Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] управління Національної поліції у Львівській області, [PERSON] сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності. Посилався на те, що у липні 2009 року ним було придбано у власність автомобіль марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016. В подальшому, у травні 2016 року з метою зняття з обліку для продажу транспортного засобу він звернувся до [PERSON] сервісного центру МВС в Чернівецькій області, однак йому було повідомлено про те, що на автомобіль накладено заборону на проведення реєстраційних операцій на підставі постанови старшого слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області від 16.03.2012 року в рамках розслідування кримінальної справи №181-0062, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України. Вказував на те, що у зазначеному кримінальному провадженні він не є підозрюваним чи обвинуваченим, автомобіль не визнавався речовим доказом у справі, а тому вважає, що накладення заборони на даний транспортний засіб є протиправним та порушує його право власності. На підставі ст.ст.316, 319, 321, 391 ЦК України просив зняти заборону на проведення реєстраційних операцій щодо автомобіля марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016, д.н. [NUMBER], накладеної згідно постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в Львівській області від 16.03.2012 року у кримінальній справі №181-0062. Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобовязання [PERSON] сервісного центру МВС України в Чернівецькій області зняти заборону на проведення реєстраційних операцій щодо автомобіля марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016, д.н. [NUMBER], накладеної згідно постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в Львівській області від 16.03.2012 року у кримінальній справі №181-0062. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області віднесли вирішення спору на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції у Львівській області у судове засідання не зявився. Звернувся до суду з письмовими запереченнями, в яких позов не визнав та вказував на те, що дане питання повинно вирішуватися в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України. Заслухавши пояснення сторін, частково дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як було встановлено судом, автомобіль марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016, д.н. [NUMBER] зареєстровано за позивачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 16.07.2009 року (а.с.8). Таким чином, позивач цілком на законних підставах є власником автомобіля марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016, д.н. [NUMBER]. Однак, 16.03.2012 року постановою старшого слідчого СУ УМВС України у Львівській області в рамках розслідування кримінальної справи №181-0062, порушеної за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.1,3 ст.358 КК України, було накладено заборону на проведення реєстраційних операцій щодо автомобілю марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016 (а.с.11). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Залізничного відділу поліції [PERSON] управління національної поліції у Львівській області з заявою з приводу зняття заборони на проведення реєстраційних операції із належним транспортним засобом, проте листом №6009/38/02-2016 від 19.05.2016 року йому повідомлено про те, що він не є підозрюваним, обвинуваченим чи цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, автомобіль марки «Mercedes Benz 312», 1998 року випуску, білого кольору, кузов №WDB9034621P798016, д.н. [NUMBER] не визнавався речовим доказом у справі. Також позивачу було розяснено, що він як законний набувач транспортного засобу має право звернутися до місцевого суду з позовом щодо зняття заборони на проведення реєстраційних операцій стосовно зазначеного транспортного засобу (а.с.10). В якості підстави накладення заборони на вчинення реєстраційних дій відповідач лише вказує про те, що під час проведення первинної реєстрації у Львівському ВРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Львівській області не було сплачено відповідного податку. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження використання автомобіля позивача та реєстраційних документів на нього особами, проти яких було порушено кримінальне провадження. Доводи відповідача з приводу необхідності накладення заборони у звязку з не сплатою податку суд відхиляє, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеної обставини матеріали цивільної справи не містять. Окрім того, у разі наявності такої заборгованості даний спір може бути вирішений за позовом відповідного органу фінансової інспекції в порядку адміністративного судочинства. При вирішенні даної позовної заяви суд також керується нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також розясненнями наданими Європейським судом з прав людини. Так, у статті 1 Протоколу 1 до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати чи інших зборів або штрафів. Також, суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року №6, згідно яких за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно; в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, заяви боржників про неправильність включення до майна в опис, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі. Отже, суд прийшов до переконливого висновку, що норми національного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини, відповідають положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та передбачають непорушність права власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами по справі довів безпідставне порушення свого права власності, а тому приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved