Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з означеним позовом. Мотивує тим, що 28.03.2018 р. передав у власність грошові кошти в розмірі 2100,00 (дві тисячі сто) доларів США відповідачу, з метою покупки останнім автомобіля. Відповідач зобов'язався повернути кошти або придбаний автомобіль до кінця дня (28.03.2018р.) про що написав розписку, в присутності двох свідків. Неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, проте такі прохання ігноровані, відповідач по телефону, обіцяв борг обов'язково згодом повернути. Станом на день звернення до суду, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Просить суд стягнути з відповідача суму позики, еквівалентну в національній валюті, станом на день звернення до суду, в розмірі 54 775,56 грн, проценти від суми позики, що згідно облікової ставки НБУ від 02.03.2018 року становить 17,0% та 3% річних від простроченої суми. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, в порядку ч.8 ст. 128, ч.9 ст.130 ЦПК України, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзив на позовну заяву, пояснення, тощо, не подав. Оскільки представник позивача не заперечує проти проведення судового засідання у відсутності відповідача, суд вважає, що справу можна слухати у відсутності такого, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. За нормами ч.1ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Судом встановлено, що позивач 28.03.2018 р. передав у власність грошові кошти в розмірі 2100,00 (дві тисячі сто) доларів США відповідачу. Згідно укладеного між ними договору позики, в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON], відповідач отримав грошові кошти з метою покупки для себе автомобіля та зобов'язався повернути кошти або придбаний автомобіль до кінця дня 28.03.2018р., про що написав розписку. Даний договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка [PERSON], як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З детального аналізу змісту боргової розписки від 28.03.2018 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім'я і по батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача, підписи свідків. Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ч.1ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом /ч.2 ст.625 ЦК України/. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Розрахунок процентів річних здійснений позивачем вірно. На день подачі позовної заяви 22.05.2018, згідно офіційному курсу НБУ 100 доларів США становить 2608.36 гривень, а 26,083 грн. х на 2100 доларів США = 54775,56 грн. Отже, станом на день подачі позову сума боргу згідно розписки 2100,00 доларів США становить 54 775,56 грн. За змістом ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст.ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Право на отримання процентів виникло з моменту отримання в користування коштів, тобто з 28.03.2018р. до 22.05.2018р.(день звернення з позовом). Від 02.03.2018 року облікова ставка НБУ становить 17,0% річних. (17,0% від 54 775,56 грн. складає 9311,84 грн./ на 365 днів = 25,51 грн. (1 день) х на 56 днів = 1428,66 грн.) Відповідно до ч.2ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, 3% від 54775,56 грн. складає 1643,26 грн. / на 365 днів = 4,50 грн. (1 день) х на 56 днів = 252,11 грн. За змістом ст.ст.526,527ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. На телефонні дзвінки позивача відповідач не реагує, не повертає ні кошти, ні автомобіль. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для задоволення позову. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved