Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за договором позики та відсотків від простроченої суми боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 січня 2017 року відповідачка [PERSON] взяла у нього товар на суму 6584 грн. 00 коп., про що власноручно написала розписку, в якій зобов'язалась повернути йому вказану суму грошей до 10 травня 2017 року. Однак, до цього часу борг йому відповідачка не повернула та ухиляється від повернення суми боргу, що змусило позивача звернутись за захистом порушеного права до суду. Позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу у розмірі 6584 грн. 00 коп. та 3 % річних від простроченої суми боргу станом на 16.06.2017 року у сумі 20 грн. 57 коп., витрати на судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення, також подав до суду заяву, у якій просить стягнути з відповідачки судові витрати, які пов'язані з явкою до суду, у сумі 451 грн. 81 коп. ( а.с. 43). Відповідачка [PERSON] викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України і в розумінні ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у наданий судом строк та станом на 04 лютого 2019 року своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, будь-яких клопотань та заяв від відповідачки подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 , суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. При цьому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно ч. 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, зі змісту ст. 1046 ЦК України вбачається, що договір позики являється реальним договором, тому що вважається укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, згідно розписки від 26.04.2017 року, відповідачка [PERSON] зобов'язалась повернути позивачу борг у сумі 6584 грн. протягом двох тижнів, починаючи з 26.04.2017 року, т.б. до 10 травня 2017 року ( а.с. 29). З розписки від 26.04.2017 року вбачається, що позивач з відповідачкою перебувають у договірних відносинах та між ними було укладено договір позики у письмовій формі згідно вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, що підтверджується наданою відповідачкою розпискою, згідно якої вона зобов'язалась повернути позивачу грошові кошти у визначений строк. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Будь-які письмові докази безгрошовості договору позики або визнання даного договору недійсним суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка [PERSON] зобов'язалась повернути позику протягом двох тижнів, починаючи з 26.04.2017 року, про що зазначила у наданій позивачу розписці, однак, вказану суму грошей позивачу не повернула, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу у розмірі 6584 грн. 00 коп.. Також згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора обов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позивач, має право на стягнення з відповідачки суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми. Позивач просить стягнути з відповідачки 3 % річних від простроченої суми боргу станом на 16.06.2017 року у сумі 20 грн. 57 коп., т.б. за 38 днів за період з 10.05.2017 року по 16.06.2017 року, що становить суму 20 грн. 57 коп.. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки 3% річних від простроченої суми ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу у розмірі 6584 грн., cуму 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 20 грн. 57 коп.. Відповідно до ст.ст.138,141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на оплату судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. (а.с. 1) та витрати позивача, пов'язані з явкою до суду, у сумі 451 грн. 81 коп. ( а.с. 44-51). На підставі викладеного,

Outcome: approved