Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ квартири в натурі між співвласниками, в якому просить поділити в натурі майно, яке належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності - квартиру [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток (1/3 частину квартири та 2/3 частини квартири) наступним чином: виділити позивачу кімнату № 7 житловою площею 10,8 кв.м., балкон І площею 0,8 кв.м., шафу ІІІ площею 0,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS], виділити [PERSON] кімнату № 6 площею 10,3 кв.м., кімнату № 8 площею 13,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS], підсобні приміщення, а саме: кухню № 4 площею 5,9 кв.м.; ванну кімнату № 3 площею 1,7 кв.м.; вбиральню № 2 площею 1,0 кв.м.; передпокій № 1 площею 7,4 кв.м.; балкон ІІ площею 2,0 кв.м. залишити у спільному користуванні, судові витрати покласти на відповідача. Мотивуючи вимоги тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Квартира належить їм на праві спільної часткової власності. Частка позивача у праві спільної часткової власності на квартиру становить 1/3 частину квартири, що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 5 квітня 2004 року за реєстровим № 890. Право власності на 1/3 частину квартири зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 4545655, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3354528, виданим Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 16 квітня 2004 року. Відповідно частка відповідача становить 2/3 частини квартири, що підтверджується договором дарування частини квартири, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 1 серпня 2012 року за реєстровим № 1086. Між позивачем та відповідачем виникли спори про порядок користування і володіння квартирою. Зокрема, відповідач не визнає, що позивач має право власності на частину квартири та стверджує, що договір дарування квартири від 5 квітня 2004 року за реєстровим № 890 є недійсним, оскільки після посвідчення даного договору померли колишні власник квартири, і цей договір має бути замінений. Також відповідач не надає позивачу вільний доступ до квартири (змінила замок у вхідних дверях квартири). Це порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження частиною квартири на власний розсуд. Позивач намагався дійти згоди з відповідачем про поділ квартири в добровільному порядку, з даною метою звернувся до відповідача та запропонував укласти договір про поділ квартири, однак відповідач ухиляється від укладення договору про поділ квартири, залишивши його пропозиції без відповіді, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Згідно технічного паспорту, виготовленого Чернігівським міським бюро технічної інвентаризації 23 травня 2012 року квартира складається з трьох жилих кімнат: кімната № 6 площею 10,3 кв.м., кімната № 7 площею 10,8 кв.м., кімната № 8 площею 13,8 кв.м., а також підсобних приміщень: кухня № 4 площею 5,9 кв.м., ванна кімната № 3 площею 1,7 кв.м., вбиральня № 2 площею 1,0 кв.м., передпокій № 1 площею 7,4 кв.м., балкон І площею 0,8 кв.м., балкон ІІ площею 2,0 кв.м., шафа ІІІ площею 0,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 53,8 кв.м., житлова площа - 34,9 кв.м., підсобна - 18,9 кв.м.. Відповідно до ідеальних часток позивачу належить 11,6 кв.м. житлової площі (34,9:3), а відповідачу 23,3 кв.м. житлової площі (34,9:3х2). Тому позивач має бажання отримати у власність кімнату № 7 житловою площею 10,8 кв.м. та балкон І площею 0,8 кв.м., шафу ІІІ площею 0,1 кв.м., вважає, що інші підсобні приміщення необхідно залишити у спільному користуванні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що бажає виділити собі частину квартири, яка є наближеною до його розміру частини. Вважає можливим здійснити переобладнання кімнати площею 13,8 кв.м. для проходу в його кімнату. На даний час не може користуватися своєю власністю, оскільки не може відкрити один замок на вхідних дверях. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач звернувся до суду з вимогою про поділ квартир в натурі, але мав на увазі встановлення порядку користування. Відповідач в судовому зсіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що визнає право позивача на частину квартири, але не згодна із запропонованим варіантом виділення кімнати, оскільки кімнатою площею 13,8 кв.м. не зможе повністю користуватися. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 05.04.2004 року [PERSON] подарував [PERSON] - 2/3 частини квартир, [PERSON] - 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3354528, виданим Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 16 квітня 2004 року (а.с. 5) квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] -1/3 частина та [PERSON] - 2/3 частини. Відповідно до копії договору дарування частини квартири від 01.08.2012 року [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.6-7). Згідно копії технічного паспорта (а.с.8-9) вбачається, що квартира, загальною площею 53,8 кв.м., складається з 3-х житлових кімнат площею 34,9 кв.м., у тому числі: кімната 6 - 10,3 кв.м., кімната 7 - 10,8 кв.м., кімната 8 - 13,8 кв.м.; допоміжних, площею 16,0 кв.м., у тому числі передпокій - 7,4 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 1,7 кв.м., кухня - 5,9 кв.м., а також літніх приміщень, площею 2,9 кв.м., у тому числі: балкон І- 0,8 кв.м., балкон ІІ - 2,0 кв.м., шафа ІІІ - 0,1 кв.м. В силу положень ст. 317, частин 1, 3 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ч.1, ч.2, ч.3 статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з правового аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивачем пред'явлені вимоги про поділ спільного майна - квартири [ADDRESS] в натурі, проте місця загального користування просить залишити в спільному користуванні, що є неприпустимим при виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виділення у власність [PERSON] кімнати № 8, площею 13,8 кв.м. буде порушувати права останньої на користування своєю власністю, оскільки ця житлова кімната не є ізольованою і повинна використовуватися позивачем для проходу до кімнати № 7, площею 10,8 кв.м., яку він просить виділити йому та до балкону ІІ, площею 2,0 кв.м., який залишається, згідно пред'явлених вимог, у спільному користуванні. Виділення приміщень згідно пред'явлених позовних вимог буде порушувати право відповідача на вільне володіння майном, що відповідає її частці і обмежувати її право власності, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст.. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів можливості виділу частки із майна в натурі. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed