Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання їх таким, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2015 року. До цього часу вказана квартира належала [PERSON], від її ім»я правочин скоював її родич [PERSON] за довіреністю. Після набуття права власності з»ясувалось, що відповідач з неповнолітньою особою досі зареєстровані у вказаній квартирі, при цьому більше півроку перебувають в Росії та з лютого 2015 року перебувають на офіційному обліку міграційної служби Росії, у зв»язку з чим здали Український паспорт. При звернення до житлово-експлуатаційної організації, йому повідомили, що без наявних паспортів неможливо зняти з реєстрації. При цьому на його адресу надсилаються рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, в яких вказано кількість мешканців, тому він змушений сплачувати зайві кошти за осіб, які фактично в будинку не проживають, послугами не користуються. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 10 в будинку №77 по вул.Панфілова в м. Маріуполі Донецької області. Позивач та його представник [PERSON], що діє не підставі договору, до суду не з'явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її малолітнього сина [PERSON], позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, від в.о. начальника Служби у справах дітей надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника, при винесенні рішення провили максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] В»ячеславовичуі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 05 березня 2015 року (а.с.9). [PERSON] разом з сином [PERSON] знаходяться на постійному місці мешкання в Росіє, про що свідчить свідоцтво про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі паспорта. Приймаючи до уваги визнання відповідачами позову, а також те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючими в ньому перешкоджають позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, та не мають можливості самостійно знятися з реєстрації у звязку з відсутністю паспорта, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved