Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та двох земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання за позивачем та за відповідачем право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна. В якості обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторонами під час перебування у шлюбі набуто право власності на вказане нерухоме майно, на даний час взаємної згоди щодо поділу спільного сумісного майна сторони дійти не можуть, а тому позивач звернувся до суду. Відповідач подала до суду зустрічний позов, в якому зазначає, що придбання спірного будинку та земельних ділянок здійснено за рахунок коштів, які позичені її матір`ю. Позивач, який працював, участі у придбанні спірного майна не брав та не повертав позичених коштів, зобов`язання по поверненню коштів виконувала вона, що вказує на придбання спільного майна за рахунок її особистих коштів. Крім того, [PERSON] зазначає, що на її вихованні перебуває двоє неповнолітніх дітей, відносно яких вона виконує основні функції по їх вихованню та майновому забезпеченню. Зазначене вона вважає має суттєве значення для можливості відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні в бік збільшення присудження їй, тому вона просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею право власності на 3/5 частин будинку та кожної із земельних ділянок та присудження 2/5 частини спірного майна [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, від її представника адвоката Бойко З.С. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вона зазначила, що у договорах купівлі-продажу, за якими придбано спірне майна зазначено, що таке майно набувається у спільну сумісну власність, а також звернула увагу, що позивач так само, як і відповідач проживає разом з дітьми та займається їх вихованням та матеріальним забезпеченням. В окремій заяві представник позивача зазначила, що первісний позов підтримує в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні зустрічного позову та розглядати справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, її представником до суду подано відзив на первісний позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та наведені мотиві такої відмови, які є аналогічними тим, що зазначені в зустрічній позовній заяві. В окремій заяві представник відповідача первісний позов заперечив, підтримав зустрічній позов, просив його задовольнити та розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, надавши їм правову оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.04.2008 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 19.04.2008 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції (а.с.6, 81). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.52, 53, 82, 83). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання Соколівської сільської ради Кіровоградського району діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-55, 84-85). З договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору одночасно сторонами укладається договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок та якій присвоєно кадастровий номер 3522587200:53:000:0082. Сторонами домовлено, що продаж житлового будинку вчинено за 100000 грн. без його експертної оцінки. Згідно п.10 договору покупець [PERSON] зазначила, що купує (набуває право власності) житловий будинок на праві спільної сумісної власності подружжя, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі за згодою чоловіка [PERSON] відповідно до його заяви, засвідченої нотаріусом (а.с.7-8, 87-88). З договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку під номером [ADDRESS] , кадастровий номер 3522587200:53:000:0082, площею 0,2500 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Сторонами домовлено, що продаж зазначеної земельної ділянки вчинено за 231705,00 грн. без експертної оцінки Згідно умов договору покупець [PERSON] зазначила, що купує (набуває право власності) земельну ділянку на праві спільної сумісної власності подружжя, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі за згодою чоловіка [PERSON] відповідно до його заяви, засвідченої нотаріусом (а.с.11-12, 87-88). З договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку під номером [ADDRESS] , кадастровий номер 3522587200:53:000:0083, площею 0,0382 га, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Сторонами домовлено, що продаж зазначеної земельної ділянки вчинено за 6295,00 грн. відповідно до відповідно до грошової експертної оцінки Згідно умов договору покупець [PERSON] зазначила, що купує (набуває право власності) земельну ділянку на праві спільної сумісної власності подружжя, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі за згодою чоловіка [PERSON] відповідно до його заяви, засвідченої нотаріусом (а.с.9-10, 89-90). З розписки від 15.04.2016 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в розмірі 338000 грн. за проданий їй будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.86). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна ринкова вартість нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.01.2019 року, становить: будинку з надвірними будівлями - 127000 грн., земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:53:000:0083 6100 грн., земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:53:000:0082 15800 грн. (а.с.13-15, 93-95). Відповідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та дві земельні ділянки: кадастровий номер 3522587200:53:000:0082, 3522587200:53:000:0083, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , набуті сторонами у період зареєстрованого шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначений факт визнається обома сторонами. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права\~спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений\~судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України, а вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, чинним законодавством встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу та рівності їх часток у спільному майні. Разом з тим, ст.57 СК України містить винятки із загального правила. Так, згідно частиною першою цієї статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.ч.2-5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Суд\~може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому\~моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є\~страхові суми, одержані нею, ним за\~обов`язковим\~особистим страхуванням, а також за\~добровільним\~особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Приписами ч.6, ч.7 ст.57 СК України передбачено, що суд\~може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка\~майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна подружжя позивач [PERSON] просить здійснити його поділ порівну, а саме шляхом визнання права власності по 1/2 на спірне майно за ним та за дружиною. Відповідач [PERSON] заперечує проти такого варіанту поділу та в зустрічному позові просить суд відступити від засади рівності часток подружжя в бік збільшення майна на її користь та визнання за нею права власності в частині 3/5 на спірне майно, оскільки придбання цього майна здійснено нею, як дружиною, за рахунок її особистих коштів, а саме отриманих від позики. Крім того, другою підставою для відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні, вона вважає наявність на її утриманні двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею. Разом з тим, ч. 2\~ст.61 СК України\~унормовано, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Тягар доказування, що спірне майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто таку презумпцію спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц. В постанові від 06.02.2018 року Верховним Судом зазначено, що спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті\~58,\~59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті\~10,\~60 ЦПК України). Відповідачем [PERSON] належних та допустимих доказів на спростування презумпції рівності часток у спільному майна подружжя не надано. Так, відповідачем суду не надано жодних доказів на обґрунтування того, що придбання спірного майна здійснено нею за рахунок позичених коштів і такі кошти належали їй на праві особистої власності, згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України. Крім того, відповідачем не доведено, що неповнолітні діти, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , перебувають на її утриманні. Крім того, позивач [PERSON] також проживає за вищевказаною адресою, що вбачається з первісного позову, та підтверджується зустрічним позовом, де адреса проживання [PERSON] співпадає з адресою проживання [PERSON] . Відповідачем на підтвердження своїх вимог не надано доказів щодо окремого проживання позивача, так само нею не доведено, що [PERSON] , як її чоловік, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, досліджені судом докази в сукупності дають підстави дійти висновку про відсутність встановлення обставин для відступу від засади рівності часток подружжя під час поділу майна подружжя, отже первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов слід задовольнити частково. Згідно зі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума судових витрат, у зв`язку із задоволенням первісного позову. На підставі\~ст.ст.57,\~60,\~61,\~70,\~71\~СК України,\~ст.372\~ЦК України,\~

Outcome: partial