Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжята з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить визнати квартиру [ADDRESS], [ADDRESS] групи приміщень [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності: за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м.Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та визнати право особистої приватної власності [PERSON] на [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 04.12.1999року, від шлюбу подружжя має чотирьох синів [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]. За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім'ї, було придбано у власність трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 116,9кв.м., житловою площею 69,2кв.м., котра була зареєстрована на позивача - [PERSON]. Крім цього, за час шлюбу було придбано шестикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 322,1кв.м., житловою 119,6кв.м., яка зареєстрована на відповідача - [PERSON] Крім того подружжям було придбано нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м., які зареєстровані на відповідача - [PERSON] З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідачем по справі [PERSON] було подано зустрічний позов та позовні вимоги такі: просить визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право особистої приватної власності на нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м., в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], загальною площею 116,9кв.м., право власності на 30% частини квартири [ADDRESS], загальною площею 322,1кв.м. Визнати за за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], загальною площею 116,9кв.м., право власності на 70% частин квартири [ADDRESS], загальною площею 322,1кв.м. та на автомобіль марки Renault traffic, білого кольору,2009 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер : [NUMBER]; автомобіль марки Geely FE-2, білого кольору,2012 року випуску, кузов № [NUMBER], двигун [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено та зареєстровано шлюб 04 грудня 1999р., що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 04.12.1999р., актовий запис 523, виданого Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м. донецьк, донецької області. Від шлюбу подружжя має чотирьох синів [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження( а.с. 14-17). Під час шлюбу придбавалось таке майно: трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 116,9кв.м., житловою площею 69,2кв.м., котра була зареєстрована на позивача - [PERSON].( а.с.18-20), шестикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 322,1кв.м., житловою 119,6кв.м., яка зареєстрована на відповідача - [PERSON].( а.с. 63-64), нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м., які зареєстровані на відповідача - [PERSON],( а.с. ( а.с.97), автомобіль марки Renault traffic, білого кольору,2009 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер : [NUMBER]; автомобіль марки Geely FE-2, білого кольору,2012 року випуску, кузов № [NUMBER], двигун [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з тим, що нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м. використовуються нею для здійснення своєї професійної діяльності, оскільки в творчій майстерні обладнаний кабінет для прийому клієнтів та зал для організації та проведення лекцій та семінарів косметологів, тому дане приміщення не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є її особистою приватною власністю. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] звернулася із зустрічним позовом та просить задовольнити запропонований нею варіант розподілу майна. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Вимогу зустрічного позову визнали частково, в решті позовних вимог просили суд відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні надав пояснення відповідно до зяавлених вимог. Суд, заслухавши сторін та їх представників, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.12.1999 року (а.с. 7). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2014р. [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] за ціною 1 870 400,00 грн, (а.с. 18-20, т.1). Згідно звіту про оцінку майна від 01.03.2017р., складену ТОВ « Юридична компанія « Проспект» квартири трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 116,9кв.м., житловою площею 69,2кв.м.,оцінююча вартість квартири становить 4 668 974,00грн( а.с.26). Договір купівлі- продажу купівлі-продажу квартири було укладено 02.09.2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 732. Спірна квартира є трьохкімнатною і ізольованою. Розташована на 9-му поверсі 23-поверхового будинку. Загальна площа 116,9 кв.м., в тому числі житлова площа -69,2 кв.м.( а.с.23). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2013р. [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], загальною площею 322,1кв.м., житловою 119,6кв.м, за ціною 1 760 000,00 грн, (а.с. 63-64, т.1). Згідно звіту про оцінку майна від 01.03.2017р., складену ТОВ « Юридична компанія « Проспект» квартири трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 322,1кв.м., житловою 119,6кв.м.,оцінююча вартість квартири становить 3448063,00грн.( а.с.70). Договір купівлі- продажу купівлі-продажу квартири було укладено 01.07.2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1590. Спірна квартира є шестикімнатною і ізольованою. Розташована на 1-му поверсі 11-поверхового будинку. Загальна площа 322,10 кв.м., в тому числі житлова площа -119,6 кв.м.( а.с.67). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2015р. [PERSON] купила нежитлові приміщення №1, №2 групи приміщень [ADDRESS], площею 68,20кв.м.. Згідно звіту про оцінку майна від 01.03.2017р., складену ТОВ « Юридична компанія « Проспект» нежитлові приміщення №1, №2 групи приміщень [ADDRESS],оцінююча вартість квартири становить 2110566,00грн.( а.с.49). Договір купівлі- продажу купівлі-продажу квартири було укладено 19.06.2015 року та посвідчений приватним нотаріусом посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 732. Судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.07.2017року на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва (справа 756/2139/17). Позивач за зустрічним позовом посилався на те, що нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м. використовуються нею для здійснення своєї професійної діяльності, оскільки в творчій майстерні обладнаний кабінет для прийому клієнтів та зал для організації та проведення лекцій та семінарів косметологів, тому дане приміщення не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є її особистою приватною власністю. Суд не приймає до уваги даній доказу, оскільки: [PERSON] були придбані дані приміщення під час шлюбу та не підтверджено жодними доказами, що вони використовуються, як основне місце для роботи. Таким чином, суд першої інстанції вважає встановленим, що нежитлові приміщення [ADDRESS], площею 68,20кв.м., було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, докази того, що майно набуто за кошти, що належали одному із подружжя відсутні, а тому суд дійшов висновку, що спірні приміщення є спільною власністю подружжя. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання квартири [ADDRESS] в [ADDRESS] групи приміщень [ADDRESS] спільною частковою власністю подружжя та виділення в порядку поділу майна подружжя у власність позивачці та відповідачу по 1/2 частини даного майна кожному. Щодо поділу автомобілів марки Renault traffic, білого кольору,2009 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер : [NUMBER] та автомобіля марки Geely FE-2, білого кольору,2012 року випуску, кузов № [NUMBER], двигун [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно зі ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно частин 3, 4 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. При цьому суд встановив, що автомобілі було придбано в шлюбі і вони є спільним сумісним майном подружжя, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог та їх часткового задоволення в частині поділу майна, оскільки поділ майна відбувається в рівних долях за вартістю майна набутого під час шлюбу.

Outcome: partial