Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинської міської ради в якому, посилаючись на вимоги статті 331, 376 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудований у 1992 році гараж, розташований по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що Дніпродзержинська міська рада не є тим органом, в компетенцію якого входять питання видачі дозволів, будування та реєстрації нерухомості. Позовна заява не містить посилань на те, які саме законні права та інтереси позивача були порушені відповідачем - Дніпродзержинською міською радою. Представник третьої особи: Управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради, проти задоволення позову заперечував, пояснив, що питання видачі дозволів, будування та реєстрації нерухомості не відносяться до компетенції управління. Позивач не надав суду доказів звернення до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області для вирішення питання про введення в експлуатацію його гаражу, у нього відсутні документи про виділення земельної ділянки. Технічний паспорт на гараж, який надав суду позивач, не містить відомостей про те, де саме знаходиться земельна ділянка, на якій розташований гараж, відсутня «умовна прив»язка ділянки», де знаходиться гараж, до кадастрового плану. Не надано суду доказів виділення позивачу земельної ділянки під будівництво гаражу, її розміру. Позивач у позовній заяві зазначає що будівництво гаражу є самочинним. Суд, вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, гаражі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації ? з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації ? з моменту такої реєстрації. Відповідно до положень ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. В судовому засіданні представник Дніпродзержинської міської ради пояснив, що позивач не звертався до органів місцевого самоврядування з питанням виділення йому земельної ділянки під гараж. При розгляді та вирішенні спорів про визнання права власності на самочинне будівництво суди повинні керуватися нормами ЦК, відповідним законодавством і враховувати роз'яснення, надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, гаражів, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Суд вважає, що наданий позивачем витяг з рішення №353 від 11 грудня 1992 р. виконавчого комітету Заводської районної ради міста Дніпродзержинська про дозвіл на подальшу експлуатацію гаражу, розташованого в комплексі існуючих, по [ADDRESS], [PERSON] не є доказом виділення [PERSON] земельної ділянки під будівництво гаражу, оскільки у цьому рішенні виконавчого комітету не зазначена адреса розташування гаражу, розмір земельної ділянки, на якій розташований гараж. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Дніпродзержинської міської ради про визнання права власності на новостворене майно, гараж, розташований по [ADDRESS] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed