Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ГДМС України в Одеській області, та просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою №4 по пр-ту. Гагаріна, 12 в м. Одесі та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він являється власником квартири №4 по пр-ту. Гагаріна, 12 в м. Одесі, в якій зареєстрований та проживає. У зазначеній квартирі також зареєстрована відповідачка його внучка [PERSON], котра не мешкає там з 02 лютого 2004 року. Також позивач вказує, що у звязку з наявністю прописки відповідачки в квартирі йому доводиться сплачувати більшу суму за комунальні послуги, що вводить його в скрутне матеріальне становище. Тому позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказала, що вона не проживає у спірній квартирі у звязку з тим, що позивач її туди не впускає, зазначаючи, що в неї є де жити. Представник ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №4 по пр-ту. Гагаріна, 12 в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло №0994 від 02 листопада 1998 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району на підставі розпорядження №994 від 02 листопада 1998 року. З вищевказаного свідоцтва також вбачається, що іншими співвласниками спірної квартири в рівних частках є дружина позивача [PERSON], яка померла 28 серпня 2012 року, а також його внучка відповідачка [PERSON] Позивач у дійсній заяві зазначив, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою, оскільки з 02 лютого 2004 року вона в ній не проживає, не сплачує комунальні послуги та не доглядає за нею. Однак, судом встановлено, що [PERSON] вагітна та згідно довідки №271 від 07 травня 2015 року КУ «Пологового будинку №1» має термін вагітності 30 тижнів. У судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона не проживає у спірній квартирі у звязку з тим, що [PERSON] її туди не впускає, зазначаючи, що в неї є де жити. Вказані обставини не заперечувались позивачем у судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу УРСР, а власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. Вищевикладене закріплено також у п. 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Таким сином, оскільки відповідачка є співвласницею спірної квартири, а право власності є непорушним, то суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги\~\~[PERSON] необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed