Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Антонов» та просив вселити його в кімнату [NUMBER] гуртожитку №2, який належить ДП «Антонов» і розташований за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтовував тим, що 22.03.2012р. він був прийнятий на роботу в цех №27 майстром ІІ групи виробничої дільниці філії ДП «Атонов» серійного заводу «Антонов» і 20.05.2013р. наказом №2341/вк від 18.05.2013р. був переведений на посаду слюсаря з виготовлення та доведення деталей літальних апаратів 3 розряду цього ж цеху. На підставі договору №173 від 01.01.2015р. про надання житлової площі, 1 ліжко-місце в кімнаті [NUMBER] гуртожитку №2 Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» за адресою: [ADDRESS], йому було надано ліжко-місце у вказаному гуртожитку. Відповідно до пункту 5.1. цього договору було передбачено про те, що у разі звільнення наймача (працівника підприємства) з Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» у відповідності до чинного законодавства України, наймач повинен звільнити приміщення, яке було надано йому, протягом 15 діб з дня його звільнення з підприємства, здійснивши у вищезазначений термін зняття з реєстрації по гуртожитку. Наказом №301 від 26.06.2015р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за розкрадання матеріальних цінностей підприємства», його було звільнено з роботи 26.06.2015р. з посади слюсаря з виготовлення та доведення деталей л/а 3 розряду за вчинення за місцем роботи розкрадання матеріальних цінностей у відповідності до п.8 ст.40 КЗпП України. У зв*язку зі звільненням, він був виселений із гуртожитку на підставі пункту 5.1. вказаного вище договору. Однак, рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28.08.2015р. його позовні вимоги до ДП «Антонов» були задоволені частково та його було поновлено на посаді слюсаря з виготовлення та доведення деталей літальних апаратів 3 розряду цеху №27 ДП «Антонов» «серійний завод «Антонов», з відповідача, також, був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральна шкода. На підставі судового рішення, з 29.08.2015р. він поновлений на роботі та продовжує працювати, однак відповідач не відновив його право на проживання в кімнаті [NUMBER] гуртожитку №2 Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов», розташованому за адресою: [ADDRESS] згідно договору №173 від 01.01.2015р. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 109, 127, 128, 132 ЖК України просив задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення житлових прав позивача. Представники відповідача проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, а також на те, що позивач був виселений з гуртожитку на законних підставах, у зв*язку зі звільненням за ініціативою власника на підставі п.8 ст.40 КЗпП України, на даний час в кімнаті [NUMBER] гуртожитку №2 по [ADDRESS] проживає інший працівник ДП «Антонов», при прийнятті на роботу [PERSON] був письмово повідомлений, що завод тимчасового або постійного місця проживання не надає, позивач має місце реєстрації по [ADDRESS], а також в провадженні Святошинського УП ГУ НП в м.Києві знаходиться кримінальне провадження №12015100080005456 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України по факту намагання таємно викрасти майно ДП «Антонов». Вважали, що підстав для повернення позивача проживати в гуртожиток на даний час не має. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, судом встановлено, що 22.03.2012р. [PERSON] був прийнятий на роботу в цех №27 майстром ІІ групи виробничої дільниці філії ДП «Атонов» серійного заводу «Антонов» і 20.05.2013р. наказом №2341/вк від 18.05.2013р. був переведений на посаду слюсаря з виготовлення та доведення деталей літальних апаратів 3 розряду цього ж цеху. На підставі договору №173 від 01.01.2015р. про надання житлової площі, 1 ліжко-місце в кімнаті [NUMBER] гуртожитку №2 Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» за адресою: [ADDRESS], йому було надано ліжко-місце у вказаному гуртожитку (а.с. 6 - копія договору). Відповідно до пункту 5.1. цього договору було передбачено про те, що у разі звільнення наймача (працівника підприємства) з Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» у відповідності до чинного законодавства України, наймач повинен звільнити приміщення, яке було надано йому, протягом 15 діб з дня його звільнення з підприємства, здійснивши у вищезазначений термін зняття з реєстрації по гуртожитку. Наказом №301 від 26.06.2015р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за розкрадання матеріальних цінностей підприємства», [PERSON] було звільнено з роботи 26.06.2015р. з посади слюсаря з виготовлення та доведення деталей л/а 3 розряду за вчинення за місцем роботи розкрадання матеріальних цінностей у відповідності до п.8 ст.40 КЗпП України (а.с. 7 - копія наказу). Як вказував представник позивача і не заперечували представники відповідача, у зв*язку зі звільненням, [PERSON] був виселений із гуртожитку на підставі пункту 5.1. вказаного вище договору. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28.08.2015р. позовні вимоги [PERSON] до ДП «Антонов» були задоволені частково та його було поновлено на посаді слюсаря з виготовлення та доведення деталей літальних апаратів 3 розряду цеху №27 ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов», з відповідача, також, був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральна шкода (а.с. 8-11 - копія рішення суду). На підставі вказаного судового рішення, яке з пояснень обох сторін набрало чинності, з 29.08.2015р. позивач поновлений на роботі та продовжує працювати в Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов». Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного. Користування гуртожитками регулюється Главою 4 ЖК України (ст.ст. 127-132). Згідно частини 1 ст.127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть користуватися гуртожитками… Відповідно до частини 2 ст.128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Частина 2 ст.132 ЖК України передбачає виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв*язку із роботою, в разі звільнення їх за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Крім цього, на час розгляду справи між [PERSON] і ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» існують договірні відносини, визначені сторонами в договорі №173 від 01.01.2015р. про надання позивачу житлової площі в гуртожитку відповідача. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання сторонами. В даному спірному випадку судом встановлено, що правова підстава для виселення позивача з кімнати [NUMBER] гуртожитку №2 по [ADDRESS], а саме: звільнення з роботи в ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» з 26.06.2015р. з посади слюсаря з виготовлення та доведення деталей літальних апаратів 3 розряду за вчинення за місцем роботи розкрадання матеріальних цінностей у відповідності до п.8 ст.40 КЗпП України на підставі пункту 5.1. договору №173 від 01.01.2015р. про надання житлової площі в гуртожитку відповідача, відпала, позивач поновлений на роботі та продовжує працювати у відповідача. В пункті 7.1. договору №173 від 01.01.2015р. про надання позивачу житлової площі в гуртожитку відповідача, вказано строк дії даного договору, а саме: з 01.01.2015р. до 31.12.2015р. Тобто, на час розгляду справи вказаний вище договір є чинним та відповідно до ст.629 ЦК України є обов*язковим для його виконання сторонами. Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, в частині вселення позивача в гуртожиток №2 Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» за адресою: [ADDRESS], згідно договору №173 від 01.01.2015р. про надання жилої площі, 1 ліжко-місця в кімнаті [NUMBER] гуртожитку №2 Філії «ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов». При цьому, суд вважає за необхідне не вказувати в резолютивній частині рішення кімнату, до якої слід вселити [PERSON], оскільки, як пояснили представники відповідача в судовому засіданні, на ліжко-місці, яке займав позивач, на даний час проживає інший працівник Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов».

Outcome: partial