Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON], яка проживає з позивачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/7 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2015 року і до досягнення нею повноліття. Вказує, що його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки на даний час не працює, відсутні будь-які заробітки та доходи. А тому, просити змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку шляхом зміни способу стягнення аліментів та стягнути з нього аліменти на користь відповідача на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 506 грн. 70 коп. щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просить його задоволити. Також суду пояснив, що з 28 лютого 2017 року перебуває на обліку як безробітний в Рівненському МЦЗ. Допомогу по безробіттю ще не отримував, розмір якої йому не відомий. Проте зі слів працівників центу зайнятості буде становити 70 % від його середньомісячної зарплати та буде виплачуватись протягом шести місяців, розмір якої поступово буде зменшуватись. На даний час не має постійного доходу, перебуває в пошуку роботи. Має задовільний стан здоровя. Інших утриманців, окрім доньки [PERSON], не має. Ствердив, що окрім запропонованого ним розміру аліментів (506 грн. 70 коп.), буде ще додатково надавати кошти на утримання доньки, оскільки такий розмір аліментів не є значним в нинішніх економічних умовах життя. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не має підстав для зміни розміру аліментів, оскільки майновий стан позивача (платника аліментів) не погіршився, має постійний дохід. А тому просить відмовити позивачу в задоволені позову за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З 30 липня 2004 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 23 червня 2015 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №231195 виданого повторно 27 березня 2015 року відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Після припинення шлюбних відносин дитина сторін проживає з відповідачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року [PERSON] зобовязано щомісячно сплачувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON]О, в розмірі 1/7 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2015 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до записів у трудовій книжці, 31 січня 2017 року позивач звільнений з посади директора Луцької філії ТОВ «Телесвіт». З довідки № 01-40/1905 від 03 квітня 2017 року видно, що позивач [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Рівненському МЦЗ з 28 лютого 2017 року. Допомога по безробіттю позивачу ще не виплачувалась. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України,\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровця когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) стаття 184 СК України\~відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статей 182-184 СК України,\~не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України,\~але й інші норми, якими врегульовано обовязок батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Надані докази у даному судовому засіданні указують на те, що на даний час позивач офіційно не працевлаштований, не працює, хоча стан його здоровя не перешкоджає його працевлаштуванню, перебуває в пошуку роботи, має нерегулярні доходи, що підтверджує доводи позивача про зміну майнового становища. Ці зміни матеріального стану позивача дають підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та присудження з позивача аліментів на дитину у твердій грошовій сумі. Суд не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що допомога по безробіттю є стабільним доходом, оскільки вона є тимчасовою допомогою, яка виплачується позивачу обмежений час і лише на період до підшукування постійного місця роботи останньому та у змінному розмірі. Визначаючи розмір аліментів на дитину, який підлягає стягненню з позивача, суд виходить з такого. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2017 рік» установлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року 1689, з 1 травня 2017 року 1777 грн., з 1 грудня 2017 року 1860 грн. Тобто, для забезпечення гармонійного розвитку дитини кожному з батьків нині необхідно на її утримання надавати не менше 850 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~\~ Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище відповідача та позивача, останній будучи працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоровя, інших аліментних зобовязань не має, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) грн. щомісячно. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище, а є достатнім для забезпечення дитині умов для її повноцінного фізичного, духовного та культурного розвитку. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved