Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Рівненської міської ради, в якій просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, розірвати договір оренди землі від 12 січня 2009 року укладений між сторонами, зареєстрований 03 лютого 2009 року за №040958300028, шляхом укладання акту приймання-передачі земельної ділянки площею 14 кв.м. по [ADDRESS] та віднесення її до земель запасу Рівненської міської ради. Позовну заяву мотивує тим, що після укладення договору оренди землі, значно зросла орендна плата, а укладаючи договір він не міг передбачити, що орендна плата щороку зростатиме. Окрім цього, він є одиноким пенсіонером та в зв'язку зі станом здоров'я, та скрутним матеріальним становищем об'єктивно не має можливості сплачувати орендну плату. Про намір розірвати договір оренди землі позивач неодноразово повідомляв відповідача, однак позитивної відповіді не отримав, договір не розірвано по даний час, а тому є необхідність в розірванні договору в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просив його задовольнити. Представник Рівненської міської ради в судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених в запереченні на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 січня 2009 року між Рівненською міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди землі (далі - договір оренди), за яким позивачу передано в оренду земельну ділянку загальною площею 14 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, без права спорудження на ній капітальних будівель та споруд, посадки багаторічних насаджень та з правом її дострокового вилучення для потреб міста, яка знаходиться в [ADDRESS]. Згідно пункту 5 договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 17 620 грн. 01 коп. - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку №03-14/137-1, виконаний управлінням Держкомзему у місті Рівному, станом на 01 січня 2008 року. Як передбачено п.9 договору оренди, за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 2,59 грн. 18 червня 2014 року відповідач звернувся до позивача із пропозицією про внесення змін до договору оренди, за якими нормативна грошова оцінка земельної ділянки мала складати 3 889 грн. 73 коп., а розмір орендної плати за рік 116 грн. 69 коп. 27 листопада 2015 року позивач, через наявність судового спору, підписав додатковий договір про внесення змін до договору оренди за 2014 та 2015 роки відповідно до якого: п.5 та п.9 були викладені в новій редакції, а саме нормативна грошова оцінка земельної ділянки стала складати 3 889 грн. 73 коп., а орендна плата збільшилась до 116 грн. 69 коп.; п.5 та п.9 - в новій редакції, а саме нормативна грошова оцінка земельної ділянки стала складати 4 858 грн. 27 коп., а орендна плата - 145 грн. 75 коп. Також, позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 07.06.2016 року №1245-1305 відповідно до якого орендна плата за 2016 рік становить 208 грн. 86 коп. Відповідно до статті 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в [PERSON]» від 27 березня 2014 року № 1166-VII внесено зміни до Податкового кодексу України та поширено на всі категорії земель вимогу, згідно якої мінімальний розмір орендної плати за землі державної та комунальної власності, не може бути менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Як встановлено частинами першою та другою статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно вимог частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 18 травня, 08 липня, 14 грудня 2015 року позивач звертався до відповідача із заявами про розірвання договору оренди землі та щодо припинення оренди земельної ділянки, в зв'язку з складним матеріальним становищем. На заяви відповідач позитивної відповіді не отримав, однак відповідно до п.4 Протоколу №4 засідання постійної комісії з питань архітектури, будівництва та землевпорядкування від 25.12.2015 року комісія ухвалила відкласти для додаткового вивчення (з виїздом на місце) проект рішення Рівненської міської ради «Про припинення права оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди землі на вул. Айвазовського, 10-а». Викладене свідчить про вжиття землекористувачем всіх передбачених законодавством та договором оренди заходів щодо припинення права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна умов не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всіх турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що змінами до договору оренди розмір орендної плати значно перевищує розмір, який ним сплачувався (2,59 грн.). Окрім того, нормативна грошова оцінка земель міста Рівного підлягає щорічній індексації. Позивач посилається на те, що об'єктивно не має можливості сплачувати орендну плату у вищевказаному розмірі, оскільки є пенсіонером, має незадовільний стан здоров'я та скрутне матеріальне становище. Для обслуговування належної йому частини житлового будинку він має у власності земельну ділянку площею 262 кв.м. Аналізуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що значне зростання розміру орендної плати є істотною зміною обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору оренди земельної ділянки. Суд визнає, що в момент укладення договору оренди сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Протилежного відповідач суду не довів. Суд також визнає, що причини значного зростання розміру орендної плати не можуть бути усунені позивачем при всій його турботливості та обачності, оскільки дані причини не залежать від його волі, а пов'язані із об'єктивними причинами - фінансовою кризою, прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким внесено зміни до Податкового кодексу України та поширено на всі категорії земель вимогу, згідно якої мінімальний розмір орендної плати за землі державної та комунальної власності, не може бути менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Суд приходить до висновку, що виконання договору оренди земельної ділянки з урахуванням додаткового договору про внесення змін до договору оренди землі призведе до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того, на що він розраховував при укладенні договору від 12 січня 2009 року. Суд також вважає, що із суті укладеного між сторонами договору оренди та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, а саме, позивач. Оскільки сторони не досягли згоди щодо розірвання договору оренди, про що беззаперечно свідчить сама позиція сторін по справі, і одночасно наявні всі умови, передбачені ч.2 ст.652 ЦК України, суд вважає, що наявні достатні підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2009 року, укладеного між сторонами. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відбулася істотна зміна обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2009 року, і сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, а тому цей договір підлягає розірванню. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. При задоволенні позову, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства, а саме вимог справедливості, добросовісності та розумності. При цьому суд виходить з вимог Конституційного суду України у рішенні від 2 листопада 2004 року, де вказано, що справедливість є одним із загальнолюдських вимірів права.

Outcome: approved