Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , з вимогами: «Припинити право спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини кварти [ADDRESS] », що є предметом позову. 02 квітня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 28 травня 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не оспорює той факт, що вони з позивачем мають у спільній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, при цьому відповідач заперечує щодо розміру частки, оскільки визначена позивачем частка в розмірі Ѕ є неприпустимою. На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що загальна вартість квартири, що розташована з адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс «Комфорт Таун», яка знаходиться на 6-му поверсі, загальною площею - 82, 8 кв.м.. житлова площа - 47, 1 кв. м, кількість кімнат - 3, складає 1443 034 грн., 36 коп. Суму у розмірі 368973 грн. 45 коп. сплатила [PERSON] до укладення шлюбу за Договором купівлі-продажу облігацій за №БВ-138/13-1 від 29.07.2013 року, за яким вона набуде майнові права на вище вказану квартиру. Сума у розмірі 1074 060 грн. 91 коп. (1443 034 грн., 36 коп. - 368973 грн. 45 коп.) була сплачена спільно [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, на придбання вище вказаної квартири.1/2 частина спільно сплаченої подружжям суми є 537 030 грн., 45 коп. (1074 060 грн. 91 коп. : 2). Враховуючи проведені розрахунки, сума грошових коштів, які сплатила особисто [PERSON] на придбання вище вказаної квартири є 906 003 гри., 90 коп. (537 030 грн., 45 коп. + 368973 грн. 45 коп.) З урахуванням наведеного, можна визначити частки у праві власності на квартиру що розташована з адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс «Комфорт Таун», яка знаходиться на 6-му поверсі, загальною площею - 82, 8 кв.м., житлова площа - 47, 1 кв. м, кількість кімнат - 3. Таким чином, на 9/25 у праві власності (що дорівнює 37% від загальної вартості квартири) може претендувати [PERSON] , водночас, 16/25 (що дорівнює 63% від загальної вартості квартири) належить на праві власності [PERSON] . На переконання відповідача позовна вимога про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягає. 05 червня 2020 року позивач подав відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач заперечує ті обставини, на які відповідач посилається у своєму відзиві та наголошує на тому, що він з відповідачем проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з осені 2010 року по 2014 рід, до моменту реєстрації шлюбу. Крім того, позивач зазначає, що весь цей час він утримував свою сім`ю, яка на той час складалась з відповідача та її сини від першого шлюбу. 18.07.2014 року сторони уклали Попередній договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 2587, об`єктом купівлі-продажу була квартира [ADDRESS] , яким стороною з боку покупця була саме відповідач, оскільки вона на цьому наполягла а позивачу це було не важливо на той момент. Після повної сплати сторонами платежів за вказану квартиру, 04.04.2019 року відповідачем (як стороною договору) укладено Договір куплі-продажу квартири, за реєстраційним № 1589. За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та після його реєстрації сторони спільно сплачували платежі за вище вказану квартиру, тому наявні всі підстави для задоволення позовних вимог. 10 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою заяву про збільшення позовних вимог, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна,- повернути позивачу. 10 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представник відповідача вказує на те, що в матеріалах даної справи відсутні будь які докази твердження позивача, що сторони проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з осені 2010 року, і що саме з цього часу слід враховувати спільне сімейне життя подружжя, яке набуло всіх ознак родини, у зв`язку з чим позивач не має право претендувати на Ѕ частину квартири в порядку поділу спільного (сумісного) власності. Крім того, як вбачається з довідки № 0204/3 від 02.04.2020 року виданою ТОВ «Компанія управління активами «ВАЛПРІМ», і яка міститься в матеріалах справи, до укладання шлюбу, [PERSON] , особисто сплатила за Договором купівлі-продажу облігацій за № БВ-138/13-1 від 29.07.2013 року грошові кошти у розмірі 368973 грн. 45 ком. 31 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Позивачв судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що з відповідачем вони проживали спільно з 2011 року. З 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час розгляду справи не припинений. Під час спільного проживання та перебування у шлюбі, сторони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Грошові кошти, в якості внесків, за придбану квартиру сторони сплачували разом, однак точну суму грошових коштів, які сплатив саме позивач, він назвати не може. Ініціатором розлучення була саме відповідач та на разі хоче відібрати вище вказану квартиру у позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволені позову, оскільки заперечує той факт, що грошові кошти за придбання вище означеної квартири сплачувались порівну, оскільки саме відповідач була ініціатором купівлі квартири, саме на неї були оформлені документи на квартиру та саме вона сплачувала перший внесок за квартиру, в той час сторони ще не перебували у шлюбі. При цьому відповідач не заперечує той факт, що вище означена квартира була придбана за спільні кошти сторін, однак при цьому відповідач наголошує на тому, що її частка більша, оскільки перший внесок за квартиру у розмірі 368973 грн. 45 коп. вона сплатила сама ще до реєстрації шлюбу з позивачем. Крім того, відповідач зазначила що на той час вона офіційно працювала, мала постійний дохід тому вона була цілком фінансово спроможна сплачувати внески за квартиру відповідно до договору, який був нею укладений з забудовником. Також відповідач зазначила, що поки вона проживала на дачі разом зі спільною дитиною її та позивача, питань з приводу квартири не виникало, оскільки позивач весь час проживав в даній квартирі. Однак, як тільки відповідач повідомила позивача про намір жити в квартирі разом з дітьми та запропонувала позивачу виплатити його частку грошових коштів за придбання квартири, то позивач відмовився та подав даний позов до суду. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві та запереченнях. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Виходячи з положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що з 27 листопада 2013 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») перебували в зареєстрованому шлюбі. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Як з`ясовано судом, 29 липня 2013 року, між продавцями: Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ВАЛПРІМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНО-ДЕПОЗИТАРНИЙ ЦЕНТР «ГЛОБАЛ» та покупцем - [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу облігацій від 29 липня 2013 року №138/13-1. Відповідно до пункту 1.6. Договору купівлі-продажу облігацій від 29 липня 2013 року №138/13-1 Лот облігацій та/або Лот - це сукупність Облігацій, яка є підставою для набуття майнових прав на об`єкт нерухомості відповідно до умов і строків, передбачених Інформацією про випуск облігацій Емітента, за умови повної оплати вартості таких облігацій. Розмір та характеристика Лоту визначається Емітентом. Лот облігацій є неподільним. Відповідно до пункту 2.1. Договору купівлі-продажу облігацій від 29 липня 2013 року №138/13-1 продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець на умовах цього договору зобов`язується прийняти та оплатити Лот облігацій, характеристика якого наведена в пункті 2.2. цього договору. За змістом пункту 2.3. договору купівлі-продажу облігацій від 29 липня 20013 року №138/13-1 відповідно до Інформації про випуск облігацій Емітента та Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості при погашенні Лоту, придбаного та повністю оплаченого Покупцем відповідно до умов цього договору, Власник Лоту облігацій має право отримати у власність наступний об`єкт нерухомості: За змістом пункту 2.6. Договору купівлі-продажу облігацій від 29 липня 2013 року №138/13-1 після здійснення розрахунків відповідно до умов цього договору та отримання у власність лоту облігацій Покупець стає власником Лоту облігацій та набуває усіх прав та обов`язків, передбачених Інформацією про випуск облігацій Емітента. Відповідно до Договору купівлі-продажу облігацій від 29 липня 2013 року №138/13-1 сума договору на момент його укладення складає 857720 грн. 56 коп. (вісімсот п`ятдесят сім тисяч сімсот двадцять гривень 56 копійок) без ІІДВ при курсі НБУ 7, 993 грн. за 1 долар США, що на момент підписання цього договору становить 107308, 97 доларів США (сто сім тисяч триста вісім доларів США). 29 липни 2013 року, між [PERSON] (депонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-депозитарний центр «Глобал» (зберігав) було укладено Договір про відкриття рахунку в цінних паперах № [NUMBER] . За змістом пункту 1 Договір про відкриття рахунку в цінних паперах № [NUMBER] від 29 липня 2013 року Депонент доручає, а зберігав зобов`язується надавати депоненту послуги відносно відкриття та ведення рахунку в цінних паперах , зберігання належних депоненту цінних паперів, проведення операцій по даному рахунку, отримання прибутку по цінним паперам на викладених умовах згідно Положення про депозитарну діяльність, затвердженого Рішенням ЖКЦГІФР від 17 жовтня 2006 року за №999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1238/13112, внутрішньому Положенню зберігана цінних паперів та інших внутрішніх документів зберігана, чинному законодавству України та на підставі розпоряджень депонента. 11 березня 2014 року [PERSON] , як сторона правочину, внесла зміни до договорів та уклала Договір про внесення змін та доповнень №1 від 11.03.2014 року до Договору «БВ-138/13-1 та Договір про внесення змін та доповнень №1 від 11.03.2014 року до Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості №Б1003/6/029 від 29.07.2013 року №БВ-138/13-1, оскільки після реєстрації шлюбу 27.11.2013 року змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 18 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами «ВАЛПРІМ» (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали Попередній договір купівлі-продажу квартири що розташована з адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс «Комфорт Таун», яка знаходиться на 6-му поверсі, загальною площею - 82, 8 кв.м., житлова площа - 47, 1 кв. м, кількість кімнат - 3. Відповідно до пункту 1.1, предметом Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 липня 2014 року є зобов`язання сторін укласти і належним чином оформити у майбутньому, в обумовлений в п. 1.3. цього Попереднього договору строк, договір купівлі-продажу квартири що розташована з адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс «Комфорт Таун», яка знаходиться на 6-му поверсі, загальною площею - 82. 8 кв.м., житлова площа - 47, 1 кв. м, кількість кімнат - 3. Відповідно до пункту 2.2 Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 липня 2014 року, покупець зобов`язується сплатити продавцю забезпечувальний платіж у у гривнях, у розмірі, згідно з графіком, без урахування ПДВ, згідно з курсом долара США у відношенні до української гривні. За змістом пункту 2.2.1.1. Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 липня 2014 року, на момент підписання цього попереднього договору Покупець сплатив Продавцю перший забезпечувальний платіж у розмірі 547937 грн. 87 коп. (п`ятсот сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять сім гривен 87 копійок) без ПДВ, що згідно курсу долара США у відношенні до української гривні на дату укладення цього договору що становить 47033, 29 (сорок сім тисяч тридцять гри долари 29 центів)доларів США без ПДВ. 04 квітни 2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ВАЛПРІМ» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, що розташована з адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс «Комфорт Таун», яка знаходиться на 6-му поверсі, загальною площею - 82, 8 кв.м., житлова площа - 47, 1 кв. м, кількість кімнат - 3. Відповідно до пункту 1.1. Договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ВАЛПРІМ» - продавець, зобов`язується передати у власність [PERSON] - покупця, квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться на 6-му поверсі, загальною площею - 82, 8 кв.м., житлова площа - 47, 1 кв. м, кількість кімнат - 3, а покупець зобов`язується прийняти цю квартиру та сплатити за нею ціну, обумовлену даним договором, на умовах та в порядку, передбаченим цим договором. Відповідно до пункту 2.1. Договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2019 року, продавець зобов`язаний продати покупцю квартиру вільну від будь яких застав, іпотек та інших обмежень та обтяжень, а покупець зобов`язаний прийняти квартиру та сплатити за неї покупну ціну у гривні, у розмірі, що рівний 87 607, 61 (вісімдесят сім тисяч шістсот сім доларів 61 цент) доларам США без урахування ПДВ, згідно курсу долара США у відношенні до української гривні на фактичну дату здійснення кожного платежу, як це визначено умовами попереднього договору та цього договору, що становить 1 443 034, 66 (один мільйон чотириста сорок три тисячі тридцять чотири гривні 36 копійок, без урахування ПДВ. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них. Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з предмету позову, позивач просить суд припинити право спільної сумісної власності, здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах та визнати право власності за колишнім подружжя по Ѕ частині кожному квартири [ADDRESS] При встановлені у справі обставини в контексті норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 77,78 ЦПК України ) і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у постанові № 11 від 21.12.2007 року зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідач, висуваючи свої заперечення проти позову, які висловлено в усних поясненнях, які надавались в судовому засіданні, надала належні та допустимі докази, які підтвердили факти на які посилається відповідач у свої запереченнях. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін,

Outcome: partial