Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові [PERSON] зазначив, що 18.12.1993 року між сторонами, а саме [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Радивонівською селищною Радою Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 16. У свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER], прізвище позивача - «[PERSON]», а відповідачка після реєстрації шлюбу також отримала прізвище «[PERSON]». 21 жовтня 2014 року позивач змінив своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 21 квітня 2016 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з 2013 року, у зв'язку з втратою почуття взаємної любові, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер. Спору про розподіл сумісного майна не має. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явились, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволені позову та просили шлюб сторін розірвати, оскільки позивач на примирення не згоден. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки у судове засідання не повідомила, відзив на позов не надала. Заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надавала. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 18.12.1993 року уклали шлюб, зареєстрований Радивонівською селищною Радою Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 16, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], в якому прізвище позивача було «[PERSON]», а дошлюбне прізвище відповідачки «[PERSON]», яка після реєстрації шлюбу змінила його на прізвище чоловіка «[PERSON]»(а.с.7). 21 жовтня 2014 року позивач змінив своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 21 квітня 2016 року (а.с.6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та різним поглядом на спільне життя та сімейні відносини, несумісності характерів. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені з 2013 року, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, на примирення не згодні. Позивач та його представник наполягають на розірванні шлюбу, що говорить про стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Спору про розподіл сумісного майна у сторін немає. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що їх сім'ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у зв'язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved