Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] про визнанння права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилася спадщина. Свого часу мати позивача отримала на своє ім'я сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Однак коли позивач звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий Дворічанською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON], втрачений. [PERSON] просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) №114 розміром 10,25 умовних кадастрових га, яка розташована на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, як за спадкоємцем за законом. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу у його відсутність. Представник Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій не заперечував проти задоволення позову, відмовився від прийняття спадщини у вигляді земельної частки (паю) розміром 10,25 умовних кадастрових га, розташованого на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області на користь свого брата [PERSON], просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 жовтня 1965 року, виданого Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] року. Батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 червня 2016 року, виданого повторно Дворічанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №2. Відповідно до довідки відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області № 31-20.17-0.7 - 1598/2-16 від 05 липня 2017 року, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Дворічанською районною державною адміністрацією по КСП «Дружба», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801, під №288 є запис, що [PERSON] 26 лютого 1997 року отримала сертифікат серії [NUMBER], розміром 10, 25 умовних кадастрових га, вартістю 29 892 грн. 41 коп., номер земельної частки (паю) - 114. Постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори № 647/02-31 від 09 червня 2017 року, позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON], через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Після смерті [PERSON] у Дворічанській державній нотаріальній конторі Харківської області заведено спадкову справу за № 133/2017 від 09 червня 2017 року, де спадщину прийняли її діти [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідачі позов визнали, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved