Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив і вказав, що з 11. 09. 2013 року по 13. 11. 2016 року він працював на посаді заступника директора ДП «ЛОП Агарський мис» НАН України. Згідно розпорядження № 72 від 11. 11. 2016 року його було звільнено за ст. 36 КЗпП України, проте остаточний розрахунок при звільненні з ним не проведено, борг підприємства складає 42 257, 30 грн. Просить стягнути вказану суму на його користь. В судовому засіданні позивач з представником підтримали свої вимоги і просять задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що і на даний час відповідач з ним не розрахувався. Представник відповідача та третя особа до суду не явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, директор Вершков Є. І. надав заяву, у якій просить відкласти розгляд справи у зв`язку з встановленим карантином. Третя особа [PERSON] надав відзив на позовну заяву, у якій просив відмовити позивачу у позові з тих підстав, що останній, перебуваючи на посаді директора ДП «ЛОП Агарський мис» НАН України наніс підприємству збитки, не виплачував працівникам заробітну плату, не сплачував податки та збори, виконавчою службою було відкрито порядку 30 виконавчих проваджень за різними обов`язками підприємства, у зв`язку з чим рахунки арештовані. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Згідно положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що з 11. 09. 2013 року по 13. 11. 2016 року [PERSON] працював на Державному підприємстві лікувально - оздоровчого пансіонату «Агарський мис» Національної академії наук України на посаді заступника директора, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Розпорядженням № 72 від 11. 11. 2016 року був звільнений з посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Згідно довідки № 47 від 23. 12. 2019 року, підписаною директором ДП «ЛОП Агарський мис» НАН України та головним бухгалтером, заборгованість підприємства перед [PERSON] на момент звільнення складає 42 257,30 грн., яка на даний час позивачу не виплачена. Частина перша статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідачем було порушено право [PERSON] на отримання винагороди за працю, сума боргу відповідачем не оспорюється, отже, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими, підтверджені належними доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Заперечення третьої особи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право особи на отримання винагороди за працю не може бути обумовлено підставами нанесення позивачем збитків підприємству, оскільки вказані правовідносини вирішуються в порядку відшкодування шкоди, і не можуть слугувати причиною несплати заробітку при звільненні працівника.

Outcome: approved