Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів та просить суд: - встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], є двоюрідним племінником [PERSON], який помер [INFO] року; - визнати недійсним заповіт [PERSON], який помер [INFO] року, на користь [PERSON], що посвідчений 15 червня 2001 року секретарем Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області Юрескол В.П., зареєстрований в реєстрі за № 29; - визначити [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після померлого [INFO] року двоюрідного дядька [PERSON] - [PERSON]; Позивач вказує, що [INFO] року помер його двоюрідний дядько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кривобалківською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис за №4 (том 1 а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем п'ятої черги спадкуввання за законом після смерті дядька. Через відсутність необхідних документів для підтвердження родинних звязків, позивач не прийняв спадщину у встановлений законодавством шестимісячний строк, у звязку із чим змушений вирішувати питання про надання додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у судовому порядку. За життя [PERSON] склав заповіт від 15.06.2001 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області на все своє майно на ім'я [PERSON] Позивач наголошує на тому, що вказаний заповіт є недійсним, з огляду на те, що не відповідає вимогам закону, а саме заповіт не був підписаний заповідачем [PERSON] з мотивів його неграмотності, тобто неписьменності, наслідком чого цей заповіт за його дорученням повинна була підписати інша особа, чого не було зроблено. Крім того із заповіту не слідує, що встановлювалася за відповідними документами особа заповідача, дата його народження, його дієздатність, що заповідачу прочитано заповіт та розяснювалися права та обовязки, передбачені чинним та той час ЦК УРСР. Представник відповідачв по справі - Білгород-Дністровської міської ради заперечень з приводу позовних вимог позивача не надавав. Представник відповідача Кривобалківської сільської ради надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач [PERSON] доглядала за хворим [PERSON] до дня його смерті. [PERSON] був людиною не письменною, але дієздатною. Всі його розпорядження були адекватними та зрозумілими (том 1 а.с. 107). Відповідач [PERSON] заперечувала проти заявлених позивачем позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. В своїх письмових запереченнях (том 1 а.с. 55-55-58) вказує, що позивач ніколи не надавав допомоги спадкодавцеві. Заповіт, складений померлим є чинним та підстав для визнання його недійним немає. Провадження по справі було відкрите 29.08.2016 року (том. 1 а.с. 35). Ухвалою від 02.11.2016 року судом було задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів по справі (том 1 а.с.66-67). 30.01.2016 року представник позивача подав до суду клопотання про виклик у судове засідання осіб у якості свідків, яке було задоволено судом та пояснення свідків заслухані у судовому засіданні (том 1 а.с. 84-85). 17.05.2017 та 27.06.2017 року представник позивача надав до суду клопотання про витребування доказів, які ухвалами від 17.05.2017 та 27.0.2017 року були задоволені (том 1 а.с. 122-123, 129-130; 140-141, 145-146). 04.07.2017 року судом була постановлена ухвала про забезпечення позову по справі, якою задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Ухвалою від 04.09.2017 року задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів (том 1 а.с. 212-213). Ухвалою від 15.11.2017 року задоволено заяву [PERSON] та призначено по справі посмертну судову психіатричну експертизу, провадження по справі на час її проведення зупинено (том. 1 а.с. 250-251). 14.03.2018 року провадження по справі було поновлено, справу призначено до судового розгляду в загальному провадженні (том 2 а.с. 7). У судовому засіданні представники [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кривобалківською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис за №4 (том 1 а.с. 10). За життя [PERSON] склав заповіт від 15.06.2001 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №29, відповідно до якого, все майно, яке йому належало за життя заповів [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкова справа №460-2004 до майна померлого [INFO] року [PERSON] заведена 9 вересня 2004 року Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області за заявою [PERSON] як спадкоємця за заповітом, складеним на її ім'я [PERSON], посвідченим 15 червня 2001 року секретарем виконкому Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області за реєстровим №29. