overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис щодо обтяження заборони, реєстраційний номер обтяження: 8151401, обєкт обтяження: будинок, адреса: Одеська область, м. Одеса, вулиця Леваневського, 9, підстава обтяження: рішення, 830, 21.12.1979 року, Виконком м. Одеси. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 26.06.2017 року він отримав у Шостій Одеській нотаріальній конторі дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері. Згідно вказаного свідоцтва позивач став власником будинку №9 по вулиці Леваневського в м. Одесі. Однак, згідно інформаційної довідки № 88144757 з ЄРЗВОНМ від 26.05.2017 року на вказаному будинку є спірне обтяження. При цьому відповідно до довідки № 1725-Ч-11.1-21 від 19.06.2017 року, виданої Департаментом архівної справи та діловодства ОМР рішення виконавчого комітету ОМР народних депутатів № 830 від 21.12.1979 року не існує. Позивач вважає дане обтяження таким, що порушує його законні права, а тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю. Представник відповідача, який викликаний до суду у встановленому порядку, в судове засідання не зявився, про поважність причин не явки суд не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. 26.06.2017 року позивач отримав у Шостій Одеській нотаріальній конторі дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері. Згідно вказаного свідоцтва позивач став власником будинку №9 по вулиці Леваневського в м. Одесі. Однак, згідно інформаційної довідки № 88144757 з ЄРЗВОНМ від 26.05.2017 року на вказаному будинку є спірне обтяження. При цьому відповідно до довідки № 1725-Ч-11.1-21 від 19.06.2017 року, виданої Департаментом архівної справи та діловодства ОМР рішення виконавчого комітету ОМР народних депутатів № 830 від 21.12.1979 року не існує. Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Суд знаходить, що наявність обтяження належного позивачеві будинку, створює позивачеві перешкоди у реалізації його права власності щодо цього будинку, правові підстави для збереження обтяження відсутні, а значить вказане обтяження має бути скасовано. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини, посилаючись на такі обставини. [INFO] помер його брат [PERSON]. Позивач був єдиним спадкоємцем, який бажав прийняти спадщину після його смерті. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову через те, що його прізвище та прізвище його брата написане по-різному. Для встановлення факту родинних відносин він звернувся до суду. Рішенням Марганецького міського суду від 06.11.2013 року його позов було задоволено. При повторному зверненні до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті [PERSON] він знову отримав відмову через пропущення строків її прийняття, а тому вимушений повторно звертатися до суду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після його смерті, але отримав відмову через недоведеність родинних відносин: прізвище позивача записане як «[PERSON]», а спадкодавця - «[PERSON]». Рішенням Марганецького міського суду від 06.11.2013 року було встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], приходиться [PERSON], [INFO], рідним братом (а.с.6). Позивач повторно звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак листом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори вих. № 318/02-14 від 06.02.2014 року йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропущенням строку, встановленого для прийняття спадщини (а.с.12). Враховуючи той факт, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті свого брата [PERSON], бажає оформити своє право власності на спадкове майно, від спадкування не усувався, а строк для прийняття спадщини пропустив з об'єктивних причин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на 18 листопада 2008 року, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль марки ВАЗ 21011, 1979 року випуску, д/н [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого 18 листопада 2008 року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі П'ятої одеської державної нотаріальної контори за №4-2381. Право власності [PERSON] зареєстроване в КП „ОМБТІ та РОН 24 липня 1996 року під №85 стр. 172 кн. 1 допк. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 06 жовтня 1993 року, [PERSON] є власником автомобілю марки ВАЗ 21011, 1979 року випуску, колір білий, двигун №4071781, кузов №4989739, д/н [NUMBER]. 1) листопада 2008 року [PERSON] помер (актовий запис про смерть №9047 від 20 листопада 2008 року, зроблений Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до Заповіту складеному [PERSON], 31 серпня 2007 року та зареєстрованому в реєстрі П'ятої одеської державної нотаріальної контори за №3-783, [PERSON] все належне йому майно заповів [PERSON], [INFO]. Відповідно до відповіді П'ятої одеської державної нотаріальної контори №2043/02- 14 від 22 липня 2009 року, [PERSON] повідомлено, що у встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся за прийняттям спадщини, не є прописаним з померлим за однією адресою, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до Довідки №43 від 30 липня 2009 року ЖБК «Ленінський-29», [PERSON] після смерті бабусі [PERSON], померлої 20 січня 2007 року постійно проживав зі своїм дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців він не заявив про відмову від неї. Відповідно до повідомлення П'ятої одеської державної нотаріальної контори №2933/01-14 від 24 листопада 2009 року, спадкова справа щодо майна [PERSON], померлого 18 листопада 2008 року не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, після смерті [PERSON] оскільки на момент смерті проживав разом із спадкодавцем та не заявляв про відмову від неї. За таких обставин, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що він є сином [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування даного позову позивач посилався на те, що [INFO] померла його матір - [PERSON] і він є спадкоємцем за законом після її смерті, проте нотаріальна контора відмовилась видавати йому свідоцтво про право на спадщину, оскільки прізвище його матері зазначено як «Яковлева», а його прізвище зазначено як «Яковлєв». В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] і батьками його зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.3, 6). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ( а.с.5). Згідно до відповіді Четвертої Харківської нотаріальної контори № 5630/02-14 від 02.12.2014р. та № 1979/02-14 від 16.04.2015р. після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 795/2014, з заявою про прийняття спадщини після померлої до нотконтори звернувся син спадкодавця [PERSON], інших заяв про прийняття спадщини або відмову від неї до нотконтори не надходило, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Проте, [PERSON], як спадкоємцю першої черги за законом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про смерть [PERSON] її прізвище зазначено як «Яковлева», а прізвище позивача зазначено як «[PERSON].» Згідно вимог ч.2 ст.1223 Цивільного Кодексу України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Ст.1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст.1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, [PERSON] є сином [PERSON] і відповідно є спадкоємцем першої черги після померлої. Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 31017181 від 15.12.2014р. [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] Таким чином, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] має право на спадкування вищезазначеної квартири. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить звільнити [PERSON] від повноважень опікуна [PERSON], [INFO] та призначити опікуном [PERSON] - [PERSON] В позовній заяві позивач вказує, що рішенням Каланчацького районного суду від 07.06.2007 року його матір - [PERSON] визнано недієздатною особою на підставі висновку судово - психіатричної експертизи, в якому вказується, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії. Рішенням Каланчацького районного суду від 02.08.2007 року над недієздатною [PERSON] встановлено опіку і призначено її опікуном рідного брата - [PERSON]. У 2007 році він був неповнолітнім та не міг бути визначеним опікуном своєї матері. На даний час він вже є повнолітнім і має можливість опікуватися своєю матір'ю. Крім того його дядько [PERSON] проживає окремо від його матері та на даний час вже не має бажання бути її опікуном. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що не має бажання бути опікуном [PERSON] Представник третьої особи органу опіки та піклування Каланчацької селищної ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Рішенням Каланчацького районного суду від 07.06.2007 року матір [PERSON] - [PERSON] визнано недієздатною особою на підставі висновку судово - психіатричної експертизи, в якому вказується, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії. Рішенням Каланчацького районного суду від 02.08.2007 року над недієздатною [PERSON] встановлено опіку і призначено її опікуном рідного брата - [PERSON] У 2007 році позивач був неповнолітнім та не міг бути визначеним опікуном своєї матері. На даний час він вже є повнолітнім і має можливість опікуватися своєю матір'ю. Ст. 63 ЦК України передбачає, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклування. Згідно ст. 75 ЦК України, передбачено, що суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Виходячи з наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити та змінити розмір аліментів, визначений рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2018 у справі №643/11083/17, та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2018 у справі № 643/11083/17 з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 30.08.2017 до досягнення повноліття дитиною. Позивач вказує, що на теперішній час розмір аліментів, який стягується призводить його в скрутне матеріальне становище, оскільки його фінансовий дохід зменшився до 2000 грн. та погіршився його стан здоровя, що потребує додаткових матеріальних витрат. У звязку із чим звернувся з даним позовом до суду. Відповідач надала суду відзив, в якому заперечувала проти позову, просила у задоволенні вимог відмовити. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2018 у справі №643/11083/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів щодо зміни майнового стану, стану його здоровя після постановлення рішення Московського районного суду від 27.04.2018. Суд не знаходить підстав для задоволення позову Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] із забороною її відчуження, накладеної постановою головного державного виконавця відділу ДВС Сарненського РУЮ Мельника І.В. про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 18 липня 2011 року (ВП № 27299533). В судове засідання позивач та представник позивача подали письмову заяву, відповідно до якої заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача, відповідно до письмової заяви, просить проводити розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - ТзОВ «Укрполь», згідно із письмовою заявою, просить задоволити вимоги позивача. Дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із наданих позивачем копій договору купівлі-продажу квартири від 2 грудня 2010 року, Витягу із Державного реєстру правочинів від цього ж числа та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 24 березня 2017 року, встановлено, що [PERSON] дійсно набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, наданими доказами повністю доводиться правомірність набуття позивачем права на вказане вище житло. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може, на підставі ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В ході судового слідства достовірно встановлено, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Однак, відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Сарненського РУЮ від 18 липня 2011 року - цього числа накладено арешт на все нерухоме майно, належне боржнику - ТзОВ «Укрполь», в тому числі і на квартиру [ADDRESS]. З огляду на досліджені судом докази, накладення арешту на спірну квартиру, як на власність ТзОВ «Укрполь» є безпідставним, а тому вимоги позивача щодо зняття арешту з належної йому квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.16, 21, 328, 386 ЦК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] відшкодувати спричинену позивачу злочином матеріальну шкоду шляхом передачі позивачу монітору марки «SAMSUNG 2243SN» або аналогічного за властивостями монітору. В подальшому позивач збільшив заявлені позовні вимоги просить в разі неможливості повернення викраденого майна в натурі стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі вартості викраденого майна. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пізніше подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання, не зявився, був повідомлений про час слухання справи відповідно до закону, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Факт заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу доводиться наданими доказами, які досліджені судом. Із наданої позивачем копії вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2016 року встановлено, що [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України, в тому числі за те, що він 16 серпня 2015 року, близько 19 години, перебуваючи в орендованій ним квартирі по вул.Белгородській,38/18 м.Сарни Рівненської області, шляхом вільного доступу умисно, таємно викрав належний [PERSON] монітор марки «SAMSUNG 2243SN» вартістю 1 600 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що як під час судового провадження у кримінальному провадженні відносно [PERSON], так і в подальшому, останнім завдану шкоду не відшкодовано. Вказані обставини вбачаються із змісту вироку суду від 25 травня 2016 року, відповідно до якого [PERSON] не відшкодував потерпілому шкоду, завдану внаслідок викрадення монітору марки «SAMSUNG 2243SN» вартістю 1 600 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На доведення заявлених вимог позивачем надано копію вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2016 року, яким встановлена і доведена в ході розгляду судом кримінального провадження вина [PERSON] у заподіянні [PERSON] матеріальної шкоди та зясовано розмір такої шкоди 1 600 грн., а тому суд вважає доведеними ці обставини. Одночасно відповідачем не надано суду жодних заперечень щодо заявлених вимог та доказів на їх доведення, а тому вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 16, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить зобов'язати ПАТ «Укргазпромбанк» виплатити недоотримані при звільненні заробітної плати за період роботи з 01 травня 2014 року по 27 квітня 2015 року в сумі 475999 грн. 99 коп. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2014 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір (контракт) на умовах якого йому повинна була виплачуватися заробітна плата в сумі 40000 грн. на місяць. Відповідно до наказу відповідача від 27 квітня 2015 року №84-к трудові відносини між сторонами припинено з 27.04.2015 року. За виконання свої трудових обов'язків члена наглядової ради ПАТ «Укргазпромбанк» позивач заробітну плату не отримував і як наслідок утворилась заборгованість за період роботи з 01 травня 2014 року по 27 квітня 2015 року в сумі 475999 грн. 99 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, суду надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі на підставі долучених до справи заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні з наданих сторонами доказів встановлено, що 24 квітня 2014 року між сторонами було укладено трудовий договір (контракт) на умовах якого позивачу повинна була виплачуватися заробітна плата в сумі 40000 грн. на місяць (а.с. 14). Відповідно до наказу №84-к від 27 квітня 2015 року трудові відносини між сторонами припинено з 27.04.2015 року. За виконання свої трудових обов'язків члена наглядової ради ПАТ «Укргазпромбанк» позивач заробітну плату не отримував і як наслідок утворилась заборгованість за період роботи з 01 травня 2014 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно до довідки ПАТ «Укргазпромбанк» від 18 лютого 2015 року станом на 01 лютого 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 360000 грн. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Враховуючи, що ПАТ «Укргазпромбанк» не виплатило позивачу заробітну плату за період роботи з 01 травня 2014 року по 27 квітня 2015 року, то з відповідача підлягає стягненню заробітна плата в сумі 475999,99 грн. (40000*11+40000*27/30).

Outcome: approved