Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Григор*єва К.В. та з врахуванням уточнених позовних вимог просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю - 13/100 частинами квартири [ADDRESS], що складається із ізольованої кімнати житлоплощею 9,5 кв.м., визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в даній квартирі та зняття його з реєстраційного обліку за спірною адресою, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.1996р. він є власником 13/100 частинами квартири [ADDRESS], що складається із ізольованої кімнати житлоплощею 9,5 кв.м., відповідач є його сином і 01.11.2001р. на прохання його матері був зареєстрований та вселився до нього в кімнату. З 2004р. між ним і сином склалися неприязні відносини, між ними виникали непорозуміння і сварки з різних питань, у зв*язку із чим відповідач забрав усі свої речі і переїхав на проживання на Борщагівку до своєї дружини, адресу якої від нього приховує, хоча залишився зареєстрованим в його, позивача, квартирі. З 2007р. [PERSON] в спірній квартирі не проживає постійно, до нього, позивача, в гості не приходить, житлом не користується і не цікавиться, комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території не сплачує. Він, позивач, є пенсіонером і не має коштів нести комунальні витрати за відповідача, який фактично не мешкає в його кімнаті. Крім цього, останнім часом на його адресу почали приходити листи про боргові зобов*язання відповідача з погрозами відібрати його власність. Вважає, що відповідач добровільно і протягом тривалого часу не проживає в спірній квартирі, чим втратив право користування нею, але залишається зареєстрованим, у зв*язку із чим чинить йому перешкоди як власнику та підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 382, 383, 386 ЦК України, ст.150 ЖК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем права власності позивача на спірну квартиру і втрату відповідачем права користування цієї квартирою. Відділ Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУДМС України в м.Києві просить розглядати справу без представника (а.с. 11 - лист). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.1996р. є власником 13/100 частинами квартири [ADDRESS], що складається з ізольованої кімнати житлоплощею 9,5 кв.м. (а.с. 4 - копія договору), що зареєстрований в БТІ. Позивач є зареєстрованим в спірній квартирі з 23.05.1996р., а відповідач є зареєстрованим в ній з 01.11.2001р. (а.с. 5 - довідка по формі №3 від 18.10.2013р.) В акті філії №810/812 ЄРРЦ від 23.10.2013р. вказано про те, що [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] не проживає з 2007р. і його речі в квартирі відсутні (а.с. 7 - акт). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача і мешкають в квартирах [NUMBER] і [ADDRESS] з 1994р. і 1989р. відповідно та показали суду про те, що їх квартира є комунальною і всі знають сусідів, [PERSON] знають, це син [PERSON], з 2007р. [PERSON] з батьком не проживає, квартиру [NUMBER] не відвідує, комунальні послуги і витрати на утримання будинку не сплачує, його речі в спірній квартирі відсутні, [PERSON] мешкає сам. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що складається із ізольованої кімнати житлоплощею 9,5 кв.м., виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідач є сином позивача і як член його сім*ї як власника житла був зареєстрований в спірну квартиру 01.11.2001р. Згідно частини 2 ст.405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вказував позивач, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки та стверджується письмовими доказами, які є в справі, [PERSON] з 2007р. в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги, витрати на утримання будинку і прибудинкової території не сплачує, доказів поважності причин його не проживання за місцем державної реєстрації понад строки, визначені в частиною 2 ст.405 ЦК України, суду не надано. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач втратив право користування житлом в спірній квартирі. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред*явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оскільки в даному випадку відповідач в порядку частини 2 ст.405 ЦК України втратив право користування житлом в спірній квартирі, а тому останній на підставі ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягає зняттю з реєстраційного обліку за спірною адресою, чим усунуті порушення і відновлено порушене право позивача як власника спірного житла. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.

Outcome: approved