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2016 року по справі №495/8908/15-ц, зміненим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01.12.2016 визнано за [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, в порядку спадкування за заповітом, складеним [PERSON], посвідченим 15 червня 2001 року секретарем виконкому Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області за реєстровим №29, право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] прийняту [PERSON] у спадщину в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON], померлої [INFO] року (том 1 а.с. 88-92). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вже було зазначено вище, [PERSON] помер [INFO] року, тобто правовідносини спадкування регулюються нормами розділу VІІ Цивільного кодексу України 1963 року (зі змінами та доповненнями), чинного на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна чергя спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Предметом позовних вимог [PERSON] є встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 15 червня 2001 року. 10.06.2016 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області було роз'яснено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, у зв'язку з тим, що позивачем пропущено, встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт родинних відносин позивача із померлим [PERSON] підтверджується наступними доказами. [PERSON] народився [INFO] року в с. Стара Царичанка Старокозацького (нині - Білгород-Дністровського) району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.06.1962 року, виданим Староцаричанською сільською радою, актовий запис за № 46 (том 1 а.с. 13). Батьком позивача був [PERSON], який народився [INFO] в с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, та перебував у шлюбі з матір'ю позивача [PERSON], яка померла у 2003 році у віці 67 років. Відповідно до довідки Державного архіву Одеської області від 10.07.2015 року № С-1715, в метричних книгах про народження Свято-Архангело-Михайлівської церкви с.Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області за 1930-1932 роки запис про народження [PERSON] не значиться, а тому видати довідку про народження [PERSON] не виявляється можливим (том 1 а.с. 24). Батько позивача [PERSON] помер в с.Нова Царичанка у віці 39 років [INFO] року внаслідок серцево-судинної недостатності, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.05.1971 року, виданим Староцаричанською сільською радою, актовий запис за № 21 (том 1 а.с. 29). Прабабою та прадідом позивача по лінії його батька [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], які відповідно були дідом та бабою батькові позивача та [PERSON] і [PERSON], та у яких ([PERSON] та [PERSON].) народилися їх діти: 1.Дочка [PERSON], яка народилася [INFO] року в с.Над'ярне (колишнє с.Хаджидер) Саратського району Одеської області, але народження зареєстровано в церкві сусіднього села Каїр (нині - с.Крива Балка Саратського району Одеської області), померла [INFO] року та яка була матір'ю батькапозивача [PERSON]. 2. Дочка [PERSON], яка народилася в 1900 році в с.Над'ярне Саратського району Одеської області та померла [INFO] 3. Син [PERSON], який перебував у шлюбі з [PERSON], [INFO], та в яких народилися їх діти - дочка [PERSON] та син [PERSON]. З метою встановлення родинних відносин з [PERSON] та його сестрою [PERSON] за запитом [PERSON] надана Архівна довідка Державного архіву Одеської області від 10.07.2015 року № С-1714 (том 1 а.с. 23)з якої слідує наступне:«В метричній книзі про народження Свято-Успенської церкви с.Каїр 1-го округу Аккерманського уїзду (с.Над'ярне входило до приходу даної церкви, нині с.Над'ярнеСаратського району Одеської області) за 1909 рік є запис №32 від 29 травня 1909 року про народження: [PERSON] - [INFO] року. Батько: Аккерманський міщанин [PERSON]; Мати: [PERSON], обоє православні.» Окрім того, стосовно [PERSON] була надана Архівна довідка Державного архіву Одеської області від 10.07.2015 року № С-1715 (том 1 а.с. 25), з якої слідує наступне: «В метричній книзі про народження Свято-Успенської с.Каїр 1-го округу Аккерманського уїзду (с.Над'ярне входило до приходу даної церкви, нині с.Над'ярне Саратського району Одеської області) за 1938 рік є запис № 19 від 12 червня 1938 року (прізвище, імена по батькові вказані румунською мовою, як в документі): «[PERSON]» [INFO] року. Батько: «[PERSON]»; Мати: «[PERSON]», обоє православні.» Як вбачається прізвище та ім'я батька [PERSON] та [PERSON] на початку 20 століття спочатку вказувалося як [PERSON], а пізніше - при румунській владі уже вказувалося як [PERSON]. Таким чином, зазначені докази підтверджують доводи позивача, що [PERSON], померлий [INFO] року є двоюрідним дядьком позивача. Той факт, що померлий [PERSON] був двоюрідним дядькою позивача [PERSON] підтверджується також поясненнями свідка [PERSON], яка є рідною сестрою позивача. Отже, позивач є спадкоємцем майна [PERSON] за законом п'ятої черги спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що відсутність у позивача документів, які на час відкриття спадщини, що вказували на родинні відносини позивача із спадкодавцем, в тому числі і відсутністю документів про народження та смерть [PERSON] є поважними причинами пропуску [PERSON] строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], вказані причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій щодо вступу у спадщину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визначення останньому додаткового строку для прийняття спадщини та суд вважає строк у три місяці достатнім для вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач в своєму позові посилається на наявність обставин, які є підставою для визнання заповіту, складеного [PERSON] від 15.06.2001 року на користь [PERSON] недійсним з огляду на те, що він був складений без дотримання вимог закону. Отже, встановивши, що позивач є спадкоємцем п'ятої черги за законом майна померлого [PERSON], наявність оспорюваного ним заповіту, свідчить про порушення його спадковий прав. У зв'язку з тим, що заповіт було складено [PERSON] 15.06.2001, тобто, до набрання чинності ЦК України, то при вирішенні спору щодо визнання заповіту недійсним суд застосовує положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 визначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Підстави недійсності угоди врегульовувались Главою 3 ЦК УРСР. За змістом ч. 1 ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року), в редакції яка діяла на час складення оспорюваного заповіту, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 541 ЦК України (1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі, з зазначенням дати та місця його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. Згідно ст.543 ЦК України в редакції 1963 року, якщо заповідач внаслідок фізичної вади , хвороби або будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням в його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвічених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зороблено. 15 червня 2001 року [PERSON] склав заповіт від 15.06.2001 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області, зареєстровано в реєстрі за №29, відповідно до якого, все майно, яке йому належало за життя заповів [PERSON] (том 1 а.с. 28). Відповідно до п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р.№22/5, зареєстрованої 26.10.1994 року за №256/466 (чинної на момент посвідчення оскаржуваного заповіту), якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не підписувати особа, на користь якої їх посвідчено. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку. При посвідченні оспорюваного заповіту було порушено вимоги п. 27,28 та 33 зазначеної Інструкції, оскільки зі змісту зазначеного заповіту не слідує, що заповідачу роз'яснювалися його права, встановлювалася його особа, його дієздатність та, зокрема, що цей заповіт був підписаний самим заповідачем чи за його дорученням іншою особою. Не дотримання вказаних вимог законодавства при складанні оспорюваного заповіту є підставою для визнання його недійсним. Зокрема, угода може бути визнана недійсною, в тому числі, з підстав, якщо така укладена особою, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вчинила угоду під впливом помилки, обману, застосування насильства та ін. Відповідно до ст. 55 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно достатті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно достатті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті225, частини другої статті1257 ЦК суд відповідно достатті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Так, на виконання ухвали суду, була проведена по справі судова-психіатрична експертиза та згідно висновку якої за №24 від 18.01.2018 року було встановлено, що за результатами проведеного судово-психіатричного дослідження комісія експертів-психіатрів дійшла висновків, що [PERSON], [INFO], на момент складання заповіту 15.06.2001 року страждав на стійкий важкий психічний розлад у вигляді «Тяжка розумова відсталість» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F 72/0» за Міжнародною кваліфікацією хвороб 10-го перегляду), що абсолютно позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та не були спростовані відповідачами по справі, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved