Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві посилається на ту обставину, що 29 жовтня 2016 року домовилась із відповідачем про покупку останнім на користь позивача смартфонів марки «Apple» моделі 7-ї лінійки з розміром оперативної пам'яті 128 Gb у кількості 2 штук у Республіці Польщі. Позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 7760 польських злотих, та обумовила з останнім, що після здійснення покупки смартфонів відповідач поверне їй податок з покупки телефонів, який складає 23% від вартості товарів, що підтверджується листуванням в соціальних мережах. Так, 25.11.2016 року відповідачем було здійснено покупку смартфонів «Apple 7» на загальну суму 7756 польських злотих, що підтверджено чеком та належним чином оформленими фактурами так-фрі. Відповідач обіцяв повернути позивачу грошову суму в розмірі 1783, 88 польських злотих, про що власноручно написав письмову розписку, в якій зазначив, що зобов'язується повернути [PERSON] 490 умовних одиниць у строк до 10.08.2017 року. Однак, в зазначений термін кошти не повернув, уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань загальна сума заборгованості становить 13131 грн. 31 коп., які просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] повторно до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повісток з поштовим повідомленням за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, однак поштові повідомлення повернулися до суду без вручення повістки відповідачу з повідомленням пошти «за зазначенням терміну зберігання». Відповідно до вимог абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, тобто за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за необхідне розгляд справи провести у його відсутності, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечила. Дослідивши зібрані по справі матеріали та оцінивши їх в сукупності суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України). У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що між сторонами на підставі усної домовленості існувало зобов»язання, згідно якого [PERSON] зобов»язався придбати на користь позивача смартфони марки «Apple» , моделі 7-ї лінійки з розміром оперативної пам'яті 128 Gb, у кількості 2 штук у Республіці Польщі, в свою чергу позивач взяла на себе зобов'язання здійснити оплату цього зобов'язання. На виконання даного зобов'язання позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 7760 польських злотих, та обумовила з останнім, що після здійснення покупки смартфонів відповідач поверне їй податок з покупки телефонів, який складає 23% від вартості товарів. Однак, [PERSON] свого зобов»язання не виконав, не повернув позивачу обумовлені 23% поверненого податку від вартості придбаних смартфонів марки «Apple» . З розписки, підписаної [PERSON] 25 червня 2017 року вбачається, що він взяв на себе зобов'язання повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 490 умовних одиниць до 10 серпня 2017 (а. с. 8). Таким чином, зобов'язання з повернення коштів [PERSON] [PERSON]. підтвердив своїм підписом. В порушення зазначеного договору відповідач зобов'язання не виконав, що підтверджується оригіналом розписки, яка зберігається у позивачки. За ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Отже, з врахуванням вищенаведеного сума боргу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 28.09.2017 року становить: 1 дол. США =26,47грн. х 490 дол. США =12970, 30 грн. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за невиконання зобов»язання в розмірі 53,00 грн. Розрахунок 3 % річних з простроченої суми за період з 25.06.2017 року по 28.09.2017 року становить 53 грн. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, а у відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Отже, з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 108,01 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в загальній сумі 13131, 31 грн., з яких 12970,30 грн. основного боргу, 53,00 грн. 3% (трьох відсотків) річних та 108, 01 грн. пені. Окрім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі. Згідно п.2 п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яку подано фізичною особою, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved