Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві та просив стягнути з відповідача - Державної казначейської служби України у м.Києві 37 862 грн. 88 коп. за рахунок коштів державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди, обгрунтовуючи позов наступним. 15.10.2014р. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за його заявою було внесено відомості за №12014100080009046 з приводу шахрайських дій особи та не повернення позивачу суми позики в розмірі 14 000 грн. 12.03.2015р. у зв*язку зі зволіканням досудового розслідування кримінального провадження та за для отримання інформації щодо ходу досудового розслідування, ним була направлена заява до Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві. На дану заяву він отримав відповідь з порушенням місячного строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян». Така бездіяльність Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві постановою Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2015р. визнана протиправною. В подальшому було з*ясовано, що кримінальне провадження за №12014100080009046 від 15.10.2014р. було закрито і даний факт слідчий Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві він нього, позивача, приховав. Позивач вважає, що порушення визначеного законом строку надання йому відповіді на його заяву від 12.03.2015р. щодо руху досудового розслідування, потягло погіршення стану його здоров*я, він був змушений звертатися за медичною допомогою і проходити лікування лікарськими препаратами. Позивач вважає, що безпідставне закриття кримінального провадження, не своєчасне надання йому відповіді, спричинило йому моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 37 862 грн. 88 коп., яка дорівнює проіндексованій на зміну курсу НБУ до долара США сумі боргу за договором позики в розмірі 14 000 грн., яка не була йому повернута внаслідок шахрайських дій, які були предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Просив задовольнити позов на підставі ст.25 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 16, 23, 280, 1176 ЦК України. В судовому засіданні [PERSON] і його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснили про те, що позивач пов*язує моральну шкоду саме з несвоєчасним отриманням ним відповіді на його звернення від 12.03.2015р. щодо стану досудового розслідування в кримінальному провадженні №12014100080009046 від 15.10.2014р. та порушенням Закону України «Про звернення громадян», зазначили, що моральна шкода в розмірі 37 862 грн. 88 коп. визначена по відношенню до суми неповернутої позивачу позики в розмірі 14 000 грн., оскільки, на думку позивача, він має право на відшкодування, а правоохоронні органи кримінальне провадження закрили, хоча позивач і його представник вважають, що відшкодуванню за цим позовом позивачу підлягає саме моральна, а не матеріальна шкода. Крім цього, позивач і його представник вважали, що хоча Святошинське РУ ГУМВС України в м.Києві на сьогодні ліквідовано та утворено Святошинське управління поліції ГУ НП у м.Києві, яке не є правонаступником відповідача, ця обставина значення для розгляду справи не має, оскільки відшкодування в будь-якому випадку повинно відбуватися із державного бюджету. Відповідач - Святошинське РУ ГУМВС України в м.Києві явку свого представника не забезпечив, оскільки на час розгляд справи дана юридична особа є ліквідованою. Натомість в матеріалах справи є лист Святошинського управління поліції ГУ НП у м.Києві, в якому зазначено, що на виконання постанови КМ України №730 від 16.09.2015р. «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ», територіальні органи МВС по м.Києву ліквідовані, Святошинське управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві є новоутвореним структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у м.Києві та не має статусу юридичної особи та не являється правонаступником Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві, у зв*язку із чим не може бути стороною у справі (а.с. 20). Головне управління Державної казначейської служби України направило суду заперечення проти позову, в яких зазначало про те, що позов [PERSON] не ґрунтується на нормах матеріального закону, є недоведеним і не може бути задоволеним та просило розглядати справу без представника (а.с. 21-25). За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представників відповідачів на підставі матеріалів, що є в справі. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 15.10.2014р. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] було внесено відомості за №12014100080009046 з приводу шахрайських дій особи та не повернення позивачу суми позики в розмірі 14 000 грн. Як пояснив [PERSON] і його представник, 12.03.2015р. у зв*язку зі зволіканням досудового розслідування кримінального провадження та за для отримання інформації щодо ходу досудового розслідування, позивачем була направлена заява до Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві. На дану заяву він отримав відповідь з порушенням місячного строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян». Така бездіяльність Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві постановою Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2015р. визнана протиправною, про що в справі є копія постанови Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2015р. (а.с. 7-8), яка не містить відомостей про набрання нею законної сили. В обґрунтування позову позивачем надано копію відповіді слідчого СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві Нагайника М.І. від 06.07.2015р. (а.с. 12) і копію поштового конверту (а.с. 13), а також медичну довідку від 07.08.2015р., згідно якої вбачається, що [PERSON] був на прийомі у лікаря, де йому встановлено діагноз: астено-неврологічний синдром на фоні нервового збудження, у зв*язку із чим йому надана медична допомога (а.с. 5 - копія медичної довідки). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Так, моральна шкода підлягає відшкодуванню у випадках, передбачених законом. Правовою підставою позову [PERSON] зазначає ст.1176 ЦК України. В частині 1 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Тобто, вказана вище норма права визначає особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду і цей перелік є вичерпним. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. з наступними змінами і доповненнями в ст.1 передбачає право на відшкодування шкоди, спричиненої громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. В спірному випадку позивач пов*язує спричинення йому моральної шкоди порушенням Святошинським РУ ГУМВС України в м.Києві Закону України «Про звернення громадян» в частині місячного строку надання відповіді на звернення, однак така підстава не становить делікту щодо відшкодування моральної шкоди згідно частини 1 ст.1176 ЦК України і згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. з наступними змінами і доповненнями, а тому вказані норми матеріального закону спірні правовідносини не регулюють. У відповідності до частини 6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 ЦК України, згідно частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини… За загальним правилом правовою підставою для відшкодування шкоди є сукупність наступних складових: 1) неправомірність рішень, дій або бездіяльності особи, 2) вина особи, яка прийняла неправомірне рішення, вчинила неправомірну дію чи бездіяльність, 3) існування моральної шкоди та 4) причинний зв*язок між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи та спричиненою моральною шкодою. Крім цього, у відповідності до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, обов*язковому з*ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру. В даному спорі неправомірність (протиправність) бездіяльності Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві щодо несвоєчасного надання [PERSON] відповіді на письмове звернення від 12.03.2015р. по кримінальному провадженню №12014100080009046 від 15.10.2014р. встановлена в порядку частини 3 ст.61 ЦПК України судовим рішенням, хоча докази про набрання ним законної сили в справі відсутні. Доказів вини посадових осіб Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві у бездіяльності, протиправність якої встановлена судовим рішенням, суду не надана. Стосовно доведеності факту спричинення позивачу моральної шкоди. В пункті 3 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, крім іншого, у моральних переживаннях у зв*язку із ушкодженням здоров*я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв*язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв*язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пункту 2) частини 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів. В даному випадку позивач обґрунтовував перед судом спричинену йому моральну шкоду своїми особистими поясненнями та медичною довідкою від 07.08.2015р. про звернення за медичною допомогою. Однак, пояснення самого позивача не можуть бути визнані судом належним і допустимим доказом у відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України спричинення йому моральної шкоди, а з медичної довідки від 07.08.2015р. не вбачається, що погіршення здоров*я позивача пов*язано саме з обставинами не отримання ним своєчасно відповіді на його звернення від Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві. А згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вказані вище положення закону, можливо зробити висновок, що сукупність підстав для відшкодування моральної шкоди судом не встановлена. При цьому, слід звернути увагу, що законодавець у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. з наступними змінами і доповненнями і в ст.1176 ЦК України передбачає право на відшкодування моральної шкоди у зв*язку із незаконними діям правоохоронних органів, а в даному випадку постановою Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2015р. встановлена лише протиправність бездіяльності Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві, однак дані поняття юридично не є тотожними. Крім цього, суд враховує обставини справи про те, що в судовому засіданні сам позивач пояснював про те, що розрахунок суми відшкодування моральної шкоди він пов*язує і розраховує з розміру неповернутої йому в результаті шахрайських дій суми позики в розмірі 14 000 грн. та розраховує моральну шкоду як проіндексований матеріальний борг у зв*язку із зміною курсу НБУ національної валюти по відношенню до долара США. З наведеного випливає висновок про те, що [PERSON] фактично за рахунок відшкодування моральної шкоди має намір отримати відшкодування матеріальної шкоди, за для стягнення якої діючим законодавством встановлено інший порядок. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, не грунтованість їх на матеріальному законі, у зв*язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed