Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Заводу про відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що з 14 липня 2003 року по 05 лютого 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи, зокрема, в якості штампувальника, сторожа та слюсаря, і звільнений на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням. Указав на те, що 12 липня 2006 року на робочому місці він отримав виробничу травму пальців правої руки. Внаслідок отриманої травми, відповідно до довідки закладу охорони здоровя, йому був встановлений діагноз: травматична ампутація 2-5 пальців правої руки. За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем (відповідачем) були складений акт форми Н-1 від 14 липня 2006 року, відповідно до якого було встановлено факт порушення п.п. 3.11.5, 3.18, 3.23, 3.26, 3.30 Інструкції з охорони праці для штампувальників. За висновком МСЕК від 25 вересня 2006 року йому було встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності. Стверджує, що отримання виробничої травми призвело до порушення його особистих немайнових прав, незворотної втрати, наслідком чого стало порушення нормальної життєдіяльності, здійсненням ним додаткових зусиль для організації свого життя та довготривалих страждань. Тому вважає, що факт спричинення відповідачем йому моральної шкоди наявний та просить суд стягнути з Заводу на його користь моральну шкоду, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з трудовим каліцтвом, у сумі 30 000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов та визначити суму відшкодування на розсуд суду. Представник відповідача у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву проти позову заперечував у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Зокрема, зауважив, що дійсно 12 липня 2006 року з позивачем трапився нещасний випадок на робочому місці, проте стався він через порушення саме позивачем п.п. 3.11.5, 3.18, 3.23, 3.26, 3.30 Інструкції з охорони праці для штампувальників. Крім того вказує на те, що позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, зокрема відповідними висновками медичних установ, те, що внаслідок трудового каліцтва підприємством йому було завдано моральну шкоду та її розмір. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, представник відповідача надав документи у підтвердження реорганізації шляхом зміни назви Публічного акціонерного товариства «Часівоярський ремонтний завод» на Публічне акціонерне товариство «Завод «Часівоярські автобуси» (а.с.55-61), у звязку з чим здійснено заміну відповідача на належного, а саме на Публічне акціонерне товариство «Завод «Часівоярські автобуси». Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 14 липня 2003 року по 05 лютого 2015 року включно перебував у трудових відносинах з відповідачем на посадах штампувальника, сторожа та слюсаря, про що свідчить відповідні записи у трудовій книжці позивача. 05 лютого 2015 року позивача було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.8). Згідно акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №1, складеного 14 липня 2006 року Заводом, 12 липня 2006 року стався нещасний випадок за наступних обставин: о 06:45 годині штампувальник експериментальної ділянки [PERSON] отримав повторний інструктаж з охорони праці від начальника ділянки, а також завдання на роботи на однокривошипному пресі моделі К 2330 Б, приступив до виконання завдання та займався поставленою перед ним задачею; о 09 годині 15 хвилин здійснюючи вирубку деталей з листової заготовки у відкритому штампі трапилось заклинювання заготовки у направляючих штампу; заклинювання відбулось у звязку з наявністю залишкової деформації металу заготовки; намагаючись звільнити заготовку, штампувальник правою рукою вирішив навпомацки визначити причини заклинювання в проміжку між матрицею та пуансоном, при цьому не здійснив відключення приводу пресу, а також не прибрав ногу з педалі приводу і випадково натиснув ногою на педаль, прес спрацював і травмував пальці правої кісті (а.с.9-10). Відповідно до зазначеного акту причинами даного нещасного випадку є: порушення [PERSON] п.п. 3.11.5, 3.18, 3.23, 3.26, 3.30 Інструкції з охорони праці для штампувальників та порушення начальником експериментальної ділянки [PERSON] п. 1.8 посадової інструкції начальника експериментальної ділянки без номера від 12 листопада 2003 року. Згідно протоколу засіданням комісії по питанням охорони праці 26 вересня 2006 року було встановлено причини нещасного випадку, зокрема наявність вини колишнього працівника штампувальника [PERSON] в тому, що з ним 12 липня 2006 року стався нещасний випадок (а.с.71). За актом МСЕК №1992 [PERSON] встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності з 08 вересня 2006 року і безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії ДОН-04 від 25 вересня 2006 року (а.с.11). Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Як установлено судом, право на відшкодування шкоди у зв'язку з утратою 25% професійної працездатності виникло у [PERSON] 25 вересня 2006 року (довідка МСЕК серії ДОН-04 від 25 вересня 2006 року). Відповідно до ч. 1\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. 01 квітня 2001 року набрав чинності\~Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданням якого відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону визначалося відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей Фондом соціального страхування від нещасних\~\~випадків. За змістом підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону,\~\~у разі\~\~ настання\~ страхового\~\~ випадку\~\~ Фонд\~\~ соціального страхування\~\~від нещасних\~\~випадків\~\~зобов'язаний у встановленому законодавством порядку\~\~своєчасно\~\~та\~\~в\~\~повному\~\~обсязі\~\~відшкодовувати\~\~ шкоду, заподіяну\~\~працівникові\~\~внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті,\~\~виплачуючи йому або особам,\~\~які перебували\~\~на його утриманні зокрема й грошову\~\~суму\~\~за моральну\~\~шкоду\~\~за\~\~ наявності\~\~ факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. 01 січня 2006 року набрав чинності\~Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а 01 січня 2007\~року - Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних\~\~випадків. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V\~«Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34\~Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок\~Фонду соціального страхування від нещасних\~\~випадків. Відповідно до роз'яснень, викладених у\~\~п. п. 1-1.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~(зі змінами), право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за рахунок Фонду соцстраху у разі, якщо стійку втрату працездатності вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. Згідно роз'яснень, викладених у\~рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або\~\~професійного\~\~захворювання, на\~\~відшкодування моральної шкоди Законом України від\~\~ 23 лютого 2007 року № 717-V\~не\~\~порушено, оскільки\~\~ст.\~\~1167\~\~ЦК\~\~\~України\~та ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). За положеннями\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. ст.\~23,\~1167\~\~ЦК\~\~ України\~моральна шкода працівника\~\~від\~\~нещасного\~\~випадку\~\~навиробництві\~\~чи\~\~професійного\~\~захворювання\~\~полягає,\~\~зокрема,\~\~у фізичному болю,\~\~фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Виходячи з положення\~статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням вищевикладеного, ураховуючи доведеність наявності шкоди та вини роботодавця,\~\~тяжкість травми та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, настання негативних змін у його житті після отримання травми та неможливість\~\~відновлення стану, який мав\~\~позивач до нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення на його користь 8 000 грн. моральної шкоди. Указаний\~\~розмір, на переконання суду, буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості. Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги і спростовуються вищевикладеним. Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене та

Outcome: approved