Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за ним як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок загальною площею 70,9 м.кв., житловою площею 40,0 м.кв., побудованого з каменю, сарай загальною площею 33,3 м.кв., побудованого з каменю, огорожу металеву площею 13,2 м.кв., ворота металеві площею 4,9 м.кв., що знаходяться по [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] у 1970 році побудували житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] Даний будинок належав до колгоспного двору, головою якого був батько, а мати була його членом. [INFO] року помер [PERSON], спадщину після якого прийняла [PERSON], проте таку не оформила. 08.12.2000 року мати склала заповіт, яким заповіла позивачу все належне їй майно. [INFO] року [PERSON] померла. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний житловий будинок, тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку в [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON] та просить справу розглядати за його відсутності (а.с.24). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 14.09.1990 року [PERSON], як голові колгоспного двору, видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в [ADDRESS] Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 (двох) членів (а.с.9). Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Будилівською сільською радою Козівського району Тернопільської області 28.09.2016 року №761, головою вказаного колгоспного двору був [PERSON] та його членом була дружина [PERSON] (а.с.12). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належала 1/2 частина колгоспного двору. [INFO] року помер [PERSON] та [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 18.09.1997 р. та серії [NUMBER] від 06.12.2012 р. (а.с.10-11). Згідно довідки Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №760 від 28.09.2016 року, з [PERSON] на час смерті постійно проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с.15). За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном та склала заповіт про те, що на випадок її смерті заповідає [PERSON] все належне їй на час смерті майно. Вказаний заповіт був посвідчений 08.12.2000 року головою Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.19). [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері у належному порядку та у строк, що підтверджується копією свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02.11.2015 року (а.с.13-14). 11.04.2017 державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на колгоспний двір, оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.23). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в належному порядку, а також те, що ніхто не оскаржує його право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Outcome: approved