Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №345 від 18.11.2004 року, виданого кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Хмельницької області він має право на зайняття адвокатською діяльністю. 03.08.2015 року позивачем було укладено договір з [PERSON] на представлення її інтересів у справі за позовом [PERSON] до неї про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння по вул.Центральній, 13 в с.Чорниводи Городоцького району та визнання недійсним договору пожиттєвого утримання від 22.10.2014 року, укладеного між [PERSON] А А.та [PERSON] Відповідно до укладеного договору 13.08.2015 року позивач прийняв участь в попередньому розгляді даної справи. Під час проведення попереднього розгляду даної справи відповідач [PERSON] висловилась про те, що [PERSON] є коханцем [PERSON], що не відповідає дійсності, чим принизила його честь і гідність. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та гаку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Через деякий час після твердження відповідача в судовому засіданні про те, що позивач є коханцем [PERSON], ця інформація стала відома дружині позивача, яка стала звинувачувати його в подружній зраді, в результаті чого у них в сімї виникла конфліктна ситуація, яка негативно вплинула на його здоровя, що потягло за собою звернення за медичною допомогою та придбання медикаментів, оскільки незадовго до цього внаслідок перенесеного гострого інфаркту міокарда йому було зроблено три операції та рекомендовано не хвилюватись і не нервуватись. Крім того, поширена відповідачем неправдива інформація розповсюдилась по місту, стала підставою для різних кривотолків і при зустрічах із своїми знайомими на їхні питання стосовно достовірності вказаної інформації позивач змушений був спростовувати її та доводити їм про її недостовірність. В результаті протиправних дій з боку відповідача у вигляді приниження честі, гідності та внаслідок цього і ділової репутації позивачу була спричинена моральна шкода в розмірі 8 000 грн. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а саме у присутності учасників судового засідання, що відбулось 13.08.2015 року. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Відповідач позов не визнала і пояснила, що дійсно в судовому засіданні, що відбулось у приміщенні Городоцького районного суду 13.08.2015 року по справі за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння по вул.Центральній, 13 в с.Чорниводи Городоцького району та визнання недійсним договору пожиттєтого утримання від 22.10.2014 року, укладеного між [PERSON] А А.та [PERSON], вона, спостерігаючи поведінку адвоката [PERSON] під час захисту інтересів [PERSON], висловилась про те, що її батько, [PERSON], який помер в червні 2015 року, їй казав, щоб вона не звязувалась з [PERSON], бо її завжди захистить її любовник [PERSON]. При цьому відповідач не мала наміру принизити честь та гідність позивача. Також крім судового засідання вона більше ніде не висловлювалась з приводу стосунків позивача із [PERSON] Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №345 від 18.11.2004 року, виданого кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Хмельницької області [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю. 03.08.2015 року позивачем було укладено договір з [PERSON] на представлення її інтересів у справі за позовом [PERSON] до неї про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння по вул.Центральній,13 в с.Чорниводи Городоцького району та визнання недійсним договору пожиттєвого утримання від 22.10.2014 року, укладеного між [PERSON] А А.та [PERSON] Під час проведення попереднього розгляду даної справи 13.08.2015 року відповідач [PERSON] висловилась про те, що її батько, [PERSON], який помер в червні 2015 року, їй казав, щоб вона не звязувалась з [PERSON], бо її завжди захистить її любовник [PERSON], що підтверджується диском із звукозаписом зазначеного судового засідання. При цьому це висловлювання не носило стверджувального характеру, а відповідач лише зіслалася на слова, які казав їй її батько. Звідки у батька відповідача така інформація і чи дійсно він їй казав такі слова, перевірити неможливо, оскільки він помер. Інших доказів про поширення відповідачем інформації про будь-які стосунки [PERSON] із [PERSON] позивачем суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак позивач, зазначаючи у позовній заяві, що після твердження відповідача в судовому засіданні про те, що позивач є коханцем [PERSON], ця інформація стала відома дружині позивача, яка стала звинувачувати його в подружній зраді, в результаті чого у них в сімї виникла конфліктна ситуація, яка негативно вплинула на його здоровя, що потягло за собою звернення за медичною допомогою та придбання медикаментів, оскільки незадовго до цього внаслідок перенесеного гострого інфаркту міокарда йому було зроблено три операції та рекомендовано не хвилюватись і не нервуватись, та, що поширена відповідачем неправдива інформація розповсюдилась по місту, стала підставою для різних кривотолків і при зустрічах із своїми знайомими на їхні питання стосовно достовірності вказаної інформації позивач змушений був спростовувати її та доводити їм про її недостовірність, не надав суду доказів на підтвердження даних обставин. Так позивачем не доведено у суді, що висловлювання відповідача про стосунки [PERSON] із [PERSON], яке не носило стверджельного характеру, стало відомо його дружині і з цього приводу у них були суперечки. Також не доведено, що вказане висловлювання відповідача відомо ще будь-кому крім учасників судового засідання, що відбулось 13.08.2015 року. Не доведено причинного звязку між станом здоровя позивача та висловлюваннями відповідача у судовому засіданні 13.08.2015 року Відповідно до п.19 Постанови ПВС України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що висловлювання відповідача у судовому засіданні про стосунки [PERSON] із [PERSON] не носили стверджувального характеру, а носили характер оцінки дій позивача під час представництва інтересів [PERSON], тому не можуть бути предметом судового захисту.

Outcome: dismissed