Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя , що субєктом спільної сумісної власності, посилаючись на те, що 20.08.2005 між ним та відповідачем було укладено шлюб , 25.12.2006 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири з розстроченням платежу , відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру № [ADDRESS] ( нині Горішні Плавні) Полтавської області , загальною площею 61,9 кв м , житловою площею 45,1 кв м. Відповідно до п. 3 вказаного договору продаж було вчинено у сумі 121 600 грн, з яких 71 600 грн продавець одержав з власних коштів покупця при підписанні договору , а решту 50 000 грн покупець сплатив проавцю кредитними коштами наданими Банком «Фінанси та кредит» . Одночасно було укладено договір про іпотечний кредит та іпотечний договір . Також між ним , [PERSON] та Банком «Фінанси та кредит» було укладено договір поруки . в даний час заборгованість за кредитом повністю сплачена , яка здійснювалась за спільні кошти подружжя . В даний час шлюб між ними розірвано . Просить поділити квартиру № [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м , що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, між [PERSON] та [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири № [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири № [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м , житловою площею 45,1 кв.м. 11.04.2018 [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву [PERSON], згідно якого позов не визнала повністю , посилаючись на те, що в період шлюбу у них народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] ,[INFO] і кошти на придбання квартири та погашення кредитних зобовязань та поліпшення квартири у виді ремонту складались з коштів усіх членів сім»ї і сума у розмірі 34 500 грн , яка була виплачена їм при народженні дітей була витрачена саме на ці зобовязання . Вважає, що наведене свідчить про право дітей на частку у майні і з метою дотримання прав і інтересів дітей право на оспорювань квартиру належить у рівних частках [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] по ј частці для кожного. Також зазначила , що проведення оцінки квартири здійснювалось без її дозволу та відома. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з наведених у відзиві обставин , вважає , що спірна квартира належить у рівних частках [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] по ј частці для кожного, просила у позові відмовити. Проти визначеної вартості спірного майна не заперечувала. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, суд находить позов таким , що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2005 року, який було розірвано 17 серпня 2016 року , що підтверджується рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.08.2016 (а.с.31). Згідно договору купівлі - продажу квартири від 25.12.2006 [PERSON] продав квартиру № [ADDRESS] ( нині Горішні Плавні) [PERSON] Відповідно до п. 3 вказаного договору продаж було вчинено у сумі 121 600 грн, з яких 71 600 грн продавець одержав з власних коштів покупця при підписанні договору , а решту 50 000 грн покупець сплатив продавцю повністю 25.12.2006 кредитними коштами наданими ТОВ Банком «Фінанси та Кредит». Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке МБТІ» вказана квартира 24.01.2007 була зареєстрована за [PERSON] (а.с.7). Згідно договору про іпотечний кредит № 1/ДІУ 9-12-06, який укладено між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], предметом якого є надання останній грошових коштів у сумі 50 000 грн строком до 25.12.2021 на придбання квартири № [ADDRESS] ( нині Горішні Плавні), також був укладений іпотечний договір, [PERSON] не заперечував проти купівлі [PERSON] вказаної квартири на її ім2я у шлюбі з передачею прав на неї в іпотеку «Банку «Фінанси та кредит», ТОВ та цього приводу претензій не мав, що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 25.12.2006 (а.с.14-15,20). Відповідно до довідок про доходи ПрАТ «Полтавський ГЗК» [PERSON] в період з січня 2006 року по грудень 2010 року працював начальником виробничого відділу СЦВВР і отримував стабільну заробітну плату (а.с.22-26). Згідно довідки Державної іпотечної установи від 22.01.2010 [PERSON] в повному обсязі виконала зобовязання за договором про іпотечний кредит від 25.12.2006 (а.с.21). Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ст.ст.76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем суду не надано. Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити її виходячи з правил рівності часток. На підставі викладеного та

Outcome: approved