Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, третя особа Приватний нотаріус Криворізької міського нотаріального округу Нянчур Сергій Миколайович про встановлення факту проживання однією сім`єю, та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. В обгрунтування своїх вимог, позивач послався на те, що йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований з 07.09.2004 року по теперішній час та проживає у вказаній квартирі. [INFO] [PERSON] померла. Він займався її похованням та поминками. З метою прийняття спадщини після померлої, він звернувся до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Нянчур С.М. з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні родинні відносини та невстановлений факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду та просить встановити факт проживання однією сім`єю з померлою на час відкриття спадщини, визначити частки у спільній сумісній власності та визнати за ним право власності в порядку спадкування на частку квартири померлої [PERSON] . Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2019 року витребувано від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М. копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.12.2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач та його представник до суду надали зави про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають. Голова Довгницівської районної в місті ради до суду надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень щодо вимог позивача не мають. Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М. до суду не з`явися, пояснень не надав. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності: [PERSON] та члену її сім`ї [PERSON] ( а.с. 19 - копія витягу про реєстрацію права власності, а.с. 21 - копія свідоцтв). Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», її загальна площа становить 33,9 кв.м., характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Згідно із технічним паспортом на вказану квартиру, вона є однокімнатною, має житлову площу 16,9 кв.м. ( а.с. 20). [INFO] [PERSON] померла ( а.с. 11 - копія свідоцтва про смерть). 27.02.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області з завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Постановою нотаріуса позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, оскільки відсутні родинні відносини та невстановлений факт проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем ( а.с. 13 - копія постанови). Відповідно до положень ч. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Той факт, що [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] більш ніж п`ять років, а саме з 07.09.2004 року по 03.02.2019 рік у квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом про проживання від 11.09.2019 року ( а.с. 14). [PERSON] вів господарство з [PERSON] , та займався її похованням ( а.с. 15 - акт, а.с. 16,17). Таким чином аналізуючи подані позивачем докази суд приходить до висновку, що позивач з померлою [PERSON] починаючи з 07.09.2004 року (з дня реєстрації в квартирі) до часу смерті [PERSON] , яка померла [INFO] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права, обов`язки та проживали однією сім`єю понад п`ять років. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що закріплено вст. 316 ЦК України. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ч. 1 та ч. 2ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Виходячи з підстав набуття права власності, а саме шляхом приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Оскільки власниками вищевказаної квартири є дві особи, частково кожного з них у праві власності на зазначену квартиру складає по 1/2 частки. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, які є рівними та становлять по 1/2 частці за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру. Відповідно змісту ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] за життя на спірне майно не залишила. Спадкоємців першої, другої, третьої черг немає ( а.с. 38-43 - копія спадкової справи). Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та оскільки судом визначені частки кожного із співвласників зазначеної квартири у праві спільної сумісної власності і частка [PERSON] складає Ѕ частину, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частини спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved