Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів, а саме ухвали народного суду Смілянського району Черкаської області від 22 липня 1963 року та свідоцтва про право на спадщину по закону від 25 серпня 1964 року. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що в січні 2014 року Реєстраційна служба Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області повернула йому документи з реєстрації права власності на ? домоволодіння, що по [ADDRESS] так як відомості його паспорту не співпадали з даними правовстановлюючих документів на майно. Так, на підставі ухвали народного суду Смілянського району Черкаської області від 22 липня 1963 року за [PERSON] визнано право власності на ? домоволодіння, що по [ADDRESS]. 25 серпня 1964 року нотаріусом другої Смілянської державної нотаріальної контори видано йому свідоцтво про право на спадщину після смерті матері на ? частину домоволодіння по [ADDRESS]. Натомість, прізвище заявника в паспорті громадянина України значиться як «[PERSON]», тоді як у ухвалі народного суду від 22.07.1963 року помилково значиться у виді «[PERSON]», а у свідоцтві про право на спадщину від 25.08.1964 року - «[PERSON]». Зазначені розбіжності у документах є перешкодою у оформленні права власності на згадане вище майно, а тому заявник просив суд встановити факт належності йому ухвали народного суду Смілянського району Черкаської області від 22 липня 1963 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтва про право спадщини на майно, видане 25 серпня 1964 року нотаріусом другої Смілянської державної нотаріальної контори. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Представники заінтересованих осіб у судовое засідання не з'явились, про час, місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд ухвалив слухати справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви частково у зв'язку з наступним. 2 Судом встановлено, що 25 серпня 1964 року нотаріусом другої Смілянської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері на ? частину домоволодіння по [ADDRESS]. Натомість, прізвище заявника в паспорті громадянина України значиться як «[PERSON]», а у свідоцтві про право на спадщину від 25.08.1964 року - помилково «[PERSON]». Зазначені розбіжності у документах є перешкодою у оформленні права власності на згадане вище майно. Обставини, які б давали сумніватися у цих висновках суду, не встановлені. Доводи заявника про наявність у виданому нотаріусом другої Смілянської державної нотаріальної контори свідоцтві про право на спадщину від 25.08.1964 року на ім'я [PERSON] граматичної помилки у його прізвищі підтверджується дослідженими в судовому засіданні паспортом громадянина України на ім'я [PERSON], довідкою органу місцевого самоврядування, записами у будинковій книзі. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначено в документах, не збігається з прізвищем цієї особи у свідоцтві про народження або в паспорті. У зв'язку з вказаним вимога заявника про встановлення факту належності йому свідоцтва про право на спадщину від 25.08.1964 року підлягає задоволенню. Разом з тим, у заяві сформовано вимогу про встановлення факту належності громадянину судового рішення, тоді як, на думку суду, судове рішення являється висновком суду та актом судового права, в якому застосовуються норми матеріального та процесуального права при вирішенні судом цивільної справи, а тому його не можна назвати правовстановлюючим документом, яке належить конкретній особі, а вимогу про встановлення факту його належності фізичній особі слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial