Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері- [PERSON] . У позові посилається на те, що позивач є сином [PERSON] . [INFO] у віці 86 років мати померла. Вона була зареєстрована і постійно проживала з 18.10.1978 р. по день смерті в [ADDRESS]. Мати за життя склала заповіт, посвідчений 16.01.1996 р. виконкомом Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області і зареєстрований у реєстрі № 2, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за Законом матиме право заповіла [PERSON] . Заповіт на день смерті не змінений і не скасований, про що свідчить відмітка від 20.02.2014 року секретаря виконкому Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області. На вищезазначене будинковолодіння мається технічний паспорт, виготовлений 18.03.2014 року ПП ПБТІ «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа за № 330). Державним нотаріусом Карлівської державної нотаріальної контори було направлено запит до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» щодо підтвердження факту реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON], згідно якого видано довідку від 21.03.2014 р. № 2291, що реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] не проводилась. В шестимісячний термін з дня відкриття спадщини Карлівською держнотконторою заведена спадкова справа № 112/2013 на майно померлої [INFO] [PERSON] на підставі поданої онукою померлої [PERSON] заяви про прийняття спадщини за законом. Сином померлої [PERSON] у визначений шестимісячний термін з дня відкриття спадщини подана заява про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого виконкомом Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області 16 січня 1996 року за реєстром № 2. Ніяких інших заяв про прийняття її спадщини чи про відмову від спадщини в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини вищевказаної спадкодавці до Карлівської держнотконтори не надходило. За відсутності правовстановлюючого документа, виданого на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на ім»я [PERSON], яка померла [INFO] видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом після цієї спадкодавці не може бути вчинена Карлівською держнотконторою на ім»я її сина [PERSON] Тож, оскільки дане питання можливо вирішити лише в судовому порядку, позивач змушений звертатися до суду з даним позовом. 13 жовтня 2014 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, яку було доповнено 21 жовтня 2014 року, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування. В судовому засіданні від представника третьої особи надійшла заява, яку підтримала [PERSON], про залишення її зустрічного позову без розгляду. Ухвалою суду дану заяву було задоволенно та залишено зустрічний позов [PERSON] без розгляду. Позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, також представником було надано обгрунтування позовних вимог, які просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов визнав повністю, вважає, що його доцільно задовольнити. Пояснив, що [PERSON] - чоловік спадкодавці , разом з дружиною побудували будинок. На даний час головою господарства є [PERSON] Дане господарство не є колгоспним двором, а являється робочим двором. У тих, хто проживає у домоволодінні, правовстановлюючі документи відсутні. Визначення особи головою двору є лише статистичними даними і не несе за собою набуття права власності. Третя особа та її представник заперечили проти задоволення позову згідно доданого раніше до матеріалів справи заперечення та доповнення до заперечення. [PERSON] зазначила, що вона проживає по [ADDRESS], доглядала за [PERSON] до її смерті, разом з чоловіком робила ремонт та облаштування будинку, проводила газ, воду, будували паркан, перебудували літню кухню. Свідок [PERSON], яка є дочкою позивача та сестрою [PERSON]- третьої особи по справі, онукою спадкодавці, пояснила, що [PERSON] проживала з бабусею з десяти років, робила добудови у господарстві, перепланування літньої кухні, за чиї кошти це робилося вона не знає. Бабуся казала, що залишить будинок синові , а не онуці [PERSON] У третьої особи по справі є інший свій будинок, де проживає її син. Свідок [PERSON] зазначила, що знає позивача з народження, він організовував поховання матері. Спірний будинок та надвірні будівлі будувалися спадкодавицею та її чоловіком. Позивач був військовим, проживав з матір*ю з 1957 р., завжди їй допомагав. Бачила, що коли бабуся хворіла і була вже лежача, то лежала на дворі , бо [PERSON] заважав неприємний запах. Пам*ятає, що у 1998 р. [PERSON] клопоталась про необхідність написання заповіту на сина [PERSON]. Свідок [PERSON] , яка являється секретарем Ланнівської сільради, є відповідальною за господарське ведення, пояснила, що головою робочого двору була [PERSON], після її смерті головою стала її онука [PERSON] Новий власник повинен надавати до сільради правовстановлюючі документи для внесення необхідних даних, якщо документи не надаються, то відомості заповнюються зі слів. До [PERSON] головою двору був її чоловік. На даний час заповіт [PERSON] не змінений та не скасований. Свідок [PERSON], яка знає спадкодавця та її чоловіка з 1982 р., у суді пояснила, що [PERSON] добудувала огорожу, провела воду, газ, проводила ремонт у господарстві, позивач є сином спадкодавиці, останні чотири роки він не допомагав матері, похованням займалася [PERSON] З 1982 р. позивач не з*являвся у господарстві, оскільки посварився з батьком , який помер у 1992 р., за життя він казав, що будинок залишиться тим, хто їх догляне . А до смерті доглядала третя особа по даній справі. Свідок [PERSON] зазначила, що з 1983 р. вона є співмешканкою позивача, знає, що будинок будувався з 1957 по 1961 р.р., батьки позивача будували його разом. Після смерті батька позивач навідував матір щодня, допомагав їй. Позивач провів газ, воду. До останнього дня між позивачем та матір*ю були добрі стосунки, після її смерті, [PERSON] організував поховання. [PERSON], ще при житті бабусі, вимагала у неї переписати на неї будинок. У селі третя особа жила з 1951 по 1967 р.р. , потім у 1983 р. повернулася , з цього часу навідувалася до [PERSON] два-три рази на тиждень. [PERSON] збудувала у господарстві лише навіс над літньою кухнею. Свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача з 1990 р., він до останнього спілкувався з матір*ю , допомагав їй по господарству, мати до сина відносилася дуже добре. Свідок інколи допомагав позивачу виконувати ремонтні роботи у спірному господарстві. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, пояснення свідків, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с.6), спадкодавця [PERSON] є матір*ю позивача, його батьком у свідоцтві зазначено [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується доданою копією свідоцтва про смерть ( а.с.7). При житті [PERSON] склала заповіт від 16.01.1996 р. , яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй на момент смерті майно [PERSON] 18.03.2014 р. на замовлення позивача, було виготовлено технічний паспорт на будинок по [ADDRESS] ( а.с.9-13). З довідки ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 21.03.2014 р. вбачається, що реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] не проводилась. Через відсутність правовстановлюючого документу на спірний будинок нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, про що винесено постанову ( а.с.16). [PERSON] проживала по [ADDRESS] з 18.10.1978 р. по день смерті, та у складі сім*ї мала онуку - [PERSON], правнука - [PERSON], що підтверджується довідкою Ланнівської сільради ( а.с.17). З довідки Ланнівської сільради ( а.с.47, 121) вбачається , що [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] проживає у вищевказаному господарстві. У довідці Ланнівської сільради від 26.02.2015 р. ( а.с.122) йдеться про те, що будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 01.07.1990 р. відносилося до типу робочого двору, головою якого був [PERSON], а членами: дружина- [PERSON], мати- [PERSON], онука- [PERSON], онука - [PERSON] Земельна ділянка 0,10 га. Судом встановлено, що спірне домоволодіння не відносилося до типу колгоспного двору, а тому третя особа- [PERSON] не може мати право власності на частку домоволодіння як член колгоспного двору, про що вона зазначає у своєму запереченні. Домоволодіння по [ADDRESS] при житті [PERSON] та [PERSON] було збудоване повністю, оскільки первинна інвентаризація зроблена ще в 1965 році, що підтверджується технічним паспортом ( а.с.11). Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщин у, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч.1 ст. 22 КЗпШС який був дійсний на час спільного проживання батьків позивача, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Суду, за показаннями сторін та свідків стало відомо, що подружжя [PERSON], батьки позивача, спільними зусиллями побудували будинок по [ADDRESS] , та проживали у ньому до час своєї смерті. [PERSON] після смерті чоловіка у 1992 році прийняла спадщину, у вигляді належної йому на праві спільної сумісної власності частину спірного будинку , оскільки вона вступила в управління та володіння спадковим майном. Суд скептично ставиться до показань третьої особи відносно тих обставин, що вона разом з чоловіком проводила будівництво у господарстві, оскільки згідно технічного паспорту, усі побудови на території господарства було зроблено до 1990 року, а відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.124), між [PERSON] та [PERSON], реєстрація шлюбу відбулася лише 22.09.1992 р. Також, у своєму запереченні [PERSON] зазначає, що земельна ділянка під будівництво не виділялася і право власності на землю ні за ким не реєструвалося, водночас нею додано довідку Ланнівської сільради Карлівського району від 26.02.2015 р. ( а.с.122) , у якій вказується на те, що будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 01.07.1990 р. відносилося до типу робочого двору, головою якого був [PERSON], а членами: дружина- [PERSON], мати- [PERSON], онука- [PERSON], онука - [PERSON] та вказано - земельна ділянка 0,10 га. Відсутність права власності чи то права користування земельною ділянкою спадкодавцем ще не підтверджує той факт, що земельна ділянка не виділялася , спадкодавець [PERSON] та її чоловік користувалася земельною ділянкою площею 0,10 га, починаючи з 1967 р. та сплачували за неї плату . Крім того, у технічному паспорті відсутні відмітки про наявність самочинного будівництва на території домоволодіння, що означає, що усі визначені у технічній документації побудови було зроблено з дозволу усіх членів господарства. Таким чином, встановлення факту прийняття в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є вирішальним для визнання за позивачем права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Відповідно до частини 2 пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 19.03.2013 № 95, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 15.04.2013 за № 612/23144 (далі- Порядок, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування, публікація якого відбулася в Офіційному віснику України 29.04.2013 р. ), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На спірне домоволодіння мається технічний паспорт, який підтверджує побудову об»єктів до 05.08.1992 року і відповідно до вищезазначеного Порядку наявність цього технічного паспорта усуває необхідність введення в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що побудовані до 05.08.1992 року. Таким чином, спірне домоволодіння на момент смерті спадкодавця ([INFO]) є об*єктом права власності та підлягає спадкуванню спадкоємцями. [PERSON] вважає, що оскільки на сьогодні вона голова домогосподарства- то тільки вона має виключне право на реєстрацію за собою будь- яких прав на дане домоволодіння.Поняття «голова домогосподарства» регулюється Інструкцією з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженою Наказом державного комітету статистики України від 08.12,2010 р. №491 та зареєстрованою в міністерстві юстиції України 05.01.2011 р. № 9/18747.Відповідно до п.1.4. Інструкції «голова господарства- особа, яка очолює домогосподарство й несе відповідальність за нього. Вона визначається членами домогосподарства і, як правило, є господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/ або земельної ділянки (ділянок).Тобто, голова домогосподарства не обов»язково повинен бути власником домоволодіння. До дня смерті, домоволодіння значилося за [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області від 17.03.2015 р. №02-27/369. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Беручи до уваги викладене, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і вважає за можливе визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON].

Outcome: approved