Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати інформацію про [PERSON], яка міститься у поясненнях [PERSON] від 26 серпня 2015 року на імя в.о. голови Костопільського районного суду Рівненської області [PERSON], а саме : «[PERSON] неодноразово лікувався від алкогольної залежності і на мою думку не завжди може контролювати свої дії і поведінку» та інформацію про позивача, яка міститься у поясненнях відповідача від 21 вересня 2015 року на імя начальника ТУ ДСА України в Рівненській області [PERSON], а саме : «Крім того, [PERSON] має психічні відхилення, однак, добровільно пройти обстеження відмовляється» - недостовірною, наклепницькою та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на недоторканість честі і гідності, зобовязавши [PERSON] спростувати вказану вище недостовірну інформацію шляхом подання нею інших пояснень із вказівкою про невідповідність вказаної нею інформації дійсності, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що між сторонами по справі стався інцидент, під час чого відповідач ображала позивача нецензурними словами, що стало підставою для звернення позивача із відповідними заявами по місцю роботи [PERSON], оскільки, на думку сторони, остання, як представник судової влади, не може поводитись нетактовно. Позивач пояснив, що у відповідача були відібрані письмові пояснення, які містили недостовірну інформацію про позивача. Оскільки вказана інформація була поширена серед працівників Костопільського районного суду та ТУ ДСА України в Рівненській області, позивач вимагає спростування такої інформації. Крім цього, позивач пояснив, що внаслідок вказаних подій у нього суттєво погіршився стан здоровя, а тому він був змушений тривалий час лікуватись, через що останньому завдано моральну шкоду, розмір якої [PERSON] визначено виходячи із заробітку, який отримує відповідач. Відповідач у судове засідання не зявилась, була повідомлена про час проведення судового розгляду даної справи відповідно до закону, а тому суд, у відповідності до ст.224 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім цього, згідно із ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Із долучених до позовної заяви копій заяв від 17 серпня 2015 року, вбачається, що вказаного числа [PERSON] до Костопільського районного суду Рівненської області та ТУ ДСА України в Рівненській області були подані письмові повідомлення щодо того, що керівник апарату вказаного суду [PERSON] у робочий час по вул.Степанській у м.Костопіль образила заявника, порушивши таким чином етичні норми. Під час розгляду поданих [PERSON] заяв у відповідача були відібрані письмові пояснення, копія яких вимагалась позивачем та, відповідно, надана останньому ТУ ДСА України в Рівненській області, що вбачається із наявних в матеріалах справи копій заяви [PERSON] від 3 грудня 2015 року та повідомлень ДСА України від 10 листопада 2015 року, а також ТУ ДСА України в Рівненській області від 24 грудня 2015 року. В письмових поясненнях, поданих [PERSON] 21 вересня 2015 року на імя начальника ТУ ДСА в Рівненській області та 26 серпня 2015 року на імя в.о. голови Костопільського районного суду відповідач зазначала, що на її думку звернення [PERSON] обумовлено давніми неприязними відносинами, що склались між ними, крім цього, відповідач вказувала, що [PERSON] неодноразово лікувався від алкогольної залежності, а тому не завжди може контролювати свої дії та поведінку, крім цього, має психічні відхилення, що встановлено із копій письмових пояснень відповідача, досліджених судом. Вказану інформацію позивач вважає такою, що є недостовірною, а тому принижує його честь та гідність. Відповідно до чинного законодавства позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Із змісту п.15 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У письмових поясненнях відповідач зазначала про наявність, на її думку у позивача певних захворювань, що не можна віднести до негативної інформації про особу, оскільки така інформація містить оціночний характер, крім цього, вказана інформація зазначалась у письмових поясненнях особи, які вимагались для службового використання, а тому не поширювались за власною ініціативою відповідача. Слід також врахувати, що у п.18 Постанови №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Однак, в порушення вказаних норм позивачем не доведено, що зазначена ним інформація є недостовірною, а також не обґрунтовано чим саме розповсюдження такої інформації порушило особисті немайнові права позивача. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. Крім цього, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача на його користь 50 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Також, із змісту ст.23 ЦК України вбачається, що моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч.4 ст.23 ЦПК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інших обставин, що мають істотне значення. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на ті обставини, що внаслідок поширення відповідачем щодо нього недостовірної інформації у нього суттєво погіршився стан здоровя. На підтвердження вказаних обставин [PERSON] надані копії заключення ЛКК № 1904 від 26 грудня 2014 року та заключення ЛКК від 15 січня 2016 року, згідно із якими позивач має хронічне захворювання серцево-судинної системи, внаслідок якого йому було призначено лікування та придбавались лікарські засоби на різні суми. Слід зауважити, що досліджені судом заключення ЛКК та копія медичної картки позивача свідчать, що вказане хронічне захворювання діагностовано у [PERSON] ще у 2014 році, тобто, до подій, що є предметом даного позову. Також, суд дійшов висновку щодо безпідставності заявлених позивачем вимог про зобовязання спростувати недостовірну інформацію, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. В ході судового розгляду позивачем не доведено факту поширення відповідачем неправдивої інформації, крім цього, не обґрунтовано заподіяння позивачу душевних страждань на суму, вказану у позові. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на безпідставність заявлених позивачем вимог, не підлягає до задоволення і вимога про відшкодування відповідачем позивачу понесених останнім судових витрат. Таким чином, позов [PERSON] не підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 16, 23, 297, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed