Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що він на праві приватної власності володіє житловим будинком № 127 та земельною ділянкою площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: Запорізька область, Кам'янсько- Дніпровський район, с. Водяне, вул. Кузнєцова (раніше Кірова), на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.04.2008 року, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2008 року, державним актом на право власності на земельну ділянку, технічним паспортом на житловий будинок. Позивач вказує, що [PERSON], який проживає [INFO], що знаходяться за адресою: Запорізька область, Кам'янсько-Дніпровський район, с. Водяне, вул. Кузнєцова (раніше Кірова), облаштував у власному житловому будинку кімнату для утримання свійських тварин (свиней), що завдає господарю (позивачу) суміжної земельної ділянки незручності (неприємні запахи). На чисельні звернення до сусіда з приводу того, щоб він не порушував правил добросусідства відповідач не звертає уваги. Позивач зазначає, що він був вимушений неодноразово письмово звертатися до Благовіщенської сільської ради для врегулювання даного питання. Відповідно до відповіді Благовіщенської сільської ради від 14.08.2017 року, вона зобовязала відповідача перевести свиней у більш віддалене місце від житлового будинку позивача та прибрати сміття, що знаходиться на межі. Станом на день звернення до суду відповідач не виконав дане зобов'язання. Відповідно до акту Благовіщенської сільської ради від 11 жовтня 2017 року було встановлено, що земельні ділянки позивача - [PERSON] та відповідача - [PERSON] мають спільну межу. З'ясовано, що відповідач у власному житловому будинку облаштував кімнату для утримання свійської тварини (свині) у кількості 1 шт. та випасає її вдовж спільної межі. Відстань від житлового будинку відповідача до спільної межі дорівнює 3,5 м, а відстань від житлового будинку позивача до спільної межи 4 м. Позивач просив суд: зобов'язати відповідача ліквідувати порушення, а саме: 1) облаштувати навозну купу, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Кам'янсько-Дніпровський район, с. Благовіщенка, вул. Кузнєцова, буд. 125; 2) перевести вигул свійської тварини (свині), у більш віддалене місце; стягнути з відповідача на свою користь судові витрати та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 26 грудня 2017 року суддею було відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи було вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження. Копію вказаної ухвали направлено сторонам для ознайомлення та виконання процесуальних дій у строки, встановлені судом. Відповідачем [PERSON] 18 січня 2018 року подано відзив на позовну заяву із додаванням доказів направлення позивачу його копії з копіями додатків. Представником відповідача [PERSON] 22 січня 2018 року було подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 22 січня 2018 року судом було розглянуто це клопотання та відмовлено в його задоволенні. 16 лютого 2018 року представником відповідача було подано клопотання про долучення до матеріалів цієї цивільної справи пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які викладено у формі заяви свідків. У відзиві представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та пояснила наступне. Власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,24 га, розташованих за адресою: с. Благовіщенка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, вул. Кірова (нині Кузнєцова), 125, є не [PERSON], а його дружина [PERSON], яка пояснила, що її взагалі не запрошували до сільської ради для вирішення питань, вказаних в заяві [PERSON] В акті комісії від 11.10.2017 року було рекомендовано відповідачу в місячний термін (тобто до 11.11.2017 року) облаштувати навозну купу та перевести вигул свійської тварини (свині) у більш віддалене від спільної межі місце та рекомендовано дотримуватись правил добросусідства. У відзиві на позов пояснено, що [PERSON] ці правила неодноразово порушив: 26.10.2017 року він вчинив сварку, ображав [PERSON] нецензурною лайкою, погрожував, тому останній звернувся до правоохоронних органів. [PERSON] всі рекомендації комісії виконав: облаштував навозну купу (хоча насправді це не навозна купа, а компостна, в цій купі перетлівають залишки від рослин, які вирощуються на городі, потім, коли рослини перегниють, вони становляться добривом для землі). 11 листопада 2017 року він запросив свого сусіда, який здійснив на його прохання забій свині на мясо. Оскільки рекомендації комісії [PERSON] виконав, він вважав, що конфлікт вичерпано. Не бажаючи більше суперечок, він заявив до правоохоронних органів та зазначив, що конфлікт вичерпано та просив подальшу перевірку щодо [PERSON] припинити. Відповідач 05 січня 2018 року просив, щоб комісію сільради було направлено за адресою розташування будинку № 125 по вул. Кузнєцова (колишня назва - Кірова) в с. Благовіщенка для фіксації виконання ним рішення № 41 від 26.10.2017 року з використанням засобів фотофіксації. Всі обставини просив відобразити у акті та надати йому відповідь на його заяву та копію акту і фотознімків. Фотознімків комісія йому не надала, але вони у відповідь на його заяву надали акт від 05 січня 2018 року, де вказали, що всі рекомендації, зазначені в рішенні № 41 від 26.10.2017 року, [PERSON] виконано. В стягненні з нього моральної шкоди на користь позивача просив відмовити через недоведеність. Також представник відповідача зазначила, що [PERSON] належним чином взагалі не підтверджує, що було завдано шкоди навколишньому середовищу та було порушено санітарні норми. Висновку екологічної експертизи, яка б могла довести, що було порушено санітарно-епідеміологічні умови, до позову [PERSON] не подав. Висновку будівельної експертизи, яка б могла довести невідповідність обєктів нерухомого майна вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним тощо), він також не подав. Просила залишити позов [PERSON] без задоволення. Відповіді на відзив позивач не надав. Про строки надання відповіді на відзив був обізнаний при отриманні ухвали суду про відкриття провадження від 26 грудня 2017 року, якою було розяснено його процесуальні права та обовязки та наслідки їх невчинення. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України 2017 року учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. До судового засідання торони не викликались у звязку з тим, що судом вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про день і час розгляду справи було повідомлені вчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку № 127 по вул. Кузнєцова (колишні назва - Кірова) в с. Благовіщенка, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.04.2008 року за р. № 954 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.06.2008 року за № 19218048, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2008 року за р. № 955 та державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.10.2008 року, технічним паспортом від 21.03.2008 р. (а.с. 8-17). Договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] 31.08.2004 року за р. № 1871, підтверджується, що [PERSON] отримала в дар житловий будинок № 125 по вул. Кірова (нині - Кузнєцова) в с. Благовіщенка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (а.с. 50). 14 вересня 2004 року [PERSON] отримала витяг № 4724660 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 51). 31 серпня 2004 року [PERSON] отримала в дар земельну ділянку площею 0,24 га, яка розташована по вул. Кірова (нині - Кузнєцова), 125 в с. Благовіщенка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] 31.08.2004 року за р. № 1873 (а.с. 52). 17 грудня 2004 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2400 га, кадастровий номер: 232248050001:0050016, надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 53). Тому суд вважає, що [PERSON] невірно обрав [PERSON], зазначивши його по справі відповідачем. Клопотання від сторони позивача про залучення до участі в якості співвідповідача чи заміну неналежного відповідача не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 51 ЦПК України суд може у межах строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, залучити до участі у справі співвідповідача виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до поданні позову у справі підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Позивач та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі доручення, пояснень щодо своєї необізнаності щодо особи, яку належить залучити в якості відповідача, суду не надали. Судом встановлено, що 26 жовтня 2017 року Благовіщенською сільською радою було винесено рішення № 41, відповідно до якого було затверджено акт комісії виконкому Благовіщенської сільської ради у сфері регулювання земельних відносин та навколишнього середовища від 11.10.2017 року, було рекомендовано [PERSON] у місячний термін обладнати навозу купу та перевести вигул свині у більше віддалене від спільної межі з ділянкою [PERSON] місце, сторонам було рекомендовано не порушувати правила добросусідства (а.с. 19). В матеріалах справи знаходиться копія заяви [PERSON] від 05.01.2018 року до Благовіщенської сільської ради, в якій він просив здійснити контроль за виконанням рішення № 41 від 26.10.2017 року (а.с. 56). Розглянувши заяву [PERSON] від 05.01.2018 року за вх. № 02-01-26/01, працівники сільської ради здійснили виїзд на місце фактичного проживання [INFO], де було виявлено, що всі рекомендації сільської ради, визначені в рішенні від 26.10.2017 року за № 41, ним виконано, про що складено акт (а.с. 57). В заяві свідка [PERSON], наданій до суду, зазначено, що ним особисто за проханням [PERSON] 11 листопада 2017 року здійснено забій свині на мясо. В заяві свідка [PERSON], наданій до суду, зазначено, що власником будинку і ділянки, розташованих по вул. Кірова (нині Кузнєцова), 125 в с. Благовіщенка, є вона, а не її чоловік. Свідок пояснює, що до неї із заявами [PERSON] не звертався, на засідання комісії до сільської ради її не запрошували, документів про право власності на нерухоме майно у її чоловіка не запитували. Свідок пояснила, що 11 листопада 2017 року свиня була забита на мясо, компостна яма була облаштована, з боку [PERSON] неодноразово висловлювалися погрози в їх бік, тому її чоловік звертався до правоохоронних органів з цього приводу. Висновком про результати розгляду звернення громадян від 13.11.2017 року та листом Камянсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції ГУ Національної поліції в запорізькій області від 29.11.2017 року за № 9632/90/01-2017 підтверджується факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про протиправні дії [PERSON], яку він пізніше просив залишити без розгляду, так як вважав, що конфлікт вичерпано (а.с. 54). Щодо вимог про відшкодування [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню. [PERSON] не є належним відповідачем. Крім того, спірні питання, з приводу яких [PERSON] ініціював цивільну справу, вчасно вирішено. [PERSON] не зазначив, в чому полягає моральна шкода, отримана ним, як він розраховував суму, про яку заявляє, чим підтверджується причинний звязок між протиправними на його погляд діями відповідача та отриманою ним шкодою. Згідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідально до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування ( Стаття 77 ЦПК України). Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обовязок доказування і подання доказів ч. 1 ст. 81 ЦПК України покладено на кожну сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. ЦПК). Згідно до ст. 5 закону України «Про благоустрій населених пунктів» управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень. Частиною 1 ст. 10 цього закону передбачено повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів, до яких належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб). 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання обєктів благоустрою. Відповідно до ст. 5 закону України «Про тваринний світ» право власності на об'єкти тваринного світу набувається та реалізується відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Кожний громадянин має право користуватися об'єктами тваринного світу - об'єктами права власності Українського народу відповідно до цього Закону та інших законів України. Об'єкти тваринного світу в Україні можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Частина 1 ст. 7 цього закону встановлює, що об'єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб. Згідно до ч. 1 ст. 10 цього закону громадяни відповідно до закону мають право: на загальне і спеціальне використання об'єктів тваринного світу; мати у власності окремі об'єкти тваринного світу; Громадянам гарантується право безоплатного загального використання об'єктів тваринного світу для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних тощо) (частина 1 ст. 16 ЗУ «про тваринний світ») Стаття 20 ЗУ «Про тваринний світ» встановлює як вид використання об'єктів тваринного світу використання диких тварин з метою отримання продуктів їх життєдіяльності. Стаття 31 ЗУ «Про тваринний світ» регламентує, що підприємствам, установам, організаціям і громадянам дозволяється добування (придбання) диких тварин з метою утримання і розведення у напіввільних умовах чи в неволі для використання цих тварин та отриманих продуктів їх життєдіяльності. Тварини, вилучені з природного середовища за відповідним дозволом чи іншим документом та за визначену у встановленому законодавством порядку плату, є власністю підприємств, установ, організацій та громадян, яким цей дозвіл чи інший документ було видано. Правила добування диких тварин, а також їх утримання і розведення у напіввільних умовах чи в неволі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства. Використання диких тварин з метою отримання продуктів їх життєдіяльності здійснюється за правилами, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. При зверненні до суд з позовом [PERSON] сплати судовий збір в розмірі 640 грн. та 960 грн. Ним було заявлено дві вимоги, одна з яких немайнового характеру, а інша про стягнення моральної шкоди 10000 грн. носить майновий характер. Але судовий збір ним було не доплачено. Відповідно до закону України «Про судовий збір» ставка судового збору немайнового характеру не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить на момент звернення до суду 640 грн. Тому суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути недоплачений судовий збір в сумі 640 грн. на користь держави. Оскільки, позовні вимоги залишені без задоволення в повному обсязі, тому в силу п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved