Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування 120/200 частиною комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на підставі договору дарування частини квартири, укладеного 23.06.2015 р. з [PERSON] та [PERSON], належить на праві власності 120/200 частини комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, нещодавно йому стало відомо, що у його частині комунальної квартири зареєстрована відповідач - [PERSON], яка є родичкою колишнього власника квартири - [PERSON] Позивач вважав, що припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на 120/200 частину комунальної квартири, за відсутності відповідного договору з новим власником, за змістом ст. ст. 383, 405 ЦК України та ст. ст. 150, ЖУ УРСР, припиняє право членів їхньої сім'ї на користування таким житлом. У судове засідання позивач не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. У наданій суду заяві представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення рішення при заочному розгляді не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про дату та час судового засідання у встановленому порядку, про причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обгрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 120/200 частини комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування частини квартири, укладеного 23.06.2015 р. з [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки дільниці №5 КП «Жилкомсервіс» від 07.08.2015 р. за №1070 та від 05.11.2015 р. за №1555 у вказаній частині комунальної квартири з 09.12.2009 р. зареєстрована відповідач, яка є матір'ю колишньої власниці вказаної квартири - [PERSON] Однак, у квартирі відповідач не проживає та будь-яке її особисте майно у квартирі відсутнє. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Як було встановлено судом відповідач була зареєстрована у вказаній частині квартири як мати попереднього власника квартири і позивач, як новий власник частини квартири, згоди на реєстрацію або проживання відповідача у належному йому на праві власності житловому приміщенні не давав, договору найму з відповідачем не укладав. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на 120/200 частину комунальної квартири, за відсутності відповідного договору з новим власником, за змістом ст.ст.383, 405 ЦК України та ст.ст.150,156 Житлового кодексу, припиняє і право членів їхньої сім'ї на користування таким житлом. Суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідача у належній йому частині комунальної квартири перешкоджає позивачу вільно реалізовувати своє право власності, створює незручності та додаткові витрати, пов'язані, зокрема, зі сплатою комунальних послуг. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування належною йому на праві власності 120/200 частиною комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування, що розташована за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved