Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 18 березня 2013 року водій [PERSON], керуючи транспортним засобом, який належить ПАТ «Дніпропетровськгаз», на пішохідному переході на пр. 200-річчя Кривого Рогу здійснив наїзд на його, позивача, сина - [PERSON], внаслідок чого останній, не виходячи з коми, [INFO] року помер в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2». Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 29 травня 2013 року [PERSON] був визнаний винним за ч. 2 ст. 286 КК України і йому було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі умовно з випробувальним строком 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. Під час судового слідства він, позивач, не заявляв позову, оскільки тривалий час після загибелі сина знаходився в шоковому, фактично безпорадному стані, а внаслідок скрутного матеріального стану не міг отримати кваліфікованої юридичної допомоги. В березні 2012 року йому, позивачеві, ампутували праву голінь, після чого тривалий час виготовляли протез. Протягом року він не міг пересуватися, і лише в березні 2013 року навчився пересуватися на короткі дистанції. Його, позивача, син проживав окремо від нього, але надавав йому допомогу по веденню господарства, матеріальну допомогу та допомагав йому вчитися ходити. Після 17 березня 2013 року син перестав приходити до нього, телефон сина був вимкнутий, що збентежило його, позивача, оскільки він та син тісно спілкувалися та завжди надавали допомогу один одному. 22 березня 2013 року від сусідів сина він дізнався, що сина збив автомобіль та що син знаходиться в реанімації. З бесіди з лікарем він дізнався, що шансів у сина, який був у комі, немає. [INFO] року син помер. Йому невідомо, чи відшкодували відповідачі витрати на поховання сина, оскільки грошей від них він не отримував, але йому відомо, що вони ухиляються від оплати коштів на спорудження надгробного пам'ятнику на могилі сина. Внаслідок загибелі з вини відповідача [PERSON] сина він, позивач, зазнав тяжких фізичних, душевних та психічних страждань, що полягають у тому, що він залишився без сина, без підтримки в старості, надійної опори та рідної людини. Відповідачі залишили його сам на сам з проблемою організації поховання сина, і він, позивач сам був вимушений займатися цім. Будучи сам інвалідом, він вимушений був проводити в морзі впізнання тіла, збирати документи, отримувати дозвіл на видачу тіла, отримувати свідоцтво про смерть, при цьому втрачати час, стоячи в чергах та із-за тяганини з оформленням документів, поганим ставленням до нього чиновників, що також підривало його здоров'я. Бігаючи по кабінетах, він травмував культю, не міг ходити в протезі і з травня по грудень 2013 року знаходився вдома, заліковуючи рану. З 14 грудня 2013 року по 27 січня 2014 він знаходився на лікуванні в ДП «Спеціалізований спальний санаторій імені Академіка Н.Н. Бурденко». З 24 лютого 2014 року по 11 квітня 2014 року він знаходився на вікуванні в Українському науково-дослідницькому інституті протезування, протезобудування та відновлення працездатності. Фактично тільки через рік після смерті [PERSON] він зміг залікувати фізичну рану та отримав можливість пересуватися на короткі дистанції. Свої моральні страждання він оцінює в 200 000 гривень, які просить стягнути в рівних частинах з кожного із відповідачів по 100 000 гривень Крім того, на виготовлення та установку пам'ятника на могилу сина він витратив 2430 гривень, [PERSON] не відшкодував йому цих витрат, не допомог з установкою пам'ятника, чим підірвав його віру в його слово та порядність. Просить у зв'язку із цим стягнути із [PERSON] витрати на пам'ятник в сумі 2430 гривень і 1000 моральної шкоди. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що, дійсно, працюючи водієм в Софіївськом управлінні по експлуатації газового господарства ПАТ «Дніпропетровськгаз», керуючи належним підприємству автомобілем, він здійснив наїзд на потерпілого [PERSON], який внаслідок цього помер в лікарні. Він, відповідач, зібрав гроші, які в нього були, гроші зібрали його співробітники, і всі зібрані кошти були віддані позивачеві, якій претензій не мав, про що заявив і в суді при розгляді справи за його, відповідача, обвинуваченням. Просить в позові відмовити. Представник відповідача - Софіївського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Дніпропетровськгаз» позов не визнав, суду пояснив, що до розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України позивачу по цієї справі були передані достатні для поховання його сина і майже в більшому, ніж необхідно для цієї цілі розмірі, гроші, які зібрали працівники підприємства, а також [PERSON] При розгляді кримінальної справи позивач казав про те, що матеріальна та моральна шкода йому відшкодована в повному обсязі, у зв'язку із чим просив не наказувати підсудного строго. Нових моральних страждань позивачеві ніхто не спричиняв. Просить в позові відмовити. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює сумісно з відповідачем [PERSON] Коли сталася ДТП і загинула людина, всі працівники підприємства збирали гроші для того, щоб допомогти родині постраждалого. Батьку постраждалого - позивачу по цієї справі було передано 10000 гривень, які зібрали співробітники [PERSON] Також була запропонована допомога технікою та людьми при похованні сина, але позивач від цього відмовився. Пізніше позивач приходив в адміністрацію підприємства, бажаючі дізнатися про матеріальне становище [PERSON], не пояснюючи при цьому, хто він та для чого йому це потрібно. Згідно показанням свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - сусідів постраждалого [PERSON] позивач пішов із сім'ї, коли дитині було 4 роки, після чого ніколи не навідувався до нього, не надавав ніякої допомоги, не цікавився дитиною. [PERSON] ([PERSON].) закінчив школу, інститут, почав працювати. Його мати, баба та дід померли один за одним і він залишився сам в квартирі. Не бажаючи мати нічого спільного зі своїм біологічним батьком, який ніколи не цікавився ним, вважаючи своїм справжнім батьком діда, який його виростив, [PERSON] взяв його прізвище та по батькові - [PERSON]. Одного разу [PERSON] був тяжко травмований. Після виписки із лікарні йому була встановлена інвалідність, оскільки завдана йому черепно-мозкова травма була дуже серйозною. Потім інвалідність була знята, і [PERSON] залишився без роботи і засобів до існування. Сусіді чим могли підтримували його: запрошували до себе, годували, давали якісь речи та продукти харчування. [PERSON] знайшов собі роботу при магазині, де йому давали хліб та платили 10 гривень на день. Душевний стан [PERSON] був депресійний, він питався покінчити із собою, закрившись в квартирі і перерізавши собі вени. Його врятували рятувальники, проникши в квартиру по тросах с даху, коли [PERSON] вже втратив свідомість і лежав в калюжі крові. Після виписки [PERSON] із лікарні до нього одного разу приходив позивач по цієї справі та приносив йому якісь продукти в пакеті. [PERSON], якій знаходився вдома, не відчинив двері своєму біологічному батьку. Той заніс і залишив пакет сусідам. Коли сусіди хотіли передати пакет [PERSON], той розлютився і сказав, щоб сусіди ніколи і нічого не брали від цієї людини. Також від [PERSON] сусідам відомо, що він склав і посвідчив в нотаріальній конторі заповіт, в якому заповідав все належне йому майно родичу, що живе у Винницькій області. Позивачеві по цієї справі він не заповідав нічого. Коли [PERSON] загинув внаслідок ДТП до них, свідків, приходив слідчий та питав про родичів загиблого. Слідчому дали данні позивача. Поховання відбувалося за рахунок зібраних сусідами коштів. В під'їзді всі знали обставини життя [PERSON], і всі дали досить великі гроші на його поховання. Багато людей в сусідніх під'їздах цього будинку також знали [PERSON] і дали чималенькі гроші. Гроші збирали не лише в цьому будинку, а також в сусідніх. Сума, яка була зібрана була достатньою і для поховання, і для поминального обіду. Вирішили поховати [PERSON] біля могил близьких йому діда та баби. В той же час з'явився позивач по цієї справі, якому сусіді дали гроші на таксі, запропонувавши з'їздити на цвинтар та знайти місце поховання баби та діда загиблого [PERSON], але позивач цього місця не знайшов. Хтось із сусідів сказав, що бачив ці могилки, поїхав та знайшов їх. Біля цих могил для когось вже була викопана яма, але сусіді домовилися та оформили все необхідне, щоб поховати тут саме [PERSON] Позивач з'явився лише під час похорон, після чого відразу уїхав. Через деякий час сусіди бачили, як із квартири, в якій до смерті жив [PERSON] виносилися та загружалися в машину речи. Ще через деякий час в квартиру заселилися нові жильці, зі слів яких сусідам відомо, що вони купили цю квартиру у позивача по цій справі. 9 січня 2015 року за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що вони були знайомі з позивачем, знають, що в нього був син від першого шлюбу, з яким позивач підтримував стосунки та про якого піклувався. Після того, як син позивача був травмований, позивач оформлював якісь документи задля сина. Все це їм відомо зі слів позивача, самі вони його сина не бачили та ніколи з ним не спілкувалися. Як вбачається із свідоцтва про народження батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається із свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінив по батькові на [PERSON] 20 травня 2009 року, тобто майже в 30 років відмовився від того, щоб його по батькові мале походження від його біологічного батька - позивача по цієї справі (а.с. 14). Доказів та пояснень, коли було змінене прізвище [PERSON], суду не надано. Згідно свідоцтву про смерть [PERSON] помер в віці 33 роки [INFO] року (а.с. 15). Як вбачається із вироку Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 29 травня 2013 року, яким за ст. 286 ч. 2 КК України був засуджений [PERSON], визнаний потерпілим позивач по цієї справі пояснював, що підсудний взяв всі розходи на поховання на себе, тому просив його суворо не карати, не позбавляти права керувати транспортними засобами, матеріальних та моральних претензій до нього не мав (а.с. 17-18). До справи додані довідки, що свідчать про лікування позивача з 2012 року по 2014 рік, в тому числі про його знаходження на санаторному лікуванні з грудня 2013 по січень 2014 року (а.с. 19-22). Жодного документу, із якого б вбачалося, який стан здоров'я був у загиблого [PERSON], суду не надано. Таким чином судом встановлено, що загиблий [PERSON] вважав, що його біологічний батько - позивач по цієї справі повністю відмовився від нього, ніякої підтримки від біологічного батька він ніколи не отримував та не надіявся отримати в майбутньому. Вважаючи позивача чужою людиною, [PERSON] змінив своє прізвище та по-батькові, не залишивши в своєму імені нічого, що могло б нагадувати про біологічного батька - позивача по цієї справі. Не зацікавлені в справі особи - свідки, які були сусідами загиблого [PERSON] свідчать про депресивний стан останнього, про його скрутне матеріальне становище, спробу вчинити самогубство, а також про те, що він розповідав, що залишив заповіт на іногородніх родичів. Все це вписується в загальну картину його відносин з батьком, з яким він не хотів мати нічого спільного, нічого не хотів від нього, і якому він сам нічого не хотів залишати. Позивач не спростував показань свідків - сусідів загиблого [PERSON] про те, що саме він, позивач, отримав у спадщину після загиблого [PERSON], всупереч волі останнього, квартиру, яку вже продав. Оперативність, з якою це було здійснено, свідчить про відсутність у позивача фактично депресійного стану: тяжких фізичних, душевних та психічних страждань, на які позивач вказував в позові та на наявності яких наполягав в судовому засіданні, як на підстави для стягнення моральної шкоди. Не спростував позивач також показань свідків - сусідів загиблого [PERSON] про те, що саме вони зібрали гроші, знайшли місце для поховання, організували та провели похорони та поминки загиблого, він же, позивач, лише був присутнім на похоронах, після чого відразу уїхав. Не навів позивач також жодного доказу, що, коли в нього виникли проблеми з ногою, [PERSON] надавав йому допомогу по веденню господарства, матеріальну допомогу та допомагав йому вчитися ходити. Це твердження позивача спростовується як встановленими у судовому засіданні даними про відносини позивача та [PERSON], так і встановленому в судовому засіданні психічному, матеріальному і моральному стану [PERSON], якій після зняття з нього групи інвалідності не зміг повернутися на роботу фактично за станом здоров'я і залишився без засобів для існування, хоча при певній підтримці зміг би довести, що після отриманої ним черепно-мозкової травми, яка стала причиною встановлення групи інвалідності, повністю не вилікувався, не може працювати за спеціальністю і таким чином підтвердити інвалідність і отримувати пенсію. Позивач, що має вищу освіту, що дозволяє йому працювати головою, а не ногами, втративши ступню, добився встановлення собі ІІ-ї групи інвалідності, був на санаторному лікуванні та в НІІ протезування, аніяким чином не допомог [PERSON] довести, що той має право на отримання пенсії. Та обставина, що позивач отримав від відповідача [PERSON] гроші, достатні не лише для поховання, але і для виготовлення та встановлення пам'ятника, підтверджується не лише показаннями в судовому засіданні [PERSON] та свідків, але і вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 29 травня 2013 року, з якого вбачається, що позивач по цієї справі пояснював, що підсудний взяв всі розходи на поховання на себе, тому просив його суворо не карати, не позбавляти права керувати транспортними засобами, матеріальних та моральних претензій до нього не мав. Пояснення позивача про те, що, кажучи це, він не розумів, що каже, оскільки був у шоковому стані, ані чим не підтверджуються, як і сам шоковий стан позивача. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], з яким він багато років не спілкувався, якому не допомагав в дитинстві, який вважав його чужою людиною і нічого не збирався залишати йому, позивач отримав квартиру із речами, що в ній знаходилися, нічого не вклавши в похорони [PERSON], позивач отримав від [PERSON] кошти, достатні як для похорон, так і для встановлення пам'ятника, із яких незначну частину потратив на виготовлення і установку пам'ятника. При таких обставинах задоволення позову в будь-якій частині суперечить загальним засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed