Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що залишився після померлих його батьків [PERSON], [PERSON] й знаходиться в с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, вул. Широка, 77. Свої вимоги обгрунтовує тим, що дане домоволодіння належало його батькам на правах членів колгоспного двору; батько [PERSON] помер 05.06.2012р. і його 1/2 частину будинку успадкувала дружина [PERSON], яка також померла 26.02.2015р. Він прийняв спадщину після смерті матері, але не може оформити право власності на спадкове нерухоме майно за законом через нотаріальну контору, оскільки у покійних спадкодавців відсутні правоустановлюючі документи на належне їм домоволодіння. Позивач, як і його представник, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі Відповідач [PERSON] сільська рада була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного поштового звязку, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, у встановлений судом строк відзиву на позов не подала, в раніше наданій заяві просить розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, вул. Широка, 77, та мало статус «колгоспного двору», проживали батьки позивача [PERSON] (голова двору) та [PERSON], яким згідно діючого на той час законодавства й належало право власності на зазначене домоволодіння (по 1/2 частині кожному). [PERSON] помер 05 червня 2012 року, не склавши при житті заповіту. Після його смерті спадщину прийняв шляхом подачі відповідно заяви до нотаріальної контори (ч.1 ст.1269 ЦК України) син [PERSON] (позивач по справі) як спадкоємець першої черги за законом (ст.1261 ЦК України), тоді як дружина спадкодавця [PERSON] спадкоємець такої ж черговості відмовилась від спадщини, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву (ч.1 ст.1273 ЦК України). Мати позивача [PERSON] також померла 26 лютого 2015 року, не склавши при житті заповіту. Позивач прийняв спадщину після смерті матері шляхом подачі відповідно заяви до нотаріальної контори (ч.1 ст.1269 ЦК України), інші спадкоємці на спадкове майно не претендують. Зазначені обставини підтверджується копіями паспорту, свідоцтв про народження, одруження, смерть, довідками Прохорівського старостинського округу [PERSON] сільської ради №3/222, 3/223 від 29.03.2018р., №3/254 від 03.05.2018р. та Борзнянської районної державної нотаріальної контори №817 від 04.06.2018р., копією свідоцтва про право на спадщину від 10.02.2014р. Згідно довідки КП «Ніжинське МБТІ» №79 від 23.04.2018р., інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, вул. Широка, 77, не зареєстроване. За змістом положень ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно до приписів ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] являється спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON], цивільна правоздатність якої припинилася, прийняв спадщину, інші спадкоємці на спадкове майно не претендують, в померлої спадкодавиці відсутні правоустановлюючі документи на належну їй 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані в с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, вул. Широка, 77, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе його позов в цій частині задовольнити. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, вул. Широка, 77, в порядку спадкування після померлої 26 лютого 2015 року матері [PERSON], яку вона успадкувала після свого чоловіка [PERSON]. Так, підставою зазначеної позовної вимоги [PERSON] наводить у своїй заяві, підтриманій його представником у підготовчому засіданні, прийняття та успадкування за законом його матірю [PERSON] належної батьку [PERSON] 1/2 частини домоволодіння. Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення; ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, які обєктивуються у поданих доказах. Як вбачається з довідки Борзнянської районної державної нотаріальної контори №817 від 04.06.2018р. та копії свідоцтва про право на спадщину від 10.02.2014р., після померлого [PERSON] спадщину за законом прийняв, оформивши частину спадкового майна, саме позивач, а не його мати [PERSON], яка у встановленому законом порядку відмовилась від спадщини. Наведена обставина свідчить про нетотожність підстав поданого [PERSON] позову. Водночас, позивач, як і його представник, своїм процесуальним правом на зміну підстав позову шляхом подання письмової заяви у відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України своєчасно не скористався. Визнання ж відповідачем позову в даному випадку суперечить закону, а тому згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України не може бути прийняте судом. Одночасно, суд розяснює позивачу, що дана обставина не перешкоджає йому на повторне звернення до суду з позовом, але з наведенням інших підстав. Таким чином, враховуючи викладені обставини позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial