Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратила право користування [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] та [PERSON]. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає йому вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, надали суду заяви, в яких позов визнали у повному обсязі та просили суд розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в позові доводи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] підтверджується копією договору купівлі - продажу від 29.12.2014 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6-8). Те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку, але фактично з 2013 року не проживають у ньому підтверджується довідкою Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 847 від 05.05.2016 року (а.с.9). Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що договором купівлі - продажу позивач набув право власності на житловий будинок. Відповідачі добровільно не проживають за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідачі позов визнали, що підтверджується наданими суду заявами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивача позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388, 405 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved