Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 18.11.2016 року, згідно наказу №1711/К, позивач прийнятий на роботу в ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» на посаду юриста з посадовим окладом згідно штатного розпису. Починаючи з квітня 2017 року заробітна плата почала виплачуватися не в повному обсязі та в строки, які суперечать законодавству, а саме за фактично відпрацьований час у квітні заробітна плата виплачена в розмірі 2 000,00 грн., що не відповідає Закону України від 21.12.2016 року №1801-VIII «Про державний бюджет України на 2017 рік», а саме мінімальний розмір заробітної плати становить 3 200,00 грн., без відрахування податків. За травень 2017 року, заробітна плата за фактично відпрацьований час взагалі не виплачувалась. Неодноразові звернення [PERSON] до керівника ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС», ніяких результатів не дали, пояснень з приводу невиплати заробітної плати також не надано. Обіцянки, пов'язані з виплатою заробітної плати переносились кожного разу на наступний місяць. 21.06.2017 року [PERSON] подав до ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» заяву про звільнення, яка була отримана та зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за №45. На час звільнення у ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» перед позивачем існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за квітень 2017 року - 576,00 грн., за травень 2017 року - 2 576,00 грн., за червень 2017 року - 1 803,20 грн., а всього 4 955,20 грн. Крім того, в день звільнення [PERSON] підлягала компенсація за невикористану відпустку 14 днів, що становить 1 407,98 грн., а також підлягала до виплати вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку в сумі 7 728,00 грн., оскільки трудовий договір припинено з ініціативи працівника у зв'язку з порушенням роботодавцем кодексу законів про працю. Разом з тим, станом на 03.10.2017 року звільнення [PERSON] належним чином не проведено. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 06.10.2017 року по справі відкрито провадженні та призначено до розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Наказом ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» №1711/К від 17.11.2016 року, з 18.11.2016 року прийнято [PERSON] на посаду юриста з посадовим окладом згідно штатного розпису. 21.06.2017 року [PERSON] подав директору ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС», заяву про своє звільнення із займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 21.06.2017 року, у зв'язку з грубим порушенням законодавства про працю. 21.06.2017 року [PERSON] подав директору ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС», заяву про надання довідки про роботу в ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» та розміру заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до копії трудової книжки, серія [NUMBER], наказом №1711/К від 17.11.2016 року [PERSON] прийнято на посаду юриста в ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС», однак запис до трудової книжки щодо звільнення [PERSON] із займаної посади, на підставі поданої заяви від 21.06.2017 року відсутній. 18.07.2017 року [PERSON] звернувся з листом до директора ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» щодо проведення розрахунку належних йому виплат при звільненні, однак ТОВ «БУДГАРАНТ ПЛЮС» ніяк не відреагувало. Разом з тим, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу наданих Пенсійним фондом України, за звітний рік 2017, [PERSON] підлягало до виплати 3 200,00 грн. Частиною 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги ст.116 КЗпП України, а саме не виплачено всіх сум звільненому працівнику, які належать йому від підприємства, а також ст.47 КЗпП України, щодо видачі належно оформленої трудової книжки. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задоволення позовних вимог. На підставі статей 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України,

Outcome: approved