Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач посилається на те, що 27 травня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржниці грошових коштів в розмірі 38314 грн., - суму, яку вона згідно укладеного договору, зобов'язувалася повернути до 27 липня 2013 року. В підтвердження отримання від позивача коштів відповідач написала розписку. У зазначений термін відповідач боргу не повернула. Він неодноразово звертався до неї з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір не вдалося. Відповідач відмовилася повертати борг, згідно укладеного між ними договору, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. Позивач вказує, що укладений договір позики грошових коштів між ним та відповідачем є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст. ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки боржницею 27 травня 2013 року було надано розписку, підписану нею власноручно. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 38314 грн., судові витрати у виді судового збору в сумі 383,14 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, неодноразово викликалася в судове засідання, судом було вжито заходів щодо повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи, тому суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує, щоб справу було розглянуто у відсутності відповідача. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що відповідачка особисто в їх присутності писала розписку, жодного тиску на неї не чинили, відповідачка говорила, що пише цю розписку, оскільки позичила у [PERSON] приблизно 38 000 грн., точну суму не пригадують, оскільки пройшло часу від тих подій, вони також підписали дану розписку в присутності [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що 27.05.2013 року між сторонами було укладено договір позики на суму 38314 грн. строком до 27.07.2013 року, що підтверджується дослідженому в судовому засіданні оригіналу договору, розпискою відповідачки. Текст даної розписки написала відповідачка, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до абз.2 ч. 1 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на запереченнях для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В судовому засіданні не добуто доказів того, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню сума позики в розмірі 38 314 грн. Що стосується вимоги позивача про відшкодування судових витрат, то з відповідачки у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору в розмірі 383, 14 грн.

Outcome: approved