Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, у якому просив визнати його батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що від спільного проживання з [PERSON], у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати дітей, [PERSON] здійснила запис обох дітей за своїм прізвищем: «[PERSON]», так як в той час вона не перебувала у шлюбі з позивачем, та мала намір отримати соціальну допомогу як мати-одиначка. Позивач же є біологічним батьком обох дітей, що має відповідне значення для реалізації його особистих немайнових та майнових прав дітей, у зв'язку з чим останній просив суд ухвалити судове рішення про визнання його батьком вказаних дітей. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 3) за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 Сімейного кодексу України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач разом з [PERSON] з 2008 р. по лютий 2016р. проживали у фактичних шлюбних відносинах в смт. Новоолексіївка, Генічеського району Херсонської області. Вказані обставини підтверджені пояснення позивача, відповідача, свідками [PERSON], [PERSON] [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам'янсько - Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31 липня 2012 року. Запис про батька дитини здійснено зі слів матері, а саме в графі «батько» зазначено - «[PERSON]». [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво по народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2013 року. Батько дитини у свідоцтві також записаний зі слів матері, а саме - «[PERSON]». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Чорноблагодатненської сільської ради Горностаївського району Херсонської області від 17 лютого 2016 року серії [NUMBER]. Діти залишились проживати разом з батьком та бабусею, матір'ю позивача - [PERSON], та повністю перебувають на їх утриманні. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] є рідним батьком обох дітей, які були народжені [PERSON] під час їх спільного проживання, вони у нього проживали, він їх доглядав. Після смерті [PERSON], діти продовжують проживати з батьком та бабусею, матір'ю позивача, та перебувають на їх утриманні. Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 7, 8 Конвенції, дитина наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Держава зобов'язується поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я, сімейні зв'язки як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Стаття 9 Конвенції передбачає, що держава забезпечує, щоб дитина не розлучалась із батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосованого законну і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у справах про визнання батьківства, позови приймаються до розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають між собою у шлюбі і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати на підставі заяви, зокрема поданої особою, яка вважає себе батьком. Відповідно до пункту 9 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. За вищевказаного, суд вважає наявність достатніх доказів, що свідчать про кровне споріднення малолітніх [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO] із позивачем [PERSON], відповідно як синів та батька. Враховуючи наведене, та в інтересах майбутнього дітей суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за [PERSON] батьківство відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved