Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебував в трудових відносинах з відповідачем, під час яких 05.12.2009 року стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, а втрата його професійної працездатності становить 60%. За цим фактом було проведено розслідування нещасного випадку та складено відповідний акт. Моральні страждання полягають в тому, що в момент травмування він пережив нестерпний фізичний біль. Перебуваючи у працездатному віці, втратив можливість фізично працювати. Він відчуває біль у поперековому та грудному відділах хребта, відчуває оніміння кінцівок рук під час їх знаходження у вимушеному стані, слабкість у ногах, судоми у м`язах гомілок, прискорене сечовипускання у нічний час. Він змушений користуватись підгузками, оскільки при фізичному навантаженні відбувається нетримання сечі. Внаслідок травми, був змушений перевестись на роботу, яка не пов`язана з фізичним навантаженням, працював сторожем та прибиральником. До теперішнього часу він змушений проходити стаціонарне та амбулаторне лікування від наслідків нещасного випадку, що разом з фізичними стражданнями порушує звичайний спосіб його життя, змушує докладати додаткових зусиль для його організації. Розмір моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, тривалості моральних страждань і невиліковності наслідків травми, визначає в розмірі 60000 грн., виходячи з розрахунку по 1000 грн. за кожний відсоток втрати працездатності. Просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 60000 грн. 29.07.2021 року представник відповідача [PERSON] надала відзив на позову заяву, в якому просила відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності, визначених ст.233 КЗпП України та ст. 256 ЦК України. Моральну шкоду позивачу повинен відшкодовувати Фонд соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», дія якого поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору. 11.08.2021 року представник позивача адвокат Варцаба О.Д. надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач не пропустив строк звернення до суду з цим позовом, оскільки на вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, позовна давність відповідно до приписів ст. 268 ЦК України не поширюється. Вважає, безпідставними доводи відповідача, що моральна шкода повинна відшкодовуватись Фондом соціального страхування України, оскільки відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України права позивача були порушені під час трудових відносин. Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позивачу була виплачена одноразова страхова виплата та виплачуються щомісячні страхові виплати через стійку втрату працездатності, також надаються соціальні послуги. Позивач повинен довести наявність спричиненої йому моральної шкоди її розмір, а також протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок між такою поведінкою заподіювача шкоди та її настанням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Варцаба О.Д. підтримав заявлений позов, підтвердив доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Згодом в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Деріглазова М.О. не заперечувала проти задовлення позовних вимог. 13.07.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] в період з 01.01.2005 року по 01.05.2010 року працював вантажником у Закритому акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] . Закрите акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (п.1.2. Статуту). 05.12.2009 року з позивачем, який був працівником Закритого акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», під час завантаження вагону аміачною селітрою стався нещасний випадок, під час якого двері вагону зіскочили з напрямної планки, впали на землю та накрили собою вантажника [PERSON] , якого було доставлено до лікарні, де йому діагностували закритий стабільний компресійний перелам\~ тіла І-ІІ ступеня без ушкодження функції спинного мозку. До нещасного випадку призвели дії майстра промивно-пропарного пункту дільниці підготовки та ремонту рухомого складу залізничного цеху [PERSON] , який порушив вимоги п.2.2. СТП 02402009 «Порядок підготовки й приймання вагонів для навантаження продукції» провів неякісно ремонтні роботи вагонної двері вагону №21196738, у результаті чого не було забезпечено безпеку вантажних робіт, який порушив\~ вимоги п.3.2. СТП 024-2009 «Порядок підготовки й приймання вагонів для навантаження продукції» та пред`явив під завантаження вагон №21196738 з технічно несправними дверима (акт про нещасний випадок від 05.12.2009 року №6 форми Н-1, акт розслідування нещасного випадку від 08.12.2009 року форми Н-5). З 01.07.2017 року [PERSON] безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності становить 60% з 01.01.2017 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №509418 та копією довідки від 12.07.2017 року серії 12 ААА №024346. В період з 05.12.2009 року по 19.03.2010 року позивач знаходився на лікуванні у ЛОКБ з діагнозом закритий компресійний осколковий перелам тіла ІІ ст. без змін функції спинного мозку (виробнича травма 05.12.2009 року), посттравматичний таракальний синдром з вираженим порушенням рухової функції хребта, виражений астеноневротичний синдром, що підтверджується копією виписки з медичної карти позивача від 19.03.2010 року. Позивач в період з 20.04.2011 року по 10.05.2011 року, з 14.03.2013 року по 23.03.2013 року, з 26.08.2020 року по 05.09.2020 року проходив лікування з діагнозом наслідки виробничої травми хребта 05.12.2009 року, що підтверджується копіями епікризів №5656, №17804, №252. Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1403 позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, статичні навантаження; за станом здоров`я йому доступні професії сторожа, комірника, охоронця; потребує корсет та в вироби медичного призначення (підгузки). Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Виходячи з загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні цього спору про відшкодування моральної шкоди, суд відзначає, що дійсно позивачу внаслідок виробничої травми, яка сталась 05.12.2009 року з вини Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», з яким на момент отримання травми позивач перебував у трудових відносинах, було спричинено шкоду, між настанням якої і протиправним діянням відповідача та його виною\~ в\~ її\~ спричиненні, наявний причинний зв`язок. Суд вважає, що відповідач дійсно є винним у спричиненні моральної шкоди позивачу, оскільки саме відповідач, який є роботодавцем, не виконав свого обов`язку та не створив на робочому місці позивача умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, не забезпечив позивачу безпечні і нешкідливі умови праці, що прямо передбачено ст.13 Закону України «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. При цьому суд вважає незмістовними доводи представника відповідача, який вважає, що моральну шкоду позивачу повинен відшкодовувати Фонд соціального страхування України. Аналізуючи приписи ст. 237-1 КЗпП України та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суд приходить до висновку, що на Фонд соціального страхування України закон не покладає обов`язку відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, оскільки цей обов`язок покладається на роботодавця, який допустив порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань. Крім того, ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діє станом на час розгляду справи) встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в цій частині. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка була спричинена останньому і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності внаслідок отриманої ним виробничої травми. При цьому суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що він дійсно переніс моральні страждання та від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя. Дійсно позивач [PERSON] не може виконувати будь-яку роботу або обирати собі будь-яку професію за власним бажанням, оскільки внаслідок виробничої травми, яка мала наслідком ушкодження здоров`я та втрату 60% працездатності, він за станом свого здоров`я може працювати лише сторожем, комірником або охоронцем, йому протипоказана важка фізична праця, тривала хода, статичні навантаження, також він потребує носіння корсету та виробів медичного призначення (підгузків). Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд вважає, що відшкодування в розмірі 60000 грн. знайшло своє підтвердження в судовому засіданні належними та достатніми доказами. Відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі є розумним та справедливим з урахуванням стану здоров`я позивача та тієї якості та способу життя, який він веде внаслідок отримання виробничої травми, яка мала наслідком ушкодження його здоров`я. Також суд вважає незмістовними доводи представника відповідача, який вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду з цим позовом, оскільки в силу приписів пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на\~ вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Аналогічний висновок був викладений Верховним судом у постанові від 17.12.2018 року по справі № 210/5259/16-ц за аналогічними правовідносинами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи, наведені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження належними та достатніми доказами, що має наслідком задоволення заявлених вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови\~ у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Суду було надано копію договору про надання правничої допомоги від 17.06.2021 року, згідно з яким вартість послуг адвоката\~ Варцаби О.Д. за складання позову становить 2600 грн., а вартість послуг за участь у судовому засіданні становить 1000 грн. При цьому суду не було надано документи, що свідчать про оплату [PERSON] послуг за складання позову в розмірі 2600 грн. та послуг за участь у двох судових засіданнях в розмірі 2000 грн., що має наслідком відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише\~ судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved