Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області провизначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається із частки у праві спільної власності на квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , яку він має намір прийняти. 20 травня 2020 року він звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємець за життя не уклав договір про визначення часток у спільній сумісній власності, так як власниками даного майна є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В зв`язку з цим позивач звернувся до суду та просив визначити частину померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану вище квартиру у розмірі 1/4 частини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача Дворічанський селищний голова Дворічанського району Харківської області Магомедов Ф.А. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 липня 1982 року (а. с. 7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 квітня 2019 року, виданого Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 25 (а. с. 8). У свідоцтві № 169 про право власності на житло, яке розташоване в [ADDRESS] , від 26 січня 1995 року зазначено, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 6). Технічний паспорт на зазначену квартиру виготовлений на ім`я [PERSON] (а. с. 9). Згідно інформаційної довідки КП «Дворічанське бюро технічної інвентаризації» від 21.11.2019 № 161, зазначена вище квартира з господарськими будівлями та спорудами була зареєстрована 26 січня 1995 року в р. кн. №7 під р№1045 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як спільна сумісна власність на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дворічанським районним фондом комунального майна та державного житла, згідно розпорядження № 169 від 14.12.1994 (а. с. 10). Постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області від 20 травня 2020 року № 265/02-31 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Дворічанським районним фондом комунального майна та державного житла від 26.01.1995 за № 169 на квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , власниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без виділення часток в натурі. Як вбачається з даного листа спадкодавець за життя не уклав договір про визначення часток у спільній сумісній власності. Після смерті [PERSON] в Дворічанській державній нотаріальній конторі Харківської області заведена спадкова справа за № 108/2019, де спадщину прийняв син померлого [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] відмовилась від належної частки у спадщині, заява № 327 від 24.05.2019. Батько померлого [PERSON] відмовився від належної частки у спадщині, заява № 326 від 24.05.2019. Син померлого [PERSON] відмовився від належної частки у спадщині, заява № 328 від 24.05.2019 (а. с. 11). Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. На підставі ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилався позивач, а відповідач визнав позов і не заперечував проти його задоволення, вивчив матеріали справи, і приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved