Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з нього на свою користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 192270 грн., суму процентів за договором позики за період з 01.03.2013 р. по 10.10.2013 р. у розмірі 8374 грн. 60 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2012 р. за договором позики у вигляді розписки [PERSON] позичив у нього в присутності свідка [PERSON] гроші в сумі 192270 грн., які зобов'язався повернути 01.03.2013 р. Однак відповідач борг на неодноразові вимоги позивача не повернув. Відповідно до ч.1ст. 1048 ЦК України відповідач має сплатити також проценти від суми позики за період з 01.03.2013 р. по 10.10.2013 р. у розмірі 8374 грн. 60 коп. Представник позивача підтримав позовні вимоги у судовому засіданні. Відповідач проти позову заперечив і допитаний як свідок показав, що він є генеральним директором приватного підприємства «Кентавр», у якому працювали [PERSON] і [PERSON] У 2012 році між ними відбулася бесіда щодо заборгованості по заробітній платі, внаслідок якої була складена розписка від 01.09.2012 р. з метою розрахуватися по заробітній платі. По заборгованості із заробітної плати він розрахувався з [PERSON], який у червні 2013 року звільнився з підприємства. Представник відповідача підтримав заперечення проти позову і пояснив, що за договором позики відповідач [PERSON] не є належним відповідачем, так як взаємовідносини за розпискою склалися щодо заборгованості по заробітній платі, тому відповідачем має бути підприємство, а не [PERSON] Заслухав пояснення представників сторін, показання відповідача [PERSON] , свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за розпискою від 01.09.2012 р. [PERSON] отримав від «громадянина [PERSON] грошову суму у розмірі 192270 грн., що становить 23650 доларів США. Зазначену суму відповідач зобов'язався повернути 01.03.2013 р.(а.с.22) Ця розписка підписана [PERSON] і свідком [PERSON], які підтвердили у судовому засіданні власноручне підписання розписки. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про складення розписки щодо заборгованості із заробітної плати перед позивачем, так як, по-перше, вони спростовуються заявленим позивачем у позовній заяві та його представником у судовому засіданні про позику грошей позивачем відповідачу. По-друге, гроші позичав за розпискою [PERSON], а не генеральний директор [PERSON] як керівник підприємства. [PERSON] позичив гроші у «громадянина [PERSON], як вказано у розписці, а не у працівника підприємства [PERSON] У розписці не зазначено, що саме підприємство позичає гроші, так само і не вказано у розписці про будь-яку заборгованість по заробітній платі. По-третє, свідок [PERSON] показав, що [PERSON] сам запросив його до свого кабінету, щоб бути свідком позики грошей у [PERSON] Та обставина, що позика відбувалася у кабінеті на роботі, не спростовує факт передачі і отримання грошей саме у борг між фізичними особами. Показання свідка з боку відповідача [PERSON] про те, що з червня 2013 року він чув розмови між [PERSON], [PERSON], які звільнялись з роботи, і [PERSON] про «відступні», стосуються іншої події, яка відбулася більш ніж через півроку після вищевказаної позики, і не вказують на обставини щодо складення розписки від 01.09.2012 р., тому не заслуговують на увагу. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів. Договір позики, як зазначено у ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Отже, розписка від 01.09.2012 р. складена із дотриманням вищезазначених вимог закону. Відповідач борг не повернув, що підтверджено наявністю у позивача розписки від 01.09.2012 р., зазначенням про це позивачем у позовній заяві, поясненнями представника позивача і показаннями свідка [PERSON] За цих обставин суд не приймає показання [PERSON] про відсутність боргу. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У розписці не встановлений розмір і порядок одержання процентів, тому розмір процентів має визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд погоджується із наданим позивачем у позовній заяві розрахунком процентів за період з 01.03.2013 р. по 10.10.2013 р. у розмірі 8374 грн. 60 коп. з урахуванням облікової ставки Національного банку України, приведеної у матеріалах справи, знаходячи такий розрахунок вірним.(а.с.3-5,10) Оскільки відповідач не виконав взятий на себе обов'язок повернути гроші до 01.03.2013 р., то позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 192270 грн., суми процентів за договором позики у розмірі 8374 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2006 грн. 45 коп.

Outcome: approved