Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу №33-к від 03.07.2006 року він працював на посаді оператора котельні у ТОВ «БМБ Маргарин», а з 03.08.2009 року був прийнятий на посаду начальника котельні за суміщенням, згідно наказу №38/2-к від 03.08.2009 року. Починаючи з травня 2014 року позивач перестав отримувати заробітну плату та 20.08.2014 року ним було подано заяву про звільнення із займаної посади за ст..36 п.1 КЗпП України. Наказом №33-к від 20.08.2014 року [PERSON] було звільнено із займаної посади. Позивач вказує, що з ним не був проведений розрахунок по зарплаті по день звільнення, і за відпрацьований ним період з травня 2014р. по 20.08.2014р. відповідач повинен виплатити йому заборгованість по заробітній платі в сумі 7422,42грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в сумі 3000грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість по заробітній платі та компенсацію за її затримку не погашає, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився але на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог а саме, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки, тобто по день винесення судом рішення, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 3561грн. 95коп. В решті позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача Іліка Н.І. в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час і місце його проведення повідомлялася в установленому законом порядку, про що є письмове підтвердження в матеріалах справи, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. . Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №33-к від 03.07.2006 року він працював на посаді оператора котельні у ТОВ «БМБ Маргарин», а з 03.08.2009 року був прийнятий на посаду начальника котельні за суміщенням, згідно наказу №38/2-к від 03.08.2009 року. Починаючи з травня 2014 року позивач перестав отримувати заробітну плату та 20.08.2014 року ним було подано заяву про звільнення із займаної посади за ст..36 п.1 КЗпП України. Наказом №33-к від 20.08.2014 року [PERSON] було звільнено із займаної посади. Згідно довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату №83 від 21.08.2014р. виданої ТОВ «БМБ Маргарин» заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] становить 7422,42грн. Згідно розрахунку наданого [PERSON] середній заробіток за весь час затримки, а саме з 21.08.2014р. по 24.09.2014р. становить 3561,95грн. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, початок перебігу якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавецьне доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем трудового законодавства, зокрема вимог ст.ст.115, 116, 117 КЗпП України щодо своєчасності та в повному обсязі виплати зарплати позивачу, проведення розрахунку при звільненні з позивачем. Інших даних чи доказів, які б спростовували дану позицію, в суду немає, а відповідач таких доказів до суду не надав. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення в повному обсязі позовних вимог [PERSON] щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за період з травня 2014р. по 20.08.2014р. в розмірі 7422,42грн. та середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні на загальну суму 3561,95грн. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає наступне. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З позовних вимог вбачається, що у зв'язку з невиплатою позивачу заробітної плати, було грубо порушено трудові права позивача та йому була завдана моральна шкода, що виразилась, зокрема, у втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вимоги розумності і справедливості при вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд вважає, що заявлений позивачами розмір моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та на користь [PERSON] необхідно стягнути з ТОВ «БМБ Маргирин» моральну шкоду в сумі 1500грн. З відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору, від сплати якого звільнений позивач, в сумі 243,60грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині присудження виплат заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми виплати за 1 місяць..

Outcome: partial