Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 грудня 1996 року Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №28. В обґрунтування позову зазначив, що з 07 грудня 1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини вони припинили в липні 2010 року, та з цього часу вони разом не проживають, оскільки він змінив своє місце проживання та фактично проживає за іншою адресою. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині постійних сварок та непорозумінь між ними, як подружжям. За вказаний період спільного не проживання між ними не було жодної спроби налагодити сімейне життя, кожен із них живе своїм особистим життям, та вони створили фактично нові сім'ї, тому примирення між ними неможливе, а їх шлюб є формальністю. Шлюб з відповідачем розпався остаточно, примирення між ними неможливе. Спору про розділ майна та місце проживання неповнолітнього сина між ними немає. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечило б його інтересам. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 21.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.05.2018. 11.05.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача підготовче засідання було відкладено. 18.06.2018 позивач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутністю, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Враховуючи визнання відповідачем позову, просив вирішити питання про повернення йому з державного бюджету 50% сплаченого судового збору. 18.06.2018 відповідач [PERSON] подала заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу за її відсутністю. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. Належним чином повідомлені учасники справи на підготовче засідання не з'явилися. За наявності поданих ними заяв про судовий розгляд справи за їх відсутності, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час підготовчого провадження відповідачем подано заяву про визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Даними свідоцтва про шлюб Серія І-ВЛ №339478, свідоцтв про народження Серія І-ВЛ №510143 та Серія І-ВЛ №510144 підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 1996 року, мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 8-10). Даними довідки Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області №249 від 19.02.2018 підтверджується, що за адресою: 63450, Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Театральна (вул. Радгоспна) [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Позивачем стверджувалося у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, що фактично подружжя припинило спільне проживання, спору про поділ майна та місце проживання неповнолітнього сина між ними немає, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідач [PERSON] до підготовчого засідання подала заяву про визнання позову, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що дало право позивачу на звернення з заявою про повернення йому з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, належить задовольнити клопотання позивача про повернення йому 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Оскільки позивач у позовній заяві відмовився відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача не стягується.

Outcome: approved