Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до ПАТ «Західінкомбанк», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, внесені на депозитний вклад відповідно до договору банківського вкладу [NUMBER] від 14.11.2008 року та додаткових угод до нього, в розмірі 103647,85 грн., з яких 97220,09 грн. банківського вкладу, 3346,19 грн. - проценти за користування банківськими коштами, 3107,85 грн. - пеня за прострочення строків повернення вкладу, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.11.2008 року між позивачем та ТОВ КБ «Західінкомбанк» (правонаступник ПАТ «Західінкомбанк»), в особі Херсонської філії, укладено договір строкового банківського вкладу та додаткові угоди до нього, на виконання яких позивачем передано відповідачу грошові кошти в розмірі 97220,09 грн. Датою повернення коштів було визначено 17.04.2013 року. Після закінчення терміну дії договорів позивач звернувся з вимогою про повернення коштів, в чому йому було відмовлено. На час звернення до суду ПАТ «Західінкомбанк» грошові кошти так і не повернуло, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву повністю підтримав, просив задовольнити позовні вимоги та вирішити питання про розподіл судових витрат за виключенням витрат на правову допомогу у зв'язку з відсутністю відповідних підтверджуючих документів. Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову, просила відмовити в задоволенні позову та пояснила, що відповідач ПАТ «Західінкомбанк» не відмовляв позивачу у поверненні банківських вкладів та регулярно проводив виплати в межах наявних ресурсів. Крім того, на переконання представника, позивачем невірно розраховано відсотки за користування депозитом та неправомірно заявлено вимогу про стягнення пені. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 14.11.2008 року між [PERSON] та Херсонською філією ТОВ КБ «Західінкомбанк» (правонаступник ПАТ «Західінкомбанк»), в особі керуючого Бурди Т.О., був укладений договір банківського вкладу [NUMBER] про депозитний вклад «Скринька». Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 цього договору позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 70000 грн., з процентною ставкою за вкладом 18% річних. Датою повернення вкладу визначено 14.05.2009 року. 14.11.2008 року на виконання своїх зобов'язань позивач передав відповідачу кошти в сумі 70000 грн., що підтверджується копією квитанції про внесення грошових коштів на банківський рахунок. Відповідно до п. 4.3.1 договору банк зобов'язався виплатити кошти вкладнику на першу вимогу, з дотриманням усіх договірних умов. В подальшому 20.05.2009 року, 13.10.2009 року, 15.04.2010 року між сторонами були укладені додаткові угоди № 1, № 2 та № 3 до договору банківського вкладу. Відповідно до цих додаткових угод термін дії договору було подовжено на 3, 6 та 18 місяців відповідно. 17.10.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до договору банківського вкладу, згідно умов якої банк прийняв від вкладника на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 97220,09 грн., з процентною ставкою за вкладом 14 % річних. Датою повернення вкладу визначено 17.04.2013 року. 26.06.2013 року у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань позивач звернувся до нього із заявою про повернення грошових коштів, розірвання укладеного договору та додаткових угод до нього. Згідно виписки по рахункам, відкритим на ім'я позивача, станом на 12.03.2014 року залишок коштів за договором банківського вкладу [NUMBER] становить 97220,09 грн. вкладу та 0,63 грн. відсотків, а всього 97220,72 грн. На час розгляду справи ПАТ «Західінкомбанк» зазначені грошові кошти позивачу не повернуло. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу грошові кошти за договором банківського вкладу [NUMBER] в розмірі 97220,72 грн. (97220,09 грн. вкладу та 0,63 грн. відсотків). Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині розміру відсотків (3346,19 грн.) за користування банком грошовими коштами та в частині стягнення пені за прострочення строків повернення вкладу є безпідставними. Так, 17.10.2011 року між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду № 5 до договору банківського вкладу, за умовами якої (п. 1.2) визначено дата вимоги вкладу 17.04.2013 року. В пунктах 1.4, 1.5 цієї угоди сторони погодили, що процентна ставка за строковим вкладом становить 14% річних, процентна ставка за вкладами на вимогу становить 0,001% річних. Згідно положень п. 4.2.3 угоди якщо після закінчення строку зберігання вкладу та він не був сторонами продовжений, вважається, що вклад є вкладом на вимогу з відповідною процентною ставкою. Позивач не надав доказів того, що він звертався до відповідача 17.04.2013 року з пропозицією продовжити строки зберігання вкладу з встановленням відсоткової ставки саме 14%. Позивач звернувся до відповідача з вимогами про повернення вкладу лише 26.06.2013 року. З 17.04.2013 року його вклад став вкладом на вимогу з відсотковою ставкою 0.001 %. Іншими словами з 17.04.2013 року відсотки нараховувались виходячи зі ставки 0,001 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до матеріалів справи станом на 12.03.2014 року заборгованість відповідача з виплати відсотків складає 0,63 грн., тому в іншій частині вимоги про стягнення відсотків не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення пені слід зазначити наступне. Після укладення договорів між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу. Відповідно до положень статей 546, 549 ЦК України пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Частиною 1 статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Оскільки умовами договору банківського вкладу [NUMBER] від 14.11.2008 року та додаткових угод до нього не встановлено відповідальності сторін за неналежне виконання договірних зобов'язань у вигляді пені, а посилання позивача на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є безпідставним, інших норм закону, якими встановлена така відповідальність, не було наведено, то вимога щодо стягнення пені є безпідставною та необґрунтованою. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 972,2 грн.

Outcome: partial