Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу будинку, вчиненої шляхом укладення розписок, недійсною та застосування наслідків недійсності правочину. Свою заяву позивач мотивує тим, що він 01.08.2010 з метою придбання житлового будинку та земельної ділянки в с. Ковтуни Золотоніського району по вул. Корольова, 11 передав відповідачу по розписці кошти в сумі 14000,00 грн. Відповідач зобовязалася оформити документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу майна у нотаріуса. 30.08.2011 р. позивач, ще сплатив відповідачці 11000,00 грн. за земельну ділянку. Протягом тривалого терміну відповідачка не оформила документів, що посвідчують право власності на будинок та земельну ділянку. Маючи намір легалізувати придбання будинку позивач звертався до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, але 19.08.2013 йому було відмовлено в задоволенні позову. З метою повернення сплачених за будинок та земельну ділянку коштів позивач подавав до суду позовну заяву про повернення безпідставно набутих коштів, але і в задоволенні цього позову йому було відмовлено. Позивач просить суд визнати угоду купівлі-продажу недійсною та відповідно до ст.216 ЦК України просить зобовязати відповідача повернути кошти, які вона отримала по розписках на виконання цього правочину. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Позивач зазначив, що строк позовної давності він не пропустив, оскільки неодноразово звертався до суду із позовами про захист свого порушеного права, а тому строки на період розгляду справи зупинялися. Представник відповідач позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. В грудні 2012 р. позивач звертався до суду для захисту своїх порушених прав, а саме про визнання договору купівлі-продажу дійсним. 06.12.2012 р. по даній справі винесено ухвалу про даної позовної заяви без розгляду. Саме із дати подачі даного позову та прийняття рішення у справі почав спливати термін позовної давності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] як завдаток за продану хату 01.08.2010 р. - 3000,00 грн., а 22.08.2010 р. - 11000,00 грн. Відповідно до угоди від 30.08.2011 р. продавець [PERSON] зобовязалася до 20.11.2011 р. оформити право власності на будинок та земельну ділянку по вул. Корольова, 11 с. Ковтуни Золотоніського району, а потім нотаріально укласти договір купівлі-продажу даного будинку з покупцем [PERSON], від якого отримала 11000,00 грн. на виконання даного договору. В звязку з вищевикладеним, судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] як завдаток за хату та земельну ділянку всього 25000,00 грн. Відповідно до ст.. 656 ЦК України \~предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст.. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами 1-3,\~5\~та\~6 статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що укладена між позивачем та відповідачем угода купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не була посвідчена нотаріусом, тобто не додержана визначена законом форма правочину. В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. зазначено, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. В звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що оспорювана угода купівлі-продажу нерухомого майна укладена між позивачем та відповідачем являється нікчемним правочином, оскільки не відповідає вимогам закону щодо обовязкового нотаріального посвідчення. Позивач у позовній заяві не просить суд поновити строк позовної давності, а лише зазначає, що про порушення свого права він дізнався 19.07.2013 р., після того як йому було відмовлено в задоволенні позову про визнання угоди купівлі-продажу дійсною. Дані обставини спростовуються наявними у праві доказами наданими представником відповідача, а саме ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 06.12.2012 р. № 2306/3409/12 відповідно до якої [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, але за його заявою даний позов було залишено без розгляду. 19.07.2013 р. рішенням Золотоніського міськрайонного суду [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. 05.11.2015 р. рішенням Золотоніського міськрайонного суду [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів (коштів, отриманих по угоді купівлі-продажу будинку). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] до 20.11.2011 р. не оформила право власності на будинок та земельну ділянку (які мала відчужити за договором купівлі-продажу), а тому про порушене своє право як покупця будинку позивач вперше дізнався саме після 20.11.2011 р. З цього часу й розпочався перебіг строку позовної давності. З позовом про визнання угоди купівлі продажу будинку, вчиненої шляхом укладення розписок, недійсною та застосування наслідків недійсності правочину, позивач мав можливість звернутися з часу, коли дізнався про порушене право, тобто після 20.11.2011 р., але натомість обирав інші цивільно-процесуальні шляхи захисту прошеного права. Не вірно обраний позивачем спосіб захисту, у тому числі за юридичною необізнаністю, не зупиняє перебігу строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, про що вказує частина четверта\~статті 267 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У п.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що Вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання… Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Позивач не клопотав перед судом про поновлення пропущеного строку позовної давності, а тому суд вважає, що відсутні поважні причини пропущення позивачем позовної давності у даному спорі. Враховуючи наведене позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строків позовної давності.

Outcome: dismissed