Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, визнання інформації недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача та порушує права на торгівельні марки. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що в мережі Інтернет на сторінках веб-сайту http://www.youtube.com були розміщенні наступні відео під заголовком «[PERSON] [PERSON] пытается уйти от уголовной ответственности, баллотируясь в депутаты ВР», за адресою: https:www.youtube.com/watch?v=Px3pVInNSxI. Відповідно до тексту розміщеного відео, поширено агресивну, образливу та оманливу інформацію про громадянина України [PERSON], зокрема: «Вот этот вот товарищ, посмотрите внимателно на это лицо этого бородача с фальшивой улыбкой. Этот товарищ пытается уйти от уголовной ответственности, тем способом, что пытается пролезть в [PERSON] в списках [PERSON], судимого также за мошенничество, педофила и гомосексуалиста, о чем есть множество доказательств в Интеренете. Все сторонники ММСИС, которые пищали от него… Пожалуйста, руководитель и главный мошенник пытается уйти от уголовной ответственности вот таким вот образом и скорей всего, скорей всего, это ему удастся.» Позивач зазначає, що у відео використовуються його фото, з яких його можливо чітко ідентифікувати. Позивач вважає, що інформація, яка оприлюднюється у вищевказаному відео є у необмеженому доступі, недостовірною, агресивною та такою, що вводить користувачів веб-сайту в оману та завдає шкоди честі, гідності та ділової репутації [PERSON], порушує його авторські права на торгові марки, а тому розповсюдження таких відео має бути припинено шляхом їх вилучення. Просить визнати інформацію такою що не відповідає дійсності, видалити оскаржувані публікації та зобовязати відповідача спростувати інформацію. Позивач в судове засідання не зявився, заявою просить провести судовий розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області на адресу Мелітопольського міськрайонного суду було направлено документи, складені у Белгородському міському суді Амурської області у звязку з виконанням доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій відносно [PERSON] [PERSON] документі містяться заперечення відповідача, в яких він посилається на те, що інформація, яку було озвучено у спірному відеозаписі та видалено з сайту 22.12.2015, взята з офіційних джерел засобів масової інформації (ЗМІ) України в мережі Інтеренет. В Інтернет ЗМІ України «України Кримінальна» у статті «MMCIS Group Лохотрон! Компания ОАО «[PERSON] Текноолоджи» уличена в масштабных махинациях» от 28.11.2012, Українськом інформаціно аналітичному ресурсі «Вся власть», стаття «Под вывеской брокера международного уровня» FOREX MMCIS group скрываются мошенники из Мелитополя?» від 14.05.2012, стаття Інтернет портал «Список Преступлений» стаття «[PERSON], Волков, IGT, «[PERSON] Консалтинг», «MMCIS» или аферисты всея Мелитополь», стаття «[PERSON] и [PERSON] компромат на аферистов» які видалено з основного сайту і вони присутні лише у веб-архіві та на Інтернет порталі «Seven News Семь новостей дня» стаття «[PERSON], Волков и лидеры ІТ из мелитопольськой Internet Global Technology», які видалено з основного сайту і вони присутні лише у веб-архіві. У цих статтях наведені факти, які дозволяють робити висновки, що [PERSON] є головним організатором фінансової компанії MMCIS та брал безпосередню участь в її створенні. Відповідач вважає, що знявши спірне відео він лише озвучив інформацію з багаточисленних Інтернет видань України. Стосовно незаконного використання торгівельної марки, то відповідач зазначає, що у відео прізвище «Кондаков» використовується, як прізвище конкретної фізичної особи, а не як торгівельна марка. Вказане відео не має ніяких ознак комерційного використання з метою отримання вигоди. Також, вважає, що позовну заяву складено відповідно до законодавства України і воно розповсюджується виключно на громадян України, і не розповсюджується на нього. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні 06.07.2016 в Белгородському міському суді Амурської області [PERSON] показав, що заперечує проти розгляду справи за його відсутності в українському суді, оскільки з його точки зору суд буде упереджено відноситись до справи, у той же час, враховуючи його фінансову неспроможність, він не зможе взяти участь у судовому засіданні і вважає, що справа буде розглянута без нього. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В мережі Інтернет на сторінках веб-сайту https:www.youtube.com/watch?v=Px3pVInNSxI було розміщено відео, яке на час розгляду справи недоступно у звязку з заявою про порушення авторських прав, отриманої від Konstanyin Kondakov/ [PERSON]./а.с.161/ Відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України. Згідно з частиною 6 статті 8 Цивільного процесуального кодексу України норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною [PERSON] України.\~ При вирішенні питання, законодавство якої держави підлягає застосуванню до спірних правовідносин, учасником яких є громадянин [PERSON] Федерації, суд виходить з відповідних положень Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знаки для товарів та послуг підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, якщо спір пов'язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні. Таким чином, відповідно до наведених положень Закону України «Про міжнародне приватне право», при встановленні порушення права на торгівельні марки суд застосовує відповідні чинні на момент виникнення спірних правовідносин положення законодавства України, якими регламентовано підстави порушення права на торгівельну марку. Згідно Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 8 декабря 1991, яку із застереженнями ратифіковано Постановою Верховної [PERSON] України N 1958-XII від 10.12.91 договірні сторони (у тому числі [PERSON] Федерація утворюють Співдружність Незалежних Держав. Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, яка ратифікована із застереженням ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року визначає свою дію серед Держав - членів Співдружності Незалежних Держав, учасників цієї Конвенції, іменованих далі Договірними Сторонами. Згідно п. в ч. 2 ст. 20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах суди Договірної Сторони компетентні також у випадках, коли на її території має постійне місце проживання або місцезнаходження позивач за позовом про захист честі, достоїнства і ділової репутації З огляду на викладене, суд вважає безпідставним посилання відповідача на неправомірність застосування законодавства України до даного спору. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу, ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі ст. 299 ЦК України кожен має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до Конституції України та ч.1 ст.270 ЦК України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладені неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або як існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно зі ст.1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є - документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Пунктом 6 ч.2 ст.47 вищевказаного закону передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширювала таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність. При цьому, п.2 ч.2 ст.47 ЗУ «Про інформацію» визначено, що до відповідальності також притягається особа, яка надала інформацію, що не відповідає дійсності (недостовірну інформацію). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Частиною третьою статті 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Цивільний кодекс України, зокрема, ст.275 передбачають способи захисту особистих немайнових прав. Так, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч.2 ст.275 ЦК України). Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, позивач зазначив, що відомості, які він просить визнати такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію, були поширені на сайті https:www.youtube.com. Відповідач визнав, що викладене ним відео на сайті https:www.youtube.com стосувалось [PERSON] та його діяльності в компанії MMCIS. Разом з тим, ніяких доказів того, яку саме інформацію дійсно було поширено на сайті позивачем не надано. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК (\~435-15\~) і статті 10 ЦПК (\~1618-15\~) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Закріплені положення не звільняють позивача від вимог ст. 60 ЦПК України, а саме необхідності довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У даній справі суд позбавлений можливості оцінити відомості, які містило спірне відео для того щоб встановити чи дійсно інформація у ньому порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача та порушує його права на торгівельні марки. Крім того, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з викладеного слідує, що видаливши відео з сайту адміністрація сайту вже захистила права позивача, які він намагається захистити у суді, а позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається, тому суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає тим правам та інтересам, які він намагається захистити.

Outcome: dismissed