Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON] міської ради, за участю третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], та просить визнати його таким, що має право на спадкування за заповітом, складеним 02 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1094, на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON]; визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 09 квітня 2014 року, тривалістю в шість місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала його дружині [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2004 року. 09 квітня 2014 року його дружина [PERSON] померла, та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири. 13 червня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом складеним [PERSON] 02 червня 2008 року. Однак, 10 жовтня 2016 року приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], у звязку з тим, що в заповіті [PERSON] помилково було зазначено номер квартири «№6» замість належної квартири «№6-а». У звязку з цим, [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом. Крім того, позивач зазначив, що у звязку з вищевикладеними обставинами, ним був пропущений строк для прийняття спадщини, тому просить також визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] тривалістю в шість місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] міської ради та приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про отримання судових повісток. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 квітня 2014 року померла дружина позивача - [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть №2014051892 від 01 травня 2014 року. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2004 року. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом складеним [PERSON] 02 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1094. 13 червня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті дружини. Однак, 10 жовтня 2016 року приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], у звязку з тим, що в заповіті [PERSON] помилково було зазначено номер квартири «№6» замість належної квартири «№6-а». Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на праві приватної власності належала саме квартира [ADDRESS], про що свідчить також відповідна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, в тексті заповіту від 02 червня 2008 року була допущена помилка, а саме: замість належного номеру квартири «№6-а» помилково зазначено номер «№6». Тому, право позивача на спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] належить йому з моменту смерті дружини. Така ж позиція викладена в листі ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що має право на спадкування за заповітом, складеним 02 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1094, на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2007 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку з всіма вищевикладеними поважними обставинами, позивачем був пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті дружини. Тому, суд вважає за можливе також визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 09 квітня 2014 року, тривалістю в шість місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved