Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час оформлення спадкового майна, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дізналися, що на квартиру, яка належала на праві власності їхній родичці, [PERSON] накладений арешт. Так, об`єкт спадкування належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина та вищезазначена квартира перейшла в порядку спадкування до [PERSON] , як до доньки померлої. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадкоємцями за законом виступили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини позивачем разом з іншими спадкоємцями було подано до нотаріуса. В ході розгляду документів на квартиру, спадкоємцям було повідомлено, що на даний об`єкт накладене обтяження у вигляді арешту майна та оголошена заборона на його відчуження на ім`я [PERSON] . Арешт на зазначену квартиру було накладено на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-3630/10 від 10.11.2010 року, через наявність у співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості по сплаті послуг за опалення та гарячу воду. В подальшому на підставі вищезазначеного рішення державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ після відкриття виконавчого провадження була винесена постанова про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження цього майна. На даний час, як зазначає позивач, борг сплачено, про що свідчать додані до позовної заяви письмові докази. На підставі цього позивач неодноразово звертався до Дзержинського відділу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з квартири, однак [PERSON] було відмовлено у задоволенні його заяв через знищення даного виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, а будь яка інформація в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня, внаслідок чого виконавець не має повноважень власноруч зняти арешт з квартири. Зважаючи на вищевикладене позивач змушений звернутись до суду для захисту свої майнових прав. Розгляд справи проведено у порядку загального позовного провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.06.2019 року проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Шоста Харківська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмові пояснення в яких підтвердила всі обставини, викладені позивачем у позовній заяві та просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення в яких підтвердив всі обставини, викладені позивачем у позовній заяві та просила розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особа КП «Харківські теплові мережі» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.11.2004 року №1 [NUMBER] , виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР та витягом про державну реєстрацію прав від 20.12.2011 року, наданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»(а.с.18,19). 08.11.2010 року одна із співвласниць [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 09.11.2010 року серія [NUMBER] , видана відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, актовий запис №15601 (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, про що свідчить копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №25669881 від 17.12.2010 року, посвідченого Шостою харківською державною нотаріальною конторою (а.с.23). Спадщина перейшла до доньки [PERSON] [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] від 23.09.1989 року, серії [NUMBER] (а.с.15)). Відтак співвласниками квартири залишились [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №14144 (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги якої є чоловік [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 23.09.1989 року, серії [NUMBER] , та син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Люботинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану від 10.09.1994 року, актовий запис №152 (а.с.15, 13). При зверненні спадкоємців із заявою про прийняття спадщини представником Шостої харківської державної нотаріальної контори надано відповідь №451/02-14 від 31.01.2018 року, відповідно до якої стало відомо, що на спадковий об`єкт (квартира) накладено арешт судовим чи слідчим органами, а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (а.с. 24). Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2011 року ВП№26659444, винесеною держаним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ніколаєвою О.О., на все майно, що належить [PERSON] , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт. Підставою для вищевикладеного слугував виконавчий лист №2-3630/10 від 16.03.2010 виданий Дзержинським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «ХТМ» у розмірі 5007,28 грн. (а.с.28). Відповідно до інформаційної довідки для виконавчої служби від 14.02.2018 року №4039, наданої КП «ХТМ», заборгованість за вищезазначеним виконавчим листом погашена у повному обсязі (а.с.34). На підставі того, що заборгованість була сплачена [PERSON] , яка є однією за співвласників квартири, звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області із заявою про зняття арешту за спірної квартири (а.с.29). Відповідно до відповідей Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 14.11.2018 р. №ДВ-22 та від 01.03.2018 року №904, зазначено, що у зв`язку із тим, що виконавче провадження було знищено за закінченням строків зберігання, а в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відомості про нього відсутні, виконавці не мають повноважень самостійно зняти арешт за вказаним виконавчим провадженням, оскільки воно не перебуває на виконанні (а.с.30-33). У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова за захистом своїх майнових прав. Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Нормами частин 1 та 2 ст.321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.\~\~ Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.\~\~Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно відповіді №ДВ-22 від 14.11.2018 року, наданої начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області, 19.12.2011 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року). Відповідно до ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року), у разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~направлення виконавчого\~документа за\~належністю іншому\~органу державної\~виконавчої служби,\~офіційного оприлюднення\~повідомлення про\~ \~визнання \~ боржника\~ \~банкрутом \~і \~відкриття \~ліквідаційної процедури,\~ закінчення\~ виконавчого\~ провадження\~за рішенням\~суду,\~винесеним \~у \~порядку \~забезпечення \~позову \~чи \~вжиття запобіжних\~заходів,\~ а\~ також\~крім випадків\~нестягнення виконавчого\~збору або\~витрат,\~ пов`язаних\~з організацією\~та проведенням\~виконавчих дій),\~повернення \~ виконавчого\~ документа\~ до\~ суду\~ або\~ іншого\~ органу\~(посадовій\~ особі),\~ який\~ його\~ видав,\~арешт,\~накладений на\~майно боржника,\~знімається,\~скасовуються інші\~вжиті державним\~виконавцем заходи\~ примусового\~ виконання\~ рішення,\~ а\~також провадяться\~інші дії,\~ необхідні\~ у\~зв`язку\~із завершенням\~виконавчого провадження.\~Завершене виконавче\~провадження не\~може бути\~розпочате знову,\~крім випадків,\~передбачених цим\~Законом. У\~разі якщо\~у виконавчому\~провадженні державним\~виконавцем накладено\~арешт на\~майно \~боржника,\~ у\~ постанові\~ про\~ закінчення\~виконавчого \~провадження \~або \~повернення виконавчого\~документа до\~суду \~або \~іншого \~органу \~(посадовій\~ особі),\~ який\~ його\~ видав,\~державний \~виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Всупереч вказаної норми, державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2011 року, не було вирішено питання про зняття арешту з майна [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того у відповідності до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року) підставами для\~зняття виконавцем\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини\~є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5)\~відсутність у\~строк до\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~виконавця,\~зазначеного у\~частині шостій\~\~ статті\~61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, виходячи зі змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року), правом зняти арешт за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу або відомості щодо якого відсутні у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчого провадження, державний виконавець не наділений, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю заборгованості позивача перед стягувачем та фактичним виконанням судового рішення, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі\~викладеного, ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321,\~391\~ЦК України,

Outcome: approved