Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.10.2007 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.06.2017 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Оскільки загальний розмір стягуваних з нього аліментів складає більше 50% його заробітної плати, з врахуванням рівності часток усіх дітей, просить зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 25% до 16.7 %, щоб загальний розмір стягувань не перевищував 50%. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав позов, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив про задоволення позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила просила відмовити у його задоволенні посилаючись на раніше подане суду заперечення, в якому зазначила, що дійсно згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Проте, ці обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесят відсотків. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.10.2007 року, [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 19.06.2007 року. Від спільного проживання мають сина [PERSON] [INFO]. У звязку з тим, що батько дитини не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2007 року і до його повноліття (а.с.4). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.06.2017 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2011 року. Від шлюбу мають двох дітей сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Оскільки відповідач не належним чином утримував дітей та дружину, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2017 року і до їх його повноліття та на утримання [PERSON] в розмірі 1/9 частини зі всіх видів заробітку, до 23.08.2018 року (а.с. 4-5). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) №22 від 03.07.2017 року, подружжя [PERSON] та їх малолітні діти мешкають разом в квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати №2986 від 26.06.2017 року, за період з 01.12.2016 року по 31.05.2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата у розмірі 103 323.45 грн.. На користь [PERSON] утримано 20 793.86 грн. (а.с. 7). З довідки МСЕК серії 12 ААА № 261631 вбачається, що [PERSON] медико-санітарною комісією встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.11.2016 року по 01.12.2018 року за загальним захворюванням. Праця за фахом протипоказана (а.с. 21). [PERSON] [INFO], перебуває під «Д»наглядом лікаря хірурга у звязку з діагнозом остеохондропатія пточних кісток, що підтверджується Висновком №374 від 28.04.2017 року (а.с. 22). Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області розглянувши звернення [PERSON] відвідала сімю [PERSON], в якій виховується двоє малолітніх дітей та встановила що умови проживання дітей створені належним чином. Сімя забезпечена продуктами харчування (а.с. 23). 14.07.2017 року Южноукраїнським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №486/418/17 від 11.07.2017 року про стягнення аліментів з [PERSON]С на користь [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За вимогами ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначає в позові, що згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Проте суд звертає увагу на те, що при ухваленні рішення 07.06.2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів суд врахував, що відповідач вже сплачує аліменти в розмірі 1/4 на користь [PERSON] і з урахуванням вказаних обставин дійшов висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти щомісячно на дітей від другого шлюбу у розмірі 1/3 частини заробітку. В судовому засіданні [PERSON] визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі зазначеному позивачкою. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Таким чином суд вважає, що обставини встановлені судовим рішенням від 07.06.2017 року, не змінились, а тому посилання позивача на ч. 4 ст. 223 ЦПК України, є недоцільним. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, як на обставину про зменшення розміру аліментів позивач посилався на ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що із заробітної плати може бути утримано по виконавчим документам до повного погашення заборгованості: при стягненні аліментів… - 50% заробітної плати боржника. А з нього за судовими рішеннями стягується 58.3 % доходу. Так, розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України та відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, не повинен перевищувати 50% заробітної плати особи, з якої проводиться стягнення. Проте частиною 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»№ 1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено, що, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. У відповідності до ч. 3 ст. 128 КЗпП України, обмеження щодо розміру відрахувань з заробітної плати, не поширюються на відрахування при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України (Закон України № 2037-VIII від 17.05.2017), той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Проте, вказані норми Закону стосуються лише стягнення аліментів в наказному провадженні та щодо стягнення на користь одного стягувача, а тому не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. Виходячи з рішень суду від 03.10.2007 року та 07.06.2017 року, загальний розмір відрахувань по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей із заробітної плати позивача, як він зазначає, складає 58.3 %, тобто не перевищує 70 відсотків. Враховуючи розмір заробітної плати позивача та з врахуванням встановленого прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з травня 2017 року, який складає 1 684 грн., суд вважає розмір доходу позивача достатнім для прожиття однієї особи. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. В силу вимог ст. 182 СК України та роз'яснень, даних у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи той факт, що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності і їй протипоказана праця за фахом, відповідно вона обмежена в можливості належним чином забезпечити дитину, тому суд вважає за можливе відступити від рівності часток на всіх дітей, що передбачено ч.2 ст. 183 СК України. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні. Оскільки з часу ухвалення останнього рішення про стягнення аліментів з [PERSON], даних про зміну його матеріального стану, сімейного стану чи стану здоров'я не встановлено, відповідно підстави для зменшення розміру аліментів, відсутні. Не відповідає вимогам закону і підстава про зменшення розміру аліментів, у звязку з тим, що стягувані аліменти складають більше 50% його заробітної плати, так як відрахування по аліментам не може перевищувати 70 відсотків. При цьому суд вважає, що розмір стягуваних з [PERSON] аліментів є розумним та не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін та неповнолітніх дітей. Обставини, на які посилається позивач, як на підставу зменшення розміру аліментів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим суд прийшов до висновку що, позовні вимоги є необгрутнованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, та

Outcome: dismissed