Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Велес-Агро», в якій просить суд поновити його на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС-АГРО» з 11.10.2019. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що він працював на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС-АГРО». Через месенджер «Viber» з телефонного номеру [NUMBER] , [PERSON] було отримане повідомлення від адвоката Черваньова А.Г. про те, що позивача звільнено з посади заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС-АГРО» за п. 4 ч 1 ст. 40 КЗпП, України згідно наказу від 11.10.2019. 23 жовтня 2019 року адвокатом позивача - [PERSON] відправлено до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС-АГРО» адвокатський запит із проханням надати належним чином завірену копію наказу від 11.10.2019. на підставі якого позивача звільнено з посади заступника директора товариства за п. 4 ч 1 ст. 40 КЗпП, а також завірені копії усіх інших документів, які стали підставою для звільнення. Станом на день звернення до суду, позивачем не отримано відповіді на вказаний запит, а також запитувані документи, і трудову книжку. Вважає, що рішення про його звільнення є необґрунтованим, незаконним, прийнятим без належних фактичних підстав та будь-яких доказів, які підтверджують відсутність позивача на робочому місці. Також повідомив, що ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС-АГРО», не визначило відповідно до статті 29 КЗпП України та положень Рекомендацій робоче місце позивача, тому сам факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не встановлено та не було йому повідомлено. 12.11.2019 представником відповідача надано відзив на позову заяву, в якому останній зазначає, що між позивачем та Товариством було укладено Трудовий договір 2012року. 07.10.2019 року позивач з власної ініціативи припинив з`являтися на своєму робочому місті та виконувати свої обов`язки, за юридичним адресом підприємства не повідомляючи про причини таких дій в порушення п 2.2 Договору. З цього приводу був складено працівниками підприємства акт про відсутність на роботі відповідача. Також позивач не з`явився на робочому місті 08.10. 2019 року, 09.10. 2019 року, 10.10.2019 року з 9 годин 00 хвилин до 15 годин 30 хвилин, про що робітниками підприємства були складені акти про відсутність відповідача на роботі. 10.10.2019року о 15 годині 30 хвилин відповідач з`явився на своєму робочому місті підприємства, жодних пояснень щодо своєї відсутності не надав. За порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місті 07.10.2019року, 08.10.2019року, 09.10.2019року, 10.10.2019року з 09.00 год., до 15.30 годин, позивачу було оголошено догану на підставі ст. ст. 147-152 КЗпП України, згідно наказу 1010/19 від 10.10.2019року. Також 10.10.2019року о 16 год. 30 хвилин, позивач знову без поважних причин залишив своє робоче місце не повідомляючи керівника підприємства про свої наміри, з приводу чого було складено акт про відсутність позивача на роботі. 11.10.2019 року позивач протягом робочого дня, тобто з 09 години 00 хвилин до 16 години 50 хвилин був відсутній на робочому місті без поважних причин та ніяким чином не повідомив керівництво про обставини своєї неявки на роботу, з приводу чого складено акт про відсутність позивача на роботі. 11.10. 2019 року о 16 годині 50 хвилин відповідач з`явився на своєму робочому місті підприємства, після чого йому було запропоновано надати пояснення, повідомлено, що в разі його відмови він буде звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивач відмовився в присутності робітників відповідача надати пояснення та залишив підприємство, про що був складений акт робітниками підприємства. Враховуючи те що позивач на протязі року неодноразово без поважних причин на тривалий час полишав своє робоче місце без узгодження з керівництвом підприємства, отримував догани з цього приводу, порушував трудову дисципліну і своїми діями надавав ганебний приклад працівникам підприємства під час гарячої пори в роботі підприємства, позивача звільнено з займаної посади за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу №11/10/19 від 11.10.2019року, про що йому і було повідомлено 23.10.2019року. Директор Підприємства в присутності робітників надав позивачу акти, про відсутність на робочому місті [PERSON] та наказ про його звільнення для ознайомлення, та запропонував надати пояснення, забрати трудову книжку, отримати кошти згідно остаточного розрахунку по заробітній платі. Позивач відмовився надавати пояснення та знайомитися с документами, отримувати кошти, покинув підприємство. Стосовно твердження позивача, що він не знає де його робоче місце, протягом більш ніж 7 років, представник відповідача зазначив, що робоче місце працівника характеризується наявністю: закріпленої зони; технічних засобів (основних виробничих і невиробничих фондів, інструменту, приладів, інвентарю) або їх сукупності, необхідної для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт або установчих функцій. Тобто робоче місце працівника - це певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Таким чином робоча зона, це юридична адреса відповідача, а інструменти, це стіл, олівець, папір і таке інше. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.10.2019 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, позивачем надано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до трудового договору (контракт) від 20.05.2012 р., [PERSON] працює директором ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Велес Агро». Відповідно до актів №1 від 07.10.2019, №2 від 08.10.2019, №3 від 09.10.2019, №4 від 10.10.2019, позивач був відсутній на робочому місці 07.10.2019-09.10.2019, 10.10.2019 з 09год. 00 хв. по 15 год. 30 хв. Згідно з наказом №1010/19 від 10.10.2019, [PERSON] , за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці 07.10.2019, 08.10.2019, 09.10.2019, 10.10.2019 з 09 год. 00 хв. - 15 год. 30 хв., оголошено догану. Відповідно до актів №5 від 10.10.2019, №6 від 11.10.2019, №7 від 15.10.2019 р., позивач був відсутній на робочому місці 10.10.2019 з 16 год. 30 хв. -17 год. 00 хв., 11.10.2019 з 09 год. 00 хв. по 16 год. 50 хв., 15.10.2019 з 09 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. На підставі наказу від 11.10.2019 [PERSON] звільнено з посади директора ТОВ «СП «Велес-Агро» з 15.10.2019, на підставі п.4 ст.40 КЗпП, підстава звільнення акт №5,6, наказ №1010/19 від 10.10.2019, акт від 11.10.2019 р. Також, 10.10.2019 працівниками відповідача складено акт про відмову [PERSON] в наданні пояснень щодо відсутності на робочому місці 07.10.2019, 08.10.2019, 09.10.2019, 10.10.2019 з 09.00- 15 год. 30 хв. 11.10.2019 працівниками відповідача складено акт про відмову [PERSON] ознайомитись з актами про його відсутність на робочому місці та зазначено, що в разі відмови його буде звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. 23.10.2019 працівниками відповідача складено акт №9 про відмову [PERSON] ознайомитись з наказом про звільнення, а також отриманні трудової книжки та остаточного розрахунку. Представником позивача - адвокатом Саніним А.О., який діяв на підставі договору від 15.08.2019, та ордеру серії ХВ №926, направлявся на адресу відповідача запит щодо надання наказу про звільнення та всіх інших документів, що стали підставою для звільнення позивача з займаної посади. Листом від 21.10.2019 ТОВ «СП «Велес-Агро» було запропоновано представнику позивача прибути до підприємства для отримання запитуємих документів. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Згідно з трудовим договором (контрактом) від 20.05.2012 р., укладеним між [PERSON] та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Велес Агро», [PERSON] призначено директором ТОВ «СП «Велес Агро». Відповідно до п.2.2.1. зазначеного договору, [PERSON] зобов`язався, зокрема, дотримуватись правил трудової дисципліни на своєму робочому місці за адресою: [ADDRESS] . Сторони узгодили 8 годинний робочий день або 40 годин на тиждень на основному місці роботи повний день, та 4 години на добу або 20 годин на тиждень при роботі за сумісництвом (п.4.1 договору). Строк дії договору встановлено необмежений (п.7.1 договору). Також сторони обумовили підстави припинення договору, а саме: за згодою сторін; з ініціативи роботодавця, передбачених ст.ст.40,41 КЗпП України; з ініціативи працівника у випадках передбачених законодавством ст.ст. 38,39 КЗпП України. Таким чином, позивачу було відомо про адресу свого робочого місця, про що свідчить його підпис в договорі. Згідно пункту 4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п.4 ст.40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин справи та враховує докази, передбаченні статтею 76 ЦПК України. З матеріалів справи убачається, що 07.10.2019, 08.10.2019, 09.10.2019, 10.10.2019 з 09 год. 00 хв. - 15 год. 30 хв., [PERSON] був відсутній на робочому місці, з приводу чого останньому оголошено догану. Також, 10.10.2019 з 16 год. 30 хв. -17 год. 00 хв., 11.10.2019 з 09 год. 00 хв. по 16 год. 50 хв., [PERSON] бу відсутній на робочому місці. Відмова в наданні пояснень щодо відсутності [PERSON] на робочому місці зафіксована відповідними актами. Таким чином, судом встановлено, що позивачу було відомо про знаходження свого робочого місця, при цьому не надано суду доказів поважності відсутності позивача на робочому місці 07.10.2019, 08.10.2019, 09.10.2019, 10.10.2019 з 09 год. 00 хв. - 15 год. 30 хв., 10.10.2019 з 16 год. 30 хв. -17 год. 00 хв., 11.10.2019 з 09 год. 00 хв. по 16 год. 50 хв., тобто скоєння позивачем прогулу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що у позивача було законно звільнено з посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за їх необґрунтованістю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed