Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив наступне. 31 жовтня 2016 року на підставі наказу № 974-К від 31.10.2016 року він був звільнений з відокремленого підрозділу шахти ім. Д.Ф.Мельникова ПАТ «Лисичанськвугілля» за п.3 ст.38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору. При звільненні позивачу в повному обсязі не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 20230 грн. 84 коп., яку в подальшому було стягнуто на його користь за судовим наказом Лисичанського міського суду від 22 листопада 2016 року. Вказує, що його середньоденний заробіток складає 405,35 грн., що підтверджено довідкою відповідача. На день звернення з позовом заробітна плата, вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу не виплачені. Враховуючи ступень моральних страждань та негативних наслідків, які наступили в наслідок систематичної невиплати заробітної плати, великий період затримки розрахунку, а також розмір заборгованості, позивач вважає, що йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 10 000 грн. Просить стягнути на його користь з відповідача вихідну допомогу в розмірі три місячного середнього заробітку в сумі 19\~298 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 листопада 2016 року по день винесення рішення. Виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 405,35 грн. та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Позивач у попереднє судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] у попереднє судове засідання не зявився, до його початку надав суду письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.11.2016 року по 15.02.2017 року в сумі 30\~401,25 грн. 45 коп., та вихідну допомогу в сумі 19 829 грн. 00 коп., просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у попереднє судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій зменшені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії АН № 066073, [PERSON] на підставі наказу № 67к від 23.01.2016 року переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею. 31.10.2016 року, на підставі наказу № 974к від 31.10.2016 року, [PERSON] звільнений за п.3 ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю та умов колективного договору (а.с.7). Відповідно до копії довідки № 68 від 02.11.2016 року, виданої ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», сума заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] складає 20230,84 грн. (а.с.5). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 23.01.2016 року по 31.10.2016 року і на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з копією довідкою № 68 від 02.11.2016 р., виданої ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденний заробіток [PERSON] складає 405,35 грн. (а.с.5). Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з 01.11.20016 року - по день ухвалення рішення 15.02.2017 року, яка складає: -листопад 2016 року 22 дня, -грудень 2016 року 22 дня, -січень 2017 року 20 днів, -лютий 2017 року 11 днів, а всього 75 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 30\~401,25грн. (75 днів х 405,35 грн.). Згідно зі ст.44 КЗпП України вихідна допомога повинна виплачуватися у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менш тримісячного середнього заробітку. Вихідна допомога, належна позивачеві, відповідно до довідки №106 від 09.02.2017 року виданої ВП Шахта імені [PERSON] ПАТ «Лисичанськвугілля» (а.с.18) складає 19\~829 грн. 00 коп. і такий її розмір не оспорюється представником відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу шахти ім. Д.Ф.Мельникова про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та вважає, що вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та з іншими вимогами, що випливають із трудових відносин. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved