Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що у грудні 2019 року між ним та [PERSON] укладено договір позики на суму 200\~000 грн. [PERSON] являється майновим поручителем [PERSON] Грошові кошти витрачені на придбання домоволодіння по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . На сьогоднішній день борг не повернутий, що змушує [PERSON] звернутися до суду за захистом свого порушеного права. [PERSON] не погодився з позовом [PERSON] та звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що він дійсно володіє нерухомим майном по [ADDRESS] , однак вказане майно не має відношення до позичених [PERSON] у [PERSON] грошових коштів. [PERSON] ставить під сумнів законність володіння [PERSON] вказаним нерухомим майном, тобто право власності останнього оспорюється і підлягає захисту у судовому порядку. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, просить ухвалити рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 200\~000 грн. У задоволенні позову [PERSON] просить суд відмовити. [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. [PERSON] \~надав заяву\~про слухання\~справи за\~його відсутності,\~просить ухвалити\~рішення про\~визнання за\~ним права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на 62/300 частини домоволодіння по [ADDRESS] . У задоволенні позову [PERSON] просить суд відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального\~кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає що обидва позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] у власність грошові кошти у розмір 200 000 гривень, [PERSON] виступав фінансовими поручителем укладеного договору позики, про що також була складена розписка. Також відповідно до умов укладеного договору [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов`язання повернути суму позики до 01.06.2020 року. Договір позики та договір поруки оформлені у вигляді розписок, які були власноручно написані [PERSON] та [PERSON] та ними підписані. Грошові кошти надавались [PERSON] та [PERSON] для організації і розвитку власного бізнес -проекту. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Також ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч. 2 ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. За таких умов, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] у належній формі була досягнута згода щодо всіх істотних умов, а тому з підстав передбачених ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень написаної власноручно розписки [PERSON] , грошові кошти останній отримав до моменту написання вказаної розписки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до умов укладеного договору позики, оформленої у формі розписки, [PERSON] прийняв на себе зобов`язання повернути [PERSON] грошові кошти у строк до 01.06.2020 року. Однак, як і до 01.06.2020 року, так і на день написання даної позовної заяви, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, отримані у позику грошові кошти не повернув. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. В той же час, як стало відомо [PERSON] , передані грошові кошти витрачені на придбання об`єкту нерухомого майна на ім`я [PERSON] , а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] , а не на розвиток власного бізнесу. Враховуючи викладене вище, з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму заборгованості у розмірі 200\~000 грн. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно володіє нерухомим майном, яке розташоване за адресою [ADDRESS] , однак дане нерухоме майно ніякого відношення до отриманих у позику грошових коштів не має. В такому випадку [PERSON] ставить під сумнів законність володіння [PERSON] нерухомим майном, тобто його право на майно оспорюється і відповідно підлягає захисту. Згідно фактичних обставин, право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] належало батькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , по 1/2 (31/100 частини домоволодіння) на праві спільної часткової власності подружжя, що в свою чергу, підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.07.1979 року. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 31/200 (тобто Ѕ 31/100) частини домоволодіння по [ADDRESS] . Нерухоме майно, яке перейшло у спадщину після смерті [PERSON] було оформлено на дружину померлого - [PERSON] , сина померлого - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.07.1979 року. За наслідками оформлення спадщини після смерті [PERSON] частки у власності складали: * [PERSON] - 62/300 частини домоволодіння; * [PERSON] - 31/600 частини домоволодіння; * [PERSON] - 31/600 частини домоволодіння. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.11.2017 року серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , спадкоємцями залишились рідні діти [PERSON] та [PERSON] . Право власності на спадщину на оформлювалось. [INFO] помер брат [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.11.2019 року серія [NUMBER] . [PERSON] вступив у фактичне володіння та управління домоволодінням, і фактично вступив у володіння часткою у майні своєї матері - [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини фактично проживав за адресою [ADDRESS] . [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк оскільки вважає, що прийняв спадщину в порядку ст.1268 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно положень частин 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved