Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7398,22 грн. В позові позивач зазначив, що 13.10.2014 року в м. Миколаєві сталося ДТП за участю водія [PERSON], який керував транспортним засобом Mitsubish L 300 державний номер [NUMBER] та не виконав вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2115 державний номер [NUMBER], під його керуванням. Постановою суду від 03.11.2014 року винним в даній ДТП визнано відповідача та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Внаслідок зіткнення його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень та згідно акта виконаних робіт від 07.11.2014 року відновлювальний ремонт його автомобіля склав 21322,73 грн., який він самостійно за власні кошти оплатив 10.11.2014 року. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ Страхова компанія ЮТІКО за полісом №АС/9489502 та страхова компанія 07.05.2015 року виплати йому страхове відшкодування лише у розмірі 13924,51 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що вважає, що страхова компанія в якій було застрахована його цивільно-правова відповідальність у повному обсязі з урахуванням усіх обставин виплатив позивачу страхове відшкодування відновлювального ремонту автомобіля. При цьому він не був присутнім при огляді автомобіля позивача, не підписував акт огляду пошкоджень, тому він не згоден з вартістю відновлювального ремонту, оскільки позивач не надав доказів, що усі пошкодження автомобіля, які були відремонтовані, виникли саме під час ДПТ 13.10.2014 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 13.10.2014 року в м. Миколаєві сталося ДТП за участю водіїв [PERSON], який керував транспортним засобом Mitsubish L 300 державний номер [NUMBER] та [PERSON], який керував транспортним засобом ВАЗ 2115 державний номер [NUMBER]. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2014 року винним в даній ДТП визнано [PERSON], який порушив п.п. 2.3.б, 13.1 ПДР не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної дистанції та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, постанова набрала законної сили. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду та обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, що до якої встановлено ці обставини, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень та згідно акта виконаних робіт №ЗА-0003213 від 07.11.2014 року та рахунку фактури №СЧ-0000903 ТОВ Автоцентр на Будівельників відновлювальний ремонт автомобіля позивача склав 21322,73 грн., які позивач самостійно за власні кошти оплатив 10.11.2014 року, згідно фіскального чека №8411. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ Страхова компанія ЮТІКО за Полісом №АС/9489502 та страхова компанія 07.05.2015 року виплати позивачу страхове відшкодування у розмірі 13924,51 грн., що підтверджується випискою від 08.05.2015 року з рахунку №26208000330403 [PERSON] в філії Миколаївське ОУ АТ Ощадбанк. За загальними правилами делікта відповідальність настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причиниий звязок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню та сума матеріального збитку (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданих в наслідок ДТП у розмірі 7398,22 грн., підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Суд оцінює критично заперечення відповідача, оскільки ним крім власних тверджень суду не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперчень. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 2000 грн. правової допомоги наданої йому ПП [PERSON] відповідно до прибуткового касового ордера від 17.06.2015 року за написання позову у сумі 1000 грн., прибуткового касового ордера від 12.05.2015 року за написання претензії у сумі 500 грн. та прибуткового касового ордера від 06.05.2015 року за консультації за договором №6 про надання консультативно-правової допомоги у сумі 500 грн. суд приходить до наступного: Питання відшкодування витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України, відповідно до частини 1 та 2 якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК України). Проте, з матеріалів справи вбаачється, що позивачем 2000 грн. було сплачено приватному підприємцю [PERSON] за правову допомогу, який згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців надає консультування з питань комерційної діяльності й керування. Документи, які свідчать про те, що ця правова допомога надана саме фахівцем в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, позивачем суду не надані. Тому, безпідставні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2000 грн. за правову допомогу.

Outcome: partial