Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області 20.08.2019 р. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 10010/187050-ZP від 04.07.2011 року за період з 29.01.2019 р. по 13.08.2019 р., що становить 44 569,62 грн. Виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог закону, а заборгованість не є безспірною. Так, виконавчий напис вчинено на документі, який н відноситься до переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Вимога щодо усунення порушень позивачу не направлялась, кредитними коштами позивач не користується вже більше ніж 5 років, а отже жодної заборгованості за вказаний у виконавчому написі період не може бути. За таких обставин позивач просить суд визнати таким,, щ не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2825, виданий 20.08.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, у якому запропоновано з [PERSON] звернути стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 10010/187050-ZP від 04.07.2011 року за період з 29.01.2019 р. по 13.08.2019 р., що становить 44 569,62 грн. 22.11.2019 р. відкрито провадження у справі, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав відзив на позов, де зазначив наступне. Позивач системно н виконував взяті на себе зобов`язання за договором № 10010/187050-ZP від 04.07.2011 року і ним не надано жодних доказів відсутності заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком, є підтвердженням безспірної заборгованості. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. надано пояснення по суті спору. Гамзатовою А.А. зазначено, що в розумінні вимог чинного законодавства нотаріус не є належним відповідачем, а отже в частині вимог [PERSON] до неї має бути відмовлено. Так, заявником - ТОВ «Вердикт Капітал» було надано для вчинення виконавчого напису крім відповідної заяви та оригіналу договору, і виписку про стан заборгованості позивача по договору. Виконавчий напис було вчинено з дотриманням відповідних положень закону. Третя особа не скористалась правом надати пояснення по суті спору. Позивач [PERSON] просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. просила розглядати справу за її відсутності. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте в судове засідання не з`явився. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині вимог до ТОВ «Вердикт капітал», виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. 20.08.2019 р. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2825, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з гр. [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 0010\\187050-ZP від 04.07.2011 року, який було укладено між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором факторингу 2019-1УСБ\\ВЕСТА від 28.01.2019 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА», правонаступником якого, на підставі договору відступлення прав вимоги 29-01\\19\\2 від 29.01.2019 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості яка складає 44 569,62 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить13 565,73 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 22 793,66 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 8 210,23 грн. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться з період з 29.01.2019 року по 13.08.2019 року. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В свою чергу представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. зазначають про дотримання всіх необхідних умов, передбачених чинним законодавством України для вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.4. Глави 16Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 3.2. Глави 16Розділу ІІ Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (Постанова № 1172), для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови №1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та нечинною з дня її прийняття (Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року). Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17. Так, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус має право (повноваження) вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах виключно у випадку їх нотаріального посвідчення в порядку визначеному пунктом 1 Постанови № 1172. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису на кредитному договорі № 0010\\187050-ZP від 04.07.2011 року, який було укладено між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», укладеному та [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, позивач зазначає, що з дня виникнення права вимоги за укладеним з банком кредитним договором минуло більш ніж три роки. 02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. Згідно із частиною першою статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Частина друга статті 318 ЦК України визначає, що всі суб`єкти права власності є рівними перед законом. За таких обставин, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, як вбачається з матеріалів справи, право вимоги за кредитним договором до боржника [PERSON] виникло з моменту не сплати чергового платежу, порушення терміну його внесення, отже перебіг позовної давності по кожному платежу починається після невиконання зобов`язання по його сплаті. Зазначене повною мірою узгоджується з правовою позицією, що її висловлено Великою палатою Верховного суду постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме наданої приватним нотаріусом виписки з особового рахунку № [NUMBER] позивача, яку було подано ТОВ «Вердикт Капітал», станом на день укладення договору факторингу 29.01.2019 р. заборгованість становила - 44 569,62 грн., При цьому, укладені правочини (договори) про відступлення права вимоги, за якими право вимоги за зобов`язаннями позивача по кредитному договору 0010\\187050-ZP від 04.07.2011 року перейшло до нових кредиторів (ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно), не змінювали виду, суті, підстав виникнення та обсягів зобов`язань боржника, оскільки такий вид правочину передбачають виключно заміну кредитора (передачу права вимоги за зобов`язаннями боржника) у зобов`язанні, а не зміну умов основного зобов`язання, зокрема періоду виникнення заборгованості за таким зобов`язанням. Разом з тим, достовірно зазначити , що право вимоги до позивача виникло понад три роки до вчинення оскаржуваного виконавчого напису підстави відсутні За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги заявлені [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому слід зазначити, що у справах за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів суди розглядають за позовами боржників до стягувачів. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 р. у справі № 519/77/18. Отже особою, якою в розумінні ст. 15 ЦК України порушено право позивача є ТОВ «Вердикт Капітал», оскільки у нотаріуса відсутня серед іншого, процесуальна заінтересованість у предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved