Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов обгрунтовує тим, що з 24.04.2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини припинилися із січня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач покинула його з дитиною та поїхала в невідомому напрямку, додому повертатися не бажає. На даний час дитина проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що працює неофіційно у фермерському господарстві, має домашнє господарство, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, характеризується позитивно, добре відноситься до сина, якого повністю утримує. Проживає з батьками, які отримують пенсію та допомагають йому у вихованні сина. Відповідач мешкає в іншому населеному пункті у найманому житлі, до дитини не приїздить та її вихованням не займається, не працює. Позивач просить суд визначити місце проживання його сина [PERSON] , 2010 р.н., разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 16 березня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області (а.с.20-21). Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та доповнив тим, що рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 20.05.2021 року шлюб між ним та відповідачем розірвано, остання мешкає в Херсоні, сина не відвідує та його вихованням і утриманням не займається. Просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, додавши, що у 2019 році на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини з відповідачем [PERSON] проводилась профілактична бесіда стосовно безвідповідального ставлення до сина [PERSON] , 2010 р.н., проте остання в подальшому продовжувала виїжджати з дому в невідомому напрямку, покидаючи сина на батька. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 20.05.2021 року та 02.06.2021 року не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлялася в установленому законом порядку за місцем реєстрації: [ADDRESS] , проте до суду повернулися поштові конверти з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с.34-36, 41-43), відзив на позов не подавала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області Шикуленко Л.І. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, пояснивши, що досліджуючи умови проживання позивача, було встановлено, що останній має постійне місце проживання та джерело доходів, мешкає в будинку з сином та батьками, де створені всі умови для розвитку та виховання дитини. Родина забезпечена всім необхідним, дитина відвідує школу. На засіданні органу опіки та піклування було з`ясовано, що відповідач мешкає в м.Херсоні, де працює по найму, мешкає у найманому житлі. Зібрані у справі докази вказують на те, що проживання малолітньої дитини з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини. У зв`язку з чим, органом опіки та піклування було ухвалено висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з її батьком. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, зі згоди позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника та висновок представника органу опіки та піклування, з`ясувавши думку малолітнього [PERSON] , який висловив бажання проживати разом з батьком в с.Агаймани та продовжити навчання у сільській школі, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 24.04.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 20.05.2021 року (а.с.44). Від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 28.04.2010 року (а.с.7). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем за вказаною адресою проживають: його син [PERSON] 2010 р.н. та батьки: [PERSON] , 1960 р.н. та [PERSON] , 1962 р.н., що підтверджується довідками Іванівської селищної ради Херсонської області №464 від 29.01.2021 року та №111 від 22.02.2021 року (а.с.8,15). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте на даний час за даною адресою не проживає (а.а.19). Згідно громадської характеристики з місця проживання, наданої старостою Агайманського старостинського округу Латуші Р.А., останній за час проживання на території с.Агаймани, Херсонської області, громадського порядку не порушував, в побуті веде себе гідно, скарги від сусідів та мешканців селища на нього не надходили (а.с.9). Судом встановлено, що позивач працює за наймом, має домашнє господарство, доглядає за малолітнім сином [PERSON] (а.с.15). З витягу протоколу №11 засідання районної комісії з питань захисту прав дитини від 10.09.2019 року вбачається, що за заявою [PERSON] на засіданні комісії розглядалося питання щодо безвідповідального ставлення [PERSON] до свого малолітнього сина [PERSON] , яка неодноразово виїжджала з дому в невідомому напрямку залишаючи сина на батька та бабусю. За наслідками розгляду з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду (а.с.10-12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області №302/09-101-02/26 від 30.04.2021 року встановлено, що батьки дитини є матеріально забезпеченими, батько має власне житло, а мати проживає в найманій квартирі. Батьком дитини створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Між батьком та дитиною існує тісний зв`язок, розривання якого накладе глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Зібрані у справі докази вказують на те, що проживання малолітнього сина з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.37-38). Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом ( стаття 153 СК України). Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до правил ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, суд бере до уваги, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, відносини, які склалися між сторонами після розірвання шлюбу, а також характеризуючи дані сторін. Заслухавши пояснення позивача, думку органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком в с.Агаймани, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько характеризується позитивно, виховує та утримує сина, дитина бажає проживати разом з батьком, мати дитини, яка проживає в іншому населеному пункті, була обізнана на засіданні органу опіки та піклування про розгляд судом справи щодо визначення місця проживання її дитини, проте в судові засідання не з`являлася, відзив на позов не подавала, що приводить суд до переконання, що відповідача не цікавить з ким буде проживати її дитина, а тому суд вважає вірним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з його батьком - позивачем [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Саме проживання малолітньої дитини з батьком, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved