Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовами, які судом були об`єднані в одне провадження, до Держави України в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмернського ВП ГУНП [PERSON], слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], прокурора Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути на його користь: - з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 5000 грн. моральної шкоди; - з [PERSON] через Державу України в особі Державної казначейської служби України 2500 грн. та 5000 грн., 35000 грн., 3500 грн. моральної шкоди; - з [PERSON] через Державу України в особі Державної казначейської служби України 2500 грн. та 5000 грн., 35000 грн., 3500 грн. моральної шкоди; - з [PERSON] через Державу України в особі Державної казначейської служби України 30000 грн. моральної шкоди; - з [PERSON] через Державу України в особі Державної казначейської служби України 3000 грн. моральної шкоди (а.с.17, 38, 55, 75). Стислий виклад позиції позивача. Підстави звернення з першим позовом зазначив такі. Протягом одного року, в третій раз скасована як незаконна постанова слідчого [PERSON] про закриття провадження. Незаконні дії відповідачів позбавляють позивача права на повне та неупереджене розслідування. Розмір моральної шкоди визначає з свого похилого віку. Неналежне відношення відповідачів спричинили йому страждання при невиконанні ними своїх посадових обов`язків, що принижує його, він постійно переживає, що не дочекається законного рішення відповідачів. Позов подає на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 (а.с.17); Підстави звернення з другим позовом зазначив такі. Протягом чотирьох років скасовані як незаконні чотири постанови слідчого [PERSON] . Відповідач [PERSON] не виконує сої посадові обов`язки згідно п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК. Розмір моральної шкоди визначає з свого похилого віку. Бездіяльність відповідачів спричинили йому страждання, принижує його (а.с.38); Підстави звернення з третім позовом зазначив такі. Протягом одного року відповідачі не приймають рішення по номеру справи, вказаному у витязі №42018021130000059, порушення вимог ст. 2, 36, 39 КПК. Розмір моральної шкоди визначає з свого похилого віку. Бездіяльність відповідачів спричинили йому страждання, принижує його (а.с.55); Підстави звернення з четвертим позовом зазначив такі. Протягом двох років, після скасування постанови слідчого [PERSON] по справі № 47017021130000045 від 16.06.2017, як незаконної, відповідач закінчив слідство. Відповідач порушує вимоги ст. 2, 39 КПК. Розмір моральної шкоди визначає з свого похилого віку, безвідповідальність відповідачів спричинили йому страждання, що принижує його. Позов подає на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 (а.с.75). В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову, про що подала відзив на позовну заяву (а.с. 85-920). Відповідач вважає, що у задоволенні позову щодо неї слід відмовити з огляду на його необґрунтованість, а також відсутність підстав, передбачених ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, для відшкодування такої шкоди. [PERSON] як прокурором будь-яких протиправних дій стосовно позивача під час досудового розслідування кримінального провадження №42018021130000059, не вчиняла, доказів цього позивачем суду не надано. З огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності прокурора місцевої прокуратури [PERSON], недоведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру такої шкоди та підстав для її стягнення, просила суду у задоволенні позову відмовити. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 30.09.2019 [PERSON] звернувся з першим позовом до суду про стягнення моральної шкоди (130/2034/19). 02.10.2019 ухвалою судді позовна заява [PERSON] залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 11.10.2019 позивач на усунення недоліків подав заяву, якою формально усунув недоліки позовної заяви. Оскільки виключних підстав для повернення позовної заяви не було, тому ухвалою судді 15.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 04.10.2019 [PERSON] звернувся з другим позовом до суду про стягнення моральної шкоди (130/2065/19). 09.10.2019 ухвалою судді позовна заява [PERSON] залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 18.10.2019 позивач на усунення недоліків подав заяву, якою формально усунув недоліки позовної заяви. Оскільки виключних підстав для повернення позовної заяви не було, тому ухвалою судді 21.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 04.10.2019 [PERSON] звернувся з третім позовом до суду про стягнення моральної шкоди (130/2068/19). 09.10.2019 ухвалою судді позовна заява [PERSON] залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 18.10.2019 позивач на усунення недоліків подав заяву, якою формально усунув недоліки позовної заяви. Оскільки виключних підстав для повернення позовної заяви не було, тому ухвалою судді 21.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 04.10.2019 [PERSON] звернувся з четвертим позовом до суду про стягнення моральної шкоди (130/2069/19). 09.10.2019 ухвалою судді позовна заява [PERSON] залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 18.10.2019 позивач на усунення недоліків подав заяву, якою формально усунув недоліки позовної заяви. Оскільки виключних підстав для повернення позовної заяви не було, тому ухвалою судді 21.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Усі справи на підставі статті 188 ЦПК України об`єднані в одне провадження, якому присвоєно загальний № 130/2034/19. 13.11.2019 від прокурора Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 21.11.2019 у підготовчому судовому засіданні позив просив витребувати докази. Ухвалою суду в задоволенні його клопотання було відмовлено (а.с.104). Судом було запропоновано [PERSON] скористатись своїм правом на перерву в підготовчому судовому засіданні, для надання додаткових доказів на підтвердження заявленого клопотання про витребування доказів. Роз`яснено вимоги статей 12 43, 44, 81 ЦПК України, щодо збирання та подання доказів. [PERSON] не виявив бажання на оголошення перерви для надання додаткових доказів для розгляду клопотання про витребування доказів, висловив думку про необхідність закриття підготовчого провадження та розгляд судом справи на підставі наявних доказів. 21.11.2019 ухвалою суду підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду на 18.12.2019 (а.с.108). 22.11.2019 [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.116) у разі незадоволення його другого клопотань про витребування доказів (а.с.118). 09.12.2019 [PERSON] знову подав клопотання про витребування доказів та перенесення розгляду справи (а.с.122). 18.12.2019 розгляд справи було відкладено за клопотанням позивача. 11.02.2020 [PERSON] подав чотири клопотання про залучення співвідповідачів (а.с. 139-142). 12.02.2020 розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача. 04.03.2020 у судовому засіданні позив просив витребувати докази на підставі заявлених клопотань та залучити співвідповідачів. Ухвалою суду в задоволенні його клопотання було відмовлено (а.с.150). Під час перебування судді в нарадчій кімнаті [PERSON] покинув приміщення суду. Через канцелярію суд подав заяву - подальший розгляд справи в разі незадоволення його клопотань, проводити у його відсутність (а.с.151). Представники відповідача Державної казначейської служби та відповідачі: [PERSON], [PERSON]., [PERSON] належним чином повідомлені про судове засідання судовою повісткою, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними в матеріалах справи (а.с. 145-149), в судове засідання не з`явились без повідомлення причин, відзив не подали, тому суд у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності таких учасників справи. Також суд на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, закінчив розгляд справи за відсутності позивача, який про це просив у своєму клопотанні. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №130/728/19, за позовом [PERSON] до Держави Україна в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, постановою апеляційного суду скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду від 25.06.2019 та ухвалене нове рішення - стягнути з держави Україна в собі Державної казначейської служби України на корить [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн.(а.с.2-5, 22-25, 44-47, 65-68). Судом апеляційної інстанції у вказаній вище постанові встановлено, що за період з 2017 року по квітень 2019 року чотири рази скасовувалась постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] про закриття кримінального провадження №42017021130000047, як незаконні та необґрунтовані. Саме цими обставинами і мотивує позивач свої позовні вимоги, вказуючи на незаконність та бездіяльність відповідачів. Щодо начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП - [PERSON], то його бездіяльність при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №42017021130000047 теж повністю доведена, з огляду на норму п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України, у якій вказано, що керівник органу досудового розслідування уповноважений відсторонити слідчого від проведення досудового розслідування у разі неефективного досудового розслідування. І саме цим діями старшого слідчого [PERSON] та бездіяльністю начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП - [PERSON] позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Стягуючи моральну шкоду, апеляційний суд виходив з того, що [PERSON] було завдано душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Апеляційний суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на підставі ст. 1174 ЦК України стягнув моральну шкоду на користь [PERSON] з держави Україна в розмірі 5000 грн. Як вбачається із копії листа Жмеринської місцевої прокуратури №74-72-16 від 08.04.2019, на скаргу [PERSON] про недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях за його зверненням. Прокурором констатовано, що у ряді випадків слідчим поліції допущено тяганину (а.с. 6, 26, 43, 69). Як вбачається із копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 20.09.2019, скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 13.09.2019 про закриття кримінального провадження №42018021130000023 - скасовано (а.с.7-8). Як вбачається із копії ухвали Вінницького апеляційного суду від 14.06.2019, ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 31.05.2019 скасовано. Скаргу [PERSON] задоволено, постанову слідчого Жмеринського ВП [PERSON] від 17.05.2019 про закриття кримінального провадження № 42018021130000023 - скасовано (а.с.9-10). Як вбачається із копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 12.08.2019, скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 07.08.2019 про закриття кримінального провадження №42018021130000023 - скасовано (а.с.11-12). Відповідно до копії резолютивної частини ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 06.05.2019, скасовано постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 29.04.2019 про закриття кримінального провадження №42016021130000020 (а.с.27). Як вбачається із копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 02.11.2018, скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 29.10.2018 про закриття кримінального провадження №42016021130000020 - скасовано (а.с.28-29). Як вбачається із копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 27.06.2017, скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 16.06.2017 про закриття кримінального провадження №42016021130000020 - скасовано (а.с.30-31). Як вбачається із копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 19.12.2016, скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 21.11.2016 про закриття кримінального провадження №42016021130000020 - скасовано (а.с.32-33). Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42018021130000059 від 20.11.2018, за заявою [PERSON] відносно [PERSON] були внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 384 КК України (а.с.49). Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42017021130000045 від 16.06.2017, за заявою [PERSON] внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 367 КК України (а.с.61). Як вбачається із копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 15.08.2017, скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 26.06.2017 про закриття кримінального провадження №42017021130000045 - скасовано (а.с.62-64). Як вбачається із копії листа прокуратури Вінницької області від 23.10.2019 №04/2/2-55-19, встановлено, що слідчим відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадження №1420102110000020, №42017021130000047, №42016021130000020. У ході вивчення стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень встановлені грубі порушення вимог ст.ст. 2, 9, 28 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у розумні строки. На усунення виявлених порушень Жмеринською місцевою прокуратурою підготовлені вказівки на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області з вимогою притягнення винних до дисциплінарної відповідальності. Наразі у даних кримінальних провадженнях на виконання вказівок прокурора проводяться необхідні слідчі дії, хід яких контролюється Жмеринською місцевою прокуратурою (а.с.117). Ці докази суд бере до уваги, адже вони стосуються суті спору. Мотив суду. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (на аналогічні норми закону посилався і позивач). Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує посиланням на допущену, на його думку, бездіяльність відповідачів у кримінальних провадженнях №42018021130000059, №42017021130000045, №42018021130000023, №42016021130000020. Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду, та постанови Вінницького апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал слідчого судді, про задоволення та часткове задоволення скарг [PERSON] на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України. В даній справі відсутні також спеціальні підстави для застосування статті 1173, 1174 ЦК України, для відшкодування шкоди. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України). Крім того, відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження. Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора. Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру» ). Здійснюючи функції досудового слідства, слідчий є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України. У відповідності до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. А тому притягнення слідчого та/або керівника слідчого органу до цивільної відповідальності за кожне прийняте процесуальне рішення, з якими не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на органи досудового слідства задля прийняття вигідного для сторони кримінального провадження рішення в будь-який спосіб. Під час досудового розслідування слідчий та прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок. Тому суд має зберігати баланс (рівновагу), між інтересами конкретної сторони кримінального провадження (яка скаржиться) і іншими його учасниками, дотримуючись принципу законності. Також суд звертає увагу на те, що відшкодування моральної шкоди не має перетворюватись у спосіб заробітку (наживи), а має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України, яких судом у цій справі не встановлено. Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши у відповідності до ст. 89 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог до держави, слідчих та прокурора, оскільки позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому начальником СВ Жмеринського ВП ГУНП [PERSON], слідчими СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], [PERSON] та прокурором [PERSON] моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також, позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 5000 грн. з Держави Україна, 46000 грн. з [PERSON] , 46000 грн. з [PERSON] , 3000 грн. з [PERSON] , 30000 грн. з [PERSON] та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 641/2328/17-ц), від 13 червня 2019 року (справа №554/1870/18-ц), що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій. Крім того, постанова Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України та не має преюдиціального значення. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідачів, а відтак і її розмір, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки [PERSON] звільнений при подачі позову від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed