Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обгрунтування позову вказав, що 07.04.2014 року та 13.03.2014 року він позичив [PERSON] відповідно 700 доларів США та 2200 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути вказані кошти до кінця 2014 року, тобто до 31.12.2014 року. В той момент він проживав в [ADDRESS]. Станом на день пред'явлення позову 12.05.2016 року відповідач позики не повернув, виїхав в невідомому напрямку і зараз з ним зв'язку немає. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь 72856,70 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснив, що відповідач до цього часу коштів не повернув. Тому позивач змушений звертатись до суду, в зв'язку з чим, також просить стягнути з відповідача додаткові витрати, пов'язані з наданням оголошення в пресі про виклик відповідача до суду, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з явкою представника в судові засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2014 року та 07.04.2014 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] відповідно 2200 доларів США та 700 доларів США, що підтверджується розписками, написаними відповідачем [PERSON] власноручно. 04.03.2016 року, 23.03.2016 року на адресу місця реєстрації та місця проживання відповідача [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] позивачем було направлено вимоги про повернення позики, однак на теперішній час, [PERSON] коштів йому не повернув. Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договорами позики від 13.03.2014 року та 07.04.2014 року в сумі 72856,70 грн, що еквівалентно 2900 доларів США станом на 06.05.2016 року, 25,1230 грн. за 1 долар США. Згідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч.: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: судовий збір в сумі 728,56 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., що підтверджується договором №11 від 03.03.2016 року про надання правової допомоги та представництва, квитанцією від 16.05.2016 року; 720 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача до суду (витрати на придбання пального), що підтверджується дублікатами квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» №Р24А112358948А36929 від 23.07.2016 року та №Р24А118100980А27198 від 05.08.2016 року, а також 999,90 грн. витрат, пов'язаних з явкою представника до суду, що підтверджується фіскальними чеками ПІІ «АМІК УКРАЇНА» АЗС з магазином №14-12 с.Струтин, вул.Тернопільська,18, Золочівський район, Львівська область від 08.07.2016 року та 09.09.2016 року, а всього 3448,46 грн..

Outcome: approved