Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2010 року по 2014 рік перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в якому мають дочку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу 02.07.2012 року ними був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. За їх спільною згодою правовстановлюючі документи оформлені на ім`я відповідачки. Після розірвання шлюбу спорів щодо володіння та користування спільним майном у них не було. Нещодавно він вирішив подарувати свою частку у спільному майні малолітній дочці, але відповідачка ухиляється від цього, його право на частку у спільному майні не визнає, при тому, що він бажає розпорядитися своєю часткою саме на користь дитини. З підстав, передбачених ст.ст.60,63,65,67,68,70 Сімейного кодексу України, ст.ст.361, 368,392 ЦК України, просив визначити їх частки у спільному майні рівними по 1/2 частині та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала заявлені вимоги згідно поданої нею письмової заяви. Відповідач [PERSON] подала письмову заяву про погодження із заявленими вимогами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 28.05.2010 року до 23.09.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають дочку [PERSON], [INFO]. 02.07.2012 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано 03.07.2012 року за [PERSON] Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 05.02.2018 року вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], становить 31815 гривень. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як передбачено ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], придбане за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], а отже є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і їх частки у даному майні є рівними, тобто по 1/2 частині. За вищенаведеного наявні підстави для задоволення позову. Враховуючи наведене, ст.ст. 60, 63, 65, 67, 68, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 317, 321, 328, 355, 356, 357, 358 ЦК України,

Outcome: approved