Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 15 листопада 2019 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 8500,00 грн., що підтверджується розпискою від 15 листопада 2019 року, згідно умов даної розписки позичальник зобов`язується сплачувати 85 грн. за кожен день користування коштами та повернути суму позики з урахуванням плати за користування коштами 29 листопада 2017 року в розмірі 9775 грн. Умовами вказаної боргової розписки встановлено, що за кожен день після 29 листопада 2019 року відповідач зобов`язується сплачувати 2% на залишок несплаченої суми позики, а саме 170 грн. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. З метою врегулювання даного спору, позивачем 15 травня 2020 року надіслана до відповідача досудова претензія, з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини. Вказаною претензією відповідачу надано 30-ти денний строк для сплати частинами боргу. Однак, отримавши дану претензію 22 травня 2020 року, відповідач борг так і не погасила. Позивач зазначає, що таким, чином з відповідача підлягає стягненню сума позики в розмірі 8500 грн., 2% від суми позики, що становить 36295,00 грн. В зв`язку із тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути суму боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 8500 грн., суму процентів в розмірі 36295,00 грн., та судові витрати в розмірі 840,80 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що 15 листопада 2019 року відповідачка взяла у борг в позивача кошти в сумі 8500 грн., які зобов`язалась повернути до 29 листопада 2019 року, про що складено письмову розписку (а. с.8). З метою врегулювання даного спору, позивачем 15 травня 2020 року надіслана до відповідача досудова претензія, з проханням погасити борг з можливістю його зменшення, в разі сплати його певної частини. Вказаною претензією відповідачу надано 30-ти денний строк для сплати частинами боргу. Однак, отримавши дану претензію 22 травня 2020 року, відповідач борг так і не погасила (а.с.9-10). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. аким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідно до розписки від 15 листопада 2019 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 29 листопада 2019 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики та факту одержання грошей відповідачем [PERSON] 15 листопада 2019 року надано власноручно написану в момент передачі їй суми позики розписку (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочила виконання зобов`язання, визначеного договором позики б/н від 15 листопада 2019 року. Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як випливає із визначених законом обов`язків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобов`язаний їх сплачувати. Таким чином, окрім основної суми заборгованості із відповідача підлягає стягненню 2 % річних від простроченої суми, яка була отримана у розмірі 8500 грн., а також 2 % від суми позики в розмірі 36295,00 грн. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 840,80 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved