Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок (А), побудований з цегли, загальною площею 73,7 м.кв, житловою площею 34,5 м.кв, літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 21,8 кв.м., сарай (В), побудований із Ѕ цегли, Ѕ з дошок, загальною площею 20,5 кв.м., сарай (Г), побудований із цегли, загальною площею 6,7 кв.м., огорожу (№1), побудовану із штахетника, загальною площею 11,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 5,8 кв.м. розташованих по вул. Долішня № 256, в селі Велика Плавуча, Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що батькові позивача [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами колишній колгоспний двір. З 1986 року позивач проживав в іншому будинку, але ніколи не втрачав звязків з батьківським двором. В будинку проживало двоє осіб: [PERSON] та [PERSON], кожному з яких належало Ѕ зазначеного домоволодіння. Батько [PERSON] помер 07.01.2017 року. Вказує, що після смерті батька звернувся із заявою до приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та господарські будівлі, але йому було відмовлено у звязку із невідповідністю правовстановлюючих документів вимогам законодавства. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 27.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено у судове засідання (а.с.20). Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі вказаного, суд приходить до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року. 02.04.2018 року від представника відповідача надійшла заява, у якій він вказав, що не має заперечень щодо позовних вимог [PERSON] та просить їх задовольнити, а справу розглядати у його відсутності (а.с.21). Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, однак представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач у судове засідання не зявився, зазначивши у поданому відзиві прохання здійснювати розгляд справи у його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не зявилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Долішня № 256, в селі Велика Плавуча, Козівського району Тернопільської області належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Козівського РБТІ від 10.08.2017 року № 65 (а.с.4). Відповідно до відомостей погосподарської книги №3 (1991 1995 роки) виконавчого комітету Зборівської міської ради Зборівського району село Велика Плавуча Козівського району Тернопільської області до домогосподарства належали [PERSON] та [PERSON]Д.(а.с.42) [PERSON] померла 13.03.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №122450 від 15.03.2003 року (а.с.39). [PERSON] помер 07.01.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №222822 від 22.03.2017 року (а.с.38). Як вбачається із копії заповіту [PERSON] заповів усе належне йому на час смерті майно своєму синові [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 608 від 01.09.2017 року, [PERSON] дійсно допомагав по господарству своїм батька [PERSON] та [PERSON], допомагав, коли хворіли, похоронив своїх батьків за рахунок власних коштів. Вступив в управління їхнім майном, має ключі від будинку та користується земельною ділянкою (а.с.13). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Постановою 30.08.2017 року №309/01-16 приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу [PERSON], позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218 ЦК України\~до складу\~спадщини входять\~всі права\~та обов'язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відповідач подав до суду належним чином завірену заяву, у якій не заперечує проти задоволення позову на користь позивача, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на вул. Долішня № 256, в селі Велика Плавуча, Козівського району Тернопільської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved