Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Корелицької сільської ради Перемишлянського району та Центру державного земельного кадастру в Перемишлянському районі про визнання Державного акту про право власності на земельну ділянку ІІ-ЛВ №011238, площею 0,1934га, виданого 26.09.1996р. [PERSON] частково недійсним, з вимогою зобовязати [PERSON] не порушувати правил добросусідства та зобовязати її звільнити самовільно захоплену нею частину присадибної земельної ділянки площею 0,03га, що знаходиться біля житлового будинку №29 по вул. Миру в с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області, з покликанням на те, що весною 2012р. [PERSON] самовільно захопила частину приналежної йому присадибної ділянки посилаючись на право власності, яке ніби отримала ще в 90-х роках. При зверненні в Корелицьку сільську раду він дізнався, що в акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON], на підставі якого нею виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛВ №011238 від 26.09.1996р., поряд з підписами суміжних землекористувачів навпроти його прізвища стоїть не його підпис, а відтак такий Державний акт виготовлений без його погодження, тому не може мати юридичної сили і має бути визнаний недійсним. Крім цього, в листопаді 2012р. комісія з питань земельних відносин Корелицької сільської ради при виході на місце розташування їх присадибних земельних ділянок на вул. Миру №29 та 31 в с. Кореличі Перемишлянського району виявила, що [PERSON] самовільно захопила частину приналежної йому присадибної земельної ділянки площею 0,03га. В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд, окрім раніше зазначених позовних вимог визнати акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки 1996р. виданий [PERSON] недійсним та надати [PERSON] дозвіл на затвердження технічної документації без підпису в акті встановлення і погодження межі від 13.07.2012р. суміжного землекористувача [PERSON] Відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить, зобовязати [PERSON] звільнити самовільну зайняту частину її земельної ділянки та не чинити їй перешкод у користуванні присадибною ділянкою пл.0,1934га, що знаходиться по вул. Миру, 31 в с. Кореличі Перемишлянського району та належить їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ІІ-ЛВ №011238, а також зобовязати [PERSON] не порушувати правил добросусідства та усунути стікання господарських, тваринних нечистот на земельну ділянку [PERSON] В підтримку своїх позовних вимог покликається на те, що відповідно до вищезазначеного Державного акту розмір належної їй земельної ділянки становить 0,1934га., однак в результаті захоплення [PERSON] частини належної їй земельної ділянки її площа зменшилась до 0,1717га., про що свідчить кадастровий план та обміри проведені Перемишлянським РВ ЦДЗК., водночас [PERSON]М, користується земельною ділянкою, що значно перевищує розмір земельної ділянки передбачений Корелицькою сільською радою [PERSON] для виготовлення технічної документації з землеустрою для оформлення права власності. В ході судового розгляду представник відповідача, подав заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому позов не визнає та зазначає, що саме [PERSON] вчинено захоплення земельної ділянки [PERSON], оскільки [PERSON] виділено 0,21 га, а володіє він ділянкою 0,2135 га, що на 0,0035 га більше та не надано жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Представник Корелицької сільської ради Перемишлянського району в судовому засіданні підтвердив факт під час виготовлення технічної документації на право приватної власності на землю часткове накладення меж земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON], від так вважає що такий позов в цій частині підлягає задоволенню. Центру державного земельного кадастру в Перемишлянському районі в судове засідання не зявились. Представник відділу Держкомзему в судове засідання не зявився, натомість подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення та доводи сторін, проаналізувавши обставини справи та оцінивши подані сторонами документальні докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17.03.1989р. колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по вул. Миру, 29 в с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області. Відповідно до рішення 12 сесії 6 скликання Корелицької сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою» №31 від 17.06.2012р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у приватну власність: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку орієнтованою пл.0,21га та для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки орієнтованою пл.0,60га. Із присадибною ділянкою [PERSON] межує земельна ділянка [PERSON], пл.0,1934га, призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована по вул. Миру, 31 в с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області і належить останній на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ІІ-ЛВ №011238, виданого 26.09.1996р. Комісією з питань земельних відносин Корелицької сільської ради в листопаді 2012р. при виході на місце розташування земельних ділянок по вул. Миру №29 та №31 було виявлено, що присадибна земельна ділянка [PERSON], яка належить останній на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ІІ-ЛВ №011238, накладається на частину присадибної земельної ділянки, що перебуває в користуванні [PERSON], що унеможливлює узгодження меж між суміжними землекористувачами. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що в Державному акті право власності на земельну ділянку виданому [PERSON] є описка, оскільки при обмірах її земельної ділянки замість 0.7 метра помилково було записано 7 метрів, що потягло за собою збільшення площі земельної ділянки [PERSON]. Свідок [PERSON] зазначив, що при встановленні загорожі була порушена стара межа, оскільки між господарською спорудою [PERSON] та будинком [PERSON], відстань між якими становить біля 3 метрів, огорожа з боку [PERSON] є посунута на 0.5 метра в сторону [PERSON] Як ствердив позивач [PERSON], встановлено в судовому засіданні та вбачається з акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки [PERSON] від 1996р. та рішення виконкому Корелицької сільської ради від 23.12.1994р. на підставі яких [PERSON] виготовлена технічна документація та отриманий Державний акт про право власності на земельну ділянку ІІ-ЛВ №011238, поряд з підписами суміжних землекористувачів, в графі навпроти прізвища [PERSON] стоїть підпис відмінний від підпису [PERSON] Згідно ч.2 ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. За вимогами ч.1 ст155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до положень п. б), г), д) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013р. в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], суд виходить з того що оскаржуваний позивачем акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки є складовим елементом технічної документації що виготовляється для видачі Державного акту про право приватної власності на землю, а від так, самостійно такий (акт встановлення та узгодження меж) не породжує юридичні наслідки. Оскільки в судовому засіданні [PERSON]О, та його представником з поданих в судовому засіданні доказів не встановлено порушення прав останніх, такий позов до задовлення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] судові витрати в розмірі 107.30 грн. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved