\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд зазначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у\~страховика не виникне обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками\~\~експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.\~ст. 77-79 ЦПК України. Оцінюючи докази по справі в цілому, беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] звернені до відповідача є безпідставними, оскільки обовязок виплати страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 10.04.2017 року покладений саме на страховика цивільно-правової відповідальності відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово», тому суд приходить до переконання про відмову у задоволенні вимог в цій частині. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Крім того, в цій постанові зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до\~ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи питання відшкодування заявленої [PERSON] моральної шкоди, суд зокрема оцінює його доводи стосовно того, які саме моральні страждання були йому заподіяні та які існують докази на підтвердження цих обставин. Крім того, суд оцінює чим обґрунтовується заявлена [PERSON], сума компенсації морального збитку. При цьому суд, серед іншого, керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань та відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням, у разі наявності таких. Отже, оцінюючи позовні вимоги в цій частині, слід відзначити наступне. Позивач вказує, що йому спричинено душевні страждання, однак не вказує які саме страждання і в чому вони полягають. Доводи стосовно наявності в позивача душевних переживань не підкріплені жодними належними та допустимими доказами. Суду не подано жодного доказу щодо вживання позивачем додаткових заходів для організації свого життя у звязку із проведенням відновлювального ремонту автомобіля та підготовкою позову до суду. Враховуючи, те що під час розгляду справи, позивач належними доказами не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не підтвердив завдання йому відповідачем моральної шкоди, суд, приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання судових витрат суд, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed