Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 08.10.2018 року він як замовник звернувся до [PERSON] як підрядника, який займається виготовленням металопластикових конструкцій, з питань укладення договору підряду на виготовлення 14 металопластикових вікон різних розмірів для встановлення в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . За результатами обговорення з відповідачем умов договору, зокрема, строків виконання, вартості та якості замовлення, умов розрахунків було узгоджено вартість виконання замовлення в сумі 41 370 грн. Строк виконання замовлення було визначено в три тижні, тобто до 31 жовтня 2018 року. Після узгодження всіх істотних умов договору позивачем було передано відповідачу 08.10.2018 року передоплату в розмірі 30 000 грн., однак відповідач замовлення не виконав, а 26.11.2018 року повідомив, що замовлення виконувати не буде та гроші поверне пізніше. За словами позивача станом на 12.05.2020 року передоплата відповідачем не повернута, у зв`язку із чим [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 30 000 грн., які набуті без достатньої правової підстави, 3% річних в сумі 1 303,49 грн. та 1 938,00 грн. інфляційних втрат, а всього 33 241,49 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 22.05.2020 року справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.10.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] передоплату в сумі 30 000 грн. за виготовлення пластикових вікон. 03.12.2018 року позивач звернувся до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області з приводу неправомірних дій [PERSON] . Із копії довідки за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих в ЖЄО №60078 від 03.12.2018 року слідує, що опитаний гр. [PERSON] повідомив, що дійсно 08.10.2018 року до нього звернувся гр. [PERSON] , який попросив виготовити та встановити 14 пластикових вікон, за що надав передоплату в сумі 30 000 грн., та дане замовлення він мав виконати протягом місяця. Однак, через деякі проблеми відповідач не встиг виконати замовлення, тому зустрівся з [PERSON] та повідомив йому, що через виниклі проблеми він вчасно не встигає виконати замовлення, а тому просить деякий час зачекати. Але [PERSON] повідомив, що чекати не буде та попросив повернути йому гроші, на що [PERSON] йому повідомив, що в нього на даний час всієї суми немає та він поверне половину грошей, а іншу - через тиждень. Проте [PERSON] тоді повідомив, що йому не потрібна половина, а потрібна вся сума відразу та сказав, що піде у поліцію. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 12.05.2020 року сума основного боргу складає 30 000 грн., три відсотки річних - 1 303,49 грн. (за період з 01.12.2018 року по 12.05.2020 року), інфляційні втрати - 1 938,00 грн., що в загальному розмірі становить 33 241,49 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів, сплачених йому в якості авансового платежу на майбутнє зобов`язання. Таким чином, відносини із [PERSON] про виконання у майбутньому робіт із виготовленням та встановленням 14 металопластикових вікон без укладеного договору є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача коштів в сумі 30 000 грн., які були внесені позивачем як передоплата за виготовлення металопластикових вікон. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже встановивши, що набуті [PERSON] від [PERSON] грошові кошти у сумі 30 000,00 грн. є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачу, суд приходить до висновку, що за безпідставне користування коштами позивача відповідач також має сплатити інфляційні втрати у розмірі 1 938 грн. та 3% річних у сумі 1 303,49 грн. Такий розрахунок аргументовано складено позивачем та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вважає за можливе стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми саме у зазначеному в розрахунку розмірі. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що 12.05.2020 року між [PERSON] та адвокатом Вернидубом Д.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №444, виданого Житомирською обласною КДК адвокатури, був укладений договір про надання юридичної допомоги. Пунктом 2 договору про надання юридичної допомоги встановлено, що вартість послуг за даним договором складає 3 000,00 грн. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. надано копію квитанції від 20.05.2020. Таким чином позивачем підтверджено належними доказами понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Крім цього на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. З огляду на викладене та

Outcome: approved