Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» про визнання наказу незаконним, зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги. В позові зазначив, що з 02.03.2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи слюсарем по ремонту авіаційного обладнання IV розряду дільниці № 5. У період з другого півріччя 2012 року пройшов індивідуальне теоретичне навчання по підвищенню кваліфікації, та на підставі рішення комісії наказом № 9 від 18.01.2013 року йому було визначено 5 розряд. 24.12.2015 року комісією підприємства по перевірці знань відносно нього була проведена перевірка знань по визначенню відповідності розрядності за спеціальністю слюсар-механик по ремонту авіаційних приладів 5 розряду За наслідками перевірки йому було визначено оцінку »незадовільно». У відповідності до наказу підприємства № 697-01 від 25.12.2015 року на підставі матеріалів засідання атестаційної комісії від 24.12.2015 року йому з 01.01.2015 року понижено кваліфікацію на один розряд (з 5 до 4 розряду) та до 01.02.2015 року відсторонено від самостійної роботи. Згідно акту від 24.12.2015 року цієї же комісії було запропоновано провести 02.02.2016 року комісію із числа керівного інженерного складу та представника ВТК повторну перевірку його теоретичних знань і практичних навичок на робочому місці. 05.02.2016 року комісією підприємства було проведено повторну перевірку знань, за наслідками якої йому знов визначили оцінку «незадовільно» та вирішено не допускати до роботи. 19.02.2016 року йому було вручено повідомлення про припинення з ним трудового договору у звязку з виявленням невідповідності виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації (п. 2 ст. 40 КЗпП України та за відсутністю вакантних посад, які можливо йому запропонувати на цей день. Проте, в цей день розрахунок по заробітній платі не провели, трудову книжку не видали. В період з 22.02.2016 року по 09.03.2016 року він перебував на лікуванні, а 10.03.2016 року біля 14.00 год. прибув на роботу для отримання повного розрахунку та трудової книжки. Однак, працівники відділу кадрів повідомили йому про те, що 19.02.2016 року його не звільнили, а будуть звільняти за відсутність на робочому місці 10.03.2016 року більше трьох годин (з 7 год. 30 хв. до 14 год. 15 хв.). Запропонував написати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 10.03.2016 року. В свою чергу йому запропонували написати заву на відпустку на цей день. Написав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати та відповідні пояснення щодо відсутності на роботі. 11.03.2016 року дізнався, що наказом № 133-01 від 11.03.2016 року його звільнили у звязку з виявленою невідповідністю займаної посаді внаслідок недостатньої кваліфікації на підставі п. 2 ст. 40 і за прогул (в тому числі за відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня 10.03.2016 року (з 7 год. 30 хв. до 14 год. 15 хв.) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що одночасне звільнення з роботи за п. 2 ст. 40 та п. 4 ст. 40 КЗпП Україн є незаконним. На підставі викладеного позивач просив визнати незаконним параграф № 1 наказу директора ДП «ЗДАРЗ «МіГремонт» № 133-01 від 11.03.2016 року у частині його звільнення з роботи за прогул (в тому числі за відсутністю на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня 10.03.2016 року з (7 год. 30 хв. до 14 год. 15 хв.) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, змінити формулювання причини звільнення, зазначивши «звільнити у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, п. 2 ст. 40 КЗпП України та стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, викладених у позові, наполягає на його задоволенні. При цьому пояснив, що 19.02.2016 року його письмово повідомили про звільнення з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, дали обхідний лист, запропонували зявитися у понеділок 22.02.2016 року для отримання розрахунку та трудової книжки. З наказом про звільнення не знайомили і копію не видавали. Вважав, що звільнений саме 19.02.2016 року, тому після одужання зявився на роботу 10.03.2016 року для отримання розрахунку та трудової книжки. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що дійсно 19.02.2016 року позивачу було вручено повідомлення про розірвання з ним трудового договору на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, копія наказу йому не вручалась. В усній формі йому було повідомлено про те, що він буде звільнений з роботи в понеділок 22.02.2016 року. Наказ № 93-01 від 19.02.2016 року про звільнення позивача з роботи був підписаний директором у другій половині робочого дня. З цим наказом позивач ознайомлений не був. Вранці 22.02.2016 року позивач у телефонному режимі повідомив представника заводу про своє знаходження на лікарняному. У звязку з цим йому було повідомлено про скасування наказу від 19.02.2016 року. Наказом № 96-01 від 22.02.2016 року був відмінений в частині звільнення [PERSON] наказ № 93-01 від 19.02.2016 року. З 22.02.2016 по 04.03.2016 року позивач перебував на лікарняному, з 05.03 по 08.03.2016 року були вихідними днями, тобто [PERSON] повинен був приступити до роботи 09.03.2016 року, але в цей день він на роботу не вийшов, а прибув на прохідну заводу 10.03.2016 року о 14 год. 10 хв., передав до відділу кадрів лист непрацездатності, а також пояснив, що 09.03.2016 року він не зявився на роботу, так як проходив ВКК у 4 міськлікарні, за висновком якої він потребує легкої праці. У звязку з тим, що позивач був відсутній на роботі 10.03.2016 року з 7 год. 30 хв. до 14 год. 10 хв., йому було запропоновано надати пояснення з цього приводу. В поясненнях позивач зазначив, що він вважав себе звільненим з роботи 19.02.2016 року. 10.03.2016 року позивач подав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за сімейних обставин, у чому йому було відмолено. Вважає, що звільнення позивача за п. 2 ст. 40 та п. 4 ст. 40 КЗпП України є законним та обґрунтованим, тому просив у задоволенні позову відмовити. Выслухавши пояснения сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02 березня 2011 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Запорізький державний авіаційний ремонтний завд «МіГремонт», працюючи слюсарем по ремонту авіаційного обладнання. Згідно протоколу засідання комісії по перевірці знань № 107 від 24.12.2015 року по визначенню відповідності розрядності за спеціальністю слюсар-механік по ремонту авіаційних приладів 5 розряду, [PERSON] було визначено оцінку «незадовільно» (а.с. 8). На підставі цього протоколу наказом директора державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» від 25.12.2015 року № 697-01 [PERSON] понижено кваліфікацію на один розряд з 5 розряду на 4 розряд та з 01.02.2016 року його відсторонили від самостійної роботи з закріпленням за ним консультанта - інженера технолога 1 категорії технічного відділу [PERSON] ( а.с. 10). Згідно протоколу засідання комісії по перевірці знань № 108 від 05.02.2016 року [PERSON] було визначено оцінку «незадовільно» (а.с. 12). На підставі цього протоколу комісія по перевірці знань дійшла висновку, що [PERSON] до виконання самостійних робіт на авіаційному обладнанні допускати неможливо (а.с. 13). 19 лютого 2016 року [PERSON] письмово повідомили про розірвання з ним трудового договору у звязку з виявленням невідповідності виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, з яким позивач був ознайомлений та отримав один екземпляр повідомлення 19.02.2016 року, що підтверджується його підписом (а.с. 14). Наказом № 93-01 від 19.02.2016 року [PERSON] було звільнено з роботи 22.02.2016 року у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 36). З 22.02.2016 п року по 04.03.2016 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, виданим Центральною клінічною лікарнею Заводського району м. Запоріжжя (а.с. 41). Наказом № 96-01 від 22.02.2016 року параграф 3 наказу № 93-01 від 19.02.2016 року у звязку з хворобою [PERSON] відмінений (а.с. 39-40). 10 березня 2016 року комісією у складі начальника дільниці № 5 [PERSON], слюсаря механіка з ремонту авіаційних приладів [PERSON], радіомеханіка з ремонту радіоелектронного устаткування [PERSON] складено акт проте, що 10.03.2016 року з 7 год. 30 хв. до 14 год. 15 хв. [PERSON] був відсутній на роботі (як на своєму робочому місці, так і на підприємстві в цілому) а.с. 43. Наказом № 133-01 від 11 березня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи 11.03.2016 року у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, п. 2 ст. 40 КЗпП України, а також за прогул (в тому числі за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 10.03.2016 року, (з 7 год. 30 хв. до 14 год. 15 хв.), п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15). Статтею 40 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, пунктами 2 та 4 цієї статті передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу працівника до державної таємниці; прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. З аналізу наведених норм закону випливає, що підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника за п. 2 ст. 40 КЗпП України є фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків, і неможливо перевести за його згодою, на іншу роботу. Натомість, звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є наслідком порушення працівником трудової дисципліни, тобто зазначені підстави є взаємовиключними і тому звільнення позивача з роботи одночасно за п. 2 і 4 ст. 40 КЗпП України не відповідає чинному законодавству. Крім того, різні наслідки при припинення трудового договору щодо виплати вихідної допомоги. Так, відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Вирішуючи питання про наявність підстав для звільнення працівника роботодавець самостійно визначає підстави для його звільнення. Враховуючи, що ще 19.02.2016 року підприємство визначилось з підставою звільнення [PERSON] з роботи саме у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, п. 2 ст. 40 КЗпП України, про що його повідомили під підпис цієї ж дати, тож підстав звільняти його у березні 2016 року за прогул не було.

Outcome: approved