Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Орджонікідзевугілля» про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працює на СП «Шахта «Ольховатська» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» електрослюсарем. З серпня 2014 року по березень 2015 року він не залучався до роботи, оскільки це було небезпечно для життя або здоров'я працівника в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташовано підприємство. Зазначив те, що відповідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», зазначений період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника. Також згідно п.5.18 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», за час простою, що якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоров'я робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишньої середи, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Вказав на те, що розмір його тарифної ставки складає 154,32грн., тому просить стягнути суми оплати за період з серпня 2014 року по березень 2015 року, тобто за 169 робочих днів у розмірі 26085,12грн. Крім того, оскільки роботодавцем були порушені його законі трудові права, в зв'язку з чим йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував всі суми, належні йому, як працівникові, які були джерелом доходу для нього та членів його родини, він відчувала матеріальний тягар, соціальну незахищеність через нестачу коштів, вимушений був здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання своєї родини та організації свого життя, тому просить стягнути з відповідача на його користь 10000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЩІК України. Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.З ст. 10, ст. 60 ЩІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до положень статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. На випадок виникнення простою трудовим законодавством передбачено ряд особливостей, що стосуються організації праці, в тому числі щодо оплати робочого часу найнятих співробітників. Нормами ст. 113 КЗпП України передбачено те, що за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Відповідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», зазначений період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника. В п.5.18 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», зазначено те, що за час простою, що якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоров'я робітника,або оточуючих їх людей та оточуючої навколишньої середи, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Як вбачається з довідок СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», позивач [PERSON] з серпня 2014 р. по березень 2015 року значився електрослюсарем СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», згідно штатному розпису, його тарифна ставка становила 154грн. 32коп., в період з серпня 2014 р. по березень 2015 р. він дійсно не залучався до роботи в СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» тому, що це було небезпечно для життя або здоров'я працівника в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташовано підприємство. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника з серпня 2014 р. по березень 2015року в розмірі 26085,12грн. є законними та обґрунтованими. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити те, що то відповідне до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідне враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п.8 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що відповідач, не провівши оплату позивачу за час простою, спричинив йому моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, розмір заборгованості, що утворилася, з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1000 гри.. в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 689грн. На підставі ст.ст. 34, 113 КЗпП України,

Outcome: partial