Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до Київського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], та просив визнати недійсними прилюдні торги від 05 вересня 2011 року з реалізації арештованого майна, а саме квартири [ADDRESS] на виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2010 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 16 вересня 2011 року, видане [PERSON] на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого виконуючим обовязки начальника Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 14 вересня 2011 року. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 21 березня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ за заявою стягувача [PERSON] було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси по виконанню судового наказу №2-н-1690/2010 про стягнення грошової суми за договором позики з [PERSON] на користь [PERSON] У встановлений термін [PERSON] борг не погасила, що дало підстави державному виконавцю звернути стягнення на майно боржника. Згідно з заявою стягувача стягнення було звернуто на належну боржнику пятикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2009 року. Звернення стягнення відбувалося шляхом проведення прилюдних торгів зазначеної квартири. Однак, як зазначає позивач, прилюдні торги відбувалися з численними порушеннями дій державного виконавця при підготовці до проведення прилюдних торгів та порушеннями Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. При цьому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 06 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], було визнано недійсним. Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду з позовом про визнання прилюдних торгів з продажу спірної квартири і свідоцтва про право власності недійсними, у звязку з тим, що проведенням прилюдних торгів було порушено його права та законні інтереси, та їх проведення супроводжувалося численними порушеннями норм чинного законодавства. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року (Т.1, а. с. 265), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено (Т. 2, а. с. 43). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року вищевказані рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси (Т. 2, а. с. 111). В подальшому, [PERSON] уточнив позовні вимоги, та просив також визнати недійсним акт огляду квартири [ADDRESS] від 29 березня 2011 року; визнати недійсним акт опису і арешту квартири [ADDRESS] від 29 березня 2011 року; визнати недійсним звіт №01.05/11 по оцінці ринкової вартості квартири [ADDRESS], загальною пл. 170, 2 кв. м.; визнати недійсним протокол №1-15-0091/11 проведення аукціону з реалізації арештованого майна, затвердженого директором Одеської філії ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» 05 вересня 2011 року. Ухвалою суду від 23 вересня 2015 року провадження в частині позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними акту огляду, акту опису і арешту, звіту з оцінки ринкової вартості квартири [ADDRESS], було закрито. [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник Київського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що дії державного виконавця при проведенні виконавчий дій та прилюдні торги відбувалися з дотриманням всіх норм чинного законодавства. Представник відповідача ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представники [PERSON] у судовому засіданні вважали необґрунтованими позовні вимоги [PERSON], та зазначили, що [PERSON] являється добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], яку ним було придбано на прилюдних торгах 05 вересня 2011 року. Вказані торги були проведені з дотримання вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5. Також представники зазначили, що 16 вересня 2011 року [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, яке не може бути визнано недійсним, оскільки згідно з узагальненням Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила недійсності правочинів не застосовуються до документів, які за своїм змістом не є правочинами. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 1995 року, за №5-2682. 06 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким власником квартири стала [PERSON] 21 березня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ за заявою стягувача [PERSON] було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси по виконанню судового наказу №2-н-1690/2010 про стягнення грошової суми за договором позики з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 385\~200, 00 грн. (Т. 1, а. с. 78). У встановлений термін [PERSON] борг не погасила, що дало підстави державному виконавцю на підставі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» направити запити до відповідних реєструючих органів з метою виявлення майна боржника. 09 березня 2011 року державний виконавець на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» провів опис і наклав арешт на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 06 жовтня 2009 року (Т. 1, а. с. 89-92). Згідно з висновком № 01.05/11 від 11 травня 2011 року, проведеним ТОВ «Одеська регіональна експертна компанія», ринкова вартість спірної квартири складала 2\~014\~811, 00 грн. (Т. 1, а. с. 99-128). 12 серпня 2011 року Перший Київський ВДВС ОМУЮ уклав договір № 15-0091/11 з Одеською філією ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», яка діяла від імені та в інтересах ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», яким доручив останньому виконання дій, повязаних з реалізацією арештованого нерухомого майна (Т. 1, а. с. 13-15). 05 вересня 2011 року відбулися прилюдні торги, за результатами яких квартира [ADDRESS] була продана [PERSON] за 2\~016 711, 00 грн., про що 14 вересня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ було складено акт, затверджений у встановленому порядку (Т.1, а. с.181-182). На підставі акта державного виконавця від 14 вересня 2011 року про проведення прилюдних торгів приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 16 вересня 2011 року [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» станом на 21 листопада 2012 року (Т. 1, а. с. 241а-241б). 19 вересня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (Т.1, а. с. 194). Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України та ч.1ст. 215 цього Кодексу. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачем зазначено недодержання державним виконавцем та Одеською філією «ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» при проведенні прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. Щодо зазначених позивачем численних порушень з боку державної виконавчої служби при підготовці та проведенні публічних торгів, суд зазначає наступне. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 не встановлюється порядок та правила проведення прилюдних торгів, а лише закріплюється, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах. Відповідно до положень вказаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому ст. 383 ЦПК України. Вказана правова позиція закріплена також в Постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12. При цьому, позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили, що зі скаргою на дії державного виконавця до суду вони не зверталися. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Разом з тим, слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів; по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. При вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суд має встановити: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Щодо посилань позивача на порушення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна при проведенні торгів суд приходить до наступного. Доводи позивача щодо проведення прилюдних торгів без подання заявки державного виконавця про їх проведення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. З наданої представником відповідача копії виконавчого провадження вбачається, що після ознайомлення сторін зі звітом про незалежну оцінку по визначенню ринкової вартості квартири, на підставі п. 5.12.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, виконуючим обовязки начальника Київського ВДВС ОМУЮ [PERSON] на адресу Головного управління юстиції в Одеській області було направлено відповідну заявку на реалізацію арештованого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яка була оформлена у відповідності до норм чинного законодавства (Т. 1, а. с. 152-153). У відповідності до п. 3.5 Тимчасового положення спеціалізованою організацією на веб-сайті «Aviso online» було розміщено інформацію про реалізацію квартири [ADDRESS] (Т. 1, а. с. 145-147), що спростовує доводи позивача щодо порушення, на його думку, Одеською філією ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» приписів Тимчасового положення стосовно розміщення на відповідному веб-сайті інформації про нерухоме майно, що реалізується. Згідно з п. 1.3 Тимчасового положення реалізація нерухомого майна, на яке звернено стягнення проводиться за місце проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі реалізації майна за його місцезнаходженням і якщо таке майно перебуває за межами населеного пункту, його реалізація проводиться у найближчому населеному пункті або районному центрі. З матеріалів справи вбачається, що реалізація квартири [ADDRESS] проводилася за її місцезнаходженням, а саме в межах міста [PERSON]. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що боржник та стягувач не були повідомлені про дату та час проведення публічних торгів, оскільки Одеська філія ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» своїм листом у відповідності до п.3.11 Тимчасового положення повідомила сторони про дату та час проведення публічних торгів, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1, а. с. 160, 162). Суд також критично сприймає доводи позивача щодо неможливості проведення торгів 05 вересня 2011 року у приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 35, оф. 208, виходячи з наступного. На підтвердження вказаних доводів позивачем надано довідку ФОП [PERSON] №5 від 20 липня 2015 року, у якій зазначено, що ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» орендувало приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 35, оф. 208, у період з 21 лютого 2011 року по 31 серпня 2011 року на підставі договору оренди №9 від 21 лютого 2011 року. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У вказаній довідці не міститься інформації щодо дати фактичного повернення офісу 208 по вул. Бугаївська, 35, в м. Одесі орендодавцю, тому суд не вважає її належним доказом по справі. Судом також встановлено, що паспорт серії СН 552248 на імя [PERSON], [INFO], був виданий у вересні місяці 1997 року, тобто після досягнення ним 25-річного віку, що спростовує доводи позивача про недійсність паспорту [PERSON] на час проведення прилюдних торгів. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. У судовому засіданні доведено, що на момент проведення прилюдних торгів договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 06 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], був дійсним. Згодом рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, вказаний договір від 06 жовтня 2009 року було визнано недійсним. В подальшому, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2015 року вказане рішення було скасовано. На даний час рішення по справі не прийнято. Згідно позицій ВСУ висловлених в постановах ВСУ від 3 жовтня 2011 року, від 10 жовтня 2011 року, від 17 жовтня 2011 року, від 25 квітня 2012 року, у справі №6-95цс15, а також в аналізі практики ВСУ щодо застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, у добросовісного набувача згідно з ч. 2 ст. 388 ЦК України не може бути витребувано майно, яке було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Вимоги про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна фактично порушує право добросовісного набувача майна. Тому, суд приходить до висновку, що в [PERSON], як в добросовісного набувача , не може бути витребувана квартира [ADDRESS] в порядку ст. 388 ЦК України. Крім того, зважаючи на те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, позовні вимоги про скасування результатів таких торгів у звязку із визнанням недійсним попередньої угоди відчуження спірного майна не підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] стосовно визнання свідоцтва про право власності від 16 вересня 2011 року, видане [PERSON] на підставі акту проведення прилюдних торгів, суд приходить до наступного. Згідно з узагальненням Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила недійсності правочинів не застосовуються до документів, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських обєднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек). Оскільки судом не було встановлено незаконність проведення прилюдних торгів щодо реалізації квартири [ADDRESS], то суд вважає, що свідоцтво про право власності на імя [PERSON] є також дійсним. На даний час власником вищевказаної квартири є [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 09 лютого 2016 року. Під час розгляду справи судом розяснювалось позивачу та його представникам право на звернення до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру в порядку ст. 152 ЦПК України, оскільки суд з власної ініціативи не може вживати такі заходи забезпечення позову. Однак, жодних заяв ані від [PERSON], ані від його представників до суду не надходило, що призвело до неодноразового переходу права власності на квартиру, та затягування розгляду справи задля необхідності залучення до справи нових власників. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed