Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, у якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 16320,00 доларів США, що еквівалентно 404572,80 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 129059,00 грн., що еквівалентно на день укладення договору 16320,00 доларів США, як безпроцентну позику, яку зобов`язався повернути не пізніше 07.09.2011 року. Однак, порушуючи умови договору, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики. У відповідача виникла заборгованість із повернення позики у розмірі 16320,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 16.10.2019 року становить 404572,80 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконує зобов`язання згідно договору позики грошей, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Кудельський А.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.09.2010 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики грошей, який посвідчено 07.09.2010 року Ткачук М.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №4306. Відповідно до умов даного договору позикодавець [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] гроші в сумі 129059,00 грн., що на день укладення даного договору, еквівалентно в сумі 16320,00 доларів США по курсу продажу валют, встановленому НБУ. Факт отримання відповідачем [PERSON] у позивача [PERSON] позики підтверджується п.1 вказаного договору: «Зазначена вище сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю до оформлення цього договору». Відповідно до п. 2 вказаного договору сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 07.09.2011 року, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Вінниці за місцем проживання позикодавця (а.с. 8-9). Однак у встановлений п. 2 договору строк повернення позики грошей - не пізніше 07.09.2011 року та до теперішнього часу відповідач позичені кошти не повернув. Матеріали справи не містять доказів про повернення відповідачем [PERSON] отриманої від позивача [PERSON] позики грошових коштів, тому вказане свідчить про невиконання відповідачем [PERSON] умов договору позики грошей від 07.09.2010 року та порушення ним вимог ст. 1049 ЦК України. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з правочинів та договорів. Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивач [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 129059 грн., що на день укладення даного договору, еквівалентно в сумі 16320 доларів США по курсу продажу валют, встановленому НБУ, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання [PERSON] триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 16.10.2019 року, еквівалентна 16320 доларів США, становила 404572,80 грн. Враховуючи умови укладеного договору та положення статті 533 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] суми боргу відповідно до умов договору та положень цієї норми, еквівалентної 16320 доларів США в межах позовних вимог. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4045,73 грн.

Outcome: approved