Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором завдатку у подвійному розмірі в сумі 10000,00 грн, індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 749,86 грн за період користування грошима за порушення грошового зобов*язання. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов і пояснив, що 03.05.2011 року між ним і відповідачем укладено письмовий попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки - договір завдатку. За вказаним договором [PERSON] зобов*язалася приватизувати земельну ділянку площею 0,0324 га, розташовану в [ADDRESS], і продати йому її за обумовленою у договорі ціною у 22000,00 грн. не пізніше 31.12.2011 року . У якості завдатку при укладені договору ним було передано продавцю 3000,00 грн., а в подальшому у січні 2012 року ним було сплачено іще 2000,00грн. двома платежами, про що було складено акт приймання-передачі грошових коштів за підписами сторін. Однак відповідач порушила умови договору, приватизувала всю земельну ділянку, яка їй належала, а саме 0,25 га., що позбавило можливості оформити договір купівлі - продажу тієї площі земельної ділянки, яка була предметом купівлі-продажу. В подальшому між ними виник спір з приводу забудови нерухомості на спірній земельній ділянці, яку він з дозволу відповідача збудував, а оскільки відповідач ухилилася від оформлення договору купівлі - продажу і порушила умови попереднього договору, то у серпні 2013 року він написав листа, яким вимагав від [PERSON] підтвердити наявність документів з метою негайного укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки, або повернути йому завдаток у подвійному розмірі і зазначав у листі реквізити свого рахунку в банку, однак остання ухилилася як від оформлення договору, так і від повернення грошей. Він намагався судовим порядком визнати своє право власності на самочинну забудову, але рішенням суду апеляційної інстанції йому було відмовлено у позові. Заявлені вимоги просить задовольнити. Відповідач подала заперечення на позов, позов не визнала, хоча визнала, що дійсно між ними було укладено письмовий договір, за яким між ними виникла домовленість про купівлю- продаж від частини належної їй земельної ділянки, і вона отримала від покупця гроші в сумі 5000,00 грн. трьома платежами. На момент укладення договору земельна ділянка не була приватизована, однак вона вчасно у грудні 2011 року отримала державний акт, на право приватної власності на землю, але позивач втратив інтерес до договору, оскільки на той час судовим рішенням за ним було визнано право власності на самочинне будівництво. Тому вона листом повідомила його про припинення укладеного між ними попереднього договору. Представник відповідача пояснив суду, що позивачем заявлено безпідставний позов : між сторонами не було укладено ні попереднього договору, який по формі не відповідає договору купівлі - продажу земельної ділянки, що підлягає нотаріальному посвідченню, ані договір завдатку чи авансу, оскільки у вказаному договорі сторони не передбачили основні положення стосовно наслідків невиконання сторонами зобов*язання і вказаний договір не міг слугувати забезпеченням договору, якого не укладено. В даному випадку фактично йдеться про безпідставне отримання грошей, про що позивач не зазначає у позові, тому просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Крім того, відповідач не порушила зобов*язання за попереднім договором, вона у грудні 2011 року приватизувала земельну ділянку, не заперечувала і проти укладення договору після зазначених ними строків, однак позивач з незрозумілих причин втратив інтерес до оформення договору, тому в липні 2013 року [PERSON] надіслала позивачу листа, в якому зазначила про припинення попереднього договору та запропонувала знести збудовану позивачем будівлю на її земельній ділянці. Лише після її знесення відповідач погодилася повернути позивачу отримані нею кошти Заслухавши увчасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що язаявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.05.2011 року сторони уклали письмовий договір, за яким домовилися про купівлю - продаж строком не пізніше від 31.12.2011 року земельної ділянки, площею 0,0324 га, розташованої в [ADDRESS], яка на момент укладення договору перебувала у користуванні [PERSON], і остання зобов*язалася приватизувати її і продати [PERSON] за обумовленою у договорі ціною у 22000,00 грн. При укладені договору позивач передав відповідачці 3000,00 грн., а у січні 2012 року додатково ним було передано їй іще 2000,00грн. двома платежами, про що було складено акт приймання-передачі грошових коштів за підписами сторін (а.с.5,6). Всього [PERSON] отримала від [PERSON] 5000,00 грн., що остання не заперечувала в судовому засіданні. Договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладено не було, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за вказаною вище адресою відповідач отримала 20.11.2011 року ( а.с. 31). В подальшому між сторонами виник окремий спір з приводу зведення самочинної будівлі позивачем на зазначеній земельній ділянці. Листом від 25.07.2013 року на ім*я позивача відповідач вказала про припинення укладеного між ними договору від 03.05.2011 року з пропозицією усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а листом від 16.08.2013 року повідомила про згоду повернути отримані від [PERSON] кошти після знесення ним самочинного будівництва на її земельній ділянці (а.с.32,35). Позивач [PERSON] в свою чергу в листах від 06.08.2013 року та 01.09.2013 року, адресованих [PERSON], вимагав від неї або підтвердити наявність державного акта з метою негайного укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки, або повернути йому завдаток у подвійному розмірі і зазначав реквізити свого банківського рахунку (а.с.33-34, 36). Відповідно до положень ч.1 ст. 635 попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки… укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто , суд вважає, що укладений сторонами договір, який зазначено як попередній, не відповідає зокрема формі його укладення , оскільки за законом мав би бути посвідченим нотаріально. Крім того, ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Виходячи з тексту договору, суд приходить до висновку, що хоча сума переданих відповідачу грошових коштів у договорі і зазначена як завдаток, однак сторонами не було передбачено ніяких правових наслідків щодо невиконання договору. Посилання у договорі на норми ЦК України у випадку порушення зобов*язання є недостатніми для цього, а оскільки положення ст. 571 ЦК України в договорі не знайшли свого відображення, то незважаючи на наполягання позивача, суд не може з ним погодитися, оскільки це заперечується відповідачем. Усні пояснення в даному випадку не можуть вважатися належним доказом того, що саме ті чи інші правові наслідки невиконання зобов*язання були передбачені сторонами. Таким чином, суд вважає, що між сторонами дійсно мало місце передача авансу, оскільки договір завдатку у якості забезпечення виконання зобов'язання можливий лише у тому випадку, коли він передається на підтвердження зобов'язання і на забезпечення виконання зобов'язання, тобто, виступає у якості забезпечувальної функції. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок платежів є завдатком, вона вважається авансом ( ч.2 ст.570 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що на дату передачі коштів [PERSON] остання не являлася власником земельної ділянки, і хоча сторони обумовили строки укладення договору, самі ж їх і порушили, що підтверджено актом приймання - передачі 2000 грн. у січні 2012 року грошових коштів без встановлення інших строків. Тому згідно встановлених обставин між сторонами мало місце передача авансу в сумі 5000,00 гривень. А оскільки у подальшому сторони фактично не наполягали на укладенні договору, що підтверджено перепискою між ними, згідно яких позивач пропонував або укласти договір або повернути грошові йому кошти, а відповідач заявляла про припинення договору, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми авансу у розмірі 5000,00 грн. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо застосування штрафних санкцій : стягнення індексу інфляції і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов*язання підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із того, що у липні 2013 року відповідач заявила про припинення між ними договору, а позивач лише у серпні 2013 року заявив вимогу про повернення йому грошових коштів, то саме з цього моменту з урахуванням положень закону обов*язок по сплаті боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних настає для особи у випадку прострочення нею виконання зобов*язання, зокрема обов*язку відповідача повернути гроші у зв*язку із припиненням договору . Тому строк, з якого починається прострочення виконання зобов*язання суд визначає із серпня 2013 року. Втрати від несвоєчасного повернення грошових коштів за період з серпня 2013 року становлять у 2013 році ( Інд. інфл. 100,3957% х 5000 грн.) - 50,20грн., у 2014 році ( інд інфл. 119,47% х 5000,00грн. ) - 59,73 грн., а всього 109,93 грн. За вказаний період три відсотки річних від суми боргу у 5000,00 грн. складають 162, 50 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути 5272,43 грн. та понесені позивачем витрати у справі по сплаті судового збору. У задоволенні стягнення подвійної суми боргу суд відмовляє за необґрунтованістю заявлених вимог. Пояснення відповідача щодо безпідставності отримання нею грошових коштів суд не приймає до уваги, оскільки у ході розгляду справи встановлено, що грошові кошти являлися авансом. На підставі викладеного,

Outcome: partial