Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт постійного проживання з його матірю [PERSON], яка померла 06.11.2006 року, в с. Листвянка Розівського району Запорізької області на час відкриття спадщини в будинку № 63 по вулиці Суворова в с. Листвянка Розівського району Запорізької області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті його матері [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого, крім іншого, увійшла земельна ділянка площею 6,79 гектара, розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку заявник має намір успадкувати. Крім цього зазначив, що з жовтня 2003 року по 06 листопада 2006 року, тобто до дня смерті матері, він постійно проживав разом з нею за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Листвянка, вул. Суворова, буд. 63 без реєстрації, але фактично залишався зареєстрованим в [INFO]. В подальшому, після смерті матері не зміг оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку через відсутність достатніх доказів того, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері, шляхом постійного проживання разом з нею на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту постійного проживання зі спадкодавцем йому необхідно для прийняття спадщини після смерті матері. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник заявлені вимоги підтримали повністю з наведених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявися, надавши суду заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у відсутність представника Розівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області, проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечує. Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає можливим слухати справу у відсутність представника заінтересованої особи Розівської державної нотаріальної контори. Заслухавши пояснення заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 2006 року померла мати заявника [PERSON], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця та довідкою виконкома Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області (а.с.4, 11). Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, крім іншого, увійшла земельна ділянка площею 6,79 гектарів, розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на землю серії IV-ЗП № 022561, виданого на підставі розпорядження Розівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19.02.2003 року № 71 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 155 від 26.06.2003 року (а.с.5). [PERSON] є єдиним сином померлої та спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців не має, оскільки батько заявника чоловік померлої - [PERSON], помер 10 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №258977 від 13.10.2003 року (а.с.10). Відповідно до листа державного нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори №1196/01-16 від 19 грудня 2016 року, [PERSON] було відмовлено в оформленні спадкових прав на спадкове майно, що залишилось після смерті його матері [PERSON], оскільки з заявою про прийняття спадщини спадкоємець до нотаріальної контори не звертався та факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ст. 1268 ЦК України, ним не підтверджено (а.с. 7). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 зазначеної вище Постанови розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Відповідно до довідки виконавчого комітету Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області № 644 від 19.12.2016 року, [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] (06.11.2006 року) постійно проживав разом з останньою за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Листвянка, вул. Суворова, буд. 63 (а.с. 11). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] з жовтня 2003 року по час смерті його матері [PERSON] (06.11.2006 року) проживав разом з нею по вул. Суворова, 63 с. Листвянка, Розівського району, Запорізької області, де доглядав за нею по час її смерті. Визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем заявнику необхідно для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини, по вул. Суворова, 63 с. Листвянка, Розівського району, Запорізької області, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк не заявив про відмову від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved