Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 817792,96 грн., що складається: основний борг у розмірі 650837,55 грн., що еквівалентно 23700 доларів США, за курсом НБУ станом на 28.08.2020 р., три відсотки річних у розмірі 32381,78 грн., що еквівалентно 1179,17 доларів США, за курсом НБУ станом на 28.08.2020 р., та пеню у розмірі 134573,63 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь також 8177,93 грн. судових витрат по справі, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] особисто передав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 23700 доларів США, що еквівалентно 650837,55 грн., за курсом НБУ на 28.08.2020 р., 1 долар США = 27,4615 грн. На підтвердження отримання коштів позичальником було надано особисту письмову розписку від 05.11.2018 року із зазначенням умов їх повернення, відповідач зобов`язався повернути кошти до 31.12.2018 року. На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач не реагує, у зв`язку із чим позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення позики від 29.07.2020 року. У зв`язку із не виконанням відповідачем свого зобов`язання, позичальник зобов`язаний сплатити на користь позивача три відсотки річних у розмірі 1179,17 доларів США, що еквівалентно 32381,78 грн., та Ухвалою суду від 08.10.2020 року відкрито загальне провадженні у справі. Ухвалою суду від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі, та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання 30.06.2021 року не з`явився. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги довірителя підтримала повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 05.11.2018 року [PERSON] особисто під розписку отримав від [PERSON] 23700 доларів США, та зобов`язався їх повернути до 31.12.2018 року. Суд також встановив, що отримані у позику грошові кошти у сумі 23700 доларів США, на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 05.11.2018 року, складений відповідачем про те, що він зобов`язався їх повернути. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики. Про що свідчить фіскальний чек наявний в матеріалах справи (а.с.12) Однак відповідач грошові кошти не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність боргового документа (розписки) саме у кредитора, який долучив її до справи. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При цьому відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідність при цьому стягнення боргу саме в іноземній валюті ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц провадження №14-134цс18 та від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18. При цьому суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19. З огляду на офіційний курс гривні щодо іноземної валюти Долара США на день подання позову (1 долар США 27,4615 грн.) сума заборгованості відповідача по розписці від 05.11.2018 року становить в загальній сумі 23700 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України 650837,55 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором позики від 05.11.2018 року, остання складається з: суми основного боргу 23700 доларів США, три відсотка річних у розмірі 1179,17 доларів США, що еквівалентно 32381,78 грн. та пеня у розмірі 134573,63 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача в користь позивача 3 % річних від простроченої суми зобов`язання, які виникли між сторонами на підставі договору позики від 05.11.2018 року, у розмірі 1179,17 доларів США, що еквівалентно 32381,78 грн. Водночас, позовна вимога про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 134573,63 грн. задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України вчиняється у письмовій формі. Законом, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, встановлено зобов`язання сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу у випадку, коли позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками. Якщо предметом договору позики є грошові кошти, обов`язок сплати неустойки виникає лише у випадку встановлення такого виду забезпечення виконання зобов`язання договором. Укладена розписка не містить умов щодо стягнення позикодавцем пені в разі порушення позичальником зобов`язання, а тому підстави для стягнення неустойки відсутні. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Таким чином, відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за розпискою від 05.11.2018 року у розмірі 683219,33 грн., що складається: основний борг у розмірі 650837,55 грн., що еквівалентно 23700 доларів США, за курсом НБУ станом на 28.08.2020 р., та три відсотки річних у розмірі 32381,78 грн., що еквівалентно 1179,17 доларів США, за курсом НБУ станом на 28.08.2020 р. Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 8177,93 грн. Позов задоволено на 83,54 % (683219,33 грн. : 817792,96 грн. х 100). В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 6831,84 грн.(8177,93 грн. х 83,54 %). На підставі наведеного та

Outcome: partial