Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаної квартири є колишня дружина позивача [PERSON] , яка володіє 1/2 часткою зазначеної квартири. Після розірвання шлюбу, особові рахунки по квартирі між співвласниками були розділенні без визначення порядку користування квартирою, внаслідок чого позивач сплачував комунальні платежі за 33,26 кв.м. квартири, а відповідач за 17,24 кв.м. Однак, незважаючи на це, позивач не може вільно користуватися квартирою. Посилаючись на вказане, просив встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити йому у користування ізольовану житлову кімнату площею 11,9 кв.м; - виділити у користування [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 8,0 кв.м; - інші приміщення: житлову кімнату площею 14,2 кв.м. з прилеглим балконом, кухню, коридор, роздільний санвузол, комору залишити в спільному користуванні сторін. 21 травня 2021 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача, [PERSON] зазначила, що у 2005 році вона разом з позивачем придбали вказану квартиру в рівних частинах. В 2008 році позивач добровільно покинув дане помешкання і з того часу в ньому не проживає, хоча\~ зареєстрований. В тому ж році позивач разом з відповідачкою розподілили особові рахунки і з того часу кожен з них сплачує за житлово-комунальні послуги за окремими рахунками. При цьому відповідач не спростовує того, що позивач сплачує за комунальні послуги більшу суму, однак пояснює, що він це робить добровільно та не позбавлений права звернутись до третьої особи аби здійснити перерахунок такої суми. В свою чергу, [PERSON] користується всією квартирою, однак кімнатою, де вона спить та де зберігаються її речі, меблі, вже тривалий час є кімната площею 11,9 кв.м, а тому вона заперечує проти виділення її в користування позивачу. Відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними і такими, що порушують її житлові права. На підставі вказаного просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 26 травня 2021 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив відповідача, в якому наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. У відповіді на відзив зазначив, що спірну квартиру придбали з відповідачкою в рівних частках по 1/2, однак незважаючи на це, він сплачує за більшу частину квартири комунальні платежі, а [PERSON] лише за 1/3 частину загальної площі квартири, при цьому остання користується всією квартирою. Позивач не має у квартирі власної кімнати, в якій би міг залишити свої речі, а при потребі -\~ мешкати, оскільки у власності або користуванні він не має іншого житла, відповідачка ж є власником трьох квартир. Тому вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими. 02 червня 2021 року [PERSON] надала до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому спростувала факт наявності у неї у власності трьох квартир, оскільки надана позивачем інформація є бездоказовою і такою, що не відповідає дійсності. Зазначила, що наявність у неї у власності окремої однокімнатної квартири ніяким чином не стосується позовних вимог позивача. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Позивач додатково зазначив, що у нього була однокімнатна квартира, яку він продав, і згодом разом з відповідачем придбали трикімнатну квартиру. У 2008 році позивач погодився сплачувати платежі за більшу половину квартири, бо в ній мешкав його син, а у 2016 році син помер. Позивач неодноразово пропонував [PERSON] продати вказану квартиру, однак остання не погоджується, це при тому, що у неї є у власності інша однокімнатна квартира. Відповідачка зайняла всю площу квартири і зробила з кімнати площею 11,9 кв.м склад із речей. Сам же позивач свого помешкання не має, близько тринадцяти років проживає у іншої жінки. Від першого шлюбу має двох дітей, тому бажає, щоб вони користувались спірною квартирою. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, посилаючись на зазначені у відзиві обставини. Крім того, свою незгоду з заявленими вимогами мотивувала тим, що мешкає саме в кімнаті площею 11,9 кв.м вже більше п`ятнадцяти років. Саме по заяві позивача були розподілені особові рахунки і відповідачці виділили кімнату площею 11,9 кв.м, за яку вона сплачує. Зазначила, що готова взяти на себе обов`язок сплачувати за більшу частку квартири. Що стосується іншого її житла, то у неї\~ дійсно є однокімнатна квартира, але до неї вона планує перевезти свою стареньку матір, яка наразі проживає\~ сама і\~ вже не здатна в достатній мірі себе обслуговувати. Представник третьої сторони в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову на підставі наступного: Згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2005 року, [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру [ADDRESS] . (а.с.4). З технічного паспорту вбачається, що спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, а саме: кімната площею 14,2 кв.м, яка є прохідною, кімната площею 11,9 кв.м, кімната площею 8,0 кв.м, коридору площею 6,2 кв.м, кухні 5,2 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м, ванної кімнати 2,1 кв. м, балкону 1,1 кв.м, комори площею 0,7 кв.м. Загальна площа квартири 50,5 кв.м, житлова площа 34,1 кв.м. (а.с.5-6) Згідно довідки, виданої ТОВ «Шосткажитлосервіс» № 669 від 01.12.2020 року, з 17 січня 2008 року особові рахунки по вказаній квартирі розподілені згідно заяв власників, і відповідно [PERSON] сплачує за 17,24 м.кв, (житлова площа 11,9 м.кв), а [PERSON] за 32,16 м.кв.\~ Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власники володіють, користуються та розпоряджаються власністю за взаємною згодою. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних кожному зі співвласників. Домовленості щодо порядку користування спільною квартирою сторони не досягли. При цьому встановлено, що позивач більше 10 років не користується спільною квартирою, фактично проживає за іншою адресою. Протягом всього часу непроживання позивача за місцем реєстрації, у відповідача склався сталий порядок користування спільним житлом. Так, [PERSON] займає кімнату (11,9 кв.м), яку позивач просить виділити собі у користування, фактично проживає у ній, зберігає там власні речі, меблі, сплачує комунальні послуги з урахуванням її площі (загальна опалювальна площа за особовим рахунком [PERSON] - 17,24 кв.м, з них житлова - 11,9 кв.м). За таких обставин, виділення у користування позивача саме цієї кімнати, суд вважає надмірним втручанням у право користування відповідача. Крім того, як зазначив сам позивач, він і не планує\~ жити у спірній квартирі. З огляду на викладене, за відсутності домовленості сторін щодо порядку користування спільною квартирою, суд дійшов висновку про необхідність встановлення такого порядку. Разом з тим, з огляду на викладене, суд не погоджується із запропонованим позивачем способом користування спірною квартирою та вважає необхідним встановити наступний порядок користування: -\~ виділити у користування позивачу житлову кімнату площею 8,0 кв.м; -\~ виділити у користування відповідачу житлову кімнату площею 11,9 кв.м; - інші приміщення: житлову кімнату площею 14,2 кв.м з прилеглим балконом, коридор, ванну кімнату, туалет, комору та кухню - залишити в спільному користуванні сторін. На думку суду, при такому порядку користуванні приміщеннями квартири житлові умови сторін будуть відповідати можливостям реалізації ними своїх прав співвласників майна з врахуванням балансу інтересів кожного зі співвласників. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності виділення у його користування більшої житлової кімнати через відсутність у його власності, на відміну від відповідача, іншого житла, оскільки такі обставини не мають суттєвого значення при вирішенні цієї справи. У разі ж\~ зміни життєвих\~ обставин\~ сторін (повернення позивача\~ проживати\~ до\~ своєї квартири, або, навпаки, переїзд відповідача до іншого житла), останні, за відсутності добровільної домовленості, не позбавлені права звернутись до суду щодо зміни встановленого порядку користування.\~ Підсумовуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial