Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її особою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування зазначеного позову позивач зазначив, що він є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.2005 року (зареєстровано право власності 24.06.2005 року). 03.09.2004 року ним було зареєстровано шлюбу з відповідачкою по справі і з цього часу вона проживала та була зареєстрована у даній квартирі. В 2013 році шлюб між ними було розірвано і з цього часу понад рік [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. Вважає, що відповідачка втратила право на житло оскільки більше року не проживає в квартирі, не сплачує витрати за користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити, визнавши [PERSON] такою, що втратила право на житло, додатково пояснивши, що у спірну квартиру відповідачка була вселена та зереєстрована після їх одруження як член сім»ї. Відповідачка в судовому засіданні підстав позову не визнала і в його задоволенні просить відмовити, так як вона не втратила інтересу до житла і проживає в найманій квартирі разом із спільною з позивачем дитиною через конфліктні ситуації, що склалися з ним. Вона додатково пояснила, що дійсно була вселена в квартиру після одруження з позивачем, як член сім»ї. Після розірвання шлюбу з позивачем в них продовжувались конфлікти, тому вона була змушена з дитиною залишити квартиру, а також провели розподіл спільного нажитого майна. Її частина виділеного майна так і по даний час знаходиться в квартирі позивача. Ствердила, що неодноразово намагалась вселитись в квартиру, забрати свої речі та одяг, проте позивач цьому чинив перешкоди, шляхом заміни ключів від вхідних дверей квартири та умисного невідкриття їх. Вона змушена була звертатись в правоохоронні органи, виконавчу службу, та суд з підстав перешкоджання позивачем користуватись цією квартирою, так як на утриманні має малолітню дитину, а місце розташування квартири є зручним і знаходиться поблизу навчального закладу, де навчається дитина і крім того, вона не має іншого житла та змушена наймати його. Суд заслухавши сторони, дослідивши письмові докази приходить до наступного висновку: - в судовому засіданні з достовірністю встановлено і цього не оспорюють сторони, що після одруження в вересні 2004 року відповідачка була вселена та зареєстрована у спірній квартирі, як член сім»ї колишнього власника. Після отримання спадщини за заповітом та реєстрації права власності на квартиру за позивачем в червні 2005 року, сторони продовжили проживати в зазначеній квартирі, при цьому відповідачка та її малолітня дитина, як члени сім»ї до травня 2013 року. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом і втрачають таке право у разі відстуності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або Законом. Ст. 156 ЖК України визначено, що припиненням членом сім»ї сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користуватися займаним приміщенням. Судом встановлено, що дійсно відповідачка більше року не проживає в цій квартирі, однак не втратила інтересу до неї і не проживала в ній, на переконання суду, з поважних причин. Даний висновок суду, крім пояснення відповідачки, ґрунтується на наступних доказах, які були предметом дослідження і зокрема: - ухвалою Апеляційіного суду Волинської області від 20.12.2013 року відповідно до якої рішення Ковельського міськрайонного суду від 12 листопада 2013 року про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усуненння перешкод в користуванні квартирою залишено без змін та зобов»язано [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей до квартири [ADDRESS]. - заявою відповідачки до Ковельського МВ УМВС України від 22.05.2014 року про ухилення позивача від виконання рішення суду про надання їй ключів від квартири та недопущення до неї і висловлювання погроз та образ в її адресу. - Висновками про результати розгляду звернень [PERSON] працівників міліції з приводу неможливості останньої зайти в квартиру та про притягнення [PERSON] до адміністративаної відповідальності за ст. 173-2 КпАП (вчинення насильства в сім»ї) Отже, з огляду поважності причин не проживання відповідачки в квартирі, що підтверджено наявними у справі доказами, а також з врахуванням вимог закону, суд приходить до висновку про відмову в задовленні позову. На підставі ст.ст. 10, 60, 212-218 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд -

Outcome: dismissed