Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, третя особа: Житлова комісія гарнізону м. Києва про поновлення загальної черги в квартирному обліку для отримання житла. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що він, військовий пенсіонер, капітан 1-го рангу у відставці, ветеран військової служби, був звільнений з лав Збройних Сил України у 2002 р., маючи 35 років календарної вислуги. Позивач вказує, що перебуваючи на службі в Збройних Силах України, був зарахований на квартирний облік в загальну чергу рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] Військово-Морських Сил України в м. Севастополі 27 липня 1992 року. Після переведення його для подальшої служби в м Київ (в/ч [NUMBER] ), позивач був зарахований на квартирний облік в загальну чергу в житловій комісії Київського гарнізону та в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні лише з 01 липня 1993 року, тобто не було враховано попереднього часу перебування його на квартирному обліку - з 27 липня 1992 року. Позивач зазначає, що у\~ відповідності з наказом Міністра оборони України від 03.07.2002 № 336 його було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок фондів МО України. На 04.03.2016 позивач перебуває на квартирному обліку в гарнізоні м. Києва (складом сім`ї 2-і особи) в загальній черзі з 01.07.1993 за № 1082, а в категорії черги позачерговий з 03.07.2002. Позивач також вказує, що він згоден із його зарахуванням, в чергу позачергових з 03.07.2002 за відповідним номером як звільненого ветерана ЗС України, а з датою і номером зарахування в загальну чергу не згоден. Позивач також зазначає, що він звертався до Київського КЕУ та до ЖК Генерального штабу ЗС України, де знаходився на квартирному обліку до звільнення зі служби, з проханням врахувати дату первинної постанови позивача у загальну чергу на отримання житла з 27.07.1992, проте отримав негативні відповіді. Окрім того, позивач вказує, що був знятий з офіційної черги на отримання житла від Міністерства оборони України з 27.07.1992 і знову поставлений в чергу з 01.07. 1993. Позивач зазначає, що вказані відмови житлових органів порушують норми чинного законодавства України на час зарахування його на квартирний облік та його права щодо правильного обліку перебування в черзі на отримання житла. Позивач вказує, що відповідно до листа-відповіді Київського КЕУ від 01.02.2016, та рішення житлової комісії у витягах з протоколів ЖК ГШ ЗС України від 11.04.2012 № 21 та від 09.12.2015 № 5, що у чинних в 1992-1993рр. законодавчих актах відсутні правові норми щодо збереження попереднього часу зарахування на квартирний облік, не відповідають дійсності. Позивач посилається на те, що його право на поновлення у загальній черзі на отримання житла з 27.07.1992 підтверджується вимогами Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській PCP , затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470. Так, у відповідності з вимогами ст.22 Правил громадяни вважаються взятими на квартирний облік у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації (у Збройних Силах житловою комісією військової частини, установи, організації) і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої ради. Пункт 26 Правил, який визначає, що громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків, передбачених у цьому пункті, також підтверджує право позивача на поновлення його в загальній черзі на отримання житла з 27.07.1997, адже ці випадки його не стосуються. Функціювання і чинність вказаних Правил закріплено на законодавчому рівні - статтею 60 Житлового кодексу України; тому норми цих Правил можуть змінюватися чи скасовуватися лише вищим законодавчим органом державної влади. Таким чином, оскільки в цих правилах, чинність яких поширюється безпосередньо і на військовослужбовців, зазначено, що громадяни вважаються взятими на квартирний облік з дня винесення рішення, зокрема, у Збройних Силах України - житловою комісією військової частини, установи, організації, - тому дата винесення рішення взяття військовослужбовця на квартирний облік не може бути змінена на підставі наказу Міністра оборони, нормативно-правові документи якого (наприклад, накази) за правовою силою уступають постанові Уряду. З урахуванням вищевикладеного, позивач вказує, що посилання відповідача на наказ Міністра оборони України № 220 від 23.12.1992, у якому відсутня норма щодо збережения попереднього часу зарахування на квартирний облік при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону, є звуженні обсягу його прав у сфері проходження військової служби, наданих законодавством України військовослужбовцям та їх сім`ям. У зв`язку із зазначеним позивач, вважаючи свої права порушеними, просив суд зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Житлову комісію гарнізону м. Києва поновити [PERSON] , в загальній черзі на отримання житла в Київському гарнізоні з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 27 липня 1992 року. Від представника відповідача\~ до суду надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечував проти вимог позивача посилаючись на те, що зміна дати квартирного обліку [PERSON] \~ з 01.07.1993 на 27.07.1992 буде порушувати Конституційні права військовослужбовців та членів їх сімей, які зараховувались на квартирний облік з 1990 року по даний час, на отримання постійного житла. В зв`язку із зазначеним представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. В судовому засіданні 03.06.2016 позивач позов підтримав у повному обсязі та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні 03.06.2016 представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив суд про задоволення позову. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутності до суду не надходила, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] військовий пенсіонер, капітан 1-го рангу у відставці, ветеран військової служби, був звільнений з лав Збройних Сил України у 2002 р., маючи 35 років календарної вислуги. Перебуваючи на службі в Збройних Силах України, позивач був зарахований на квартирний облік в загальну чергу рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] Військово-Морських Сил України в м. Севастополі 27 липня 1992 року. Після переведення його для подальшої служби в м Київ (в/ч [NUMBER] ), позивач був зарахований на квартирний облік в загальну чергу в житловій комісії Київського гарнізону та в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні лише з 01 липня 1993 року, тобто не було враховано попереднього часу перебування його на квартирному обліку - з 27 липня 1992 року. У відповідності з наказом Міністра оборони України від 03.07.2002 № 336 позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок фондів МО України. Встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку в гарнізоні м. Києва (складом сім`ї 2-і особи) в загальній черзі з 01.07.1993 за № 1082, а в категорії черги позачерговий з 03.07.2002. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що із зарахуванням його на квартирний облік, як звільненого ветерана Збройних Сил України, в чергу «позачергових» з 03.07.2002 за відповідним номером погоджується, проте, з датою та номером зарахування в загальну чергу не згодний. Встановлено, що позивач звертався до Київського КЕУ та до ЖК Генерального штабу ЗС України, де знаходився на квартирному обліку до звільнення зі служби, з проханням врахувати дату первинної постанови позивача у загальну чергу на отримання житла з 27.07.1992, а не з 01.07.1993, у чому йому було відмовлено. ЖК Київського гарнізону та Київське КЕУ не визнає права позивача на поновлення його в загальній черзі з 27.07.1992. Вбачається, що [PERSON] перебуваючи на службі в Збройних Силах України, вперше був зарахований на квартирний облік в загальну чергу рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] Військово-Морських Сил України в м. Севастополі 27 липня 1992 року, що підтверджується довідкою Морської інженерної служби ВМС України від 10.07.1993 № 174 (а.с. 10). Згодом для подальшої служби в м. Києві був зарахований на квартирний облік в загальну чергу в житловій комісії Київського гарнізону та в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні лише з 01 липня 1993 року, тобто не було враховано попереднього часу перебування позивача на квартирному обліку - з 27 липня 1992 року. Своє право на поновлення у загальній черзі на отримання житла з 27.07.1992 позивач обрунтовує вимогами Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській PCP , затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року від 11.12.1984 № 470., згідно яких громадяни вважаються взятими на квартирний облік у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації (у Збройних Силах житловою комісією військової частини, установи, організації) і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої ради. Таким чином, посилання відповідача на наказ Міністра оборони України № 220 від 23.12.1992 у якому відсутня норма щодо збереження попереднього часу зарахування на квартирний облік при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону, є звуженні обсягу прав позивача у сфері проходження військової служби, наданих законодавством України військовослужбовцям та їх сім`ям. Позивач вважає, що він має право на поновлення його в загальній черзі на отримання житла з 27 липня 1992 року, у зв`язку з чим просив суд про задоволення позову. Представник відповідача заперечував проти вимог позивача посилаючись на те, що зміна дати квартирного обліку [PERSON] \~ з 01.07.1993 на 27.07.1992 буде порушувати Конституційні права військовослужбовців та членів їх сімей, які зараховувались на квартирний облік з 1990 року по даний час, на отримання постійного житла. В зв`язку із зазначеним представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до Положення про житлові комісії в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11.09.2007 № 517 рішення щодо постановки військовослужбовців на облік громадян здійснюється житловими комісіями за місцем проходження служби, або житловими комісіями гарнізону. Відповідно до положень ст. ст. 9, 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР та іншими нормативно-правовими актами. На виконання ст. 12 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від 03.08.2006 № 1081. Відповідно до вимог п. 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку. Наказом Міністра оборони України №20 від 3.02.1995 року, згідно п.2 якого\~\~передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом, тобто, з 3.03.1995. Із аналізу указаної норми слідує, що Наказ №20 Міністра оборони України, який діяв з 3.03.1995 по 10.11.2006, не обмежує термін зарахування позивача у загальну чергу, а лише встановлює дату його зарахування в чергу «першочергових» з 3.03.1995. Так, після зміни місця служби позивача з Військово-морських України в м. Севастополі\~ на в/ч [NUMBER] у м. києві в 1993 році, незважаючи на те, що за попереднім місцем служби позивач перебував на загальній\~\~черзі з 27.07.1992, однак на новому місці служби\~\~позивач був поставлений на квартирний облік лише з 01.07.1993 на загальну чергу. Статтею 44 ЖК УРСР визначено випадки можливого перенесення черговості на отримання житла, застосування якої можливе лише до громадян, які вчинили певне правопорушення, що не стосується позивача, оскільки до відповідальності його притягнуто не було. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Аналогічне право на житло передбачене також, ст. 16 Закону України «Про Збройні сили» та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до ч.10.\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії, компенсації відповідно до цього\~Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями встановленими для громадян України законами, та іншими нормативно-правовими актами. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи\~\~компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків передбачених чинним законодавством. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~ як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для\~ вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті\~ обставини, на які вона посилається\~ як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved