Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики від 29.08.2015 в сумі 70104 грн. 23 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.08.2015 між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким, він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 35000 грн. з кінцевим терміном повернення 29.08.2016. На підтвердження цього договору відповідач написав відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Не зважаючи на те, що строк повернення суми позики, передбачений розпискою, закінчився 29.08.2016, відповідач станом на 29.08.2019 борг так і не повернув. На його неодноразові нагадування з цього приводу відповідач не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей уникає. У зв`язку з простроченням виконання боргового зобов`язання відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Крім того, він повинен сплатити неустойку (пеню) в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми боргу за весь час прострочення. Таким чином, за його розрахунками, відповідач за розпискою від 29.08.2015 повинен сплатити основний борг у сумі 35000 грн., 3% річних у сумі 3149 грн. 02 коп., втрати від інфляції в сумі 15533 грн. 00 коп., неустойку (пеню) в сумі 16422 грн. 21 коп., а всього 70104 грн. 23 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав суду заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного рішення. Крім того, представник позивача просив повернути позивачу сплачений судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив та відзив не подав. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.10.2019, розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний суд у постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц нагадав, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики і зобов`язання [PERSON] не виконані, про що свідчить оригінал написаної ним розписки від 29.08.2015, який наданий суду представником позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вказана в розписці сума позики в розмірі 35000 грн. підлягає стягненню з [PERSON] . З приводу позовних вимог про стягнення з боржника відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, судом встановлено наступне. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Так, враховуючи, що в борговій розписці від 29.08.2015 був встановлений строк виконання грошового зобов`язання, а саме [PERSON] повинен був повернути [PERSON] борг за вказаною розпискою до 29.08.2016, позичальник своєчасно не повернув суму позики, тобто прострочив виконання, інший розмір процентів не встановлений ні договором, ні законом, вимога кредитором пред`явлена, тому суд вважає, що [PERSON] зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відповідно до наступного розрахунку. Щодо розрахунку 3% річних, що нараховуються на суму боргу 35000 грн. за розпискою від 29.08.2015, судом встановлено, що кількість днів прострочення з 30.08.2016 (перший день прострочення) по 28.08.2019 (дата, станом на яку здійснено розрахунок [PERSON] ) складає 1093 дні. Тож, 35000*3*1093:365:100=3144 грн. 25 коп. З приводу втрат від інфляції суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Тож, судом проведено наступний розрахунок інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Щодо розрахунку інфляційних втрат, що нараховуються на суму боргу 35000 грн. за розпискою від 29.08.2015. Період прострочення з 30.08.2016 по 28.08.2019. Тому період розрахунку вересень 2016 року - липень 2019 року, індекси інфляції за кожен місяць вказаного періоду 101.8%, 102.8%, 101.8%, 100.9%, 101.1%, 101%, 101.8%, 100.9%, 101.3%, 101.6%, 100.2%, 99.9%, 102%, 101.2%, 100.9%, 101%, 101.5%, 100.9%, 101.1%, 100.8%, 100%, 100%, 100%, 101.9%, 101.7%, 101.4%, 100.8%, 101%, 100.5%, 100.9%, 101%, 100.7%, 99.5%, 99.4%. Сукупний індекс інфляції, відповідно, складає 139.16%, збитки від інфляції становлять 13706 грн. 00 коп. З приводу позовної вимоги про стягнення пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми боргу за весь час прострочення в сумі 16422 грн. 21 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вже зазначалося та передбачено ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст.611 ЦК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки в розписці від 29.08.2015 не передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання зобов`язання у вигляді пені, не зазначено про її розмір, то суд вважає, що позовна вимога про стягнення пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми боргу за весь час прострочення в сумі 16422 грн. 21 коп. задоволенню не підлягає. Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме про необхідність стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 29.08.2015 в розмірі 51850 грн. 25 коп., яка складається з суми позики в розмірі 35000 грн., 3% річних - 3144 грн. 25 коп., збитків від інфляції - 13706 грн. 00 коп. Щодо клопотання представника позивача про повернення позивачу сплаченого судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктами 12, 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Оскільки предмет даного позову не пов`язаний з виконанням позивачем військового обов`язку, а також не пов`язаний з порушенням його прав, як учасника бойових дій, то й судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. поверненню не підлягає. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] на 73,96%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 568 грн. 31 коп. Решту судового збору в сумі 200 грн. 09 коп. слід віднести на рахунок позивача. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження надання позивачу правничої допомоги суду надано ордер від 20.08.2019 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Договору про надання правничої допомоги, розрахунку суми витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. позивачем не надано, як і не надано відповідної квитанції про їх оплату, а тому ця сума стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст.526, 547, 549, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial