Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS], яку придбав у [PERSON]. Після придбання ним вказаної квартири він захотів вселитися в неї, однак виявив, що в квартирі зареєстрована і проживає відповідачка і по даний час не виселилася з неї та відмовляється це робити добровільно. Договору найму квартири він з відповідачкою не укладав. Тому просить суд усунути йому перешкоди в користуванні квартирою, виселити відповідачку і зняти з реєстраційного обліку. Заперечуючи проти первісного позову [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона проживає в спірній квартирі. Частина спірної квартири в розмірі 1/2 дійсно належала її двоюрідному брату - померлому [PERSON], однак решта частини залишилася без офіційного власника. З договору купівлі-продажу від 04 березня 2013 року їй стало відомо про те, що її брат нібито продав усю квартиру. Вважає, в даному договорі міститься підпис, який не належить йому. А враховуючи те, що її двоюрідний брат із вересня 2012 року перебував в комі і не міг виявляти свою волю, внаслідок хвороби на рак горла та в період укладення договору знаходився в лікарні, важає, що спірний договір не міг бути укладеним її братом внаслідок його хвороби та неусвідомлення своїх дій. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04 березня 2013 року між відповідачем та її померлим двоюрідним братом та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. При розгляді справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви. Представник [PERSON] окрім того, пояснила суду, що підстав для задоволення зустрічного позову немає ще через те, що [PERSON] не має права звертатися до суду з таким позовом. У померлого [PERSON] є законна дружина, яка на момент його смерті фактично прийняла спадщину. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і заперечували проти їх задоволення. Разом з тим повністю підтримали позовні вимоги, викладені в зустрічному позові та просили його задовольнити. Вказували на те, що зроблений експертами висновок не відповідає вимогам діючого законодавства, а експерти, які проводили експертизу по справі не мають права на її проведення. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] пояснив суду, що з померлим [PERSON] з приводу укладення спірного договору він спілкувався особисто. Два рази в лікарні і один раз останній приходив до нього особисто в кабінет. При цьому він вільно розмовляв, однак мав хриплий голос, повністю усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, тому договір купівлі- продажу квартири оформив свідомо. Представник третьої особи - комунального закладу міської лікарні № 4, Аксьонова Т.В. пояснила суду, що померлий [PERSON] працював лікарем в їх лікарні. Дійсно в зв»язку з хворобою певний період перебував на лікуванні в їхній лікарні, окрім того перебував в комі, однак на більше 3-х днів. Більше нічого з приводу його стану здоров»я пояснити не може. Третя особа - [PERSON] пояснила суду, що є дружиною померлого [PERSON] Її чоловік був тяжко хворий, однак міг розмовляти, усвідомлював свої дії і при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири. Особисто спілкувався з нотаріусом. Укладенню такого договору продажу квартири передувала необхідність грошей, яких не вистачало на лікування її чоловіка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний - не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 04 березня 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.4 Т.1). Даний договір зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] При цьому як свідчить витяг про реєстрацію права власності на спірну квартиру від 18 червня 2010 року, вказана квартира на праві приватної власності належала [PERSON] (а.с.66 Т.1), що спростовує доводи відповідачки [PERSON] про належність йому тільки 1/2 частки вказаної квартири. А як свідчить витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 04 березня 2013 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки ЖКП «Азовжилкомплекс» від 01 квітня 2013 року, в квартирі [ADDRESS] проживає сестра колишнього власника квартири [PERSON] (а.с.10 Т.1). [PERSON] перебував у зареєстрованому 17 вересня 2010 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 208 шлюбі з [PERSON], після одруження якій присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до довідки ЖБК «Комсомолець» та довідки про склад сім»ї, [PERSON] постійно зареєстрована з 30 липня 2010 року і проживала по вулиці Володимирській в [ADDRESS] разом з померлим [PERSON] по день його смерті. При цьому особовий рахунок відкритий на ім»я [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. За життя [PERSON] був інвалідом І групи з 03 грудня 2012 року (а.с.44-51 Т.1) і як встановлено при розгляді справи до своєї смерті проходив відповідні лікування. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що працювали разом з померлим [PERSON], він був їх колегою. Дійсно він проходив лікуванні в їх лікарні, однак до самої смерті він повністю усвідомлював значення своїх дій та був адекватним. В період проходження лікування в лікарні він дійсно перебував в комі, однак 2-3 дні. А 04 березня 2013 року з лікарні його дійсно кудись вивозили автомобілем. Свідки [PERSON], [PERSON], які працюють в лікарні, де проходив лікування померлий підтвердили суду той факт, що померлий [PERSON] перебуваючи на лікуванні в лікарні до самої смерті міг розмовляти, хоча не досить вільно, а інколи навіть при відсутності голосу писав записки медичній сестрі, при цьому усвідомлював значення своїх дій. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сестрою [PERSON] Її сестра проживала в спірній квартирі з 1995 року з померлим [PERSON] та тіткою, деякий час проживала в іншій квартирі по вулиці Володимирській. А останнім часом проживає в спірній квартирі. З померлим [PERSON] вони не спілкувалися з грудня 2011 року. А коли він перебував на лікуванні, їх навіть до його палати не впустили. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] постійно проживала в спірній квартирі по [ADDRESS] сплачувала комунальні послуги, однак це їй відомо з її слів. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідачки [PERSON] та її представника, в якості спеціаліста представник МСЕК, [PERSON] пояснив суду, що був членом комісії, яка оглядала хворого -померлого [PERSON] Він спілкувався з померлим, останній сам відповідав на поставлені запитання, через хворобу він потребував стороннього догляду, однак усвідомлював свої дії. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 506а/49а/141а від 14/25 лютого 2014 року, [PERSON] у період укладення юридичної угоди - підписання договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2013 року не виявляв будь-якого психічного розладу, яке позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а виявляв астенічний синдром внаслідок ракової інтоксикації (легкий когнітивний розлад, поєднаний з системним соматичним розладом - МКХ-10), за психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.60-66 Т.2). Згідно із статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами. Доведенню підлягають обставини, що мають значення для постанови рішення по справі і відносно яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що відповідачка за первісним позовом [PERSON] проживає в [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить позивачеві, не є членом його сім»ї, ніякої угоди про користування та проживання в квартирі з ним не укладала, добровільно не звільняє квартиру, тим самим перешкоджає позивачеві [PERSON] користуватися своєю власністю та розпоряджатися нею на свій розсуд, тому порушенні права позивача, підлягають захисту, а перешкоди в користуванні ним квартирою - усуненню, шляхом виселення відповідачки [PERSON] з його квартири. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред'явивши одну із вищевказаних вимог. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Тому в частині задоволення первісного позову про зняття з реєстрації слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті -за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.4, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст.225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Оскільки суду не надано доказів того, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними у момент вчинення правочину - підписання 04 березня 2013 року договору купівлі-продажу квартири, суд вважає, що підстав для визнання його недійсним не має, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Також суд зазначає, що [PERSON] не є стороною за оспорюваним договором купівлі-продажу, чи особою, чиї цивільні права або інтереси порушені, зокрема, спадкоємцем померлого [PERSON], тому не має права вимоги визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2013 року. На підставі ст.ст.225,316,319,321,391 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial