Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 20.06.2003р. він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох дітей -[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З січня 2016 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, ведення спільного господарства. Вони стали проживати окремо один від одного. Діти залишились проживати з матір'ю. 23.07.2017 року рішенням суду з нього стягнуті аліменти на утримання дітей. Також в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа за позовом відповідача до нього про поділ майна. Своїми діями, відповідач, підтверджує небажання проживати з ним однією сім'єю. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Сімейне життя між ними припинено, та за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та зазначив, що остаточно шлюбні відносини між ним та відповідачкою були припинені у вересні 2016 року. Наполягав на розірванні шлюбу та стягненні з відповідача витрат по сплаті судового збору та збору, який підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, однак, зазначив, що фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені з січня 2016 року та і судові витрати відповідачка не повинна нести. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 30 листопада 2004 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 168. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. Як встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року позивач став проживати окремо від родини з 08 січня 2016 року (а.с.15,16). Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, факт припинення шшлюбних відносин між сторонами з січня 2016 року вже був встановлений рішення суду, а тому відповідно не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з 08 січня 2016 року припинили подружні стосунки, стали проживати окремо один від одного. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам їх дітей. Також, після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 ЦПК України позивачу, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, змінити прізвище на - «[PERSON]». Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи, що представником відповідача до початку розгляду справи по суті позов був визнаний, то суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% (320,00 грн.) судового збору сплаченого при поданні позову. Інша частина сплаченого судового збору в розмірі 320,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується збору, який сплачується при реєстрації розірвання шлюбу, то він не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки в розумінні ст.133 ЦПК України не відноситься до судових витрат.

Outcome: approved