Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою, в якому зазначив, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Пологи, вул. Нова, 25/34. Окрім нього за зазначеною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак, такі особи вже більше пяти років не проживають у даній квартирі. За зазначеною адресою вони проживали ще за часів попереднього власника та змінили місце проживання ще до укладення договору купівлі-продажу на квартиру позивачем. Договірних відносин між ними та позивачем з приводу найму вказаного житла не існує, згоду на їхнє проживання він не давав. Добровільно відповідачі не знялися з реєстраційного обліку та на теперішній час мешкають за іншою адресою. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: Запорізька обл., м. Пологи, вул. Нова, 25/34 та судові витрати покласти на відповідачів. Позивач позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати без нього, про що свідчить його заява. Відповідачі про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву, в якій просили на підставі ч.2 ст. 158 ЦПК України розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали повністю. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2674, [PERSON] продав, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул.Нова, 25/34. Згідно з копією технічного паспорту БТІ на квартиру за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру №34 в житловому будинку №25 по вул. Нова, м. Пологи, Запорізької області. Відповідно до довідки № 543 від 16.05.2015 року, виданої КУП «Житло-сервіс» Пологівської міської ради, за адресою: м. Пологи, вул. Нова, 25/34, склад сімї зареєстрованих осіб наступний: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, оскільки відповідачі не є власниками квартири, не проживають у ній, витрати на її тримання не несуть, комунальні послуги не сплачують, а також враховуючи те, що платежі за послуги з вивозу сміття, залежать від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує право останнього як власника квартири. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню солідарно з відповідачів, становить 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved