Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Борзнянська ПШМК» на його користь 324 873,55 грн поворотної фінансової допомоги (далі - ПФД) та понесені судові витрати по сплаті судового збору й на правничу допомогу адвоката. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в період з травня 2014 року по серпень 2017 року він обіймав посаду директора ТОВ «Борзнянська ПШМК» й протягом 2015-2017 років ним на рахунок товариства було внесено 1 795 773,55 грн власних коштів ПФД. Однак, ТОВ «Борзнянська ПШМК» повернуло йому лише частину цих коштів у розмірі 1 470 900 грн, а його письмова вимога від 08 грудня 2017 року щодо повернення решти суми 324 873,55 грн відповідачем проігнорована. Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й пояснив, що протягом 2015-2017 років, коли він очолював ТОВ «Борзнянська ПШМК», ним як фізичною особою та як фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) за усним погодженням з засновниками товариства для покращення фінансово-господарської діяльності підприємства вносилися кошти в якості ПФД шляхом перерахування грошей через банківські установи, зокрема ПАТ «Державний ощадний банк України». Окремі письмові договори про надання ПФД чи позики не укладались в зв'язку з необхідністю оперативного ведення господарської діяльності. З приводу наданих ним ТОВ «Борзнянська ПШМК» коштів як ФОП він майнових претензій не має, так як товариство з ним повністю розрахувалось, а додані до заяви платіжні банківські документи стосовно операцій як ФОП вважав помилковими й просив виключити з доказів. Водночас, стверджує, що протягом 2015-2017 років ним на рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК» у ПАТ «Державний ощадний банк України» було внесено як фізичною особою 1 795 773,55 грн власних коштів згідно з розбивкою по роках, як то зазначено в позовній заяві. Натомість, за цей період ТОВ «Борзнянська ПШМК» повернуло йому лише частину ПФД в розмірі 1 470 900 грн, а решту суми 324 873,55 грн віддавати відмовляється. В зв'язку з цим, просить стягнути з відповідача на його користь 324 873,55 грн ПФД, 3248,73 грн судового збору та 16748,00 грн витрат на правову допомогу адвоката. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що він у жовтні місяці 2017 року придбав ТОВ «Борзнянська ПШМК», ставши його одноособовим засновником та директором. Перед купівлею даного підприємства, яке було у скрутному матеріальному становищі, він провів свій фінансово-господарський аудит товариства (офіційних документів не складалось) й ніяких боргів перед [PERSON] не значилось, про них нічого не повідомляли й попередні власники ТОВ «Борзнянська ПШМК» (всі фінансові питання були врегульовані), відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем і на даний час. В зв'язку з цим, просить у задоволенні позову відмовити. Також в своїх письмових поясненнях від 24.05.2018р. позов не визнає, оскільки письмовий договір позики, що поширюється на поворотну фінансову допомогу, не укладався, надані позивачем банківські документи не засвідчують факту та існування між сторонами договірних відносин, позивач не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення, що якої внаслідок врегулювання подібних за змістом правовідносин в порядку ч.9 ст.10 ЦПК України підлягають застосуванню (аналогія закону) вимоги параграфу 1 глави 71 ЦК України щодо договору позики. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що за період перебування [PERSON] на посаді директора ТОВ «Борзнянська ПШМК» ним як фізичною особою протягом 2015-2017 років через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» на поточний рахунок товариства вносилися грошові кошти за квитанціями, у графі яких «призначення платежу» вказувалося «поворотна фінансова допомога». В зв'язку з цим, суд вважає, що між сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги у спрощеній письмовій формі без зазначення конкретної дати її повернення, а тому строк для її повернення встановлюється моментом пред'явлення вимоги про повернення такої отриманої допомоги. Існування між сторонами саме таких договірних відносин випливає й зі змісту положень ч.1 ст.207 ЦК України, згідно з якими правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, що підтверджено відповідними письмовими банківськими документами, справжність яких відповідачем не оспорювалася. Тому, посилання відповідача у письмових поясненнях на відсутність укладеного між сторонами окремого письмового договору позики чи поворотної фінансової допомоги та існування саме таких договірних відносин не заслуговують на увагу. Письмова вимога [PERSON] від 08.12.2017р. про повернення внесеної на підприємство ПФД в сумі 324 873,55 грн була отримана представником ТОВ «Борзнянська ПШМК» 12 грудня 2017 року, але у визначений приписами ч.1 ст.1049 ЦК України тридцятиденний строк залишена товариством без реагування. Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами своїх вимог щодо наявності в ТОВ «Борзнянська ПШМК» перед [PERSON] як фізичною особою заборгованості по спірній ПФД. Так, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначив про надання ним ТОВ «Борзнянська ПШМК» ПФД в сумі 1 795 773,55 грн, тоді як йому було повернуто лише 1 470 900 грн, в зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 324 873,55 грн. Зазначені обставини позивач підтвердив та визнав в підготовчому й судовому засіданнях. За клопотанням позивача та його представника протокольною ухвалою суду було вилучено з доказів ряд платіжних банківських документів на загальну суму 483 800 грн (за 2015р. - 324 000 грн, за 2016р. - 71 800 грн, за 2017р. - 88 000 грн), що стосуються фінансових операцій ТОВ «Борзнянська ПШМК» з ФОП Кощій, проте своїм правом на уточнення розміру позовних вимог позивач, як і його представник, не скористався. Водночас, позивачем до матеріалів справи додано копії розрахункових платіжних документів з ПАТ «Державний ощадний банк України» (квитанцій, виписок з рахунку), оригінали яких було досліджено в судовому засіданні й де у графі «Призначення платежу» значилось поворотна фінансова допомога, й згідно з якими загальна сума внесених на розрахунковий рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК» коштів складає лише 1 074 328 грн, в тому числі: у 2015р. - 419 643 грн, у 2016р. - 296 885 грн., у 2017р. - 357 800 грн. Тобто, позивачем документально підтверджений розмір наданої ТОВ «Борзнянська ПШМК» ПФД в 1 074 328 грн є істотно меншим, ніж той, що задекларований ним у позовній заяві (1 795 773,55 грн), та визнаний ним як повернутої товариством ПФД в сумі 1 470 900 грн, що свідчить про відсутність будь-якої заборгованості з боку відповідача. Крім того, суд також зважує і на те, що серед вищезазначених банківських документів мається ряд квитанцій про внесення коштів ПФД через касу банку на рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК» в загальній сумі 324 643 грн (у 2015р. - 291 643 грн, у 2016р - 33 000 грн), де в графі «Платник» також вказано ТОВ «Борзнянська ПШМК». Наведена обставина унеможливлює ідентифікацію особи (за прізвищем, іменем, по батькові, ідентифікаційним кодом), яка внесла вказану суму коштів до ТОВ «Борзнянська ПШМК» в якості ПФД та ототожнення її саме з позивачем. Надана ж [PERSON] довідка ПАТ «Державний ощадний банк України» від 10.05.2018р. про внесення ним як фізичною особою коштів з призначенням платежу ПФД на рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК» не спростовує вищезазначених обставин, так як підтверджує лише факт внесення грошей, але не констатує їх суму. Також суд зважує і на те, що позивачем та його представником на обгрунтування заявлених вимог не було надано належно оформлених актів звірки взаємних розрахунків, аудиторських висновків щодо існування в ТОВ «Борзнянська ПШМК» перед [PERSON] як фізичною особою заборгованості по ПФД. Додані ж до позовної заяви копії актів звірок операцій з партнером підприємства, довільної вибірки з балансових проводок підприємства суд з огляду на положення ст.76-79 ЦПК України не вважає належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони не відповідають формі та змісту офіційного документа: не засвідчені підписами сторін, печаткою (при наявності), стосуються фінансових взаємовідносин ТОВ «Борзнянська ПШМК» з ФОП [PERSON], а не як з фізичною особою. Крім того, як пояснив [PERSON] у судовому засіданні, вказані документи він почав збирати ще за час свого перебування на посаді керівника ТОВ «Борзнянська ПШМК», а тому мав реальну можливість оформити їх належним чином. Таким чином, враховуючи викладені обставини позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню в зв'язку з їх недоведеністю. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed