Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2015 року. В належному йому будинку, окрім членів його сім`ї, зареєстрований чоловік сестри. Однак, не зважаючи на його реєстрацію у вказаному житловому будинку, відповідач по місцю реєстрації не проживає понад один рік, його речей в будинку немає. Дій щодо утримання майна (сплата комунальних платежів, ремонт будинку та інше) відповідач не вчиняє. Добровільно знятись з місця реєстрації відповідач не бажає. Він змушений звернутися до суду із цим позовом, оскільки несе додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, так як вони нараховуються і на відповідача. Іншого способу захистити своє право на розпорядження і користування спірним майном в нього не має. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено наступне, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2015 (а.с.7-8). В належному [PERSON] будинку по [ADDRESS] , окрім власника зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1173 від 01.12.2020 року виданою відділом «Центр надання адміністративних послуг» Козинської сільської ради (а.с. 13). [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом обстеження будинковолодіння від 01.12.2020 року, складеним комісією Козинської сільської ради (а.с.14) Як на підставу позову, позивач вказує, що реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку, який є його приватною власністю, порушує його права як власника будинку, оскільки реєстрація позивача в даному житловому будинку впливає на розмір комунальних послуг, які він сплачує, та перешкоджає оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачі порушили права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушують права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає, цей житловий будинок не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний таким, що втратв право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, так як відповідач не проживає в будинку по [ADDRESS] , не несе витрат по утриманню будинку, наявність у відповідача реєстрації в будинку порушує право власності позивача, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved