Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин, що [PERSON] є батьком [PERSON] та рідним дідусем [PERSON] та визнання права власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області після смерті батька [PERSON], померлого 06 листопада 2012 року. В обґрунтування позову покликаються на те, що являється сином [PERSON], який народився 24 липня 1953 року у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON], у свідоцтві про народження серії ЯВ № 341979, виданого 12 серпня 1953 року якого, батьком записаний [PERSON], а матірю [PERSON] Його бабуся та дідусь не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак за рішенням народного суду м.Марганець від 26 квітня 1961 року з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] на сина [PERSON] Зазначає, що дідусь, зокрема, відмовився від прийняття спадщини після смерті свого сина на його користь. 21 листопада 2011 року померла його бабуся [PERSON], а 20 вересня 2013 року дідусь - [PERSON] Після смерті бабусі залишилось спадкове майно, а саме[ADDRESS], що по вул. Південний Квартал, 9 у м.Марганець Дніпропетровської області, у звязку з чим, його батько [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про прийняття спадщини не встиг, оскільки помер 06 листопада 2012 року у м.Норильськ. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього являються [PERSON], [PERSON] та він. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на його користь, однак, коли він звернувся до нотаріуса, то отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, оскільки не надав документи, що підтверджують факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] та правовстановлюючі документи на спадкове майно, які у нього відсутні, а ті, що залишилися після смерті [PERSON] наявні лише у копіях. Факт встановлення родинних стосунків необхідний для прийняття спадщини. Просить позов задовольнити. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 07 листопада 2012 року, на майно, яке він фактично прийняв у спадщину після смерті [PERSON], померлої 06 листопада 2011 року, а саме, 1/2 частину квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області. В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] являється йому та [PERSON] батьком, матірю якого є [PERSON], яка за життя придбала квартиру № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області. Однак, 21 листопада 2011 року бабуся померла, після смерті якої батько звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про прийняття спадщини не отримав, оскільки 07 листопада 2012 року помер у м.Норільську Красноярського краю [PERSON] Федерації. Після його смерті відкрилась спадщина на спірну квартиру, що він фактично отримав у спадок. Спадкоємцями першої черги являються він та його брат [PERSON], обоє звернулись до нотаріуса у встановлений законом термін з заявою, однак видати свідоцтво про прийняття спадщини нотаріус відмовив, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року дані позови обєднано у одне провадження. Позивач та його представник [PERSON] (по позову [PERSON]В.) та відповідач та представник відповідача (по позову [PERSON]В.) в судовому засіданні свій позов підтримали, дали пояснення, аналогічні його фабулі. Просять позов задовольнити. Позов [PERSON] просили задовольнити частково, визнати за ним право власності на спірну квартиру в розмірі 1/3 в порядку спадкування за законом. Представник відповідача [PERSON] (по позову [PERSON]В.) та представник позивача (по позову [PERSON]В.) позов [PERSON] підтримав з мотивів, викладених у такому, дав аналогічні пояснення, просив такий задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити, в частині визнання права власності задовольнити частково, а саме, визнати право власності по 1/2. Відповідач позивач [PERSON] та представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, опитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкові справи після смерті [PERSON], цивільну справу № 180/1178/13-ц, суд приходить до висновку про наступне. У відповідності до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до свідоцтва серії ЯВ № 341979, виданого 12 серпня 1953 року [PERSON] народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та батько [PERSON] (а.с.3). Рішенням народного суду м.Марганець Дніпропетровської області від 26 квітня 1961 року з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 20 рублів щомісячно на [PERSON], [INFO] (а.с.6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являлась сусідкою [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сімєю у квартирі № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області, у фактичного подружжя народився син [PERSON] Зазначила, у спільному будинку проживає з моменту здачі його в експлуатацію, приблизно з 1961-1962 років. Переконана, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] про що свідчить їх схожість, [PERSON] визнавав сина. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згаданим рішенням народного суду м.Марганець Дніпропетровської області від 26 квітня 1961 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з 1952 по 1955 рік. Тому суд критично оцінює показання свідка [PERSON], оскільки як зазначено [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з 1952 по 1955 рік, а така зазначає, що у спільний будинок, у якому проживала по сусідству з останніми переїхала з моменту здачі такий в експлуатацію у 1961-1962 роках. Однак, опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що являється дружиною покійного [PERSON], у якого у фактичних шлюбних стосунках до неї з [PERSON] народився син [PERSON], з яким він підтримував тісний зв'язок як батько та син, а в подальшому й з онуком [PERSON] Зазначає, що її покійний чоловік визнавав себе рідним батьком [PERSON], який постійно по приїзду з Росії до них приїжджав, допомагав. Оцінивши в сукупності докази, надані сторонами та здобуті судом, суд вважає за необхідне встановити факт родинних стосунків, а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON] та рідним дідусем [PERSON] Встановлення даного факту необхідне [PERSON] для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Як вбачається з свідоцтва про народження серії У-БА № 289201, виданого 08 травня 1986 року [PERSON] народився 11 вересня 1976 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). Згідно свідоцтва про народження серії У-БА № 483760, виданого 16 вересня 1988 року [PERSON] народився 14 серпня 1988 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02 квітня 1992 року [PERSON] придбала у власність квартиру № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.10). 04 червня 1992 року [PERSON] уклала заповіт на користь [PERSON], а саме, розпорядилась належною їй квартирою № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.42з). Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 426018, виданого 21 листопада 2011 року [PERSON] померла 20 листопада 2011 року, актовий запис № 708 (а.с.7), про що й свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 28845864 від 28 листопада 2011 року (а.с.41-42). Як вбачається з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. 28 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.38). Тобто, померлий [PERSON] вважається таким, що прийняв у встановлений законом строк спадщину, оскільки з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про прийняття спадщини звернувся через 8 днів після смерті спадкодавця [PERSON] Заяви про відмову від прийняття спадщини у шестимісячний строк останній не подавав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії Н-БА № 690380, виданого 07 листопада 2012 року [PERSON] помер 06 листопада 2012 року в м.Норільськ Красноярського краю Росії (а.с.4). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто, спадкоємцями після смерті [PERSON], являються [PERSON], [PERSON], [PERSON], частки яких у спадковому майні є рівними. 20 березня 2013 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.46). Як вбачається з п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Частиною 5 цієї статті передбачено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. 28 березня 2013 року [PERSON] подав заяву № 141 про відмову від належної частки у спадщині після смерті його сина [PERSON] на користь його сина (свого внука) [PERSON] (а.с.47). Відповідно до ч.2,3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 01 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори з заявою № 145 про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] (а.с.48-49). 11 квітня 2013 року листом № 478/01-16, що міститься у справі № 180/1178/13-ц [PERSON] повідомлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 06 листопада 2012 року, однак оформити свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки відсутні документи, що встановлюють родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] (а.с.16 справи № 180/1178/13-ц). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-КИ № 530183, виданого 20 вересня 2013 року [PERSON] помер 20 вересня 2013 року, актовий запис № 602 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії 24АА1321961, виданого 29 жовтня 2013 року у м.Норильську Красноярського краю [PERSON] Федерації [PERSON] отримав у спадщину 1/2 частину квартири № 9, що по вул. Будівельна, 18 м.Норільськ Російської Федерації (а.с.28), а також свідоцтва про право на спадщину за законом серії 24АА1322171, виданого 15 лютого 2014 року у м.Норильську Красноярського краю [PERSON] Федерації [PERSON] отримав у спадок 1/2 частку права вимоги грошових засобів, зі всіма відсотками і компенсаціями, що знаходяться у АКБ «Росбанк» (а.с.29). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 квітня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на невизначене спадкове майно, оскільки не подано документів, що підтверджують факт родинних відносин померлого [PERSON] з його батьком [PERSON], який звернувся до Марганецької ДНК із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] та документів, що підтверджують право власності за спадкодавцем [PERSON] на спадкове майно, а також відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.8). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 січня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на спадкове майно, оскільки не подано документу, що підтверджує право власності на спадкове майно, відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.104). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, а у відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою. Померлий [PERSON] був громадянином [PERSON] Федерації. Відповідно до ч.2 ст. 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, що ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року провадження у справах про спадкування нерухомості знаходиться у компетенції органів країни, на території якого перебуває нерухоме майно. Згідно до ч.2 ст. 45 Конвенції право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться майно. Як вбачається з ст. 38 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться це майно. Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Як вбачається з положень статті 40 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано. Оскільки спірна квартира знаходиться на території України, підлягає державній реєстрації саме на цій території, тому судом застосовано національне законодавство. Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Як вбачається з положень ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (власності) від спадкодавця до спадкоємців. Згідно розяснень п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до досліджених в судовому засіданні обставин, вивчених матеріалів, доказів, наданих сторонами вбачається, що сторонам не видано свідоцтво про право на спадкування за законом, оскільки у таких був відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а [PERSON], крім того, оскільки не надав документів, що посвідчують факт родинних стосунків його померлого батька [PERSON] та дідуся [PERSON] Право на спадщину у [PERSON] на момент написання відмови існувало, однак таке було не належним чином підтверджене, що не свідчить про незаконність такої, що дав останній від спадщини. Оскільки за життя [PERSON] відмовився від своєї обовязкової частки у спадщині після смерті свого сина [PERSON] на користь свого внука [PERSON], його заяву про відмову нотаріусом не прийнято, оскільки останній не подав доказів факту родинних стосунків, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а позов [PERSON], відповідно, до часткового задоволення. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, суд не вбачає перешкод для визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом, після смерті його батька [PERSON], померлого 06 листопада 2012 року, на 2/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області, та за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті його батька [PERSON], померлого 06 листопада 2012 року, на 1/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що таке не порушує законних прав та інтересів інших осіб. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] сплачені ним при зверненні до суду 974 грн. 40 коп. судового збору, та з [PERSON] на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. Крім того, [PERSON] підлягає поверненню 0 грн. 80 коп. зайво сплаченого судового збору.

Outcome: partial