Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» узгодити питання виплати невиплаченої йому премії за підсумками роботи за 2014 та 2015 роки, нарахувати її та виплатити; стягнути з відповідача на його користь суму невиплачених премій за 2014-2015 роки в розмірі 291 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що 25.06.2014 року його було призначено на посаду Голови Правління - Генерального директора на підставі трудового контракту №Д-234/14 від 25.06.2014р. 29 листопада 2016 року у звязку з порушенням його трудових прав він вимушений був написати заяву про звільнення, та 13 грудня 2016 року його було звільнено. Пунктом 3.4 Розділу 3 трудового контракту позивача передбачені премії при забез-печенні приросту до попереднього року чистого прибутку. Враховуючи, що прибуток у підприємства був, премії позивачу все ж не виплачува-лися. Для мирного врегулювання вищезазначеного питання він звертався до начальника відділу економічної безпеки для проведення службового розслідування по факту невипла-ти премії. Проте йому пояснили, що службове розслідування проводитися не буде без прямої вказівки на це Керівника [PERSON], який відмовив у проведенні розсліду-вання у звязку з зайнятістю відповідних служб в зв'язку з участю в процесі прийому-передачі підприємства через зміну керівника. Але після свого звільнення позивач отримав лист, де було вказано, що нарахування премій Генеральному директору провадиться за погодженням з [PERSON] радою на підставі наданих Генеральним директором звітів, ро-зрахунків та аналізів виконання умов контракту в частині виплати премій. Звіти, розраху-нки і аналізи за період роботи за рік на розгляд [PERSON] ради не надавалися, і, як наслі-док, рішення за погодженням виплати премій відповідно до п. 3.4. Контракту не прийма-лися. Однак позивач зазначив, що дане твердження є неправдивим, адже він робив всі не-обхідні звіти, проте ним було виявлено факт фальсифікації та невідповідності дійсності вказаних в «аналізі виконання умов контракту» даних, та саме ця неправдива інформація і призвела до того, що йому неправомірно було не виплачено премію за підсумками роботи за 2014 та 2015 роки. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Часівоярський вогнет-ривкий комбінат» про стягнення сум невиплачених премій задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] 291 000,00 грн. та судовий збір на користь держави у сумі 2 910,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. При ухваленні рішення суд виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення суми невиплачених премій за 2014-2015 роки в розмірі 291000,00 грн., є обґрунтованими та доведеними, адже позивач дійсно мав на них право відповідно до свого трудового кон-тракту, проте вони йому виплачені не були. Проте суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині узгодження питання виплати невиплаченої йому премії, оскільки судом задоволено позов в частині стягнення конкретно визначеної суми премії, а вимога щодо нарахування та виплати премії може призвести до подвійного стягнення. На вказане рішення ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що у судовому за-сіданні було встановлено факт, що премії керівникові не виплачувалися своєчасно виклю-чно з вини позивача, проте це не було відображено у мотивувальній частині рішення. Від-повідно до системи управління ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» саме пози-вач наділений правами та повноваженнями, необхідними для керування всією поточною діяльністю ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в тому числі прийняття рішень щодо виплати премій та подання їх до [PERSON] ради для узгодження. Тобто твердження позивача щодо начебто невиконання своїх обовязків членами Правління та персоналом відповідача є необґрунтованими і є прямим свідченням бездіяльності позивача, як керів-ника. Крім того позивач особисто 13 грудня 2016 року видав наказ про припинення своїх повноважень, та в цьому наказі не зазначено про додаткові виплати премії за контрактом. Тобто на момент звільнення позивача за його ініціативою, він не вважав, що наявні підс-тави для виплати премії за контрактом. Також відповідач не згоден з розрахунком премії та зазначає, що відповідно до відп-рацьованого часу премія складає 221 240,00 грн. Крім того при вирішенні питання про визначення строку, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з позовом, суд повинен був керуватися ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали та просили рішен-ня суду скасувати й відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач та його представник просили апеляційну скаргу відхилити й залишити рі-шення суду першої інстанції без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та представників, досліди-вши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, оска-ржуване рішення слід змінити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2014 року, згідно з Рішенням [PERSON] ради (Протокол №8), позивача було призначено на посаду голови правління генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та укладено Контракт №Д-234/14 від 25.06.2014 року (далі Контракт) на строк до 25 червня 2019 року ( а.с.9-11, том 1). Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної пла-ти, згідно з якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надба-вки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, по-в'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі ви-нагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не пе-редбачені актами чинного законодавства. Статтею 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в ме-жах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові по-рівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Як вбачається п.1.1 Загальних положень Контракту, за цим контрактом Керівник зо-бовязується безпосередньо і через Правління здійснювати поточне керівництво публіч-ним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат», забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна Товариства та майна, що не ввійшло до статутного капіталу, а Товариство зобовязується створювати належні умови для роботи Керівника. Згідно п.3.1 Контракту за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, Ке-рівнику щомісяця виплачується посадовий оклад у розмірі 48500 грн. Згідно п.3.4 Контракту, при забезпеченні приросту до попереднього року чистого прибутку за підсумком роботи за рік Керівнику виплачується премія за кожний %-10 % місячного посадового окладу, але не більше трьох місячних посадових окладів, крім ви-плат передбачених п.3.2. 29.11.2016 р. [PERSON] звернувся до керівника [PERSON] з питання щодо розірвання вказаного Контракту у звязку з систематичним невиконанням п.3 п.п. 3.4, п.2 п.п.2.1.1; 2.1.2; 2.1.3 та звільнення за власним бажанням ( а.с.15, том 1). 13.12.2016 р. [PERSON] було звільнено з посади Голови Правління генера-льного директора ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат та розірвано вказаний Ко-нтракт (а.с.16-18, том 1). Як вбачається зі Звіту про результати (Звіт сукупний дохід) за 2014 рік, чистий фі-нансовий результат: прибуток за звітний період складає 18666, а за аналогічний період попереднього року 9825 (а.с.150, 150 на звороті, том 1), тобто % чистого прибутку по від-ношенню до попереднього року склав 289,9. Як вбачається зі Звіту про результати (Звіт сукупний дохід) за 2015 рік, чистий фі-нансовий результат: прибуток за звітний період складає 41757, а за аналогічний період попереднього року 18666 (а.с.107, 107 на звороті, том 1), тобто % чистого прибутку по ві-дношенню до попереднього року склав 223,7. Відповідно до ч.4 ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фі-зична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними дого-ворами. Це положення також міститься в статті 22 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проаналізувавши наявні докази та пояснення сторін суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачу [PERSON] відповідно до п.3.4 Контракту за результа-тами роботи за 2014-2015 роки не були виплачені премії. З даним висновком погоджуєть-ся і колегія суддів. Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції. Щодо строків звернення до суду колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1,2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирі-шення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізна-тися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вру-чення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення за-конодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» премії відносяться до струк-тури заробітної плати. Отже оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення премії, яка входить до складу заробітної плати, отже він не обмежений будь-яким строком звернення до суду. Стосовно доводів апеляційної скарги про невірність розрахунку, наданого позивачем колегія суддів зазначає, що враховуючи, що оскільки премія за результатами роботи за рік відноситься до структури заробітної плати (ст.2 Закону України «Про оплату праці»), а заробітна плата виплачується відповідно до відпрацьованого часу, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що контракт з позивачем було укладено 25 червня 2014 року. Саме з цього моменту він став працювати генеральним директором, відповідно став отримувати заробітну плату. Таким чином, колегій суддів погоджується з розрахунком премії за відпрацьований позивачем час у 2014 років - 190 днів, що знаходиться в т.2 на а.с.117. Відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягає премія за 2015 рік в розмірі трьох окладів що становить 145500 гривень, за 2014 рік у розмірі трьох окладів з урахуванням реально відпрацьованого на підприємстві часу, що становить 75740 гривень, загальною сумою 221240 (двісті двадцять одну тисячу двісті сорок) гривень. Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рушення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправи-льне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосоване матеріальне право в частині визначення правової природи премії за результати роботи за рік, що призвело до неправильного її нарахування, рішення суду слід змінити, зменшивши розмір стягнутої премії з 291000 гривень до 221240 гривень. Відповідно треба й зменшити судовий збір стягнутий у дохід держави, пропорційно до задоволених вимог та стягнути 2212 гривень. Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Outcome: partial