Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти у сумі 27500 грн. Вимогу мотивує тим, що згідно розписки від 06.02.2019 року відповідач зобов`язався повернути на користь позивача позичені грошові кошти у сумі 12500 грн. до 01.04.2019 року. Відповідно до розписки від 17.10.2019 року відповідач зобов`язався повернути на користь позивача позичені грошові кошти у сумі 15000 грн. до 25.12.2019 року. Відповідач незважаючи на договірні зобов`язання кошти позивачу не повернув, на звернення щодо повернення боргу не реагує. Позивач вважає, що у формі розписок були укладені письмові договори, відповідно до яких відповідач зобов`язаний повернути йому суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши, що розписки написані відповідачем і є всі підстави для стягнення з нього коштів на користь позивача. Позивач в судовому засіданні пояснив, що в травні 2018 року відповідачу надав позику в сумі 10000 грн., після чого влітку 2018 року ще надав позику в сумі 2500 грн. Оскільки відповідач не повертав кошти він звернувся із заявою до поліції і 06.02.2019 року відповідач [PERSON] в присутності працівника поліції, Мокляківського старости написав розписку про отримання ним у травні 2018 року коштів у сумі 10000 грн., 27.06.2018 року - коштів у сумі 2500 грн. 17 жовтня 2019 року відповідач надав йому другу розписку про позику в травні 2018 року грошей у сумі 15000 грн., які він йому також позичав. Чому про це не зазначав раніше при написанні розписки 06.02.2019 року не може пояснити. 05.02, 16.02, 19.02.2021 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Будучи 28.12.2020 року присутнім в судовому засіданні при розгляді справи відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що в травні 2018 року він позичив у [PERSON] на купівлю кобили 10000 грн., які останній сам привіз йому у с. Горбове. Потім їздив до [PERSON] у с. Андріївка Олевського району, де позичив у нього ще 2500 грн. Гроші у [PERSON] брав лише два рази, при цьому розписки не писав. Розписку писав зимою 2019 року у сільській раді с. Мокляки, куди привіз його дільничний офіцер поліції, який пояснив, що [PERSON] звернувся до поліції із заявою відносно нього та це питання необхідно вирішити. У приміщенні сільської ради написав одну розписку на загальну суму 12500 грн. При написанні розписки була присутня [PERSON] . Другу розписку писав пізніше про зобов`язання повернути [PERSON] коштів в сумі 15000 грн., тобто вже позичених коштів зі сплатою процентів, за кожну тисячу гривень - по 100 грн. Вважає, що першу розписку повинен був забрати, але чому цього не зробив не знає. У суді свідок [PERSON] пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] була конфліктна ситуація, в зв`язку з чим останній звертався до поліції. Дільничний офіцер поліції [PERSON] приводив [PERSON] та [PERSON] у сільську раду, де вони між собою домовлялися, а її попросили завірити справжність підпису. У приміщенні сільської ради [PERSON] провів зі сторонами роботу, які узгодили питання та у її присутності [PERSON] написав розписку, при цьому йому ніяких грошей не передавали. [PERSON] у її присутності була написана одна розписка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що по заяві [PERSON] проводилася перевірка щодо заволодіння [PERSON] шахрайським шляхом коштів, у якій сумі не пам`ятає. Приїхавши із [PERSON] до [PERSON] , запросили його у Мокляківську сільську раду для дачі пояснень. Запропонував вирішити дане питання мирним шляхом. Було вирішено, що [PERSON] напише розписку на ту суму, що позичав у [PERSON] . [PERSON] написав розписку, в якій зазначив, яку суму грошей позичав, і передав її Шніпку. Розписка була засвідчена [PERSON] . Шніпко, отримавши розписку, не говорив про розбіжності в сумі. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 06.02.2019 року [PERSON] позичив у травні 2018 року у [PERSON] 10000 грн. та 27.06.2018 року - 2500 грн., які зобов`язався повернути до 01.04.2019 року. Дану розписку засвідчив своїм підписом. Справжність підпису [PERSON] засвідчено 06.02.2019 року [PERSON] , в. о. старости Мокляківського старостинського округу Ємільчинської селищної ради. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт наявності між сторонами позикових відносин підтверджується розпискою [PERSON] від 06.02.2019 року, із змісту якої вбачається, що він позичив у [PERSON] у травні 2018 року 10000 грн. та 27.06.2018 року - 2500 грн., які зобов`язується повернути до 01.04.2019 року. Визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.02.2019 року о/у СКП Ємільчинського ВП лейтенант поліції Ткачук Б.В. прийняв від [PERSON] заяву про те, що 18.04.2018 року він передав особисті кошти в сумі 12500 грн. [PERSON] , який повинен був повернути кошти протягом трьох місяців. Відповідно до листа Ємільчинського ВП, адресованого [PERSON] , його повідомлення від 06.02.2019 року було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Ємільчинського ВП за №286. Довідкою за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих в ЄО №286 від 06.02.2019 року ДОП Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Ющенка В.В. від 08.02.2019 року стверджується, що в ході проведення перевірки було встановлено, що в травні 2018 року [PERSON] позичив в [PERSON] гроші в сумі 10000 грн. для купівлі коня, після чого 27.06.2018 року позичив ще 2500 грн. для купівлі мобільного телефона, але гроші не повернув, однак в термін два місяці зобов`язався повернути всі кошти [PERSON] . З розписки [PERSON] від 17.10.2019 року слідує, що він зобов`язується повернути гроші в сумі 15000 грн., які позичав у [PERSON] в травні 2018 року. Дані кошти зобов`язується повернути до 25.12.2019 року. Дану розписку засвідчив своїм підписом, зазначивши, що розписка написана власноручно, добровільно. Дана розписка підтверджує факт отримання [PERSON] коштів у травні 2018 року та не містить інших умов отримання у [PERSON] грошей. Суд з її змісту не вбачає інших умов отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 15000 грн. саме у борг, а нею підтверджується лише обов`язок [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти, які вже були ним позичені. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] позику в травні 2018 року в сумі 10000 грн. та 27.06.2018 року - в сумі 2500 грн. Пояснення відповідача про те, що він зобов`язався повернути [PERSON] позичені кошти в сумі 15000 грн. з урахуванням сплати процентів, про що надав розписку 17.10.2019 року, суд визнає достовірними і вони не спростовуються наданими позивачем доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial