Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить вселити його у квартиру № 60 у будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі; встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі, виділивши йому в користування житлову кімнату № 3 площею 21,6 кв.м, виділивши [PERSON] в користування інші дві житлові кімнати № 2 площею 16,2 кв.м та № 6 площею 12,6 кв.м, а підсобні приміщення залишивши у спільному користуванні; зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні кімнатою № 3 площею 21,6 кв.м та підсобними приміщеннями в квартирі № 60 у будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2013 року по справі № 1519/2-25/11, зміненого Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2013 року, він набув право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири № 60 у будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі. Відповідачка набула право приватної власності на іншу 1/2 частки зазначеної квартири, проживає в ній та відмовляється добровільно впустити позивача до спільної квартири, у звязку з чим він не має можливості користуватися своєю власністю. Вирішити вимоги щодо вселення, встановлення порядку користування та усунення перешкод у користуванні спірною квартирою в добровільному порядку відповідачка відмовляється. Далі позивач вказує, що спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 89,7 кв.м, у тому числі житловою 50,4 кв.м: 1-а площею 16,2 кв.м, 2-а 21,6 кв.м, 3-я 12,6 кв.м. Крім того, у вказаній квартирі є підсобні приміщення загальною площею 39,3 кв.м: кухня площею 16,7 кв.м, санвузол 6,7 кв.м, коридор 11,4 кв.м, вбудована шафа 2,2 кв.м, балкон 2,3 кв.м. Оскільки йому належить 1/2 частка квартири № 60, він вважає, що йому може бути виділено у користування житлові приміщення площею 25,2 кв.м (відповідачці 25,2 кв.м відповідно). У звязку з вищевикладеним просить суд постановити рішення яким вселити його у вказану квартиру, зобовязати відповідачку не чинити перешкод у користуванні власністю, визначити порядок користування квартирою, виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату площею 21,6 кв.м, [PERSON] виділити інші дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м та 12,6 кв.м, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача за довіреністю [PERSON], у судових засіданнях позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях. В судове засідання 25 лютого 2016 року позивач та його представник не зявилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідачка та її представник приймаючи участь у судових засіданнях, заперечуючи проти задоволення позову, просили у позовних вимогах відмовити, у звязку з тим, що позивач тривалий час не мешкає у квартирі, комунальні послуги не сплачує, всі витрати за утримання нерухомого майна сплачує вона самостійно. В своїх запереченнях [PERSON] звертала увагу суду, що ніхто не заважає позивачу жити у квартирі, а він сам не хоче приходити до житла де мешкають його діти, з цих підстав вважає позов про вселення необґрунтованим. Стосовно позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, вважає їх недоведеними, тому що позивач не пояснює чому саме кімнату площею 21,6 кв.м необхідно виділити йому. Відповідачка та її представник в судове засідання 25 лютого 2016 року не зявилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2013 року по справі № 1519/2-25/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору СТ «Ранні Зорі», зміненого Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2013 року, визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири № 60 в будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі, загальною площею 89,7 кв.м, та визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку цієї ж квартири. Рішення набрало законної сили. Право власності позивача на 1/2 частку квартири підтверджується Витягом № \~25487110 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження чого надається від 12 серпня 2014 року. Крім того, судом встановлено, а сторонами не заперечується, що в квартирі № 60 в будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі проживає відповідачка з неповнолітніми дітьми сторін: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № \~3 виданої на імя [PERSON] керівником житлово-експлуатаційної організації Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркова», особовий рахунок для сплати комунальних послуг, спожитих в квартирі № 60 в будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі, відкрито на імя [PERSON] За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], з 12 липня 2004 року; [PERSON], з 20 квітня 2007 року; [PERSON], з 20 квітня 2007 року; [PERSON], з 01 лютого 2008 року. З технічної документації квартири № 60 в будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі вбачається, що вказана квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 89,7 кв.м, у тому числі житловою 50,4 кв.м: 1-а площею 16,2 кв.м, 2-а 21,6 кв.м, 3-я 12,6 кв.м. Крім того, у вказаній квартирі є підсобні приміщення загальною площею 39,3 кв.м: кухня площею 16,7 кв.м, санвузол 6,7 кв.м, коридор 11,4 кв.м, вбудована шафа 2,2 кв.м, балкон 2,3 кв.м. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, шлюб між сторонами розірвано, суд вважає за необхідне визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши [PERSON] у користування житлову кімнату № 3 площею 21,6 кв.м, в користування [PERSON] виділити житлові кімнати № 2 площею 16,2 кв.м та № 6 площею 12,6 кв.м, нежитлові приміщення квартири залишити у загальному користуванні сторін. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує інтереси сторін. Тому суд вважає, що такий порядок користування житловими кімнатами, кухнею та іншими приміщеннями квартири може бути закріплений судовим рішенням. Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідачка проживає у вищевказаній квартирі та користуються всіма її приміщеннями. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову. У своїх письмових запереченнях на позов відповідачкою не оспорюється, що позивач не проживає у спірній квартирі і вона не хоче щоб він вселявся до квартири. Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, а саме 1/2 частини квартири № 60 в будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі, має право на вселення до цієї квартири. З цих підстав, суд вважає доведеною і підтвердженою відповідними документами, правову позицію сторони позивача про зайняття відповідачкою усіх приміщень у квартирі № 60 в будинку № 75 «в» по вулиці Парковій у місті Одесі, у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити позов в частині вимог про вселення та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловою кімнатою № 3 площею 21,6 кв.м, та нежитловими приміщеннями, які підлягають залишенню у загальному користуванні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 361, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved