Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 3 294,00 грн., посилаючись на те, що 02 вересня 2014 року між ним та фізичною особою, яка використовує найману працю [PERSON], в особі відповідачки був укладений трудовий договір № 21101400043 (далі - трудовий договір), на підставі якого він працював на посаді підсобного працівника до 17 листопада 2014 року. Відповідач умови трудового договору не виконав тим, що за виконану роботу заробітну плату не перерахував, борг становить 3 294,00 грн. Відповідач відмовляється від виплати заробітної плати, посилаючись на відсутність коштів. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборговану заробітну плату у сумі 3 294,00 грн. Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача був залучений роботодавець [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та доповнили їх тим, що деякий час позивач працював у відповідача без укладення трудової угоди, 02 вересня 2014 року була укладена трудова угода на виконання роботи різноробочого із заробітною платою в розмірі 1 300,00 грн. щомісячно. Від імені роботодавця трудову угоду з позивачем укладала відповідачка [PERSON] Позивач пропрацював на полі до 17 листопада 2014 року, у зв'язку із невиплатою заробітної плати трудова угода була розірвана. Облік робочого часу та виконаної роботи вела відповідачка [PERSON], але заробітна плата йому жодного разу не виплачувалась. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені двічі судовою повісткою, направленою за місцем реєстрації. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 13 травня 2015 року, позовні вимоги не визнала, проти заявленого позову заперечувала, посилаючись на те, що заробітна плата позивачу була виплачена авансом. По довіреності роботодавця [PERSON] вона уклала трудову угоду із позивачем, вела облік робочого часу та виконаної роботи. Заробітну плату робітникам видавала щодня без відомості та підпису. Позивачу була видана заробітна плата авансом, він фактично не працював, за нього роботу виконувала інша особа. Доказом того, що позивачу авансом була виплачена заробітна плата є запис у її зошиті та звіт про податки. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, в порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладена безстроковий трудовий договір № 21101400043 на виконання роботи підсобного робітника із виплатою заробітної плати у сумі 1 300,00 грн. на місяць, час виконання роботи із 8,00 до 12,00 год. або із 13,00 до 17,00 год., вихідні дні - субота, неділя (а.с.44-45); трудовий договір між позивачем та роботодавцем [PERSON] зареєстрований 02 вересня 2014 року у Іванівському районному центрі зайнятості та розірваний 17 листопада 2014 року за згодою сторін (а.с.44-45); [PERSON] 01 липня 2014 року видав [PERSON] довіреність на представництво його інтересів у суді, вчинення будь-яких дозволених законодавством договорів, з правом підпису усіх без винятку документів, правочинів цивільно-правового характеру та інші (а.с.42). Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження виплати позивачу заробітної плати відповідачкою [PERSON] надано зошит у якому вказано, що позивач одержав заробітну плату на перед у сумі 4 755 грн. (а.с.46). Позивач [PERSON] проти видачі йому вказаної суми заперечував, посилаючись на те, що не отримував заробітну плату та не підписувався про її отримання у сумі, зазначеній у зошиті. Згідно ч. 2 ст. 30, ст. 31 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року повідомлення працівника про розміри оплати праці роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Таким чином, законодавством, що регулює оплату праці, передбачений обов'язок забезпечити бухгалтерський облік витрат на оплату праці та ведення відомостей про оплату праці працівника. Із матеріалів справи видно, що відповідач в супереч діючого законодавства у сфері оплати праці, не забезпечив належний бухгалтерський облік витрат на оплату праці та ведення відомостей про оплату праці працівника, зокрема, на вимогу суду відповідач не надав відомостей про виплату позивачу заробітної плати за відпрацьований час в період із 02 вересня по 17 жовтня 2014 року, облік робочого часу працівника. Записи у зошиті про виплату позивачу заробітної плати у сумі 4 775,00 грн., суд вважає, неналежним доказом та до уваги не приймає, так як на виплата кожної суми не підтверджена підписом позивача. Крім того, записи у зошиті свідчать про дату та суму виплачених коштів не одному працівнику, а групі працівників (а.с.46). Також, суд не приймає до уваги надану відповідачем [PERSON] відомість з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.47), так як вказана відомість не може бути належним доказом про фактичне одержання позивачем заробітної плати. За таких обставин, суд вважає, що заробітна плата позивачу за весь період його роботи у відповідача не виплачена та підлягає стягненню із роботодавця. Згідно Додатку до Листа Мінпраці та соцполітики від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів при п'ятиденному робочому тижні у вересні 2014 року становила 22, у жовтні 2014 року - 23, у листопаді 2014 року - 20. У вересні 2014 року позивач відпрацював 21 день (з 02 по 30 вересня), у жовтні 2014 року - 23 дні (з 01 по 30 жовтня), у листопаді 2014 року (з 01 по 17 листопада) - 11 днів. Середньо-поденна заробітна плата позивача у вересні 2014 року становила 59,09 грн. (1 300,00 грн. : 22 робочих дні = 59,09 грн.), у жовтні 2014 року - 56,52 грн. (1 300,00 грн. : 23 робочих дні = 56,52 грн.), у листопаді 2014 року - 65,00 грн. (1 300,00 грн. : 20 робочих днів = 65,00 грн.). Невиплачена позивачу заробітна плата у вересні 2014 року становить 1 240,89 грн. (59,09 грн. х 21 робочий день = 1 240,89 грн.), у жовтні 2014 року - 1 300,00 грн. (56,52 грн. х 23 робочих дні = 1 299,99 грн.), у листопаді 2014 року - 715,00 грн. (65,00 грн. х 11 робочих днів = 715,00 грн., за весь відпрацьований період невиплачена заробітна плата становить 3 255,89 грн. (1 240,89 грн. + 1 300,00 грн. + 715,00 грн. = 3 255,89 грн.) без урахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Таким чином, у судовому засіданні не підтверджено, що відповідач заборгував позивачу заробітну плату у сумі 3 294 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, рішення ухвалено на його користь, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial