Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.12.2014 року о 17 годині 30 хвилин [PERSON] керував автомобілем Шкода, державний номерний знак [NUMBER] по вул.Бакуліна в м.Харкові. Повертаючи ліворуч на пр.Леніна на сигнал світлофору, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю, яким керував позивач, який рухався у зустрічному напрямку руху прямо та допустив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальної шкоди. 13.01.2015 року постановою Дзержинського районного суду м.Харкова було притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Для ремонту автомобіля позивач звернувся в офіційний сервісний центр, якими є ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] Зазначені фізичні особи підприємці надали рахунки, відповідно до яких вартість запчастин становить 28\~750 грн. та вартість робіт 33\~000 грн, а всього 61\~750 грн. Однак позивач з метою заощадження коштів звернувся до ФОП [PERSON] сертифікованої станції технічного обслуговування автомобілів, який ремонтні роботи виконав за 49\~830 грн. Крім того, вказує, що ФОП [PERSON] була проведена незалежна оцінка автомобілю позивача, вартість якої складає 650 грн. Зазначає, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була зареєстрована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ3953209. Відповідач повинен був виплатити страхове відшкодування 10.03.2015 року включно, проте до теперішнього часу так і не виплатив. Тому вважає, що початковою датою нарахування штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування є 11.03.2015 року. Вважає, що інфляційні витрати необхідно нараховувати з грудня 2016 року, оскільки розмір заподіяної шкоди визначено 13.12.2016 року. Період стягнення трьох відсотків річних з відповідача здійснено виключно за 2017 рік та складає 1494,90 грн. Крім того, вказує, що внаслідок ДТП він переніс стрес, хвилювання, нервувався, витрачав багато часу на відновлення автомобілю, не міг користуватись ним, через що мав побутові незручності, був обмежений у пересуванні через відсутність власного автомобіля і можливості ним користуватись за призначенням, що потребувало від нього додаткових і суттєвих зусиль для організації звичайного способу життя, дотепер продовжує витрачати свій час і власні гроші на ремонт пошкодженого з вини відповідача автомобілю. На підставі викладеного просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58\~203,65 грн., витрати на правничу допомогу 5000 грн.; стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн., а також судові витрати. Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого ПАТ «НАСК «Оранта» вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Повідомлення про ДТП надано 10.02.2015 року представником власника пошкодженого транспортного засобу [PERSON], який діяв на підставі довіреності. Заяву про страхове відшкодування потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, подано не було, а тому у страховика відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Крім того, зазначає, що у відповідності до Дослідження від 15.06.2015 року, виконаного на замовлення страховика ТОВ «Гарант-Асістанс», матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого автомобіля складає 17\~613,40 грн. Також вказує, що згідно довіреності позивач не уповноважений отримувати страхові відшкодування за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також представником надано до суду заяву про застосування строків позовної давності. На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Позивачем надано до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що він неодноразово звертався до представника ПАТ «Оранта», який заповнював електронний формуляр заяви, повідомляв, що його питання розглядається та/або повідомляв про необхідність подання додаткових матеріалів. Факт звернення підтверджується повідомленням про ДТП від 08.12.2014 року за №805, від 10.02.2015 року за №179, заявою від 10.02.2015 року за №10331 та листом НАСК «Оранта» від 16.04.2015 року, зі змісту якого вбачається, що позивачем подавалась заява про виплату страхового відшкодування. Також зазначив, що відповідно до наданих повноважень за довіреністю має право отримувати виплату страхового відшкодування. Щодо строку звернення до суду зазначає, що витрати по відновленню автомобіля поніс у грудні 2016 року, а всі розрахунки заборгованості проведені з 01.01.2017 року, а тому вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Вказує, що про порушення своїх прав стало відомо в квітні 2015 року, коли страхова компанія своїм листом фактично відмовила у виплаті страхового відшкодування. Просив поновити строк позовної давності, оскільки сама подія ДТП мала місце 05.12.2014 року. Ухвалою суду від 03.04.2018 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON]. Ухвалою суду від 25.09.2018 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином засвідчену заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування або інформацію щодо подання (або неподання) такої заяви [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позові, у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05.12.2014 року о 17:30 год. [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] по вул.Бакуліна в м.Харкові, повертаючи ліворуч на пр.Леніна на сигнал світлофору, що дозволяє рух, не дав дорогу автомобілю Samand LX, державний номер [NUMBER], який рухався у зустрічному напрямку руху прямо та допустив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальну шкоду. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.01.2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відомості про скасування вказаної постанови матеріали справи не містять. Відповідно до полісу №АІ/3953209, цивільно правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт страхового відшкодування за шкоду здоровю встановлений у 100\~000,00 гривень, майну 50\~000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн. Строк дії з 24.10.2014 року до 23.10.2015 року. В підтвердження суми завданої майнової шкоди позивачем надано до суду акт виконаних робіт №154 від 13.12.2016 року, наданий фізичною особою - підприємцем [PERSON], згідно якого позивачем сплачено останньому суму коштів у розмірі 49\~830 грн. Те, що сума була сплачена також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 13.12.2016р. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до положень ст.6 ЗУ «Про обовязкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обовязком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обовязок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобовязання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом)ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобовязанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. При цьому, визначаючи обовязок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом певного строку з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобовязань не є безумовним, а повязується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує певним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Відповідно до п.33.1 ст.33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно вимог п.35.1, 35.2 ст.35 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Згідно ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. В ході судового розгляду справи встановлено, що ДТП в ході якої позивачу було завдано шкоду мала місце 05.12.2014 року. 08.12.2014 року позивачем подано на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 10.02.2015 року [PERSON], як власником транспортного засобу також подано до ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У відзиві на позову заяву, а також в судовому засіданні представник відповідача зазначає, що позивач не звертався до страховика з заявою про виплату страхованого відшкодування у звязку з ДТП. Ухвалою суду від 25.09.2018 року було витребувано з ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином засвідчену заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування або інформацію щодо подання (або неподання) такої заяви [PERSON] На виконання зазначеної ухвали Харківською обласною дирекцією ПАТ НАСК «Оранта» була надіслана відповідь, відповідно до якої заяву про страхове відшкодування потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання страхового відшкодування подано не було. Крім того, в матеріалах справи міститься лист ВАТ НАСК «Оранта» від 10.02.2015р. (а.с. 28) в якому зазначено, які документи необхідно подати останнім для виплати йому страхового відшкодування та документи, які вже подані [PERSON] В графі «заява про страхову виплату потерпілого» не міститься жодного позначення про подання заяви останнім. Цей лист [PERSON] отримав особисто під підпис та був ознайомлений з його змістом, про що зазначив у судовому засіданні, а отже був обізнаний, що ним не подана заява про страхову виплату. Доводи позивача про те, що він звертався до відповідача письмово з вимогою здійснити страхові виплати не підтвердженні належними засобами доказування та в матеріалах справи відсутня копія такої заяви з доказами її направлення страховику. Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи на які посилається позивач нічим не підтверджуються. Частиною 1 статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частинами першою та другою ст.83 ЦПК України\~встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~\~мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що суду не надано доказів того, що позивач, у відповідності до ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, суд дійшов висновку, що його право, за захистом якого він звернувся, відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» не порушено, а тому позов в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 58\~203,65 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. - не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог заяви, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З врахуванням доведеності вини відповідача [PERSON] у заподіянні позивачу майнової шкоди, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій останнього позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останнього у своєму повсякденному житті. Внаслідок такої неправомірної поведінки [PERSON], позивач був вимушений витрачати свій вільний час на організацію усунення наслідків свого порушеного права і був обмежений у можливості проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно, а також зазнав негативних емоційних хвилювань, які виявились у переживаннях з приводу неможливості користування транспортним засобом, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни його звичного способу, що потребувало часу і матеріальних витрат та в свою чергу призвело до зайвих хвилювань. Виходячи із засад розумності та виваженості, з врахуванням тривалості часу моральних страждань, суд вважає, що моральна шкода підлягає задоволенню частково з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, з врахуванням принципу справедливості, в конкретному випадку становить 5000 гривень, що на погляд суду є справедливою сатисфакцією позивачу спричинених відповідачем [PERSON] моральних страждань. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial