Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя . З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, [PERSON] свій позов обґрунтовує тим , що шлюб між ним та відповідачкою було зареєстровано 19 лютого 2008 року Горбаківською сільською радою Гощанського району , актовий запис № 03 . Рішенням Гощанського районного суду від 25 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Однак, між сторонами не досягнуто згоди відносно поділу спільного майна подружжя, яке набуте ними за час шлюбу. Так, за кошти отримані як позичальником банківського кредиту, 04 липня 2008 року позивачем було придбано на його ім'я житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в с. Мнишин Гощанського району Рівненської області по вул. Матросова 18, загальною площею 65,2 кв.м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га за ціною 25 000 грн. В подальшому, за особисті кошти його батьків було здійснено реконструкцію веранди, проведено капітальний ремонт будинку. Кредит було погашено за рахунок коштів його батьків, їх особистих заощаджень, заробітної плати самого позивача і грошового утримання, а також коштів отриманих як позика від фізичних осіб. 23.01.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» було видано підтверджуючі документи, що кредит погашений позивачем в повному обсязі і позивачем було повністю проведено реєстраційні дії на придбане майно. На час існування кредиту відповідачка не заявляла жодних вимог на дане нерухоме майно, її позиція була такою, що дане майно разом із кредитом для неї непотрібне, однак коли їй стало відомо, що кредит погашений, вона почала вимагати віддати для неї суму грошової компенсації, яку вона самостійно собі визначила і яка значно перевищує вартість цілого будинку. Вважає, що оскільки житловий будинок із надвірними будівлями був придбаний ним за кредитні кошти, які в подальшому він погашав виключно за рахунок своїх власних коштів, а також з урахуванням того, що тривалий час він перебував у зоні АТО та вони з відповідачкою спільно не проживали, кошти на погашення вказаного кредиту вносились особисто ним і його батьками, а також, оскільки з придбанням даного майна у нього виникли і боргові зобов'язання, які на даний час залишаються непогашеними, то житловий будинок слід визнати його особистою приватною власністю. Крім того , зазначає , що за час перебування у шлюбі вони з відповідачкою , окрім житлового будинку, також придбали наступне майно: пральну машину - 1500 грн., електричну духовку - 600 грн., пилесмок - 800 грн., міксер - 100 грн., електричний чайник - 200 грн., електричний обігрівач - 300 грн., косу - 1000 грн., оприскувач садовий - 150 грн., диски 200 шт. - 1500 грн., два пуфики по 200 грн., килимове покриття на підлогу - 500 грн., електричну мясорізку - 800 грн., килимки на підлогу маленькі 4 шт. - 400 грн., посуд, що був у вжитку - 200 грн., постіль,що була у вжитку - 500 грн., статуетки 20 шт. - 400 грн., бензопилу - 500 грн., холодильну камеру - 2000 грн., мікрохвильову піч - 800 грн., кавомолку - 200 грн., праску - 200 грн., прасувальну дошку - 200 грн., електровентилятор - 300 грн., DVD програвач - 400 грн., фотоапарат - 1000 грн., комп'ютер - 500 грн., модем - 500 грн., постільні набори нові - 500 грн., троянди для висадки - 300 грн., посуд новий - 200 грн., антену - 100 грн. Виходячи із того, хто користувався цими речами, а також, враховуючи ту обставину, що частково вказані речі вже відповідачкою забрані із їхнього будинку, просить суд виділити із спільного майна для нього : пральну машину , електричну духовку, пилесмок, міксер , електричний чайник, електричний обігрівач, косу, оприскувач садовий , диски 100 шт., пуфик - 1 шт., килимове покриття на підлогу, електричну мясорізку, килимки на підлогу маленькі 2 шт., посуд, що був у вжитку , постіль, що була у вжитку , статуетки 10 шт. та бензопилу. А для відповідачки виділити : холодильну камеру , мікрохвильову піч , кавомолку, праску, прасувальну дошку , електровентилятор, DVD програвач , фотоапарат , пуфик - 1 шт., комп'ютер, модем, постільні набори нові, килимки на підлогу маленькі 2 шт., троянди для висадки, посуд новий, диски 100 шт., статуетки 10 шт. , антену. В судовому засіданні позивач та представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що кредит він брав для купівлі житлового будинку для спільного проживання в ньому з відповідачкою. Договір купівлі-продажу будинку теж укладали спільно з відповідачкою. Також пояснив, що він погоджується сплатити позивачці 23000 грн. за половину будину, виходячи із суми кредиту у розмірі 46700 грн., який він брав для купівлі житла. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідачка заперечувала позовні вимоги тим, що позику в банку на придбання житлового будинку вони з відповідачем брали разом у 2008 року і спільно гасили кредит, а з березня 2014 року по листопад 2014 року кошти по кредиту вносила вона, оскільки позивач на той час перебував в зоні АТО. Разом вони не проживають з березня 2015 року. Посилання позивача щодо того, що вона не мала коштів на погашення кредиту є безпідставними, так як вона працювала обліковцем в ТОВ СГП «Ім.Воловікова», а крім того здійснювала догляд за господарством: прибирала, варила їсти, доглядала за худобою, яку здавали і гроші вносилися для погашення кредиту. Її батьки теж допомагали фізично у реконструкції та ремонті будинку, покійна ж баба допомагала матеріально і ці гроші йшли теж на погашення кредиту. Тому вона вважає житловий будинок з надвірними будівлями під №18 по вул Матросова, що у с.Мнишин Гощанського району Рівненської області обєктом спільної сумісної власності подружжя. Розмір грошової компенсації, яку відповідач пропонує їй за придбаний ними спільно житловий будинок є замалим. Що стосується решти майна, то частину вказаних позивачем речей вона купувала особисто за власні кошти, як то - пилесмок та електродуховку та інше, але доказів на підтвердження цього відповідачка не має. Пральну машинку їй подарував дядько, але вона погоджується на той варіант розподілу побутової техніки та інших речей побутового призначення, який запропонував позивач. Також зазначає, що вона погоджується сплатити за половину будинку для позивача 70000 грн., або нехай він сплатить 60000 грн. для неї. Просить відмовити у задоволенні позову в частині визнання житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Мнишин Гощанського району Рівненської області по вул Матросова,18 особистою приватною власністю позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він позичав особисто позивачеві грошові кошти , а саме - 26.10.2014 року 5 тис грн. та 20.11.2014 року 5 тис. грн. Дані грошові кошти на сьогоднішній день позивач йому ще не повернув. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у березні 2009 року [PERSON] позичав у неї 24000 грн., що було еквівалентно 3 тис. доларів США. Гроші позичав для погашення кредиту , який він брав для придбання будинку. Він мав повернути гроші до березня 2014 року , але на сьогоднішній день позичка їй не повернута. Крім цих коштів , позивач неодноразово позичав у неї гроші , але повернув їх. Свідок [PERSON], яка є матірю відповідачки, в судовому засіданні пояснила , що житловий будинок був придбаний за гроші, які сторони взяли в кредит спільно.Сплачували гроші по кредиту вони разом. Гроші на ремонт у будинку давала матір свідка, а баба відповідачки, в сумі близько 10 тис. грн. Ці гроші були використані і для погашення кредиту і на добудову до будинку. Позивач близько року був безробітним і жодних доходів не мав. Свідок [PERSON], який є батьком відповідачки, в судовому засіданні дав аналогічні пояснення що і свідок [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, його представників, відповідачки та її представника, свідків, дослідивши інші докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2008 року по 25 червня 2015 року. 04 липня 2008 року згідно договору купівлі-продажу на ім'я позивача було придбано житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в с. Мнишин Гощанського району Рівненської області по вул. Матросова 18, загальною площею 65,2 кв.м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, за ціною 25 000 грн. Згідно п.6 договору купівлі-продажу дружина покупця [PERSON] згодна з укладанням даного договору. Позивач посилається на те, що житловий будинок із надвірними будівлями № 18, що знаходиться по вул. Матросова у с. Мнишин Гощанського району Рівненської області ним придбано за його особисті кошти, а саме за кредитні кошти у сумі 46000 грн., які він отримав у кредит згідно кредитного договору №ROG0GA00000813 від 14.07.2008 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» на строк до14.07.2018 року. Позивач зазначає, що кредит він брав особисто і погашав його теж сам. Ним також було взято у позику в березні 2009 року 24000 грн. в [PERSON], про що підтвердила свідок [PERSON] у судовому засіданні, для часткового погашення кредиту за кредитним договором для ПАТ КБ «ПриватБанк». Окрім того, він достроково погасив кредит в кінці 2014 року за рахунок коштів, які позичав у [PERSON] у жовтні 2014 року 5000 грн. та у листопаді 2014 року ще 5000 грн. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).