Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 23.10.2004 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 347. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спільне життя у подружжя не склалося, у сторін були зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Позивач з відповідачем переконалися, що є зовсім різними людьми і в їх інтересах та інтересах їхньої дитини сторони вирішили розірвати шлюб. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання дитини наразі немає. [PERSON] також просив не надавати строк на примирення. Позивач подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а також справу розглядати у її відсутність, про що зазначила у письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сім'я існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 23.10.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, вбачається, що при одруженні відповідач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 5). При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач проситьзалишити їй прізвище «[PERSON]», суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище відповідача - «[PERSON]». Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн, інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved