Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення провадження по стягненню аліментів, посилаючись на те, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2002 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до нього - про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] та видані виконавчі листи на підставі яких відкриті відповідні виконавчі провадження. Проте він не погоджується з вищевказаним рішенням суду, оскільки воно винесене без його участі, що позбавило можливості надати суду свої докази на підтвердження своїх доводів та заперечень. Крім того, позивач зазнає, що на даний момент йому, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.04.2015 року, встановлена група інвалідності - перша «А» безстрокова. Причина інвалідності - поранення, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби і 23.06.2015 року Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом видано Довідку про надання статусу учасника бойових дій відповідно до п.19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так, він отримує пенсію по інвалідності внаслідок захворювання інвалідам І групи, зокрема за серпень 2015 року отримано пенсію в сумі 2893,79 грн., за вересня 2015 року розмір пенсії підвищено на 167,11 грн. Таким чином, станом на теперішній час він щомісячно отримує пенсію в сумі 3060,90 грн. Разом з тим, з 2007 року він офіційно перебуває у зареєстрованому шлюбі [PERSON] з та має іншу доньку [PERSON] , [INFO] і його дружина, з липня 2015 року отримувала компенсацію за надання соціальних послуг інваліду І групи в сумі 182,70 грн., з вересня 2015 року дана сума підвищена на 24,00 грн. та складає щомісячно 206,70 грн. Таким чином, у зв`язку з інвалідністю, він повністю не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежний від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або до виконання окремих елементів самообслуговування, тому він просить припинити виконавчі провадження за заявами відповідачки про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , у зв`язку з його нестабільним матеріальним становищем та неможливості надання значної матеріальної допомоги відповідачці. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що порушують норми чинного законодавства, оскільки рішення суду, за якими стягуються аліменти на утримання їх доньки, пройшли всі судові інстанції, набрали законної сили та по ним відкриті виконавчі провадження. Крім того, вона зазначила, що офіційно не працює і знаходиться в центрі зайнятості, а позивач, у свою чергу, отримує соціальні виплати з яких може надавати матеріальну допомогу дитині, тому підстав для повного припинення виплат аліментів немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11\~ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2002 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] та видані виконавчі листи на підставі яких відкриті відповідні виконавчі провадження і проводиться примусове стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його прибутку. Позивач [PERSON] вважає рішення суду, на підставі якого з нього стягуються аліменти є незаконне, оскільки винесене без його участі, що позбавило можливості надати свої докази на підтвердження своїх доводів. Проте суд ставиться критично до таких посилань, оскільки вони жодними належними доказами не підтверджуються. Окрім того, суд приймає до уваги той факт, що рішення суду про стягнення аліментів ухвалене ще в 2002 році, проте з того часу, [PERSON] з жодними заявами про перегляд даного рішення чи скасування його в апеляційному порядку не звертався, на підставі чого воно набрало законної сили та пред`явлене [PERSON] на примусове виконання до органів державної виконавчої служби, працівниками якої відкрито виконавчі провадження та проводяться відповідні стягнення, що відповідає нормам чинного законодавства і обов`язок батька з утримання свої доньки ніхто не знімав. Відповідно до\~ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» Протоколу 7 до Конвенції - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 187 СК України один\~із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Так, частиною 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження\~та обов`язковість рішень суду до виконання. Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про повне припинення провадження про стягнення аліментів не підлягають задоволенню у зв`язку тим, що у судовому засіданні вимоги позивачки не знайшли свого ґрунтовного підтвердження суперечать нормам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed