Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги наступним. В грудні 2005 року [PERSON] запропонувала батькам позивача, які шукали житло для позивача, придбати житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , познайомила їх з [PERSON] та його дочкою [PERSON] , які пояснили, що у зв`язку із тим, що право власності на будинок необхідно буде встановлювати в судовому порядку після смерті родичів, для чого [PERSON] видано доручення, нотаріально оформити угоду відразу не можливо. [PERSON] , яка запевнила, що рішенням суду право власності на будинок буде визнано за нею, родина позивача передала в якості завдатку за будинок 13 000 доларів США, що підтверджується розпискою, в якій остання підтвердила отримання від матері позивача [PERSON] завдатку у вказаному розмірі за продаж нею будинку по [ADDRESS] , а суму 8 000 доларів США вона згодна отримати восени 2006 року. З метою юридичного оформлення права на домоволодіння, 12 січня 2006 року був підписаний договір найму житла зі строком дії до 01 січня 2007 року. 16 вересня 2006 року [PERSON] приїхала до м. Бердянська та запевнила батьків позивача, що рішення суду, яке підтверджує її право власності на будинок, найближчим часом буде винесено і одержала від [PERSON] суму у 7100 доларів США в якості чергового внеску за купівлю будинку, про що власноруч написала розписку в присутності свідків. 30 вересня 2006 року [PERSON] , запевнивши родину позивача в наявності у неї відповідних повноважень, отримала від [PERSON] в оплату за вказаний будинок для передачі [PERSON] останню суму у 900 доларів США. Через кілька місяців [PERSON] повідомила, що право власності на будинок [ADDRESS] за рішенням суду визнано не за [PERSON] , ??а за [PERSON] , і якщо родина позивача заплатить їм ще 25 000 доларів США додатково, то вона підпише з ними договір купівлі-продажу будинку у нотаріуса, оскільки вона є представником [PERSON] за дорученням. 29 серпня 2006 року Бердянським міськрайонним судом було ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1788/2006 про задоволення позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення часток, встановлення факту прийняття спадщини, визнання прийняття спадщини, визнання права власності та визнано право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за [PERSON] . Розуміючи, що родина позивача стала жертвою шахрайства з боку вищевказаних осіб, вони звернулися в міліцію, проте це результатів не дало. Вважаючи, що батьки позивача розрахувались за придбання будинку в повному обсязі та вважаючи його власністю своєї родини, з січня 2008 року, зробивши косметичний ремонт, [PERSON] вселився у домоволодіння по [ADDRESS] і проживає в ньому безперервно по теперішній час. Одночасно у січні 2008 року батьки позивача звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, однак в задоволенні позову було відмовлено. В грудні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] , [PERSON] чи інших осіб, які можуть проживати у будинку, із домоволодіння [ADDRESS] , який ухвалою суду від 18 травня 2013 року було залишено без розгляду. З 2011 року у спірному домоволодінні разом з позивачем почала мешкати його дружина [PERSON] та пізніше і їх діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час у зв`язку з тим, що у позивача велика сім`я та багато дітей, він бажає здійснити перебудову для забезпечення дітей належними умовами проживання, які необхідні для їх нормального, безпечного та гармонійного розвитку. Для цього потрібні нові комунікації, договори з постачальниками енергоносіїв (газу, електроенергії, води). Але документів на будинок, що підтверджують його право власності на житловий будинок, позивач не має. [PERSON] заволодів вказаним будинком не протиправно, добросовісно, на підставі того, що його батьки виконали умови усної домовленості з [PERSON] та [PERSON] про придбання спірного житлового будинку, про які знав і [PERSON] , розрахувались за нього частинами, але в повному обсязі, сплатили обумовлену суму в рахунок його придбання, вселився у 2008 році у цей будинок, вважаючи його будинок власністю своєї родини, тому вищевказані підстави є достатніми для отримання права власності на цей будинок. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове зсідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з викладених в ньому підстав. Просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Третя особа на стороні позивача була допитана судом в якості свідка. Відповідач, повідомлений належним чином про день, час і місце розгляду справи через оголошення на сайті суду, в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Допитана судом в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач є її сином. В 2005 році їх родина продала частину свого будинку на Набережній та почала шукати ділянку для будівництва. Через знайомих знайшли [PERSON] , який зловживав алкогольними напоями, та якого мала намір забрати до себе його дочка [PERSON] . Його будинок, розташований по [ADDRESS] , був в поганому стані, [PERSON] та [PERSON] домовились про купівлю-продаж будинку, першу оплату зробили в розмірі 13 000 доларів США, восени сплатили частину необхідних коштів, що залишилась. [PERSON] та [PERSON] запевнили, що залишать [PERSON] довіреність на оформлення купівлі-продажу будинку. Родина свідка довго чекала на оформлення купівлі-продажу будинку, але пізніше у них почали вимагати доплати. Свідок з цього приводу зверталась в міліцію та з позовами до суду. На даний час продавці мешкають в Російській Федерації, близько десяти років не приїжджають до м. Бердянська. На протязі 10 років у вказаному будинку проживає [PERSON] з родиною та сплачує всі комунальні рахунки. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2010 року вона знайома з позивачем, а з 2011 року вони почали разом проживати по [ADDRESS] , в 2012 році у них народилась перша дитина, на даний час вони мають чотирьох спільних дітей. За вказаною адресою їх родина проживає безперервно, вони періодично роблять косметичні ремонти, провели опалення, всі комунікації, сплачують рахунки за комунальні послуги. Свідку відомо, що цей будинок купувала її свекруха для сина, однак її ошукали, вона передала гроші, про отримання яких продавець написала їй розписку, але правоустановчі документи на будинок оформлені не були. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає в будинку № [ADDRESS] , власником якого є з кінця 1990х років. З позивачем знайомий, оскільки він проживає по сусідству в будинку [ADDRESS] . В будинку позивача з 2007 року проживали його батьки, вони робили ремонт. Попередні власники продали будинок і виїхали, [PERSON] поїхав приблизно в 2005 році. Яким чином було оформлено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , свідку не відомо. Зазначив, що в цьому будинку близько десяти років проживає позивач з родиною, інших мешканців свідок не бачив. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з розписки від 08 грудня 2005 року, [PERSON] сплатила завдаток в розмірі 13 000 доларів США за будинок [ADDRESS] , який купує, та підтвердила, що вона має сплатити суму, що залишилась, в розмірі 8 000 доларів США. У вказаній розписці [PERSON] підтвердила, що нею отримано завдаток за вказаний будинок, який продається, та зазначила, що 8 000 доларів вона згодна отримати восени 2006 року. Відповідно до розписки від 16 вересня 2006 року [PERSON] передала, а [PERSON] отримала 7 100 доларів США в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно розписки від 30 вересня 2006 року [PERSON] отримала від [PERSON] суму коштів, що залишилась, в розмірі 900 доларів США для передання [PERSON] Довіреністю від 26 вересня 2006 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в тому числі в нотаріальних органах, органах внутрішніх справ, судових органах України будь-якої ланки. 12 січня 2006 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір найму житлового будинку [ADDRESS] . Бердянським МВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] було направлено повідомлення від 10 квітня 2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України відносно [PERSON] , до якого додано відповідну постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 квітня 2009 року. Відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого16 квітня 2008 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2006 року по справі № 2-1788/06 було визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12577870 від 21 листопада 2006 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 158042499 від 01 березня 2019 року. 12 грудня 2008 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним, визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2009 року вказане рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 09 листопада 2011 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] відмовлено, рішення набрало законної сили. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб самоправно вселеними, виселення залишено без розгляду. Відповідно до протоколів № 10 від 25 травня 2017 року та № 19 від 23 травня 2019 року засідання комісії Бердянського міськвиконкому з питань, пов`язаних з призначенням населенню всіх видів державних допомог та пільг від 25 травня 2017 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] включено до ЄДАРП як «багатодітну сім`ю» за фактичним місцем проживання по [ADDRESS] з 16 травня 2017 року. Сплата позивачем комунальних послуг у спірному домоволодінні з 2009 року підтверджується наданими квитанціями. Відповідно до видаткових накладних та товарних чеків в період з 2015 року позивачем були придбані будівельні матеріали, необхідні для проведення ремонту в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. На підставі викладеного, чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 910/17274/17 у п. 43 постанови від 14 травня 2019 року визначено умови визнання права власності за набувальною давністю, а саме - правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Відповідно до п. 46 вказаної постанови, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. В судовому засіданні встановлені всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме - добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] . Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими, оскільки в даному випадку об`єкт володіння - житловий будинок, є законним, не вилученим з цивільного обороту, введеним в експлуатацію, право власності на нього офіційно визнано та зареєстровано, позивач з січня 2008 року користується, відкрито та безперервно володіє ним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved