Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, у якій просив стягнути з Державного бюджету України з державного виконавця - Саламахи В.В., Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року у справі № 1570/6680/2012 за позовом [PERSON] до старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії було дії державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Саламахи В.В. щодо винесення постанов про розшук майна боржника ВП № 32599257 від 22.06.2012 р., про стягнення з боржника виконавчого збору № В-19/686 від 23.05.2012 р., про стягнення витрат № В-19/686 від 15.08.2012 р. та про закінчення виконавчого провадження ВП № 32599257 від 15.08.2012 р. - визнано неправомірними, постанови державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Саламахи В.В. про розшук майна боржника ВП № 32599257 від 22.06.2012 р., про стягнення з боржника виконавчого збору № В-19/686 від 23.05.2012 р., про стягнення витрат № В-19/686 від 15.08.2012 р. та про закінчення виконавчого провадження ВП № 32599257 від 15.08.2012 р. -скасовано, у зв'язку із чим позивач вважає, що прийняттям вказаних постанов, які були скасовані, йому було спричинено моральну шкоду. Позивач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суд не сповістили. Суд у зв'язку з належною оповіщеністю відповідачів про час та місце судового засідання, неявкою відповідачів та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, на підставі ч. 4 ст. 169, ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явились, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. 28.03.2012 року інспектор РДПС взводу з ОСП №4 УДАІ Херсонської області, сержант міліції Кисельов І.В. склав протокол про адміністративне правопорушення серії ВТ1 №182387, передбаченого ч.1ст.122 КпАП України, в якому позивач просив направити йому матеріали адміністративного правопорушення для розгляду до суду за місцем його проживання. 15.08.2012 року позивачу стало відомо, що на три транспортні засоби, які належать йому на праві власності, накладено арешт Приморським ДВС м. Одеси, так як інспектором РДПС взводу з ОСП №4 ДАІ, сержантом міліції Кисельовим І.В. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВТ1 №083847, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 255 грн. Про вказану постанову йому не було відомо,так як інспектор йому вручив лише протокол про адміністративне правопорушення. В мотивувальній частині постанови інспектор РДПС взводу з ОСП №4 ДАІ встановив, що 28.03.2012 року о 08 год. 59 хв. позивач, керуючи автомобілем на а/д Херсон-Джанкой-Керч 11 км, на ділянці дороги, де швидкість обмежена 50 км/год , перевищив швидкість, рухаючись 74 км/год, зафіксовано техзас. 000669, чим порушив п.12.9 «б», 3.29 ПДР. Зазначена постанова винесена за результатами застосування фіксації порушень ПДР засобами фото- та відео фіксації, що працюють у автоматичному режимі у відповідності до ст.14-1 КпАП. Однак, копію постанови йому надіслано не було, відомості про її відправлення в постанові відсутні, підпис про те, що позивач з нею ознайомлений , позивачу не належить. Про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, позивач дізнався 15.08.2012 року, коли йому зателефонував [PERSON] та пояснив, що його затримали співробітники ДАІ за те, що автомашина [NUMBER], яку позивач йому продав за дорученням у 2009 році, знаходиться у розшуку згідно з постановою про розшук ДВС Приморського району м. Одеси. Копію постанови серії ВТ1 №083847 позивач отримав у виконавчій службі 16.08.2012 року. Вказана постанова була оскаржена позивачем та постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2012 року скасована. Також, 20.11.2012 року постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі № 1570/6680/12 дії державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Саламахи В.В. щодо винесення постанов про розшук майна божника ВП № 32599257 від 22.06.2012 року, про стягнення з боржника виконавчого збору № В-19/686 від 23.05.2012 року, про стягнення витрат № В-19/686 від 15.08.2012 року та про закінчення виконавчого провадження №ВП 32599257 від 15.08.2012 року визнані неправомірними, а постанови державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Саламахи В.В. про розшук майна боржника ВП №32599257 від 22.06.2012 року, про стягнення з боржника виконавчого збору № В-19/686 від 23.05.2012 року, про стягнення витрат № В-19/686 від 15.08.2012 року та про закінчення виконавчого провадження №ВП 32599257 від 15.08.2012 року скасовані. Так як позивач є адвокатом Одеської обласної колегії адвокатів та професором кафедри кримінального процесу та криміналістики в Приватному класичному університеті м. Запоріжжя, йому доводиться часто їздити у відрядження, як з метою своєї викладацької діяльності так і з метою захисту своїх підзахисних. Внаслідок цього та вказаних неправомірних дій державного виконавця позивачу було завдано моральну шкоду, а саме він переніс певні душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з тим, що протягом тривалого часу не міг вільно пересуватися дорогами України та користуватися власним автомобілем, порушенням його нормальних життєвих зв'язків, певним ударом престижу через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Ці факти підтверджені матеріалами справи, а стороною відповідача не надано суду доказів щодо заперечення цих фактів. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень на користь позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2, ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди державою у особі Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, проте відсутність підстав для покладення відповідної відповідальності на державного виконавця.

Outcome: partial