Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ „Одеській завод поліграфічних машин про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, посилаючись на те, що з 1979 року по 15 січня 2002 року він працював на вказаному підприємстві на різних посадах. В обґрунтування своїх вимог, позивач просить суд визнати неправомірність нарахування йому заробітної плати в термін з 1997 року по 2002 рік, вказуючи на те, що бухгалтерією підприємства необґрунтовано було нараховувано йому заробітну плату менше посадового окладу, встановленого наказом по ВАТ „Одеській завод поліграфічних машин, що є порушенням вимог трудового законодавства та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в термін з 1997 року по 2002 рік у розмірі 27616 гривень 79 копійок. Також просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі як члену наглядової Ради підприємства у розмірі 27309 гривень 60 копійок. Загальна сума заборгованості по зарплаті складає 54926 грн. 39 коп. Просить також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 3000 гривень , моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та витрати, повязані з наданням юридичних послуг у розмірі 500 гривень. Відповідачі на два останніх засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. В попередніх засіданнях відповідачі заперечували проти стягнення з підприємства ВАТ „Одеській завод поліграфічних машин вказаних позивачем сум заборгованості. Надали свої заперечення, у яких визнали суму заборгованості [PERSON] у розмірі 9 204 гривень. Суд, перевіривши матеріали справи, матеріали надані відповідачем, заслухавши пояснення позивача і його представника, пояснення відповідачів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 1995 року по 2003 рік працював у ВАТ „ Одеській завод поліграфічних машин на посаді головного економіста. А у термін з 2003 року по 15 січня 2004 року, тобто на час звільнення, на посаді голови підприємства. Як вибачається з довідки, виданої на імя [PERSON] ВАТ „ Одеській завод поліграфічних машин, заборгованість по заробітній платі позивача складала 6286 гривень 65 копійок.(а.с. ) Згідно довідки про нарахування заробітній плати, позивачу у 1996 році нараховувалась заробітна плата: січень-190 гривень; лютий- 285 гривень; березень,квітень-190 гривень; з травня по листопад -170 гривень за місяць; в грудні - 30 гривень. Всього підприємством було нараховане 1790 гривень, з яких сплачено тільки 291 гривень. (а.с. ) У 1997 році позивачу нараховувалась заробітна плата: січень -170 гривень; лютий-100 гривень; з березня по липень 180 гривень в місяць; з серпня по жовтень по 100 гривень на місяць; грудень - 150 гривень. Всього було нараховане 1336,98 гривень, з яких було сплачено 1136,97 гривень. У 1998 році нараховувалась заробітна плата з січня по грудень по 100 гривень на місяць. Всього нараховане 1061,40 гривень, видано - 392,92 гривні. У 1999 році нараховане: у січні 280 гривень, з лютого по серпень по 200 гривень на місяць, з вересня по грудень заробітна плата не нараховувалася. Всього за 1999 рік було нараховане 1400, сплачено було позивачеві 563,55 гривень. У 2000 році у січні було нараховане -150 гривень; з лютого по вересень по 200 гривень на місяць; у жовтні - 330 гривень; у листопаді та грудні по 150 гривень. Всього було нараховане 2090,55 гривень, з яких сплачено виплачене 2090,55 гривень. У 2001 році нараховане: з січня по квітень по 150 гривень на місяць, у травні - 105 гривень; з червня по грудень по 150 гривень на місяць. Всього - 1498,65 гривень, з яких сплачено -514,14 гривень. У 2002 році нарахована заробітна плата: в липні -433,62 грн.; серпні 213,33 грн., вересні 226,67 грн.; жовтні 231,36 грн.; листопаді 213,30 грн.; грудні 114,50 грн. З січня по червень 2002 року позивачу заробітна плата не нараховувалася. У 2003 році: січень 106,70 грн.; лютий 196 грн.; березень -224 грн.; квітень, травень по 370 грн. на місяць; червень - 233,68 грн.; липень - 241,30 грн.; з серпня по жовтень по 370 грн. на місяць; листопад -148 грн.; грудень -370 грн. Всього було нарахована 2688,88 грн., з яких сплачено 201,46 грн.. У довідці за 2004 рік вказана тільки компенсація. сума якої складає 2486,22 грн., з якої нарахована - 2076,63 грн. та сплачено 2076,63 грн.. Як вибачається з штатного розпису працівників апарату управління ВАТ Поліграфмаш за 1997- 1998 рік, посадовий оклад директора по фінансам складає 350 гривень в місяць. Тобто за цей термін позивачу повинно було нараховуватися заробітна плата не менше 350 гривень в місяць. З 1997 року по 2000 рік позивачу повинно було б нараховане та виплачене ( 48 міс.Х 350 грн. = 16800 грн.),а позивачу було нараховане за цей термін 5889,73 грн., а виплачене 4183,99 грн.. Тобто в термін з 1997 року по 2000 рік сума невиплаченої заробітної плати складає - ( 16800- 4183,99 = 12616,01 грн.) Крім того з довідки наданої до суду відповідачем доведено, що за 1996 рік позивачу була виплачена заробітна плата у розмірі 563,55грн., а нараховано-1400,80 грн., тобто сума невиплаченої заробітної плати за 1996 рік складає (1400,80 563,55 =837,25грн.).(а.с. ) З цих підстав суд робить висновок про те, що з 1996 року по 2000 рік заборгованість по заробітній платі позивачу складає - (12616,01 + 837,25 = 13453,26) грн.. Згідно листа №24 від 05.06.2006р. голови обкому профспілки працівників машинобудування та металообробки України заробітна платня позивачу повинна виплачуватися у відповідності до колективних договорів на підприємстві та у відповідності до міжгалузевими тарифними угодами. Згідно листа №27 від 24.07.2006р. голови обкому профспілки працівників машинобудування та металообробки України, який надійшов на адресу суду , посадовий оклад головного економіста ВАТ Поліграфмаш у 2001 році був 401 грн., у 2002 році -536 грн., у 2003 р. - 594грн. в місяць. Згідно представлених до суду документів позивач працював на підприємстві у 2001 році 12 місяців за які йому було нарахована заробітна плата 1498,69, а виплачене 514,15 грн., а повинно бути (410грн.Х 12міс.=4812грн.), тобто сума невиплаченої заробітної плати за 2001р. Тобто недосплачене було суму у розмірі 4297,85 грн. (4812грн.-514,15грн.) У 2002 році позивач працював на підприємстві шість місяців , за які йому було нарахована заробітна плата 1189,20 грн. а сплачено 276,86 грн., а повинно було б нараховано (536 Х 6 = 3216 грн.). Тобто заборгованість по заробітній платі за 2002р. складає ( 3216-276,86 = 2939,14 грн.). У 2003 році позивач працював 12 місяців , йому нараховано -2688,88 грн., сплачено - 201,46 грн. Повинно було бути нараховано 594 Х 12= 7128 грн.. Тобто з урахуванням виплаченої суми, заборгованість за 2003 р. складає: 7128- 201,46 = 6926,54грн. За 2004 рік позивач не оспорював заборгованість по зарплаті. Тобто заборгованість по заробітній платі з 2001 по2003рік складає (4297,8 +2939,14 +6926,54 =14163,53 грн. Тобто в термін з 1996 року по 2004 рік на час звільнення , позивачу неправильно нараховувалася та несвоєчасно виплачувалася заробітна плата з 1997р. по 2003р., у звязку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по зарплаті у цей термін , яка складає: 13453,26 + 14163,53 = 27616,79 грн. В судовому засіданні також встановлено , що 3 січня 1995 року спільною, постійно діючою комісією Мінекономіки, Мінфіну та Фонду державного майна , був затверджений персональний склад спостережної ради ВАТ Поліграфмаш ,куди увійшов позивач. Згідно наказу № 18 від 27.03 2003 р. по ВАТ Поліграфмаш „Про нарахування заробітної плати членам Наглядової Ради головою правління ВАТ Поліграфмаш був виданий наказ про нарахування заробітної плати членам спостережної ради у відповідності до Уставу підприємства та діючого трудового законодавства. В матеріалах справи відсутні довідки відповідача про те, що наказ №18 від 27.03. 2003р. по ВАТ Поліграфмаш був виконаний та позивачу нарахувалася та була сплачена заробітна плата як члену спостережної ради ВАТ Поліграфмаш, то суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в цієї частині та стягнути з підприємства суму у розмірі 27309,60 грн.. Згідно п.8.3.9. Статуту відповідача позивачу, як члену спостережної ради повинно було виплачуватись щомісячно 4 мінімальні заробітні платні. Він був членом ради з січня 1995р. по 01.04.2003р.,але вказаної заробітної платні не отримував. У 1995р. мінімальна заробітна платня складала 0,6грн.,тобто позивачу повинно було б нараховане 28,8 грн.(0,6грн. МЗП Х4Х12міс.) У 1996р. мінімальна заробітна платня по березень місяць складала 0,6грн., а з березня місяця 15грн., тобто позивачу треба було б нарахувати 604,8грн. ( 0,6Х4Х3= 4,8грн.,15 Х4 Х10=600грн.). У 1997 р. мінімальна заробітна платня складала 15 грн. підлягало до нарахування - 720грн.( 15Х4Х12=720грн.). У 1998р.мінімальна заробітна платня по липень складала 45 грн. з липня складала 55грн., треба було б нарахувати 2400 грн.(45грн.Х4Х6 міс.=1080грн.; 55грн.Х4Х6міс.= 1320грн.). У 1999р.мінімальна заробітна платня складала 74 грн. ,треба було б нарахувати 3552 грн.(74Х4Х12міс). У 2000р.мінімальна заробітна платня по березень місяць складала 74 грн., з квітня по червень місяць -90 грн., з липня місяця складала 118 грн., ., треба було б нарахувати 4800грн. ( 74грнХ4Х3міс.=888грн.; 90грн.Х4Х3міс. =1080 грн.; 118Х4Х6міс =2832 грн.). У 2001 р. мінімальна заробітна платня складала 118грн., треба було б нарахувати 5664грн.( 118Х4Х12м.= 5664 грн.). У 2002 р. мінімальна заробітна платня по липень складала 140 грн., з липня місяця 165 грн., треба було б нарахувати 7320 грн.( 140грн.Х4Х6міс. =3360грн.; 165 грн.Х 4Х6 міс. =З96грн.; 3360 +3960 = 7320грн.). У 2003 р. мінімальна заробітна платня складала 185грн., треба було б нарахувати 2220грн.( 185грн.Х 4 Х 6 міс.= 2220грн.). Загальна сума невиплаченої позивачу заробітної плати ,як члену спостережної ради становить 27309,60 грн.. Загальна сума заборгованості складає 54926,39 грн.( 27309,60 грн. + 27616,79 грн. = 54926,39 грн.). Відповідно до вимог статті 233 КЗПП України , в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження якимось терміном. Відповідно до вимог статті 115 КЗПП України , заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки , встановлені колективним договором , але не менше двох разів на місяць. Згідно статті 116 КЗПП при звільненні працівника виплата всіх сум , які належать працівнику до виплати, здійснюються в день звільнення. Стаття 117 КЗПП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Стаття 117 КЗПП України вказує , що в разі спору про суми виплат , підприємство зобовязане виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки заробітної плати. Доводи відповідача про те ,що [PERSON] був згоден з рішенням суду від 19.11.2004р. про стягнення на його користь 9тис.грн. не відповідають дійсності. З розміром стягнення він був не згоден і дане рішення було оскаржено в апеляційному порядку , підтримав свої вимоги у суді 2-ої інстанції, апеляційний суд їх задовольнив. Доводи відповідача про те , що позивач не дав до суду посадову інструкцію головного економіста відповідача ВАТ Поліграфмаш суд також не бере до відома, на підставі того, що це інструкція підприємства , а не позивача [PERSON] і знаходиться у відповідача. Відповідач не враховує, що по трудовим спорам докази покладені на нього, крім того до предмету позову це не має ніякого відношення. Висновок відповідача про те, що [PERSON] встановив собі розмір оплати праці , також не відповідає матеріалам справи. На посаду голови правління він був призначений вищим органом підприємства і йому було встановлено посадовий оклад. Доводи відповідача про те, що на підприємстві не повинні виконуватися норми Міжгалузевих угод Мінпромполітики України і ЦК профспілок України їм також не підтверджені і спростовані листом голови обкому профспілки і діючим законодавством. Твердження відповідача про те ,що позивач працював у 2003р. тільки 3 дні на неділю суд не бере до уваги, оскільки згідно ч.4 ст 97 КЗПП України власник або уповноважений їм орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, погіршуючи умови , встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Однак ні наказ про зміну умов праці з позивачем, ні рішень загальних зборів, ні змін в угодах і колдоговорах відповідач згідно ст..60ЦПК України до суду не представив. Доводи відповідача про те , що [PERSON] як член спостережної ради і інших його члени на основі рішення загальних зборів від 28.03.2003р. були позбавлені встановлених доплат також їм не підтверджені. Дійсно бувшим керівником підприємства Зіньковськім 18,02.2004р. видано наказ не маючи на те повноважень оскільки згідно Статуту підприємства і Закону України Про акціонерні товариства спостережна рада підконтрольна і підзвітна тільки загальним зборам акціонерів, а не голові правління, якого контролює спостережна рада. А загальними зборами таке рішення не приймалося. Відповідач необґрунтовано посилається на рішення Малиновського районного суду від 25.10.2004р. про стягнення на користь позивача 9204грн., як правильне рішення, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.12.2005р. це рішення скасоване як незаконне і необґрунтоване. Судом враховане те, що при порушенні законних прав працівника, які привели до моральних страждань , власник , або уповноважений ним орган повинен відшкодувати моральну шкоду( ст..237-1 КЗПП України). Приймаючи до уваги , що відповідач порушив законні права позивача на своєчасну і повну оплату праці, і ці порушення призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих звязків та вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя , відповідач повинен відшкодувати позивачеві моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає, виходячи з характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат та їх тривалості , засад розумності і справедливості. З урахуванням цього , суд частково задовольняє позов у частині стягнення моральної шкоди та визначає її розмір у сумі 4000 гривень. Суд стягує з відповідача витрати на юридичні послуги у сумі 500 грн., оскільки сума обґрунтована та підтверджена документами. Суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення компенсації за час неви- користаних відпусток за 6 років в сумі 3000 гривень, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено і не підтверджено доказами, що він ці відпустки в установленому порядку не використав..

Outcome: partial