Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.07.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що 23.02.2013 року він уклав шлюб із [PERSON] і від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що на даний час він працює в ОСББ «Перспектива 31» та отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 6200грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02.07.2008 №2-840/2008 на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з ј до 1/6 частини від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 16.08.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 09.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Горстки Я.В. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] та позовні вимоги не визнала у повному обсязі, у задоволенні позову просила відмовити з підстав вказаних у відзиві. Від позивача та його представника адвоката Макеєва В.Ф. пояснення на відзив [PERSON] до суду не надано. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Інші клопотання на адресу суду від позивача та його представника не надходили. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Позивач відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач вказує повне найменування для юридичних осіб або ім`я, прізвище та ім`я по батькові для фізичних осіб, сторін. Згідно позовної заяви, [PERSON] звертається з вимогами про зменшення розміру аліментів до [PERSON] , проте згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 13.09.2005 року, батьками неповнолітнього є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Інформації про виконавче провадження № 62850944 відкритого на підставі виконавчого листа №2-840/2008 від 13.08.2020 року виданого за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягувачем аліментів є [PERSON] . Суд констатує, що при зверненні до суду позивачу було відомо анкетні дані, а саме прізвище, ім`я та ім`я по батькові стягувача аліментів про зменшення розміру яких [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Проте позивач при зверненні до суду із даним позовом у позовній заяві визначив відповідачем іншу фізичну особу, а саме [PERSON] . Від позивача до суду на надходило клопотання про заміну неналежного відповідача належним у порядку встановленого ст.51 ЦПК України, також до суду не надано клопотання про уточнення позовних вимог та суд не наділений повноваженнями замінювати сторону відповідача та вносити уточнення у позовну заяву, а тому розгляд справи проводиться на підставі наявних матеріалів та наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Outcome: dismissed