Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнених (збільшених) вимог просить стягнути з ТОВ «СВТ Агро» на його користь 922070 грн поворотної фінансової допомоги та понесені судові витрати. Свої вимоги з урахуванням уточнень обгрунтовує тим, що в період з 05 травня 2014 року по 09 серпня 2017 року він обіймав посаду директора ТОВ «СВТ Агро» й протягом 2015-2017 років ним на рахунок товариства було внесено 1038070 грн власних коштів поворотної фінансової допомоги. Однак, ТОВ «СВТ Агро» повернуло йому лише частину цих коштів в розмірі 116000 грн, тоді як від сплати решти суми в 922070 грн відповідач ухиляється. Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й пояснив, що протягом 2015-2017 років, коли він очолював ТОВ «СВТ Агро», за домовленістю з засновниками товариства ним як фізичною особою для покращення фінансово-господарської діяльності підприємства в якості ПФД вносилися кошти в касу та на рахунок товариства, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль»; окремі письмові договори про надання ПФД не укладались, а правочини вчинялись у спрощеній письмовій формі. Стверджує, що протягом 2015-2017 років ним як фізичною особою на рахунок ТОВ «СВТ Агро» в АТ «Райффайзен Банк Аваль» було внесено 1038070 грн власних коштів згідно з розбивкою по роках, як то зазначено в позовній заяві. Натомість, за цей період ТОВ «СВТ Агро» повернуло йому лише частину ПФД в розмірі 116000 грн, а решту суми 922070 грн віддавати відмовляється. Відповідач надав відзив на позов, в якому просить залишити позовну заяву [PERSON] без задоволення через відсутність належним чином оформлених договірних відносин (як і відсутністю жодних правовідносин), оскільки письмовий договір позики, що поширюється на ПФД, не укладався; позивачем також не надано жодних розписок, листів, телеграм, інших письмових повідомлень, будь-яких документів або доказів вчинення конклюдентних дій, які б свідчили про досягнення всіх істотних умов на підтвердження укладення сторонами договору позики (ПФД) в письмовій формі у спрощений спосіб; надані позивачем банківські документи вказують лише на односторонність дій позивача та не засвідчують факту виникнення та існування між сторонами договірних відносин, в зв`язку з чим немає правових підстав для виникнення у відповідача заборгованості за договором про надання ПФД. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві, а також додав, що надані позивачем копії меморіальних ордерів, виписок по картковому рахунку, довідки банку з урахуванням показань свідка [PERSON] не є належними доказами, так як не свідчать про зарахування коштів адресату саме від [PERSON] (не ідентифікують його); недотримання позивачем письмової форми договору не доводить існування між сторонами правовідносин по наданню ПФД, тоді як положеннями Податкового кодексу України передбачено й безоплатну фінансову допомогу; правочин по внесенню позивачем коштів підприємству, де він одночасно є керівником, суперечить вимогам ст.238 ЦК України; на підтвердження розміру збільшення позовних вимог позивачем не надано ніяких доказів; позивач попередньо не звертався до відповідача з вимогою про повернення ПФД в збільшеному розмірі 922070 грн, що свідчить про передчасність її судового розгляду; позивач зазначає про внесення коштів ПФД з 2015 року, в зв`язку з чим на час звернення до суду з даними вимогами сплив трирічний строк позовної давності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. За час перебування у провадженні Борзнянського районного суду Чернігівської області даної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «СВТ Агро» про стягнення ПФД змінилась юридична адреса відповідача, що вказана у витягу з ЄДРПОУ (з с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, вул. П. Куліша, 4 - на м. Київ, вул. Інституська, 20/8, кв.5 ), проте дана обставина з огляду на предмет спору та приписи ч.2 ст.31 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи Борзнянським районним судом. Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення, щодо якої внаслідок врегулювання подібних за змістом правовідносин в порядку ч.9 ст.10 ЦПК України підлягають застосуванню (аналогія закону) вимоги параграфу 1 глави 71 ЦК України щодо договору позики. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч.2 ст.1051 ЦК України передбачено, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, протягом 2015-2017 років на рахунок № [NUMBER] ТОВ «СВТ Агро» (код ЄДРПОУ-39365359), відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», надійшли кошти й згідно виписки по рахунку та меморіальних ордерів у графі «Платник» зазначено «АТ «Райффайзен Банк Аваль», а в графі «Призначення платежу» вказано «Поворотна фінансова допомога»; загальна сума цих коштів склала 1038070 грн, в тому числі: за 2015р - 428320 грн, за 2016р - 606750 грн, за 2017р - 3000 грн. Згідно довідки за підписом начальника Борзнянського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» І.В.Чижик без номера та дати вказані суми коштів були внесені на рахунок ТОВ «СВТ Агро» готівкою через [PERSON] як ПФД. Відповідно до копії виписки по картковому рахунку [PERSON] йому 23 листопада 2016 року проведено безготівкове зарахування коштів між власними рахунками «Повернення ПФД» в сумі 116000 грн. З показань допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що за час перебування [PERSON] на посаді керівника ТОВ «СВТ Агро» ним як ФОП та фізичною особою протягом 2015-2017 років в касу та на банківський рахунок товариства для забезпечення нормальної фінансово-господарської діяльності вносились кошти у виді ПФД, які потім періодично повертались, залишався борг, але конкретних сум вже не пам`ятає, всі ці операції відображались у бухгалтерських документах; для внесення коштів у вигляді ПФД як з [PERSON] , так і з іншими інвесторами, щорічно укладались відповідні письмові договори, які він сам готував для сторін; до банківських меморіальних ордерів мають бути додані квитанції про внесення коштів, які ідентифікують особу й на підставі яких він у бухгалтерських документах робив розноску відповідних сум по клієнтах. За змістом положень ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно з ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч.2 ст.43 ЦПК України визначено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79, 80 ЦПК України). З огляду на вищевказані норми ЦПК України, якими встановлено основні положення про докази, суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та достатніми надані позивачем докази на підтвердження існування між ним та відповідачем правовідносин по наданню/поверненню ПФД та наявність стягуваної суми заборгованості, виходячи з наступного. За змістом положень ст.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію й у його обов`язкових реквізитах повинні міститися дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Аналогічні вимоги передбачені й у п.4 розділу І, главах 1, 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011р. за №790/19528 (чинної на час існування спірних правовідносин), згідно яких касовий документ, підтверджуючий проведення касової операції (зокрема, приймання готівки), має в обов`язковому порядку містити реквізити, що ідентифікують особу - платника чи отримувача коштів, тоді як меморіальний ордер до переліку таких касових документів не належить (п.1.1 гл.1 розділу IV Інструкції). Відповідно до п.1.19-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, а згідно п.1.35 ст.1 цього Закону розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Згідно з п.24.7 ст.24 вказаного Закону банки, які приймають готівку (у тому числі за допомогою платіжних пристроїв) для подальшого її переказу, зобов`язані видати після здійснення операції (у тому числі за допомогою платіжного пристрою) касовий документ (квитанцію/чек тощо), який відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань ведення касових операцій банками України містить усі обов`язкові реквізити касового документа. Водночас, у наданих позивачем копіях виписок по рахунку ТОВ «СВТ Агро» та меморіальних ордерів у графі «Платник» зазначено «АТ «Райффайзен Банк Аваль» й код ЄДРПОУ також самої установи банку, що не дозволяє ідентифікувати [PERSON] як особу, що здійснила переказ коштів на банківський рахунок відповідача. З аналогічних підстав неможливо ідентифікувати особу, зокрема й відповідача, яка 23 листопада 2016 року внесла кошти в сумі 116000 грн на картковий рахунок [PERSON] , про що зазначено в наданій ним виписці. Історія по картковому рахунку [PERSON] також не містить жодної інформації про фінансові відносини з ТОВ «СВТ Агро» щодо внесення чи повернення коштів ПФД. Надана [PERSON] довідка за підписом начальника Борзнянського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» І.В.Чижик без номера та дати не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом внесення на рахунок ТОВ «СВТ Агро» за період 2015-2017 років коштів у вигляді ПФД саме позивачем, оскільки до неї не додані первинні підтверджуючі документи про ідентифікацію особи - платника коштів. З аналогічних підстав, за відсутності первинних касових документів, письмового договору про надання позики (ПФД) суд не може взяти до уваги показання свідка [PERSON] щодо надання [PERSON] ТОВ «СВТ Агро» ПФД; крім того, даний свідок повідомив суду, що не пам`ятає конкретних сум, які надходили чи повертались у якості ПФД, розміру заборгованості. Разом з тим, показання свідка [PERSON] про обов`язковість долучення до банківських меморіальних ордерів первинних касових документів про внесення платником коштів, які ідентифікують його особу, повністю узгоджуються з вищевказаними вимогами фінансового законодавства. Письмова вимога [PERSON] від 08.12.2017р. до ТОВ «СВТ Агро» про повернення ПФД в сумі 185900 грн, хоча й була отримана товариством 14.12.2017р. але залишена без реагування й ніяких послідуючих дій на підтвердження визнання вказаного боргу відповідачем не вчинено, що також свідчить про недоведеність позивачем заявлених вимог. Також суд зважує і на те, що позивачем та його представником на обгрунтування заявлених вимог не було надано належно оформлених актів звірки взаємних розрахунків, аудиторських висновків щодо існування в ТОВ «СВТ Агро» перед [PERSON] як фізичною особою заборгованості по ПФД. Додані ж до позовної заяви копії актів звірок операцій з партнером підприємства, довідок про надходження коштів суд з огляду на положення ст.76-79 ЦПК України не вважає належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони не відповідають формі та змісту офіційного документа: не засвідчені підписами сторін, печаткою (при наявності). При цьому, суд зважує і на ту обставину, що позивач та його представник відповідних клопотань про витребування документів своєчасно не подали, про призначення експертизи також не заявляли, в підготовчому судовому засіданні зазначили про можливість вирішення справи за наявними доказами (клопотання про призначення експертизи відкликали), клопотання ж сторони позивача про витребування доказів, заявлене в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, судом у відповідності до ч.2 ст.222 ЦПК України було залишено без розгляду, оскільки воно заявлено з порушенням строків, визначених ст.83 ЦПК України, а поважних причин несвоєчасного його подання, ними не наведено. З огляду на засади верховенства права, змагальності, диспозитивності та пропорційності цивільного судочинства судом з аналогічних підстав було відхилено й клопотання представника відповідача про допит свідка [PERSON] та призначення судово-економічної експертизи. Твердження сторони позивача про байдуже і недобросовісне ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків щодо доведення своєї заперечувальної позиції в суді, ненадання ніяких доказів не грунтуються на законі, оскільки в силу вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається на підставу своїх вимог, тоді як відповідач не зобов`язаний йому в цьому сприяти. Водночас, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що збільшуючи розмір стягуваної суми ПФД з 185900 грн до 922070 грн, позивач всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не надав суду ніяких доказів на підтвердження зміни якихось обставин, пославшись лише на упорядкування своїх первісних розрахунків. Слушними є й посилання представника відповідача на вимоги ст.238 ЦК України щодо неможливості [PERSON] як директора ТОВ «СВТ Агро» вчиняти правочини від імені товариства з самим собою як фізичною особою при внесенні коштів як ПФД, тоді як посилання представника позивача на комерційне представництво в даному конкретному випадку є безпідставними. Натомість, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки вимога про повернення коштів ПФД, на думку позивача внесених протягом 2015-2017 років до ТОВ «СВТ Агро», була направлена позивачем 08 грудня 2017 року, а до суду він звернувся 11 квітня 2018 року, тобто в межах трирічного терміну. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed