Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 02 березня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка є громадянкою США. На теперішній час фактично сімейні відносини припинені у звязку з відсутністю порозуміння між ними та різними поглядами на подальше сімейне життя. Позивач є військовослужбовцем т та не має можливості виїхати до США, де постійно проживає відповідач. Збереження шлюбу з відповідачем та примирення вважає неможливим, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спільних дітей не мають, спір щодо майна відсутній. У звязку з наведеним просить шлюб розірвати. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач повторно у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала на електронну адресу суду копію свого паспорту громадянина США та заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти розірвання шлюбу на території України не заперечувала. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що з 02 березня 2011 року [PERSON], [INFO], перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Веранікою, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО № 232626, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 02 березня 2011\~року, актовий запис № 73. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виниклі між сторонами правовідносини з іноземним елементом, регулюються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16\~травня 2013 року N 24-754/0/4-13). Справи про визнання шлюбу недійсним, про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, які проживають за межами України, підсудні судам України (статті 63, 64 Закону України «Про міжнародне приватне право»). З огляду на викладене, суд враховує, що позивач є громадянином України, постійно проживає у Центральному районі м. Маріуполя, шлюб зареєстровано в України, та приходить до висновку, що фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, позивач не має наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сімї неможливі, тому шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved