Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1995 року, в якому у них народилися діти, які на даний час є повнолітніми. Поряд з тим, зазначив, що протягом останніх шести років, сімейне життя між сторонами погіршилось, вони стали чужими людьми, між ними часто виникають непорозуміння. Все почалося з того, що дружина виїхала за межі держави на роботу, де зустріла іншого чоловіка. Після повернення з-за кордону дружина спілкування з ним уникає. На даний час кожен із них живе своїм життям, спільного господарства не ведуть, хоч і проживають в одному помешканні. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить його інтересам. А тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв»язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати, оскільки відповідач через орган РАЦС шлюб розірвати не бажає. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує, також надав згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], будучи у визначеному законом порядку повідомленою про час та місце судового засідання, причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності до суду не подала. Як і відзиву на позов. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 264848, виданого 27 квітня 1995 року Вільховецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 27 квітня 1995 року у Вільховецькій сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 5. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині «Софронюк». Від шлюбу подружжя має дітей, які на даний час є повнолітніми. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі подружні відносини не підтримують тривалий час, спільного господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб позивач не має. Відповідач щодо розірвання шлюбу своїх заперечень не висловлювала. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved