Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про недотримання договором вимог закону. Зазначає, що частина садиби - земельна ділянка з багатоквартирним будинком та його прибудинковою територією по [ADDRESS] належить [PERSON] та йому. Порядок користування земельною ділянкою встановлений рішенням Уманського міськрайонного суду від 02.07.2004 р. та самостійно обраною співвласниками будинку моделі організації договірних відносин. Їхня частка садиби утворює індивідуальний майновий комплекс, який пов`язаний з єдиною колективною інфраструктурою базового будинкового простору, що забезпечує реалізацію майнових прав і законних інтересів усіх співвласників - суб`єктів цих прав. Тому одностороння передача окремих видів майна попереднім власником іншій особі відбувається відповідно до його частки у будинку і за рахунок її перерозподілу. Але [PERSON] земельну ділянку пл. 150 кв.м. по [ADDRESS] , що була виділена під особисте сільське господарство, передала по Договору дарування від 29.08.2017 р. [PERSON] для подальшого продажу або здачі в оренду. Перехід власності не відповідає вимогам ч. 5 ст. 203 і ч. 3 ст. 209 ЦК, що свідчить про фіктивне, а не реальне настання правових наслідків. Просить вважати Договір дарування від 29.08.2017 р. між [PERSON] і [PERSON] про передачу земельної ділянки пл. 150 кв.м. по [ADDRESS] таким, що вчинений з недотриманням вимог цивільного законодавства. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи та відзив на позов від відповідача судом у встановлений строк не отримано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2004 року позов [PERSON] задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] , виділивши у користування співвласникам: [PERSON] земельну ділянку площею 384 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 23,3/100 частки земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 278 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 18/100 частки земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 114 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 10/1200 частки земельної ділянки; [PERSON] земельну ділянку площею 221 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 15,3/100 частки земельної ділянки. В спільне користування співвласникам виділено земельну ділянку під спільним подвір`ям, земельна ділянка обмежена тильним фасадом житлового будинку і підпорною бутовою стіною з проходом до неї шириною один метр вздовж металевого огородження з тильного боку будинковолодіння, земельна ділянка шириною один метр вздовж підпорної бутової стіни від [ADDRESS] до житлового будинку для забезпечення можливості ремонту підпорної бутової стіни та спільного внутрішньодворового водопроводу, цегляне огородження товщиною 0,5 метрів з боку [ADDRESS] та з боку землекористування №14 до кінця, де цегляне огородження являється тильною стіною господарських споруд, бутова підпорна стіна. У якості підстави своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив незаконну передачу [PERSON] по Договору дарування від 29.08.2017 р. [PERSON] земельної ділянки пл. 150 кв.м. та невідповідність вказаного договору вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Позивач у позові ставить питання «вважати Договір дарування від 29.08.2017 р. між [PERSON] і [PERSON] про передачу земельної ділянки пл. 150 кв.м. по [ADDRESS] таким, що вчинений з недотриманням вимог цивільного законодавства», однак, позивач не є стороною у вказаному договорі дарування, а отже не має ні прав, ні обов`язків по даному договору. Позивачем не доведено які його права, свободи чи інтереси порушені відповідачем підлягають захисту. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при розпорядженні [PERSON] своєю часткою земельної ділянки, що належала їй на підставі договору дарування від 27 травня 1994 року та рішення суду. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed