Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Миколаївської області, в якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: вулиця Щорса, 5, а в с-щі Братське Братського району Миколаївської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради народних депутатів Миколаївської області від 14 жовтня 1981 року №142, йому надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку по вул. Щорса, 5 а в с-щі [PERSON] Миколаївської області площею 0,07 га. Відповідно договору від 22 липня 1983 р. йому надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності по вул.Щорса, 5 а в с-щі [PERSON] Миколаївської області, площею 700 кв.м, межі якої в натурі було відведено згідно акту від 25.07.1983 року. 25 липня 1983 р. йому надано дозвіл №805 на виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального житлового будинку та інших споруд на земельній ділянці по вул.Щорса, 5 а, в смт.Братське Миколаївської області. Згідно до вищевказаних дозволів та рішень, в 1986 році він закінчив будівництво житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вул.Щорса,5а в с-щі [PERSON] Миколаївської області, і з того часу разом із своєю сім'єю весь цей час проживає в даному будинку, користується господарськими спорудами та будівлями, земельною ділянкою біля будинку, проводить всі ці роки поточні ремонти, до будинку підведено газо- та електропостачання. В цьому році він мав намір отримати субсидію для сплати комунальних послуг і для цього йому необхідно було надати правовстановлюючі документи на житловий будинок, які, як виявилось, у нього відсутні. При зверненні до відповідних органів щодо реєстрації права власності на будинок та отримання правовстановлюючих документів, з'ясувалося, що в нього відсутній акт введення будівництва в експлуатацію, а без нього реєстрація не можлива. В даний час він фактично є власником зазначеної нерухомості, весь цей час нею користується, але в зв'язку з тим, що не оформив належним чином документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися та володіти вказаним нерухомим майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Вказаний житловий будинок був збудований у 1986 р., тобто за Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» , підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Будівництво житлового будинку відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво. Просив визнати за ним право приватної власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. Позивач в судове засідання не зявився, але до початку судового засідання надав заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, але до початку судового засідання надав заяву, в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції в Миколаївській області, в судове засідання не зявився, але до початку судового засідання надав заяву, в якій покладається на рішення суду та просить суд розглянути справу у його відсутність. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований позивачем у 1986 році. У 1986 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Однак в матеріалах справи відсутній затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття збудованого позивачем у 1986 році житлового будинку по вул.Щорса, 5 а, в с-щі [PERSON] Миколаївської області в експлуатацію. Таким чином, в судовому засіданні не доведено, що спірний житловий будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР. У звязку з чим, спірний житловий будинок не є обєктом права власності та на нього не може бути визнано право власності, оскільки він є самовільним будівництвом. Позивач не надав доказів звернення до [PERSON] селищної ради Миколаївської області з питання прийняття вищезазначеного будинку в експлуатацію. Крім того, не надано сертифікату відповідності житлового будинку державним будівельним нормам, стандартам та правилам, який видається інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, тому вважати, що вказаний житловий будинок прийнятий в експлуатацію, підстав немає. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права приватної власності на нерухоме майно- житловий будинок по вул.Щорса, 5 а, в с-щі [PERSON] Миколаївської області задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed