Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва [PERSON] міської ради «про стягнення майнової шкоди, моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди», просив: - стягнути з [PERSON] міської ради на свою користь матеріальні збитки у розмірі 62873,45 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а всього 67873 (шістдесят сім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 45 коп.; - стягнути з [PERSON] міської ради на свою користь судовий збір за розгляд вказаної справи. В обгрутнування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 06.06.2017 р. близько об 12 год. 25 хв. на своєму автомобілі марки БМВ 323і рухався із швидкістю близько 50-60 км/год. по вул. Тритузна в м. Камянське Дніпропетровської області. Приблизно за 5 метрів побачив вибоїну на проїзній частині вказаної ділянки дороги розмірами 2,5x1,5 метри. Однак, раніше вибоїну не міг помітити, бо в той день була сонячна погода, а на ділянку, де знаходилися вибоїна, падала тінь від дерева. При цьому, будь-яких попереджувальних дорожніх знаків, або огородження вибоїни встановлено не було. З зазначених підстав, позивач застосував екстрене гальмування свого автомобіля, але у звязку з тим, що відстань до вибоїни була замала, йому не вдалося зупинити автомобіль перед вибоїною, а з метою того, щоб автомобіль не отримав більш серйозних пошкоджень перед самою вибоїною відпустив гальма. Таким чином, автомобіль заїхав у вибоїну, вдарившись нижньою частиною об край вибоїни та отримав технічні пошкодження, через бездіяльність дорожньої служби, яка не проводить своєчасний ремонт дороги та не встановила на пошкодженій ділянці дороги попереджувальні знаки та не виставила вибоїні огородження або попередження. З метою фіксації даної ДТП від 06.06.2017 року позивач викликав працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно позивача. Однак постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.07.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу такого правопорушення. Крім того, вказаною постановою судом були встановлені обставини виникнення ДТП від 06.06.2017 року з вини дорожньої служби. Позивач звернувся до ПрАТ АВТ Баварія - Дніпропетровськ з приводу розрахунку ремонту транспортного засобу, за що сплатив 1814 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 258490 від 07.06.2017 р. та платіжним дорученням від 07.06.2017 року. Крім того, ним були понесені додаткові витрати на пальне у розмірі 199,90 грн., що підтверджується квитанцією від 07.06.2017 року задля можливості дістатися до відповідної установи після ДТП, яка сталася 06.06.2017 року. Згідно розрахунку ПрАТ АВТ Баварія - Дніпропетровськ від 07.06.2017 року вартість ремонту автомобіля позивача становить 48959, 15 грн. Крім цього, відповідно до висновку матеріального збитку транспортного засобу від 15.07.2017 року № 0025/07, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням складових, які підлягають заміні під час ремонту відповідно до оригінальних номерів виробника та цінам виробникам з ПДВ становить 50240,14 грн. Також за складання вказаного висновку від 15.07.2017 року, позивачем було сплачено 1500,00 грн. Отже, вартість нанесених збитків позивачу через ДТП від 06.06.2017 року, яка сталася через бездіяльність дорожньої служби становить 52473,45 грн. 17.08.2017 року на запит позивача на адресу [PERSON] міської ради з приводу надання інформації про обслуговуючу організацію та/або юридичну особу, яка несе відповідальність за підтримання в належному стані дороги по вул. Тритузна у м. Камянське Дніпропетровській області, на якій 06.06.2017 року сталася ДТП за участі, [PERSON], [PERSON] міською радою 17.08.2017 року була надана відповідь про те, що балансоутримувачем даної ділянки дороги по вул. Тритузна у м. Кам'янське є [PERSON] міська рада. Вважає, що відповідальність за спричинення ДТП, яка сталася 06.06.2017 року за його участі несе саме [PERSON] міська рада. Крім того позивач вказує, що з вини [PERSON] міської ради йому завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 5000 грн. Розмір витрат на правову допомогу складає 10000 грн., крім цього позивачем сплачено комісію за банківські послуги за перерахунок вказаних коштів адвокату у розмірі 400 грн. Вважає, що з відповідача за протиправні дії та неналежне утримання дороги по вул. Тритузна у м. Камянське Дніпропетровської області, на якій 06.06.2017 року сталося ДТП, на його користь повинно бути стягнено матеріальні збитки та моральна шкода в загальносу розмірі 67873 грн. 45. коп. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача № 1 [PERSON] міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказав, що міська рада є неналежним відповідачем, оскільки станом на 01.01.2016 року балансоутримувачем дороги по вул. Тритузна у м. Камянське є комунальне підприємство «Дорожник», однак постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року вказане підприємство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Зазначив, що позивачу слід предявити свої вимоги саме до КП «Дорожник» в межах ліквідаційної процедури. Представник відповідача № 2 Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказав, що Департамент є неналежним відповідачем, оскільки не є ані власником, ні балансоутримувачем дороги по вул. Тритузна у м. Камянське. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу Вислухав сторони, вивчив матеріали позовної заяви, дослідив докази, надані сторонами, суд приходить до наступного: Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.07.2017 року по адміністартивній справі № 209/1649/17 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а. с. 18), останній 06.06.2017 року о 12 годині 25 хвилин керував по вулиці Тритузна у м. Камянське автомобілем БМВ 323і, скоїв наїзд на перешкоду на проїзній частині яму, внаслідок чого його автомобіль отримав механчні пошкодження. Судом встановлено, згідно пояснень [PERSON] та свідка, а також схеми ДТП та фотознімків місця ДТП, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вибоїна на асфальті не була огорожена чи якось помічена, а водій не був попереджений про наявність таких вибоїн на дорозі відповідним дорожнім знаком. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди зішлись з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань аварійності та дорожнього покриття; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах. Ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власник доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ним органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Відповідно до п.2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переходів, правила користування ними та охорони ремонт і утримання дорожніх обєктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Згідно відповіді [PERSON] міської ради від 17.08.2017 року (а. с. 42), дороги міста з балансу управління комунального господарства міської ради передані на баланс комунального підприємства «Дорожник», яке на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року визнано банкрутом і знаходиться в стадії припинення. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, а згідно ст. 17 цього Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. За приписами пп. 1, 4 ч. 1 ст. 21 Закону «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» визначено до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху віднесено: - розробку програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; - компенсацію витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; - забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; - забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; - вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; - термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах: - своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; - організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Положеннями ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами, а згідно з ч. 1 ст. 24 названого Закону власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. В п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198, встановлено, що власники дорожніх обєктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобовязані: своєчасно та якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх обєктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх обєктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінслекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху: відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Згідно з п. 2.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху. Таким чином, відсутність на даному відрізку дороги дорожніх знаків та огороджувальн пристроїв знаходиться у прямому причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригод в результаті якої автомобіль позивача потрапив у неогороджену вибоїну (яму) і зазнав механічних пошкоджень, що призвело до спричинення матеріальної шкоди. З приводу позиції відповідача № 1 [PERSON] міської ради, що позовні вимоги, заявлені позивачем, повинні адресуватися до КП «Дорожник», так як діючи в межах своїх повноважень, всю відповідальність за утримання комунальних доріг, відповідач передав саме КП «Дорожник», не може бути прийнята судом, з наступних підстав: Як зазначено самим представником відповідача № 1 [PERSON], КП «Дорожник», який за рішенням КМР має обовязки щодо утримання комунальних доріг, є банкрутом та перебуває у стадії ліквідації, на підставі Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року № 904/1680/16. Так, згідно до ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується. Як встановлено під час судового засідання, згідно до пояснень представника відповідача № 1 [PERSON], відповідач [PERSON] міська рада обізнана про Постанову Господарського суду Дніпропетровської області 16.06.2016 року якою КП Дорожник визнано банкрутом, але будь-яких рішень щодо визнання іншої особи замість КП Дорожник як відповідальної за стан дорожнього покриття (комунальних доріг), міська рада не визначала і відповідних рішень не приймала. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, саме [PERSON] міська рада повинна нести відповідальність за завдану позивачу шкоду, при цьому суд приймає заперечення відповідача № 2 з приводу того, що вказана особа є неналежним відповідачем, оскільки не є ані власником, ні балансоутримувачем дороги по вул. Тритузна у м. Камянське. За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення п цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Так, за звернення до ПрАТ АВТ Баварія - Дніпропетровськ з приводу розрахунку ремонту транспортного засобу, позивачем сплачено 1814 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 258490 від 07.06.2017 р. та платіжним дорученням від 07.06.2017 року (а. с. 21). Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на пальне у розмірі 199,90 грн., що підтверджується квитанцією від 07.06.2017 року задля можливості дістатися до відповідної установи після ДТП, яка сталася 06.06.2017 року (а. с. 19). Відповідно до висновку матеріального збитку транспортного засобу від 15.07.2017 року № 0025/07, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням складових, які підлягають заміні під час ремонту відповідно до оригінальних номерів виробника та цінам виробникам з ПДВ становить 50240,14 грн., з яких 5126 (пять тисяч сто двадцять шість) грн. 40 коп. вартість ремонтних робіт, 45113,74 грн. вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту (а. с. 23 26). П.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 передбачено, що постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. При цьому, зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Позивачем докази передання відповідачам замінених під час ремонту складових не надано. Тому при розрахунку завданої позивачу шкоди суд виходить з наступного: вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, встановленого вищевказаним висновком у розмірі 0,3 - складає 45113,74 грн. х 0,3 = 13534,12 грн. Оскільки позивачем вартість вказаних складових відповідачу повернута не була, то вартість запчастин та комплектуючих, необхідних для заміни пошкоджених, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, частин автомобіля складає різницю між вартістю складових, що підлягають заміні під час ремонту у розмірі 45113,74 грн. з вирахуванням із вкзаної суми вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тобто 13534,12 грн. і становить 31579 (тридцять одну тисячу пятсот сімдесят девять) грн. 62 коп. Також за складання вказаного висновку від 15.07.2017 року, позивачем було сплачено 1500 (одна тисяча пятсот) грн. (а. с. 40 41). Таким чином, з відповідача № 1 на користь [PERSON] підлягють стягненню: 31579 (тридцять одну тисячу пятсот сімдесят девять) грн. 62 коп. у відшкодування вартості запчастин та комплектуючих, необхідних для заміни пошкоджених, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, частин автомобіля; 5126 (пять тисяч сто двадцять шість) грн. 40 коп. у відшкодування вартості ремонтних робіт; 5126 (пять тисяч сто двадцять шість) грн. 40 коп. у відшкодування вартості ремонтних робіт. Крім того, у відповідності до положень ст. 139 ЦПК України, з відповідача № 1 на користь позивача підлягають стягненню: 1500 (одна тисяча пятсот) грн. у відшкодування витрат на оплату послуг з оцінки вартості майнової шкоди № 0025/07 від 15.07.2017 року субєктом оціночної діяльності [PERSON] (ст.. 139 ЦПК України) та 1814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн. 40 коп. у відшкодування витрат на залучення спеціалістів АВТ Баварія-Дніпропетровськ BMW Сервіс. Згідно ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, повязаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, повязаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Тому витрати позивача на пальне у розмірі 199,90 грн., понесенні для того, щоб дістатися до ПрАТ АВТ Баварія - Дніпропетровськ та оцинити розмір завданої шкоди, підлгають стягненю з відповідача № 1 на [PERSON] Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном та в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином з відповідача через його вину, а саме через бездіяльність, що полягає у неналежному утриманню автомобільної дороги у м. Камянське, на якій сталася ДТП від 06.06.2017 року за участі позивача, окрім завдання йому матеріальних збитків, також завдана і моральна шкода, яка виражається в тому, що на даний час він та йогосімя не можуть користуватися своєю власністю. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оцінює розмір такої шкоди в 3000 (три тисячі) грн., які необхідно стягнути з відповідача № 1 на користь [PERSON] Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Ч. 3 вказаної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між позивачем та адвокатом [PERSON], було укладено договір про надання правової допомоги від 29.06.2017 року (а. с. 8). Крім цього, 09.08.2017 року між ними було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 29.06.2017 року (а. с . 9 12). Згідно акту передоплати № 1/НК/17 від 09.08.2017 року, [PERSON] за надані юридичні послуги було сплачено 10000 (десять тисяч) грн. Відповідно до акту виконаних робіт №1/НК/17 позивачем сплачено 240 (двісті сорок) грн. за надані юридичні послуги. При цьому, суд не приймає до уваги вимоги позивача про відшкодування витрат у розмірі 400 грн., понесених ним, згідно до квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» за поповнення картки по номеру. Вказані витрати не входять до таких, що належать до витрат з правничої допомоги та не є необхідними. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню складає 10240 (десять тисяч двісті сорок) грн.

Outcome: partial