Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном - приміщеннями нежитлової будівлі адміністративно-виробничого корпусу із спорудами за [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] шляхом виселення з приміщень нежитлової будівлі адміністративно-виробничого корпусу із спорудами за [NUMBER], без надання іншого приміщення. У позовні заяві позивачем вказано, що йому на праві власності на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 10.09.2015 року за реєстром №1341 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.09.2015 року за №11123265 , належить ? частина нежитлової будівлі адміністративно-виробничого корпусу із спорудами за [NUMBER], розташованого в [ADDRESS]. При оформлені договору купівлі-продажу відповідно до п.11-п.12 договору ним було взято на себе зобов*язання щодо дотримання прав мешканців нерухомого майна відповідно до переліку сімей №126, наданих Цюрупинським МКП « Комбінат комунальних підприємств» від 11.04.2006 року, про надання рівнозначної житлової площі кожній вказаній сім*ї в межах міста Цюрупинська. Це зобов*язання застосовувалося до фактичних мешканців нерухомого майна на дату укладання договору купівлі-продажу у відповідності до п.12 договору,- за умови дотримання законодавства щодо їх вселення у приміщення, надані документів, на підтвердження права на проживання( договори найму, оренди, ордер тощо) , та не застосовується у випадку встановлення факту відсутності мешканців більше шести місяців, штучного погіршання житлових умов шляхом відчуження придатного для проживання житла, починаючи з дати реєстрації місця проживання за даною адресою. Після оформлення договору йому стало відомо про реєстрацію у придбаному нежитловому приміщенні відповідача [PERSON], які він 15.11.2015 року надіслав листа з пропозицією надати документи на підтвердження правомочності її проживання ( ордер , договір найму ( піднайму) , копію паспорту, ІПН, інформаційну довідку з Реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності /відсутності об*єктів нерухомого майна , належного на праві власності особі за період з дати реєстрації місця проживання за вказаною адресою по 15.11.2015 року . Одночасно ним було зазначено пропозицію щодо вибору двох варіантів жилих приміщень в межах м. Цюрупинська. Його пропозицію відповідач отримала 23.11.2015 року , що підтверджено підписом останньої в тексті. При цьому відповідач надала йому копію паспорту та ІПН, відповіді на пропозицію він не отримав. 17.12.2015 року він надіслав відповідачу другу пропозицію щодо інших двох варіантів житла в межах м. Цюрупинська, яка також відповідачем була проігнорована. Під час перевірки відомостей щодо наявності /відсутності у відповідача житла на праві власності ним було встановлено, що [PERSON] 04.09.2008 року, будучи зареєстрованою у спірному нежитловому приміщенні , продала належний їй на праві власності житловий будинок , розташований в м. Цюрупинську по вул. Одеській, №4, який в подальшому покупцем передано в іпотеку. Його право власника відповідачем порушено, остання позбавляє фактично його права користування і володіння належним йому нерухомим майном, тому він просить усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення останньої без надання іншого приміщення. В судове засідання від представника позивача [PERSON] подана заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з*явилася, за отриманням судових повісток до поштового відділення не з*являлася, у зв*язку з чим її було повідомлено шляхом публікації оголошення в газеті «Наддніпрянська правда» (а.с.35), і суд вважає відповідача повідомленою належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до положень ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] . на праві власності відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 10.09.2015 року, реєстр №1341, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.09.2015 року за №11123265 , належить ? частина нежитлової будівлі адміністративно-виробничого корпусу із спорудами за [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] (а.с.10-13). Об*єкт нерухомості відповідно до технічної характеристики являє собою нежитлову будівлю адміністративно-виробничого корпусу з підвалом, загальною площею 2267,9 кв.м., при ньому є гараж, туалет, мостіння, огорожа (п.1 договору) Відповідно до п.11 договору купівлі-продажу договору ? частини нежитлової будівлі позивачем [PERSON] було взято на себе зобов*язання щодо дотримання прав мешканців нерухомого майна відповідно до переліку сімей №126, наданих Цюрупинським МКП « Комбінат комунальних підприємств» від 11.04.2006 року, про надання рівнозначної житлової площі кожній вказаній сім*ї в межах міста Цюрупинська. Це зобов*язання застосовувалося до фактичних мешканців нерухомого майна на дату укладання договору купівлі-продажу у відповідності до п.12 договору,- за умови дотримання законодавства щодо їх вселення у приміщення, наданні документів, на підтвердження права на проживання( договори найму, оренди, ордер тощо) , та не застосовується у випадку встановлення факту відсутності мешканців більше шести місяців за місцем проживання, штучного погіршання житлових умов шляхом відчуження придатного для проживання житла, починаючи з дати реєстрації місця проживання за даною адресою. Після оформлення договору позивачу стало відомо про реєстрацію з 24.06.1986 року у придбаному нежитловому приміщенні відповідача [PERSON], що підтверджено паспортом останньої (а.с.19). 15 листопада 2015 року [PERSON] відповідачу надіслано листа з пропозицією надати документи на підтвердження правомочності її проживання ( ордер , договір найму ( піднайму) за вказаною адресою , копію паспорту, ІПН, інформаційну довідку з Реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності /відсутності об*єктів нерухомого майна , належного на праві власності особі за період з дати реєстрації місця проживання за вказаною адресою по 15.11.2015 року, із зазначенням в листі пропозицій відповідачу щодо вибору двох варіантів жилих приміщень в м. Цюрупинську. Листа з пропозиціями відповідач отримала 23.11.2015 року особисто, що підтверджено підписом останньої в тексті(а.с.17). При цьому відповідач надала позивачу копію свого паспорту громадянина України , з якого вбачається дата її реєстрації за вказаною адресою з 24.06.1986 року та свій ІПН(а.с.19). Відповіді на свою пропозицію щодо виселення з нежитлового в запропоноване житлове приміщення позивач не отримав. 17.12.2015 року позивач вдруге надіслав відповідачу пропозицію щодо інших двох варіантів житла в межах м. Цюрупинська, яка також відповідачем була проігнорована(а.с.18). Під час перевірки відомостей щодо наявності /відсутності у відповідача житла на праві власності ним було встановлено, що [PERSON] 04.09.2008 року , будучи зареєстрованою у спірному нежитловому приміщенні , продала належний їй на праві власності житловий будинок в м. Цюрупинську по вул. Одеській, №4, який в подальшому покупцем передано в іпотеку, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна щодо об*єкта нерухомого майна( а.с.14-16) . Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Судом встановлено, що між власником приміщення позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини. Але остання фактично безпідставно використовує належне позивачу на праві власності приміщення, яке не жилим, для проживання. Відповідно до паспорту [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою. Відповідно до довідки Олешківської міської ради гр. [PERSON] в адресній картці за адресою: [ADDRESS] , не значиться(а.с.4). Відповідно до положень ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема і в створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК),що у даному випадку і має місце. Усуваючи позивачу перешкоди у користуванні власністю без вирішення питання про виселення особи із нежитлового приміщення, утруднить виконання судового рішення, та не призведе до відновлення права власності (володіти користуватись, розпоряджатись) [PERSON] на належне йому нерухоме майно, яке складається з ? частки нежитлової будівлі адміністративно-виробничого корпусу із спорудами за [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] За положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» виконання судового рішення про усунення перешкод у користуванні, звільнення приміщення можливо лише шляхом виселення. Зокрема за положеннями ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» примусовевиселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Усунення перешкод позивачу у користуванні власністю без вирішення позовних вимог про виселення не призведе до звільнення відповідачем займаного приміщення, яке складається з ? частки нежитлової будівлі адміністративно-виробничого корпусу із спорудами за [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] та відповідно не відновить порушене право власності [PERSON] Тому в даному випадку, хоча виселення із нежитлових приміщень не допускається , суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині виселення відповідача є належним і ефективним і з точки зору положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, вимоги надати людині належні міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати спір по суті скарги й надавати відповідний судовий захист всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд задовольняє заявлені вимоги позивача, за його згодою витрати у справі віднесено на позивача.

Outcome: approved