Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В своїй заяві вказав, що після смерті [INFO] його матері [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить земельна ділянка згідно державного акту серії [NUMBER]. Він, як спадкоємець першої черги за законом, у передбачений законодавством шестимісячний термін прийняв спадщину і має намір реалізувати свої спадкові права, проте позбавлений можливості зробити це у передбаченому законом нотаріальному порядку в зв»язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. За таких обставин просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 3.41 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області, згідно державного акту серії [NUMBER], виданого на ім»я [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але надав заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області в судове засідання не з»явився, але від органу місцевого самоврядування надійшла заява з проханням про розгляд справи без участі їх представника та про визнання позовних вимог. В зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], яка доводилася матір»ю позивачеві (а.с.9), померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 02 січня 2004 року (а.с. 8). Їх родинний зв»язок підтверджується копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданого 28 грудня 1962 року, зі змісту якого вбачається, що його батьками записані саме: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить земельна ділянка площею 3.41 га, розташована на території Дмирівської селищної ради, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15 серпня 2002 року Бахмацькою РДА на ім»я [PERSON] (а.с.10-11). Як вбачається з матеріалів справи, запис по-батькові матері у свідоцтві про народження позивача «[PERSON]», в державному акті запис по-батькові власника земельної ділянки зазначено як «[PERSON]», у свідоцтві про смерть по-батькові померлої вказано як «[PERSON]». Згідно словника власних імен людей похідними іменами імені «[PERSON]» є «[PERSON]», «[PERSON]» (а.с.35). Враховуючи вищезазначене, [PERSON], яка записана у свідоцтві про народження позивача, а також власник земельної ділянки [PERSON] та померла [PERSON] є однією і тією ж особою і в даному випадку встановлення юридичного факту не потребується. Відповідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК визначено, що «Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності». Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР». Як вбачається зі змісту довідки за № 02-22/322 від 01.10.2013 року, виданої виконавчим комітетом Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області, [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті [INFO]. Спільно з [PERSON] на день її смерті проживали та були зареєстровані: син [PERSON], 1962 року народження, невістка [PERSON], 1961 року народження та онука [PERSON], 1986 року народження (а.с.17). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) «Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини». Відповідно до ст. 525 УРСР (1963 року) «Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -день, зазначений в статті 21 цього Кодексу». Враховуючи, що спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року і позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON], прийняв спадщину, оскільки проживав з нею на момент її смерті, тому в даному випадку застосовуються саме норми ЦК УРСР (1963 року). Зі змісту довідки за № 01-16/1786, виданої 24.10.2014 року Хорольською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті 31.12.2003 року [PERSON] відкрита спадкова справа 08.04.2013 року за № 138/2013 за заявою сина спадкодавця [PERSON], якому 26.04.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкові грошові вклади. Заповіт відсутній. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття у матеріалах вказаної спадкової справи немає (а.с.27). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». В судовому засіданні також встановлено, що перешкодою позивачеві у реалізації спадкових прав в передбаченому законодавством нотаріальному порядку є відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку на ім»я [PERSON] в зв»язку з його втратою, внаслідок чого йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.7). Відповідно до абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Із оглянутої в судовому засіданні районної газети «Голос Присеймів»я» від 01.11.2014 року вбачається, що на сторінці 7 міститься оголошення наступного змісту: «Втрачений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Бахмацькою райдержадміністрацією на ім»я [PERSON], вважати недійсним» (а.с. 31). Листом від 14.05.2013 року відділ Держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області відмовив позивачеві у видачі нового державного акту, посилаючись на Закон України «Про державний земельний кадастр» та запропонував з даного приводу звернутися до суду (а.с.14). Нормою п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України визначено «Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини». Враховуючи, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, прийняття ним спадщини у передбачений законодавством шестимісячний строк, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку, що належала [PERSON].

Outcome: approved