Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 28.10.2016 р. між позивачем та ТОВ «Компанія «Софійський» укладено договір про надання комплексу лікувально-фізкультурних послуг № 350. За умовами договору позивач придбав комплекс послуг, а відповідач надає такі послуги, при цьому клубна картка є перепусткою на територію фітнес-клубу і активується не пізніше 30 днів з дня оплати комплексу послуг. Сторони договору погодили, що строк дії клубної карти починається з 21.11.2016 р. та діє протягом 12+1 місяців. Позивачем 28.10.2016 р. здійснено оплату послуг в розмірі 25 170,00 грн., внаслідок чого останній розраховував на отримання послуг належної якості від виконавця до закінчення строку дії договору в приміщенні за адресою: м. Київ, пров. Рильський, 5. Однак, у зв»язку із тим, що приміщення клубу зачинено, позивач не має можливості отримати сплачений комплекс послуг. Як було встановлено позивачем відповідач мав обмежений у користуванні приміщенням за вищевказаною адресою. Зміст правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Укладаючи договір з позивачем, відповідач не надав інформацію щодо неможливості виконання зобов»язань за договором, що не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин позивач просить суд визнати недійсним договір № 3501 від 28.10.2016 р. та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 25 170,00 грн., сплачених за договором. Представник позивача подав заяву про заочний розгляд справи через канцелярію суду. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, їх представників на підставі положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, відповідно до ст. 901 ЦК України. 28.10.2016 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Софійський» було укладено договір про надання комплексу лікувально-фізкультурних послуг № 3501. За умовами зазначеного договору (п. 1.1., 1.6.) член фітнес-центру придбаває комплекс ослуг лікувально-фізкультурних послуг, а виконавець надає послуги за адресою за адресою: м. Київ, провулок Рильський, 5. За п.п. 1.2.,1.3. договору,члену клуба видається клубна картка, яка є перепусткою на територію фітнес-клубу і активується протягом 30 календарних днів з дня оплати послуг. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] здійснено оплату за договором 28.10.2016 р. у розмірі 25 170,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Як вбачається з позову, позивач не отримує послуги, передбачені договором, фітнес-клуб є зачиненим і не працює. Також позивач вказує на те, що відповідач не повідомив клієнта про неможливість надання послуг, у приміщенні вказаному в договорі у зв»язку із відсутністю правових підстав для використання приміщення та не передбачив відповідальність за порушення умов договору щодо надання послуг. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про надання позивачу послуг, відповідно до умов, укладеного 28.10.2016 р. договору. За приписами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В свою чергу підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно до п. 7, 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що несправедливими є, зокрема, умови надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника), надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі Як свідчать умови укладеного договору в угоді не передбачена будь - яка відповідальність виконавця послуг за порушення умов договору, в той час як встановлено обмеження прав споживача щодо права розірвання угоди, або обмеження права клієнта, не надаючи таку можливість споживачу послуг (п. 2.1.1., 2.1.2. договору). Також уумовами договору не надано право споживачеві отримати свої кошти, сплачені за договором в разі його розірвання відповідачем за умови не надання належних послуг. Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи не було отримано доказів, які б свідчили про те, що умови спірного договору відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а послуги надаються у порядку передбаченому договором та належної якості. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved