Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить виділити йому в натурі із спільної сумісної власності 1/2 частку у нежитловому приміщенні А-1 столової, загальною площею 89 м.кв., реєстраційний номер 183373007242, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2019 року за ним визнано право власності на 1/2 частку у даному нежитловому приміщенні. Вказує, що він бажає вільно та безперешкодно користуватися своєю часткою нежитлового приміщення, здійснити ремонт та реконструкцію будівлі, однак такої можливості не має, оскільки його частка не виділена в натурі, а з відповідачем не досягнуто згоди щодо умов користування майном, а тому просив задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача до початку розгляду справи уточнив позовні вимоги та просив суд виділити в натурі з спільної сумісної власності [PERSON] 1/2 частку у нежитловому приміщенні А-1 столової, загальною площею 89 м.кв., реєстраційний номер 183373007242, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: зал, площею 47, 5 кв.м.; туалет, площею 2,6 кв. м.; коридор, площею 5, 1 кв. м. Справу просив розглядати у відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що уточнені позовні вимоги визнала повністю та просила справу розглядати без її участі. Також зазначила, що отримала від позивача грошову компенсацію за різницю площі виділеного майна. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 1 статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пунктів 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 1 статті 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частинами 1, 2 статті 369 ЦК України - співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до частин 2, 3 статті 372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частиною 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2019 року (яке набрало законної сили) визнано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , право власності на 1/2 частку у нежитловому приміщенні А-1 столової, загальною площею 89 кв.м., реєстраційний номер 183373007242, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З технічного паспорта, виготовленого на нежитловому приміщенні А-1 столової, загальною площею 89 кв.м., реєстраційний номер 183373007242, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., частки співласників не визначено (аркуш справи 12-15). Оскільки у правовстановлюючих документах (аркуш справи 9 -11, 52-57) відсутнє визначення часток кожного із співвласників у нежитловому приміщенні А-1 столової, спірне майно належить двом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, суд доходить висновку, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. З поданої відповідачем заяви встановлено, що вона позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечила. Дана обставина, в силу вимог статті 206 ЦПК України, крім інших є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 1, 7 статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що позивач просив при ухваленні рішення по суті скасувати заходи забезпечення позову, а відповідач позовні вимоги визнала, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою суду від 22 листопада 2019 року( аркуш справи 66). Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 384 грн. 20 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову - 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного, статей 104, 70, 71 СК України, 255, 368, 369, 372 ЦК України та

Outcome: approved