\~\~ Згідно норм ч.2 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що отримані позивачем кредитні кошти у сумі 46000 грн. та позичені у фізичних осіб в [PERSON] в сумі 24000 грн. та у [PERSON] в сумі 10000 грн. є обєктом спільної сумісної власності як дохід одержаний за кредитним договором та договорами позики для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку із надвірними будівлями № 18, що знаходиться по вул. Матросова у с. Мнишин Гощанського району Рівненської області , згоду на придбання якого надавала відповідачка. Суд бере до уваги також той факт, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ROG0GA00000813 від 14.07.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 14.07.2008 року, предметом якого є житловий будинок із надвірними будівлями № 18, що знаходиться по вул. Матросова у с. Мнишин Гощанського району Рівненської області і згоду на укладення договору іпотеки надавала відповідачка як співласник нерухомого майна, що підтверджується Додатком №1 до договору іпотеки. Посилання позивача на те, що він погашав кредит за особисті кошти, а відтак житловий будинок із надвірними будівлями № 18, що знаходиться по вул. Матросова у с. Мнишин Гощанського району Рівненської області є його особистою власністю не доведено належними на те доказами, оскільки в судовому засіданні обидві сторони надавали докази на підтвердження того, що вони працювали у ТОВ СГП «Ім.Воловікова» і мали заробіток, а окрім того, позивач не заперечував того факту, що відповідачка займалася ведення особистого підсобного господарства займалася доглядом за ВРХ, кошти від продажу якої йшли на задоволення потреб сімї. Також позивач у судовому засіданні не заперечував щодо сплати відповідачці компенсації у сумі 23000 грн. за половину будину, виходячи із суми кредиту у розмірі 46700 грн., який він брав для купівлі житла, а у заяві про збільшення позовних вимог від 10.02.2016 року зазначає, що «ми, окрім будинку, також придбали….», що свідчить про те, що спірна нерухомість є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Зазначена норма міститься і в ст.368 ЦК України. Згідно ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Оскільки позивач змінив свої позовні вимоги з визнання житлового будинку із надвірними будівлями № 18, що знаходиться по вул. Матросова у с. Мнишин Гощанського району Рівненської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя на визнання його особистою приватною власністю даного майна і підтримав змінені позовні вимоги, то суд вважає що в цій частині позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що час перебування у шлюбі, сторони, окрім житлового будинку, також придбали рухоме майно: пральну машину - 1500 грн., електричну духовку - 600 грн., пилесмок - 800 грн., міксер - 100 грн., електричний чайник - 200 грн., електричний обігрівач - 300 грн., косу - 1000 грн., оприскувач садовий - 150 грн., диски 200 шт. - 1500 грн., два пуфики по 200 грн., килимове покриття на підлогу - 500 грн., електричну мясорізку - 800 грн., килимки на підлогу маленькі 4 шт. - 400 грн., посуд, що був у вжитку - 200 грн., постіль,що була у вжитку - 500 грн., статуетки 20 шт. - 400 грн., бензопилу - 500 грн., холодильну камеру - 2000 грн., мікрохвильову піч - 800 грн., кавомолку - 200 грн., праску - 200 грн., прасувальну дошку - 200 грн., електровентилятор - 300 грн., DVD програвач - 400 грн., фотоапарат - 1000 грн., комп'ютер - 500 грн., модем - 500 грн., постільні набори нові - 500 грн., троянди для висадки - 300 грн., посуд новий - 200 грн., антену - 100 грн. Позивач просив виділити йому з рухомого майна: пральну машину,електричну духовку, пилесмок , міксер, електричний чайник, електричний обігрівач, косу , обприскувач садовий, диски 100 шт., один пуфик, килимове покриття на підлогу, електричну м'ясорізку, два маленькі килимки на підлогу, посуд, що був у вжитку, постіль, що була у вжитку, десять статуеток та бензопилу. Решту побутових речей та електроприладів виділити для відповідачки. З огляду на те, що відповідачка у цій частині позовні вимоги визнала повністю і це визнання позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Оскільки сторони визнали обставини в цій частині позову, то згідно ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частвково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно квитанції від 25.06.2015 року позивачем сплачено 250 грн. судового збору (згідно чинного на той час законодавства) і 10.02.2016 року доплачено ще 551,20 грн., а тому суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача половину сплаченого судового збору у сумі 400,60 грн.

Outcome: partial