Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в квітні 2007 року уклав Попередній договір із Спільним підприємством «Райагробуд», в особі директора [PERSON], у відповідності до якого сторони зобов»язались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу будівель сауни та котельні, що розташовані в м. Кіцмань, по вулиці Українській, 44а та 44б. Разом із ним в договорі зазначено [PERSON], котрий не ніс з своєї сторони ніяких матеріальних витрат та не мав наміру набути майнових прав на зазначені будівлі. 9 серпня 2007 року позивачем було повністю виконано вимоги Попереднього договору виготовлено інвентарні справи та проведено реєстрацію прав власності на об»єкти нерухомого майна та сплачено 75700 гривень вартості даних будівель. Договір купівлі продажу будівель так і не було посвідчено, однак з 2007 року позивач відкрито володіє та користується будівлями котельні та сауни, ним здійснено капітальний ремонт будівель, обробляє присадибну ділянку, підтримує в належному стані прибудинкову територію. Просив визнати право власності на вказані будівлі і позов задовольнити. Позивач [PERSON] позов підтримав, відповідач та представник відповідача заявлені вимоги визнали, звернувшись до суду з відповідними заявами, і суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.19 ЦПК України \~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.\~\~ Стаття 392 ЦК України \~передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~\~ З вищезазначених правових норм убачається, що чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Встановлено, що в квітні 2007 року [PERSON] уклав Попередній договір із Спільним підприємством «Райагробуд», в особі директора [PERSON], у відповідності до якого сторони зобов»язались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу будівель сауни та котельні, що розташовані в м. Кіцмань, по вулиці Українській, 44а та 44б. Разом із позивачем в договорі зазначено [PERSON], котрий не ніс з своєї сторони ніяких матеріальних витрат та не мав наміру набути майнових прав на зазначені будівлі. 9 серпня 2007 року позивачем було повністю виконано вимоги Попереднього договору виготовлено інвентарні справи та проведено реєстрацію прав власності на об»єкти нерухомого майна та сплачено 75700 гривень вартості даних будівель. Договір купівлі продажу будівель так і не було посвідчено, однак з 2007 року позивач відкрито володіє та користується будівлями котельні та сауни, ним здійснено капітальний ремонт будівель, обробляє присадибну ділянку, підтримує в належному стані прибудинкову територію. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбаченом статтею 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року. Позивач володіє нерухомим майном з квітня 2007 року і термін такого володіння відповідає передбаченим законом строкам. За вищенаведених та встановлених судом обставин заявлені вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, ст.ст. 317, 386, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ,6 ,7 , 10 ,11, 12, 13, 17, 18, 19, 43, 49, 82, 206, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: approved