Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 300000,00 грн., в обґрунтування якого зазначив, що 20.05.2010 року відповідач підписав заяву, посвідчену нотаріусом, в якій вказав, що отримав від позивача 300000,00 грн. В цій же заяві відповідач вказав про свій обовязок продати позивачу земельну ділянку площею 6,8245 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. У випадку відмови від укладення договору відчуження відповідач зобовязався повернути кошти в сумі 300000,00 грн. за першою вимогою. Після підписання вищезазначеної заяви, вказана земельна ділянка була надана позивачу в оренду. У 2016 році відповідач подав позовну заяву, в якій просив серед іншого визнати недійсним договір оренди вищезазначеної земельної ділянки. Подавши такий позов відповідач фактично відмовився від виконання своєї заяви від 20.05.2010 року про продаж вищезазначеної земельної ділянки. На вимогу повернути отримані кошти відповідач не реагує, гроші не повертає. Посилаючись на статті 1046, 1047, 1049, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, вважаючи дану заяву договором позики, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 300000,00 грн. та понесені ним судові витрати. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов, вказавши, що підписана відповідачем заява являється фактично розпискою про отримання коштів за договором позики. Відповідач заперечував проти позову, вказавши, що в 2010 році йому були потрібні гроші для купівлі будинку сину. Він звернувся до [PERSON] з проханням видати наперед орендну плату за оренду його земельної ділянки. Позивач попросив його принести йому оригінал акту про право власності на землю. Коли він приніс даний акт, то йому позивач сказав, що необхідно підписати деякі папери в нотаріуса. Він із співробітницею [PERSON] поїхав до нотаріуса в м. Гуляйполе, де йому дали підписати папери в трьох місцях. Зазначені папери він не читав, тому що йому не дали такої можливості, однак пояснили, що це не потягне за собою якихось негативних наслідків для нього. Після цього він повернувся до офісу [PERSON], де йому дали 15000,00 грн. як орендну плату за наступні три роки. Грошових коштів в розмірі 300000,00 грн. він не отримував і про продаж земельної ділянки не домовлявся. Також відповідач поставив під сумнів справжність його підпису на заяві про отримання коштів. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у заяві не зазначено, що відповідач брав у позику суму у розмірі 300000,00 грн. Оскільки заява відповідача не є підтвердженням укладення договору позики, то немає підстав для задоволення позову. Згідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, з метою сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи, судом було розяснено відповідачу та його представнику право заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення справжності підпису відповідача на спірній заяві, однак відповідач та його представник вказали про те, що вони не мають наміру заявляти таке клопотання. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно до заяви від 20.05.2010 року, адресованої в компетентні органи, [PERSON] зазначив, що він отримав від [PERSON] 300000,00 грн. 20.05.2010 року. Цією заявою відповідач довів до відома всіх зацікавлених осіб про свій обовязок продати [PERSON] земельну ділянку площею 6,8245 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. У випадку відмови від укладення договору відчуження відповідач зобовязався повернути кошти в сумі 300000,00 грн. за першою вимогою. Зазначена заява посвідчена [PERSON], державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області. Факти, зазначені в заяві нотаріусом не перевірялися. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, в 2010 році позивач та відповідач уклали договір оренди належної відповідачу земельної ділянки. Відповідач у серпні 2017 року звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] та ТОВ «Преображенське» про визнання безвідкличної довіреності та договору оренди землі недійсним та усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Після отримання зазначеної позовної заяви [PERSON] направив 14.08.2017 року відповідачу вимогу про повернення 300000,00 грн., оскільки розцінив зазначене як відмову від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки в майбутньому. Вимога отримана відповідачем 19.08.2017 року та залишена без задоволення і відповідної відповіді про це. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на положення ст.ст.1046,\~1047, 1049 ЦК України, зазначивши про те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики.\~ Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом\~статті 205 ЦК України\~сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою\~статті 206 ЦК України\~усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За\~статтею 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України,\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка (заява) як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг\~грошей\~із зобовязаннямїх\~повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Із заяви, складеної 20.05.2010 року, вбачається, що 20.05.2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] 300000,00 грн. З подальшого змісту заяви щодо зобовязання продати [PERSON] земельну ділянку вбачається, що сума в розмірі 300000,00 грн. отримана в рахунок майбутнього продажу земельної ділянки після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. Також заява про отримання грошових коштів містить зобовязання про їх повернення у разі відмови від укладення договору відчуження. Таким чином, із змісту заяви від 20.05.2010 року не вбачається, що відповідач брав в борг у позивача грошові кошти, оскільки в заяві вказано про отримання грошових коштів за продаж в майбутньому земельної ділянки. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторони не надали. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики, оскільки суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених вимог, а позивачем та його представником не доведено належними доказами факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики. Відмова у позові не позбавлятиме позивача можливості захистити свої права шляхом предявлення позову на інших підставах.

Outcome: dismissed