Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який проживав на день смерті в в [ADDRESS] . На день смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з 39/100 частини вказаної квартири, яка належала спадкодавцю, 61/100 частини квартири належить йому на підставі договору міни від 31 січня 2003 року. Він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, спадщину прийняв, оскільки постійно проживав з батьком. Однак йому було відмовлено в оформленні спадщини, так як батько за життя не оформив право власності на свою частку квартири в установленому законом порядку. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на 39/100 частки квартири [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, надала заяву про розгляд справи за його відсутності. Вирішення вимог заяви покладав на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що з копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Іллічівським відділом ЗАЦС м. [PERSON] , 21 липня 1980 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як видно зі свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 20 вересня 2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] у віці 64 роки помер [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 1678. З копії договору міни, укладеного 31 січня 2003 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] міняють належні їм на праві приватної власності квартири, а саме - [PERSON] квартиру [ADDRESS] та [PERSON] , [PERSON] - 61/150 частин квартири [ADDRESS] . З інформації, наданої 14 березня 2020 року Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що встановлено ст. 1217 ЦК України. Згідно із ст. 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За загальним правилом, визначеним змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом із тим, ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає, що доводи позивача [PERSON] знайшли своє відображення у здобутих та досліджених в ході судового розгляду справи доказах, а тому з метою усунення йому об`єктивно наявних перешкод у належному оформленні спадкових прав приходить до висновку про необхідність визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно по суті пред`явленого позову. На підставі ст. 328, 392, 1216-1218, 1262, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved