Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Правекс Банк» за участю третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. в якому просить суд визнати недійсним п.3.2. договору іпотеки від 11 жовтня 2007 року, укладений між АКБ «Правексбанк» та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 1833 та посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Л.А.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та позивачем було укладено кредитний договір №3276-018/07Р. В забезпечення по Кредитному договору між Відповідачем та [PERSON] укладено іпотечний договір від 11 жовтня 2007 року , який посвідчений приватним нотаріусом Левченко Н.А. Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1834. Згідно з положеннями пункту 3.1.3 Договору іпотеки від 11.10.2007 року Іпотекодержатель має право на свій розсуд: застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог Іпотекодержателя (п. 3.2. даного договору); шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем або передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Пункт 3.2 Договору іпотеки від 11 жовтня 2007 року визначає «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя». У пункті 3.2.1. даного Договору передбачено, продаж предмета іпотеки Іпотекодержателем. У пункті 3.2.2. даного Договору передбачено, передача Іпотекодержателю права власності па предмет іпотеки. Відповідно до чинного законодавства застереження в іпотечному договорі яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положення про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України.» Тільки при дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Однак «Застереження про задоволення вимог Інотекодержателя », яке зазначено у пункті 3.2 Договору іпотеки від 11 жовтня 2007 року не містить цих умов. Так у пункті 3.2 Договору іпотеки від 11 жовтня 2007 року «Застереження про задоволення вимог Інотекодержателя», передбачений ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, не відповідають загальним положенням про договір, установленим розділом ІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що вказівка зазначена у положеннях н. 3.2 Договору іпотеки є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя є хибними, оскільки вказані положення договору іпотеки не є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. З урахуванням встановлених обставин, положення п. 3.2 Договору іпотеки щодо «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно у зв`язку чим п. 3.2 Договору іпотеки від 12 жовтня 2007 року де вказано, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя зазначеного іпотеки є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя - є недійсним. В день підписання договору іпотеки згода на укладення самого договору іпотеки надавалася, а от додаткова згода на включення вказаного вище застереження до договору іпотеки взагалі не надавалася, хоча мала надаватися обов`язково, Відсутність такої згоди і спричиняє недійсність застережений. Виходячи з того, що вказане застереження є окремим від договору іпотеки договором за яким відбувається розпорядження майном, на його укладення, що проявляється у включенні його до договору іпотеки, потрібна згода іпотекодавця. Тобто має даватися нотаріально посвідчена згода іпотекодавця і на укладення договору іпотеки і на включення до нього застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження визнається недійсним. Окрім того, що саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке включено до даного Договору іпотеки і яке прирівнюється до такого договору, не відповідають загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України під тим застереженням у тому вигляді у якому воно як договір включене до Договору іпотеки у даному застереження взагалі особистого підпису [PERSON] як Іпотекодавця та сторони даного застереження, що є двохстороннім договором. У відповідній графі під самим застереженням відсутній підпис Іпотекодавця. [PERSON] не будучи юристом не міг знати та розуміти, що дані застереження які включено до даного договору іпотеки не відповідають нормам чинного законодавства. Фактично додаткова згода па включення вказаного вище застереження до договору іпотеки взагалі не надавалася хоча мала надаватися обов`язково, відсутність якої і спричиняє недійсність застереження. Посилаючись на викладене позивач звернувся з наведеним позовом до суду. Позивач та його представник в судові засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи в їхню відсутність, в якій зазначили що позов підтримують, просять розглянути справу в їхню відсутність. Представник відповідача - Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Правекс Банк», в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в їхню відсутність, вказавши що проти задоволення позову заперечують з підстав викладених у відзиві на позовну заяву поданому до суду 03.12.2019 року. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 жовтня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступник прав та обов`язків є АТ «Правекс Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір у відповідності до п. 1.1 якого, банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 50 000,00 дол. США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.14 даного Договору. П. 1.2 передбачено, що кредит надається позичальнику строком з 12 жовтня 2007 року до 12 жовтня 2032 року зі сплатою 11,3 відсотків річних. 12.10.2007р. між [PERSON] (Іпотекодавець) та АКБ «Правекс-Банк» (Іпотекодержатель) укладено Іпотечний договір, у відповідності до умов якого Іпотекодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором № 3276-018/07Р від 12 жовтня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитним договором та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру номер дев`ятнадцять в будинку номер сімдесят по [ADDRESS]. П . п . 3.1.3 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право на свій розсуд: застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог Іпотекодержателя (п. 3.2 даного договору), шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем або передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Згідно із статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено вибір задоволення вимог іпотекодержателя або з зазначенням в іпотечному договорі застереження, або ж обумовлення в окремому договорі, що спростовує доводи позивача. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до статті 37 зазначеного Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем в суді, якщо він доведе, що основне зобов`язання і умови іпотечного договору не були порушені. З метою правильного застосування викладених норм законодавства та уникнення ситуації, коли іпотекодавець змушений у судовому порядку оскаржувати рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки та доводити, що основне зобов`язання і умови іпотечного договору не були порушені, слід мати на увазі наступне. Необхідно розрізняти між собою застереження у іпотечному договорі та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Застереження у іпотечному договорі встановлюється у момент укладення договору або шляхом внесення змін до нього, тоді як договір про задоволення вимог іпотекодержателя є самостійним договором, необхідність в укладенні якого виникає з моменту, коли постає питання про належне виконання зобов`язань боржником. Окрім того, у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя можливо передбачити будь-які не заборонені Законом способи задоволення вимог за основним зобов`язанням, у тому числі і такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, як перехід права власності на предмет іпотеки, тоді як у застереженні до іпотечного договору такий спосіб, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання застосований бути не може. Таким чином, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлювальним документом буде або договір купівлі-продажу нерухомості або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Чинним законодавством не заборонено сторонам договору іпотеки чи відповідного застереження, що міститься в ньому, передбачити як передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Суд відмовляючи у задоволенні позову також враховує наступне. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від зазначеного висновку Верховного Суду України щодо застосування статей 33,36-39 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах. Мотивує таку потребу тим, що оскільки сторони у договорі іпотеки у відповідному застереженні передбачили надання іпотекодержателю права від його імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору іпотеки в позасудовому порядку, таке застереження - це позасудовий спосіб врегулювання спору, який сторони встановили самостійно у договорі та для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя. Для підтвердження такого підходу Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду навів постанови Великої палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №760/14438/15-ц (провадження №14-38 цс 18), від 7 листопада 2018 року у справі №520/6819/14-ц (провадження №14-343 цс 18). Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином вказана норма однозначно вказує на необхідність укладення окремого договору про задоволення вимоги іпотекодержателя у позасудовому порядку у разі відсутності іпотечного застереження у договорі іпотеки (ВП/ВС № 554/14813/15-ц від 11.04.2018р.). Відповідності до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Абз. 2 ст. 68 Конституції України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Суд не приймає до уваги те, що [PERSON] не знає діючого законодавства, оскільки він міг скористатися своїм правом та отримати юридичну допомогу при оформленні кредитного договору. Враховуючи вищезазначене, посилання позивача на те, що він не був фахівцем в галузі права і не розумів що підписує спростовується. Представник відповідача у відзиві зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності при поданні позовної заяви. За ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розглянувши правомірність застосування правил ст. 267 ЦК України, суд дійшов наступних висновків. Згідно з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленої до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Тому враховуючи, що стороною позивача позовні вимоги недоведені, суд відмовляє в їх задоволенні на загальних підставах, незалежно від спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 76-78, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed