Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, [PERSON] про припинення права власності та визнання права власності, посилаючись на те, що 20 липня 2007 року між ним та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS]; нежилих приміщень №6 в будинку №6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі; гаражу №26 в будинку №6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі. Також позивач зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2012 року вищевказані договори купівлі-продажу були визнані недійсними, а 16 лютого 2012 року він повернув [PERSON] у повному обсязі грошові кошти у розмірі 148\~575, 00 грн. Тому, позивач просить припинити право власності [PERSON] на вищевказане майно, та визнати за ним право власності. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити. [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі. На останнє судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають\~задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS]; нежилих приміщень №6 в будинку №6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі; гаражу №26 в будинку №6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2012 року, що набрало чинності, вищевказані договори купівлі-продажу були визнані недійсними. В подальшому, 16 лютого 2012 року [PERSON] повернув [PERSON] у повному обсязі грошові кошти у розмірі 148\~575, 00 грн., про що свідчить відповідна нотаріально посвідчена заява, підписана відповідачкою власноручно. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила той факт, що вищевказані кошти були виплачені їй позивачем. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 151, 3 кв. м.; на нежилі приміщення №6 в будинку №6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі, загальною площею 31, 7 кв. м.; на гараж №26 в будинку №6-б по вул. Бєлінського в м. Одесі, загальною площею 29, 5 кв. м., та визнання за ним права власності на вищевказане майно. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved