Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивований тим, що 07.11.1999 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час син [PERSON] проживає разом із батьком та повністю знаходиться на його утриманні. Враховуючи те, що позивач не має постійного місця роботи, отримує нерегулярний, мінливий дохід, йому одному важко повністю забезпечувати дитину усім необхідним. Добровільно про сплату аліментів із відповідачем домовитися не вдалося, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала. Згідно з її запереченнями в судовому засіданні позивачем і його представником не доведено факт, що син дійсно проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні, мати намагається матеріально допомагати сину, але позивач батько дитини перешкоджає їй зустрічатись з сином, приймати участь у його вихованні, брати речі та продукти харчування. Син [PERSON] не мешкає разом з батьком [PERSON], а проживає разом з бабою в квартирі по вул. Стрілецькій в м. Вінниці, а тому позивач не вправі ставити питання про стягнення аліментів на свою користь. Допитаний в присутності представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради неповнолітній свідок син сторін [PERSON] дав показання про те, що він з вересня 2016 р. проживає разом із батьком [PERSON] по вул. Руданського, 46 в м. Вінниці, а до цього вони з батьком мешкали разом з бабою [ADDRESS]. Зі слів свідка [PERSON] мати у його вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає участі уже півтора року, він взагалі не спілкується з нею. До досягнення повноліття син бажає проживати разом із батьком. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 07.11.1999 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час син [PERSON] проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні. Враховуючи, що позивач не має постійного місця роботи, отримує нерегулярний, мінливий дохід, йому одному важко повністю забезпечувати дитину усім необхідним. Добровільно про сплату аліментів сторони не можуть домовитися. Відповідач участі в утриманні сина не приймає. Відповідач працювала помічником вихователя в дошкільному навчальному закладі №21, звільнена з роботи з 07.10.2016 р., на даний час постійного місця роботи немає, що доведено витягом з трудової книжки, нині мешкає у матері в селі в Тернопільській області. Позивач не має достатньо коштів для задоволення всіх життєвих потреб дитини, матеріальне становище сімї є скрутним. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов'язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров'я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач на даний час не працює, мешкає в матері в селі в Тернопільській області, розмір її доходу позивачем не доведений, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 10.06.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial