Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, який згодом уточнив, збільшив позовні вимоги /а.с.53-56/, мотивуючи тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.02.2017 року у справі № 484/4241/15-ц провадження № 2/484/71/16 задоволено його позов, стягнуто на його користь з [PERSON] 63\~698 грн. 96 коп. Відповідачка таке зобовязання не виконує, гроші йому не сплатила, у звязку з чим він просить стягнути з неї на його користь неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання. Згідно наданого позивачем розрахунку така суму за період з 27.02.2016 року (набрання рішенням суду законної сили) до 17.05.2017 року (звернення до суду з наданим позовом) за 446 днів становить 284\~093 коп. 04.07.2017 року [PERSON] збільшив позовні вимоги /а.с.53/, просив стягнути з [PERSON] на його користь 384\~800 грн. неустойки (пені) за невиконання зобовязань по договору позики за період з 15.11.2014 року по 04.07.2017 року (962 дні), мотивуючи тим, що 15.10.2014 року він предявив відповідачці вимогу повернути йому борг в сумі 40\~000 грн., яка в подальшому була стягнута наведеним вище судовим рішенням, однак досі [PERSON] борг не повернула. Позивач не відмовився від первісних позовних вимог. Заявою від 04.07.2017 року не уточнив, не змінив позовні вимоги, а саме збільшив їх, тож суд розглядає справу за обома вимогами [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позов, просив його задовольнити і зазначив, що не пропустив строк позовної давності, оскільки 25.11.2014 року [PERSON] визнала , що позичила у нього 40\~000 грн., трирічний строк позовної давності має спливати з цієї дати. Просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що позивачем невірно розраховано пеню і пропущений річний строк позовної за першою вимогою, а за другою вимогою позивачем невірно визначені правовідносини, оскільки договір позики між сторонами ніколи не укладався і зобовязання повернути борг за договором позики у відповідачки не виникало. Вважає, що відповідач в силу своїх фінансових можливостей належно виконує судове рішення на користь позивача, частково сплачує суми за вимогою державного виконавця. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/4821/14-ц, провадження № 2/484/79/15, яке набрало законної сили 06.07.2015 року, на підставі ст. 387 ЦК України зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 051303, виданого 23.01.2004 року, земельну ділянку з кадастровим номером 4825486700:01:000:010 площею 5,8 га, в межах території Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначене рішення прийняте судом на підставі висновку про те, що договір оренди земельної ділянки, укладений 22.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] є недійсним (нікчемним) правочином. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.07.2015 року в цій же справі визначено, що у разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.ст. 1212-1215 ЦК України); власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ухвалою ВССУ від 24.09.2015 року зазначені вище судові рішення залишені без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеними судовими рішеннями встановлено, що фактично між [PERSON] та [PERSON] не існувало правовідносин з оренди землі; майно, набуте внаслідок вчинених ними дій є набутим без достатньої правової підстави і підлягає поверненню на підставі статей 1212-1215, 387 ЦК України. Рішенням суду від 16.02.2016 року у справі № 484/4241/15-ц, провадження № 2/484/71/16 встановлено, що 22.11.2011 року [PERSON] за нікчемним правочином, тобто без достатньої правової підстави отримала від [PERSON] 40\~000 грн., а тому відповідно до ст.ст. 1212-1214, 236. 387, 1221 ЦК України зобовязана повернути потерпілому це майно (гроші). Таким чином, 22.09.2011 року [PERSON] на підставі нікчемного правочину безпідставно набула належні [PERSON] гроші в сумі 40\~000 грн. і відповідно до ст. ст. 236, 387, 1221 ЦК України зобовязана повернути йому вказану суму. Судом також з врахуванням положень ст.ст. 1214, 216 ЦК України, встановлено, що моментом, з якого [PERSON] має відповідати за прострочення зобовязання з повернення безпідставно набутих грошей, є перша вимога [PERSON] повернути їх, тобто 15.10.2014 року. Зазначеним рішенням, яке набрало законної сили 29.02.2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування безпідставно отриманих грошей 40\~грн., з врахуванням індексу інфляції за період з 15.10.2014 року до 17.12.2015 року в сумі 21\~610 грн. 81 коп., 3% річних за період з 15.10.2014 до 17.12.2015 року в сумі 1\~410 грн. 41 коп., на відшкодування судового збору 630 грн. 21 коп., на відшкодування витрат на отримання статдовідки 47 грн. 53 коп., а всього 63 698 грн. 96 коп. Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що між сторонами не укладався договір позики на суму 40\~000 грн., а виникли правовідносини з безпідставного набуття майна. Щодо повернення безпідставно набутої суми та наслідків несвоєчасного її повернення судом вирішено спір. Враховуючи наведене, в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за невиконання договору позики слід відмовити, оскільки судом встановлено, що такий договір між ними не укладався, а тому до існуючих між ними правовідносин з повернення безпідставно набутих грошей не можуть бути застосовані правила параграфу 1 глави 71 ЦК України. Також судом встановлено, що за рішенням суду від 16.02.2016 року видано виконавчі листи. Позивачем передано їх на примусове виконання і 16.03.2017 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Первомайського МРУЮ відкрите виконавче провадження /а.с.20/. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».\~ Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення щодо правловідносин, які виникли з безпідставного збереження майна, то до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Не можна ототожнювати обов'язок, який виник у звязку з виконанням судового рішення, із грошовим зобовязанням (у тому числі й тоді, коли права й обовязки виникають із судового рішення). Частина пята\~статті 11 ЦК України, яка передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішень суду, не дає підстав для застосування положень\~статей 546-550 ЦК України за наявності правовідносин між сторонами, які регулюються нормами іншого законодавства і зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи наведене, позивачем в даному випадку обрано неналежний спосіб захисту, а тому в задоволенні його вимог слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Крім того, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1\~008 грн. /а.с.14/ та 2\~841 грн. /а.с.52/, а всього 3\~848 грн., тобто частково, лише за однією вимогою. За таких обставин позивачем не доплачено ще судового збору в сумі 2\~841 грн., які підлягають стягненню на користь держави.

Outcome: approved