Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Миколаївської області, в якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з господарськими надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Тобілевича, 22 в с.Камянуватка Братського району Миколаївської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2001 р. він разом зі своєю сімєю користується домоволодінням № 22 по вул. Тобілевича в с.Камянуватка Братського району Миколаївської області. Він здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні платежі, користується земельною ділянкою біля будинку та всіма господарськими будівлями і спорудами, що є біля нього. Тобто, він добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Протягом цього часу ніхто до нього не мав жодних претензій щодо права власності на дану нерухомість. На даний час бажає належним чином оформити документи на будинок і на земельну ділянку біля нього, однак немає можливості це зробити, оскільки, не являється власником даного нерухомого майна. Право власності на вищезазначений будинок зареєстровано за [PERSON], якого він не знає і його місце перебування йому не відоме. Від односельців йому стало відомо, що [PERSON] помер у 2000 р. Позивач у судове засідання не зявився, але до початку судового засідання надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача- Братської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, але до його початку надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішення даного питання залишає на розсуд суду. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, але до його початку надіслала на адресу суду заяву, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд розглянути справу у її відсутність. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по вул. Тобілевича, 22 в с.Камянуватка Братського району, власником даного будинку є [PERSON] Як слідує із довідки КП Вознесенське МБТІ від 30 червня 2016 р., станом на 31 грудня 2012 р. право власності на нерухоме майно за адресою с. Камянуватка вул.Тобілевича,22 зареєстровано за [PERSON] Відповідно до даних актового запису про смерть № 81 від 28 серпня 2001 р., [PERSON] помер 23 серпня 2001 р. Згідно листа [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області від 12 липня 2016 р., після смерті [PERSON], померлого 23 серпня 2001 р., заведена спадкова справа за № 31/2002. Спадкоємцем є [PERSON], якій 23 липня 2002 р. видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, земельну частку (пай), майновий пай. Як зазначено в акті обстеження житлово-побутових умов від 10 травня 2016 р. [PERSON] дійсно придбав присадибний будинок у [PERSON] у вересні 2001 р. за адресою: с.Камянуватка вул. Тобілевича,22. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно вимог ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1. ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач у позові зазначає, що набув право власності на житловий будинок відповідно до ст. 344 ЦК України. Право власності на даний будинок зареєстровано за [PERSON], який помер 23 серпня 2001 р., Однак [PERSON] при подачі даного позову до суду не зазначив про спадкоємицю померлого [PERSON]- [PERSON], у якої він придбав даний будинок у вересні 2001 р., про що зазначено у акті обстеження житлово-побутових умов, який позивач додав до позову, зазначивши при цьому відповідачем [PERSON] селищну раду Миколаївської області. Отже, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, позивач був обізнаний, що спадкоємцем [PERSON], який помер 23 серпня 2001 р., є [PERSON] Відповідно до вищезазначених норм ЦК України, відчужувати майно може тільки його власник і у порядку передбаченому нормами ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Outcome: dismissed