Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказавши, що відповідач звернулася до нього з пропозицією передати за грошові кошти земельну ділянку, 26.10.2013 позивачем було передано, а відповідачем прийнято грошові кошти в сумі 12200(дванадцять тисяч двісті) доларів США 00 центів та 570 (п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок, про що складено розписку від 26.10.2013, відповідно до розписки, крім підтвердження факту щодо отримання [PERSON] коштів, зазначено, що грошові кошти передані за: «земельну ділянку по [ADDRESS] (площа 0,3077 га)державний акт виданий 23.10.98 № 133, за земельну ділянку - пай, державний акт серія ЯЛ № 751178 [PERSON] і земельну ділянку по [ADDRESS] , додатково в розписці вказано про те, що: «Розрахунок отримала повністю претензій до покупця не маю, переїхати зобов`язуюсь до 1 червня 2014 року». Зважаючи, що жодних правових відносин між [PERSON] та [PERSON] не виникло та не існувало, позивач вказує, що у даному випадку відсутні будь які правові підстави для володіння відповідачем належних позивачу грошових коштів, таким чином права [PERSON] є порушеними, а передані ним грошові кошти підлягають поверненню йому в повному обсязі. 01.04.2020 на адресу відповідача була направлена вимога про повернення грошових коштів, однак станом на дату подання позову відповідачем не були повернуті грошові кошти, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі, вказала, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, однак земельною ділянко він не користувався та відповідач свої зобов`язання не виконала, кошти не повернула, про порушення його прав позивачу [PERSON] стало відомо 07.04.2020 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно отримувала кошти від [PERSON] , оскільки в неї виникла така необхідність, земельна ділянка була гарантією за отримані кошти по розписці. Хотіла продати позивачу дані земельні ділянки. Вимогу про повернення коштів отримала літом 2020 року, точної дати не пам`ятає. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні вказала що позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності тому просить суд відмовити в задоволенні заявлених вимог у зв`язку з пропущенням трьохрічного строку звернення до суду, також вказує, що в розписці не вказано, що відповідач зобов`язується повертати кошти, вказує, що кошти передавались безоплатно, жодних зобов`язань відповідач на себе не брала. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доказам відповідно до положень ст. 89 ЦПК України в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 26.10.2017 згідно розписки [PERSON] отримала кошти в сумі 12200 (дванадцять тисяч двісті) доларів США 00 центів та 570 (п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок від [PERSON] за земельну ділянку по [ADDRESS] (площа 0,3077 га) державний акт виданий 23.10.1998 № 133, за земельну ділянку - пай, державний акт серія ЯЛ № 751178 [PERSON] і земельну ділянку по [ADDRESS] 0,21 га. Підтвердила, що розрахунок отримала повністю, претензій до покупця не має, переїхати зобов`язується до 01 червня 2014 року (а.с. 11). 01.04.2020 на адресу [PERSON] була направлена вимога про повернення грошових коштів (а.с. 12-16). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, тому строк позовної давності необхідно рахувати з моменту отримання відповідачем вимоги про повернення грошових коштів. Відповідач не заперечує факту отримання вимоги про повернення коштів, проте відмовилась її виконувати, а саме повернути кошти відповідно до розписки позивачу. Тому суд вважає що заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положенням ч. 2 ст. 1213 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач передаючи кошти відповідачу в розмірі 12200 (дванадцять тисяч двісті) доларів США 00 центів та 570 (п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок, вважав що шляхом купівлі набуде право власності на земельні ділянки, відповідач не довів виконання будь-яких зобов`язань та використання цих коштів в інтересах позивача, тому суд вважає доведеним факт безпідставності збереження майна позивача відповідачем, а саме коштів в сумі 12200(дванадцять тисяч двісті) доларів США 00 центів та 570 (п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок, відповідно до розписки від 26 жовтня 2013 року.(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2018 року, справа № 388/688/16-ц). Витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в сумі 3324 грн. 40 коп., які документально підтверджені(а.с. 1), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved