Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до запорізького державного нотаріального архіву, 3-тя особа: [PERSON] про звільнення спадкового майна з-під арешту. Ухвалою суду, за заявою представника позивача, неналежного відповідача [PERSON] обласний нотаріальний архів замінено на належного відповідача [PERSON] [PERSON] державну нотаріальну контору В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 06 березня 2010 року помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1729. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із ? частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва №1023 про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів 29.06. 1993 року. Право власності зареєстровано [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 18.06.1993 року, пр. о що у реєстровій книзі №210 зроблено запис за №35771. Його спадкоємцями за законом були: [PERSON] дружина, [PERSON] син та [PERSON] дочка, які спадщину прийняли, оскільки на момент її відкриття були зареєстровані та проживали за однією адресою зі спадкодавцем, що підтверджується матеріалами спадкової справи №585, реєстрація якої підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №27981822 від 06.09. 2011 року. 06 червня 2011 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 179. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із ? частини квартири [ADDRESS]. Вказана частини квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва №1023 про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів 29.06. 1993 р. Право власності зареєстровано [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 18.06.1993 року, про що у реєстровій книзі №210 зроблено запис за №35771. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 02 жовтня 1993 року [PERSON] державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, реєстровий №3-1484, відповідно до якого ? частину квартири [ADDRESS], заповіла позивачеві. 26 жовтня 2015 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, після померлої 06 червня 2011 року [PERSON]. Але у видачі вказаного свідоцтва позивачеві було відмовлено, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №45740087 від 16.10. 2015 року, на квартиру№16 у будинку №58 по вулиці Патріотичній у м. Запоріжжі, на підставі листа №8-03/4 від 17.02. 1995 року приватного нотаріуса [PERSON] та [PERSON] накладено заборону відчуження. Вказана заборона зареєстрована 14.06. 2005 року за №2081746 [PERSON] обласним державним нотаріальним архівом на підставі листа №8-03/4 від 17.02. 1995 року приватного нотаріуса [PERSON] та [PERSON] Архівний номер: 494389ZAP1, Архівна дата: 18.07. 1997, Дата виникнення:17.02. 1995, № реєстра:14602-101, внутр.№ А001653328ЕЕ552С4825. Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №45740087 від 16.10. 2015 року, вказано імя власника майна, на яке зареєстрована заборона відчуження [PERSON], який ніколи, ні власником, ні співвласником квартири [ADDRESS], не був, що підтверджується правовстановлюючим документом на квартиру - свідоцтвом №1023 про право власності на житло, виданим Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів 29.06. 1993 р. З метою встановлення особи кредитора [PERSON] державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, було направлено запити до приватного нотаріуса [PERSON] та до державного нотаріального архіву Головного управління юстиції у Запорізькій області, оскільки документи приватного нотаріуса [PERSON] передані на зберігання до державного нотаріального архіву). Як зазначено у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеній 26 жовтня 2015 року [PERSON] державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, відповідно до відповідей, наданих приватним нотаріусом [PERSON] та державним нотаріальним архівом Головного управління юстиції у Запорізькій області не можливо встановити особу кредитора. Таким чином, через наявність вказаного обтяження позивач не може оформити свої спадкові права. Представник позивача, у наданій суду заяві, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. [PERSON] особа у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підстав наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 березня 2010 року помер батько позивача [PERSON]. Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1729. Як вбачається із матеріалів справи після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: ? частини квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що вказана спадщина належала [PERSON] на підставі свідоцтва №1023 про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів 29.06. 1993 р. Право власності зареєстровано [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 18.06. 1993 року, про що у реєстровій книзі №210 зроблено запис за №35771. Його спадкоємцями за законом були: [PERSON] дружина, [PERSON] син та [PERSON] дочка, які спадщину прийняли, оскільки на момент її відкриття були зареєстровані та проживали за однією адресою зі спадкодавцем. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи №585. Таким чином, відповідно до ч. ст. 1268 ЦК України, позивач і третя особа у справі прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від неї. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 585, заведеної державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори та зареєстрованої у Спадковому реєстрі за №51665022. 06 червня 2011 року померла мати позивача [PERSON]. Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 179. Як вбачається із матеріалів справи після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: ? частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва №1023 про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів 29.06.1993 р. Право власності зареєстровано [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 18.06. 1993 року, про що у реєстровій книзі №210 зроблено запис за №35771. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 02 жовтня 1993 року [PERSON] державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, реєстровий №3-1484, відповідно до якого ? частину квартири [ADDRESS], заповіла позивачеві. Як вбачається із матеріалів справи, 26 жовтня 2015 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, після померлої 06 червня 2011 року [PERSON]. Але у видачі вказаного свідоцтва позивачеві було відмовлено, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №45740087 від 16.10. 2015 року, на квартиру№16 у будинку №58 по вулиці Патріотичній у м. Запоріжжі, на підставі листа №8-03/4 від 17.02. 1995 року приватного нотаріуса [PERSON] та [PERSON] накладено заборону відчуження. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеній 26 жовтня 2015 року [PERSON] державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори. Судом встановлено, що вказана заборона зареєстрована 14.06.2005 року за №2081746 [PERSON] обласним державним нотаріальним архівом на підставі листа №8-03/4 від 17.02. 1995 року приватного нотаріуса [PERSON] та [PERSON] Архівний номер: 494389ZAP1, Архівна дата: 18.07. 1997, Дата виникнення:17.02. 1995, № реєстра:14602-101, внутр.№ А001653328ЕЕ552С4825. Як вбачається із матеріалів справи, з метою встановлення особи кредитора [PERSON] державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, було направлено запити до приватного нотаріуса [PERSON] та до [PERSON] обласного державного нотаріального архіву, оскільки документи приватного нотаріуса [PERSON] передані на зберігання до державного нотаріального архіву. 19 жовтня 2015 року приватний нотаріус [PERSON] на вказаний запит надіслав інформацію про неможливість надання відомості про лист №8-03/4 від 17 лютого 1995 року на підставі якого було накладено заборону на квартиру за №16, що розташована в місті Запоріжжі, вул. Патріотична, буд. 58, оскільки свою діяльність як приватний нотаріус він розпочав у червні 1995 року. 23 жовтня 2015 року [PERSON] обласний державний архів повідомив, що у нотаріальному архіві зберігаються документи [PERSON] приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу за період з 1994 року по 2006 рік. Відповідно до Описів справ тривалого (75 років) зберігання за 1994-2006 роки приватним нотаріусом «Реєстри для реєстрації заборон відчужень жилих будинків, квартир, а також арештів, накладених на будинки судовими та слідчими органами» та «Алфавітна книга обліку Реєстри для реєстрації заборон відчужень жилих будинків, квартири, а також арештів, накладених на будинки судовими та слідчими органами» заведені та внесені до Опису у 1999 році. За період з 1994 року по 1998 рік вищезазначені справи не велися. Справа «Листування з судовими та іншими установами, організаціями і громадянами з питань вчинення нотаріальних дій» за 1995 рік [PERSON], приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу знищено, що підтверджується Актом про виділення до знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню за 1994-2002 роки, схваленого протоколом обласного управління юстиції від 29.11. 2006 року за №5. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі листа №8-03/4 від 17.02. 1995 року приватні нотаріуси [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], та [PERSON] накласти заборону відчуження на квартиру [ADDRESS], не могли. Як вбачається із листа [PERSON] обласного державного архіву від 23 жовтня 2015 року, у 2005 році державний нотаріальний архів не був реєстратором переносу архівних записів щодо наявності заборон відчуження нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон до Єдиного Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року за №85/5 обовязок щодо переносу таких даних було покладено на ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України, який на теперішній час ліквідовано. Первинну інформацію про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон (Феміда) вносила [PERSON] філія «ДП Інформцентра», в тому числі на підставі Алфавітних книг обліку заборони (арештів) державних нотаріальних контор м. Запоріжжя. Із оглянутої у судовому засіданні алфавітної книги Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори вбачається, що дійсно в ній міститься відповідний запис про накладення заборони відчуження на квартиру [ADDRESS] Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №45740087 від 16.10.2015 року, вказано імя власника майна, на яке зареєстрована заборона відчуження [PERSON]. Як вбачається із правовстановлюючого документу на квартиру - свідоцтва №1023 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів 29.06.1993 р., [PERSON] ніколи ні власником, ні співвласником квартири [ADDRESS], не був, що свідчить про помилковість внесення запису у вигляді заборони відчуження спірної квартири. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Постановою Верховного Суду України від 23.01.2013 року визначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення майна з під обтяження. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом звільнення майна з під обтяження належить судам і обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved