Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 29\~201 грн. 80 коп., та моральну шкоду в сумі 50\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 листопада 2019 року [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ-2103» по вул. Хуторській в м. Одесі, не вибрав безпечну відстань руху, недотримуючись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fiesta», яким керував [PERSON] завдавши останньому механічні пошкодження на загальну суму 29\~201 грн. 80 коп. (висновок експерта від 06 грудня 2019 року № 210-19). Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2019 року винним в скоєнні ДТП визнано відповідача. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати позивачу матеріальну та моральну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою, він вимушений звернутись з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП до суду. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що під час вчинення відповідачем ДТМ, його дії не були умисними, допущене порушення не понесло тяжких наслідків, лише незначні пошкодження автомобіля. Не заперечує проти оплати вартості матеріальної шкоди у розмірі 29\~201, 80 грн., завданої в результаті пошкодження автомобіля. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., вважає твердження позивача про завдання йому моральної шкоди надуманим та безпідставним, оскільки вимога позивача не грунтується на нормах матеріального та процесуального права та не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження даної вимоги. Крім того, характер отриманих в результаті пригоди пошкоджень автомобілі не вказує на неможливість користуватися даним транспортним засобом, а позивачу не було завдано шкоди здоров`ю в момент пригоди, а посилання про тривале лікування та погіршення здоров`я є вигадкою, тому просить суд в частині вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача відмовити. [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відзив відповідача по справі є не обгрунтовним та не відповідає дійсності. Відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою, тому позивач був вимушений звернутись в суд з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП. На позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 29\~201 грн. 80 коп., та моральної шкоди в сумі 50\~000 грн., наполягав. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, вважав що стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 50\~000 грн. є занадто великою. Враховуючи викладене, вимоги п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважав за належне розглянути справу по суті позовних вимог, враховуючи, що в силу вимог п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 листопада 2019 року [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ-2103» по вул. Хуторській в м. Одесі, не вибрав безпечну відстань руху, недотримуючись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем марки Ford Fiesta, яким керував [PERSON] завдавши останньому механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2019 року винним в скоєнні ДТП визнано відповідача (а.с. 28). Згідно висновку експерта № 210-19 про дослідження колісного транспортного засобу Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] складеного 06 грудня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 09.11.2019 року, визначається рівною 27\~201, 80 грн., вартість дослідження складає 2\~000 грн. (а.с. 9-18). Позивач зазначає, що з моменту аварії і по теперішній час не має змоги користуватися автомобілем, який давав можливість вирішувати соціальні та побутові проблеми. Порушене звичайне спілкування з близькими та родичами. За відсутності коштів на ремонт автомобіля, зіпсувалися відношення в сім`ї позивача. [PERSON] тривалий час лікувався в медичному закладі після зазначеного ДТП. Пізніше позивач знову звертався до медичного закладу у зв`язку з погіршенням здоров`я, причинний зв`язок якої дорожньо-транспортна пригода (нервовий зрив, головні болі, втрата сну). З виписного епікризу із медичної картки амбулаторного (станціонарного) хворого № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] направлений в станціонар Психіатричної клініки 17.10.2019 року та вибув 13.11.2019 року, повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): помірно виражений, рецидивуючий розлад адаптації пов`язвний зі стресом у вигляді порушення емоцій та поведінки з виходом у медикаментозну ремісію. Хронічний аутоімунний тиреоїдит. Дифузно-вузловий токсичний зоб у стадії медикаментозної субкомпенсації (а.с. 36). [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що під час вчинення відповідачем ДТМ, його дії не були умисними, допущене порушення не понесло тяжких наслідків, лише незначні пошкодження автомобіля. Не заперечує проти оплати вартості матеріальної шкоди у розмірі 29\~201, 80 грн., завданої в результаті пошкодження автомобіля. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., вважає твердження позивача про завдання йому моральної шкоди надуманим та безпідставним, оскільки вимога позивача не грунтується на нормах матеріального та процесуального права та не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження даної вимоги. Крім того, характер отриманих в результаті пригоди пошкоджень автомобілі не вказує на неможливість користуватися даним транспортним засобом, а позивачу не було завдано шкоди здоров`ю в момент пригоди, а посилання про тривале лікування та погіршення здоров`я є вигадкою, тому просить суд в частині вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача відмовити. [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відзив відповідача по справі є не обгрунтовним та не відповідає дійсності. Відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою, тому позивач був вимушений звернутись в суд з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП. На позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 29\~201 грн. 80 коп., та моральної шкоди в сумі 50\~000 грн., наполягав. Відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі статтями\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 3, ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~ обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другоїстатті1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст.1187,1188 ЦК України. Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Оскільки вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 29 2011, 80 грн., визнаються відповідачем та підтверджуються документами зазначеним вище, вимога підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із частинами 1-3\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.п. 5, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, внесеними згідно з\~Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 р., N 1 від 27.02.2009 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками). Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних страждань, тому вважає заявлену до стягнення суму 50 000 грн. завищеною та не доведеною. Отже, оскільки у позивача виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з позовом до суду, застосовуючи принцип розумності і справедливості, з урахуванням неможливості безпомилкового, математично виваженого підрахунку розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає, що 15 000 грн., буде тією мірою матеріальною компенсацією в даному випадку, яка підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак при цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial