Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що в лютому 2019 йому стало відомо, між ним та АТ КБ «Приват Банк» був укладений кредитний договір № б/н від 12.07.2010 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 12.07.2010 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват банку, відповідно до якої позивач отримав кредит. При цьому сума кредитного ліміту у вказаній заяві не зазначена взагалі, відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт і чи встановлений взагалі. Крім того, умови та правила не підписані [PERSON] , відсутнє підтвердження, що позивач був ознайомлений з ними. 04.02.2019 позивач звертався до відповідача для отримання заяви від 12.07.2010, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, що в сукупності свідчило про наявність між сторонами договірних відносин, однак банком було відмовлено у наданні вищезазначених документів, а також відмовлено в наданні інформації про відкриття рахунку на ім`я позивача, виписки по даному рахунку, які мали підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не вдалось тому позивач просить визнати недійсним кредитний договір № б/н від 12.07.2010 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснив, що підписи на анкеті-заяві не його, інші документи він не підписував. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 02.07.2019 подав клопотання застосування строку позовної давності. Також подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 12.07.2010 [PERSON] пройшов ідентифікацію в Приватбанку та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Позичальнику було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Згідно п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. 13.07.2012, [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням позивачем зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість. Факт користування кредитним коштами підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку з чим, вважає доводи позивача безпідставними та необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 13.07.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають разом вказаний договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом відповідача у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Умови договору були виконані сторонами в повному обсязі, тобто відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу кошти в сумі 800 грн. у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а позивач користувався кредитними коштами, що визнається сторонами та підтверджується випискою по рахунку. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Врахувавши зазначені вимоги закону та умови кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням кредитного договору позичальника було повідомлено та ознайомлено з усіма умовами договору. Текст підписана сторонами анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк, свідчить про досягнення сторонами згоди відносно умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів. Користування позивачем кредитними коштами свідчить про те, що ним визнано умови кредитного договору та правовідносини, які виникли з банком на підставі оспорюваного кредитного договору. Інших доказів на підтвердження того, що непідписання умов та правил надання банківських послуг, вплинуло на неправильне сприйняття позичальником умов кредитного договору та порушило його права матеріали справи не містять. Також, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що в анкеті-заяві від 12.07.2010 стоїть не його підпис. Суду було роз`яснено право на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проте таке клопотання позивачем не було заявлено. Інших доказів що позивач не підписував заяву суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Підстав для застосування строку позовної давності за заявою представника відповідача суд не вбачає у зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті пред`явлених вимог, адже як визначено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, положення ЦК України про позовну давність застосовується у випадку обґрунтованості позовних вимог (ст.267 ЦК України) та може бути підставою для відмови в задоволенні позову лише в разі його доведеності, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, що зроблено до ухвалення ним рішення; недоведеність вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ухвалення рішення на користь відповідача, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed