Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.08.2012 року та 18.09.2012 року між ним та відповідачем були укладені договора позики, за умовами яких відповідач отримав грошові кошти на загальну суму 40300 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 25.12.2013 року. Проте, у вказаний термін відповідач позику не повернув, від зустрічей з позивачем уникає, на неодноразові вимоги останнього виконати свої зобов`язання, передбачені договорами позики, не реагує. За таких обставин просить суд стягнути з нього заборгованість за договорами позики, пеню, 3% річних та судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору та отриманням правової допомоги. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтвердили, що позику відповідач не повернув, відтак просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. 12.05.2014 року на адресу відповідача була надіслана судова повістка, вих. № 1488 від 12.05.2014 року, рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся за закінченням терміну зберігання з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою відсутній. Відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідач будучи належним чином повідомлений, повторно у судове засідання не з'явився, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини, а ст. 526 цього Кодексу регламентує, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України - за договором позики, одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2012 року та 18.09.2012 року між позивачем та відповідачем були укладені у письмовій формі договора позики, за умовами яких позивач передав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти на загальну суму 40300 доларів США, про що були складені акти прийому-передачі грошових коштів, з кінцевим терміном повернення до 25.12.2013 року. Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. вказаних договорів у разі повної чи часткової несплати заборгованості у зазначений термін позичальник (відповідач) зобов`язувався сплатити позичальнику (позивачу) пеню в розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленні договором. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи наведене і те, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики щодо повернення грошових коштів у визначений термін не виконав, суд прийшов до висновку, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, сплату пені, яка передбачена договорами позики та три проценти річних від простроченої суми, а відповідач, як позичальник, зобов'язаний повернути позику - грошові кошти в розмірі 40300 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент звернення до суду з даним позовом згідно довідки, наданої філією «Західне ГРУ» ПАТ КБ «ПриватБанк», становить 410918,95 гривень, пеню у сумі 36571,70 гривень та 3005,89 гривень - три проценти річних від простроченої суми. При цьому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтвердженні судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору та витратами на правову допомогу.

Outcome: approved