Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 106066 грн. 35 коп. в рахунок боргу. В обґрунтування поданого позову вказує, що 24.12.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надав [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 4500 доларів США. Останній зобов`язувався повернути кошти у строк до 30.11.2017 року. Зазначає, що виходячи з цього, між ним та відповідачем виникли договірні відносини, що випливають із договору позики, що відповідно підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. На підтвердження умов договору, [PERSON] надав [PERSON] розписку про отримання коштів та зобов`язання їх повернення у певний строк. Вказує, що свої зобов`язання з договором позики [PERSON] у встановлений строк не виконав, суму боргу не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення боргу, та останній в 2017, 2018 роках частково сплатив суму боргу в загальному розмірі 600 доларів США, в решті позику на день звернення до суду [PERSON] не повернув, та від свого обов`язку щодо її повернення ухиляється, на зв`язок не виходить, тому [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду про повернення боргу за борговою розпискою. З врахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 106066.35 гривень, відповідно до офіційного курсу української гривні до Долару США за курсом НБУ на 16.04.2020 року та судові витрати які складаються з судового збору в розмірі 1061 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що з моменту настання обов`язку щодо повернення боргу, відповідач визнавав свій обов`язок, щодо повернення грошових коштів та частково їх повернув, про що свідчить напис на розписці відповідно до якого у 2017 році він сплатив 300 доларів США на протязі 2018 року ще 300 доларів. В подальшому сплачувати кошти припинив та на даний час сума неповерненої позики становить 3900 доларів США. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. В раніше поданій заяві просив суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження, оскільки вказана справа має для нього важливе значення. Однак жодного разу в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України і означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 24 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] надав позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 4500 доларів США, а останній у свою чергу зобов`язувався їх повернути в розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором. Договір було укладено у простій письмовій формі у виді розписки. В підтвердження отримання грошових коштів на зобов`язання їх повернення, [PERSON] надав [PERSON] розписку, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти у повному обсязі 30 листопада 2017 року яка засвідчена підписом боржника. Оскільки вказаною розпискою було встановлено строк виконання боргового зобов`язання до 30 листопада 2017 року, то після настання вказаного строку, позикодавець почав вимагати від позикоотримувача виконання грошового зобов`язання. З матеріалів позовної заяви, вбачається, що [PERSON] визнав своє зобов`язання, щодо повернення коштів, а саме сплатив частину позики у розмірі 300 доларів США 31 грудня 2017 року та протягом жовтня-грудня 2018 року ще сплатив частину позики у розмірі 300 доларів США. В решті [PERSON] від свого обов`язку щодо повернення коштів відмовився та в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що [PERSON] звернувся до суду. Таким чином, правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання договірних зобов`язань, які виникли внаслідок укладання договору позики. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу згоду на укладення договору позики та отримання в борг грошових коштів, а саме 4500 доларів США зі строком повернення до 30.11.2017 року, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до вказаної розписки, відповідач сплатив частину боргу позивачеві, та залишок заборгованості становить 3900 доларів США. Відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день звернення до суду встановлено офіційний курс гривні, щодо іноземних валют, відповідно до якого 1 долар США становить 27.1965 грн. Таким чином, оскільки позивач у позові просить стягнути суму боргу у гривневому еквіваленті, то сума основного боргу в гривневому еквіваленті становить (3900 дол. США х 27.1965 грн.) 106066 грн. 35 коп. За таких обставин, суд оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 24.12.2016 року в розмірі 106066 грн. 35 коп. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1061 грн. сплачених в рахунок судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved