Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, у якій просить суд визначити незаконною відмову державного нотаріуса Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Лисак A.B. в видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину по закону, яка відкрилася в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON], померлого [INFO], який у свою чергу прийняв вказану спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] та зобов'язати державного нотаріуса Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Лисак A.B. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину по закону на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], посилаючись на неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав до суду клопотання у якому підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву у якій просить суд розглянути справу без її участі. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер дядько позивача - [PERSON], про що у виконкомі Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено актовий запис за № 11. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], який належав померлому згідно запису в погосподарській книзі Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області №6, особовий рахунок [NUMBER]. Після смерті [PERSON] спадщину в рівних частках фактично прийняли його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON]. [INFO] померла дружина дядька позивача - [PERSON], про що у виконкомі Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено актовий запис за № 61. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв її син - [PERSON]. [INFO] помер двоюрідний брат позивача - [PERSON], про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис за № 9291. Заповіт на належне їм майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не складали. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, де на підставі його заяви була відкрита спадкова справа № 242/2014, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі України за № 56311328. Після витребування державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Лисак A.B. всіх документів на підтвердження факту відкриття спадщини та уточнення кола осіб, що на неї претендують, 30 серпня 2014 року винесла постанову про відмову позивачу [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для прийняття вказаної постанови стало те, що у спадкоємця відсутній документ, який підтверджує право власності [PERSON] на житловий будинок під [ADDRESS], а також те, що реєстрація права власності на житловий будинок під [ADDRESS] не проводилась. Не погодившись з прийнятою нотаріусом постановою позивач оскаржив її до суду, посилаючись при цьому на те, що житловий будинок належав померлому згідно запису в погосподарській книзі Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області №6, особовий рахунок [NUMBER], а оскільки сільська рада є органом державної влади на місцях, то право власності [PERSON] на належний йому житловий будинок слід вважати зареєстрованим належним чином. Натомість, суд не погоджується з доводами позивача, оскільки вони протирічать нормам діючого законодавства. Так, нотаріуси при вчинені ними нотаріальних дій керуються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Згідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Згідно ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Згідно до п.4.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відомості про перехід права власності на ім'я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Суд також не приймає до уваги доводи позивача в частині того, що наявність в сільській раді відомостей про власника спірного будинку свідчить про його державну реєстрацію права власності, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, та не мають таких делегованих повноважень від органів держави, як реєстрація права власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке залишилося після смерті спадкодавця є законною підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що під час розгляду справи позивачем не було надано до суду жодних доказів, які б підтверджували протиправність постанови нотаріуса про відмову йому в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Більш того, в ході судового розгляду справи встановлено, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, нотаріус діяла відповідно та в межах діючого законодавства. Таким чином, суду не надано жодного належного доказу, який би свідчив про порушення відповідачем законодавства України та прав позивача. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено правомірності своїх позовних вимог, навпаки, в ході судового розгляду справи було встановлено правомірність дій відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. З огляду на зазначене та беручі до уваги достатній та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed