Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому, позивачу по справі, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якому зареєстрований та проживав [PERSON]. Проте з січня 2007 року відповідач без поважних причин у зазначеній квартирі не проживає, де він знаходиться та проживає на даний час позивачеві не відомо, знятися з реєстрації добровільно не бажає. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з'явився , подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [ADDRESS], належить [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування від 30 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховської нотаріальної контори Крамчаніним С.А. за реєстровим № 6241. Даруватилем вищевказаної квартири був брат позивача [PERSON]. Відповідно до довідки відділу реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області від 06.04.2017 року № 04-06/3232, в квартирі, яка розташована за адресою : [ADDRESS], окрім відповідача, [PERSON] [INFO] , ніхто не зареєстрований. Відповідно до акту депутата Новокаховської міської ради Херсонської області [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований з 24.01.2007 року, але не проживає по теперішній час. Відповідно до довідки КП « Каховське бюро технічної інвентаризації» за № 9 від 01.02.2016 року нерухоме майно, а саме квартира розташована за адресою : [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. ( ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в спірному житловому приміщенні, а саме квартирі розташованої за адресою : [ADDRESS] не проживає без поважних причин. Будь-яких доказів того, що позивач чинить перешкоди [PERSON] у користуванні спірною квартирою, судом не встановлено. Суд приходить до висновку, що виходячи з того, що відповідач [PERSON], за адресою: [ADDRESS] не проживає певний проміжок часу без поважних причин, він втратила право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved