Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - обслуговуючий гаражний кооператив «Інжектор 2000», про стягнення безпідставно набутого майна - грошових коштів у розмірі 15000 грн. В позові, зазначається, що 04.06.2010 року позивачем укладено договір купівлі-продажу металевого гаражу [NUMBER], розташованого на території гаражного кооперативу «Інжектор - 2000» за адресою: [ADDRESS]. На виконання вимог вказаного договору, який укладався за участю голови правління кооперативу Салашенка В.І. та головного бухгалтера Сергієнко Л.В. позивачем було передано відповідачу 15 000 грн. Після укладення з відповідачем вищевказаного договору позивачем на ім'я голови правління кооперативу Солошенка В.І. подано заяву про вступ його до кооперативу та винесено вступний внесок і пай, після чого йому було видано членську книжку на його ім'я та перепустку на територію кооперативу. Водночас, у ході укладення зазначеного договору як відповідач та к і посадові особи кооперативу повідомили позивачу, що гараж, який він купує належить відповідачу та що в подальшому проблем з його використанням в нього не буде. Починаючи з червня 2010 року і до жовтня 2013 року позивач безперешкодно користувався вказаним гаражем до того часу як з Ленінського районного суду м. Запоріжжя на його ім'я не прийшла повістка про виклик у судове засідання в якості відповідача у цивільній справі про витребування майна з чужого незаконного володіння (гаражу). В подальшому він дізнався, що відповідач не був власником зазначеного гаражу, підтвердні документи з цього приводу в кооперативі відсутні, а заволодів їм безпідставно та незаконно. Як виявилось, власником вказаного гаражу був [PERSON], тобто на момент укладення позивачем письмового договору купівлі-продажу гаражу відповідач діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння його грошовими коштами в розмірі 15 000 грн. ввівши його в оману та зловживаючи його довірою за участю посадових осіб кооперативу продав йому гараж, який насправді йому не належав, внаслідок чого шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами. На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму у розмірі 15 000 грн. в рахунок безпідставно набутого майна, а також понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав свій позов та просив його задовольнити з підстав наведених в ньому. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] своєчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не з»явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, підтвердив обставини, зазначені в позові. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що викладені в позові обставини відповідають дійсності та підтверджені документальними доказами: копією договору купівлі-продажу металевого гаражу [NUMBER] від 04.06.2010 року (а.с. 4), копією протоколу засідання правління гаражного кооперативу «Інжектор-2000» про прийняття [PERSON] в члени кооперативу від 06.06.2010 року (а.с.5), копією членської книжки Обслуговуючого гаражного кооперативу «Інжектор 2000» (а.с. 6-7)Ю копією перепустки на територію Обслуговуючого гаражного кооперативу «Інжектор 2000» (а.с.8), копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2014 року (а.с. 9-12), копією ухвали апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2014 року (а.с. 13-14). Приймаючи до уваги всі обставини, суд не вбачає підстав ставити під сумнів обставини, наведені позивачем, оскільки вони підтверджуються представленими документами. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved