Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Бородянської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач проживала однією сім'єю з позивачем. [INFO] року у відповідача та позивача народився син [PERSON] В грудні 2012 року відповідачка залишила дитину з батьком та виїхала в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. З того часу відповідач не проживає разом з дитиною, не бере участі в духовному та фізичному вихованні дитини, коштів на утримання дитини також не надає, внаслідок чого дитина не знає своєї матері. Відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала заяву, якою позовні вимоги підтримує повністю, слухання справи просить провести у їх відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, надала суду нотаріально посвідчену заяву, якою не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також справу просить слухати за її відсутності (а.с.5). Третя особа представник Бородянської РДА Київської області, подала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечують. Підтримують раніш наданий висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року народилася дитина [PERSON], батьками якої є згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON], копія свідоцтва серії [NUMBER] від 06.02.2014 року виданого повторно (а.с.4). Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] не заперечує, щодо позбавлення відносно неї батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.5). Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 14.11.2016 року, були обстежені побутові умови за адресою: [ADDRESS], за яким встановлено, що за даною адресою зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також не зареєстрований але проживає [PERSON] [INFO] (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області № 57 від 27.03.2017 року вирішено, вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.7). Листом Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області від 27.03.2017 року підтверджується факт невиконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.8). Відповідно до характеристики виданою Дружнянською сільською радою Бородянського району Київської області на [PERSON] [INFO], даний гр. характеризується позитивно, скарг та нарікань на його поведінку від жителів села не надходило (а.с.9). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо виявила бажання відмовитися від дитини [PERSON], не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан його здоров'я та моральний дух. 14 вересня 2006 р. Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010р. за якою держава зобов'язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов'язок забезпечити захист інтересів дітей. Відповідно до висновку, виданого Бородянською районною державною адміністрацією Київської області за № 120 від 04.05.2017 року зазначено, що «є всі підстави для позбавлення батьківських прав матері [PERSON]., відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], так як вона не виконує свої батьківські обов'язків, передбачені ст.150-155,180 Сімейного Кодексу України». При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. за положеннями якої, держава зобов'язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що мати -відповідач по справі, свідомо відмовилася від дитини - [PERSON], [INFO], не забезпечує їх матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дітей, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, тобто по 640,00 грн.

Outcome: approved