Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що він у період 2010-2013 р.р. проживав однією сім`єю з [PERSON] Зазначає, що [INFO] у них народився син [PERSON] , про що 18.07.2011 р. виконавчим комітетом Цмінівської сільської ради Маневицького району Волинської області складено актовий запис за №21. Зауважує, що з весни 2013 року [PERSON] не спілкується з дитиною, не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Натомість, вказує, що він з сином проживають з 2015 року з гр. [PERSON] у квартирі, яка належить останній на праві власності, за адресою [ADDRESS] , де створенні усі належні житлово-побутові умови для проживання дитини. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи, зокрема, шляхом розміщення судового оголошення на веб-сайті судової влади. Клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивач стверджує, що з весни 2013 року [PERSON] не спілкується з дитиною, не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Вказає, що місце реєстрації та місце проживання відповідачки на даний час невідоме. Усім необхідним дитину забезпечує він. Дані факти підтверджуються і висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради від 28.08.2019р. №195 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ». Крім того, у висновку зазначено, що з 2017 року позивач разом зі своїм малолітнім сином проживає у цивільної дружини [PERSON] за адресою [ADDRESS] . За місцем проживання дитини створені належні умови для навчання, розвитку, відпочинку для останньої, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 20.06.2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідачка не виконує. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками: не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, про його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для належного проживання та виховання. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання сина та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною при її бажанні. Вона не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування не зверталася. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. \~Відповідно до\~ст.166\~ч.3\~СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~ батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували те, що відповідачка не має змоги виплачувати аліменти на утримання дитини в межах заявлених позивачем вимог, до суду не надходило, суд вважає за можливе покласти в основу рішення зазначені позивачем підстави на обґрунтування заявлених ним вимог та стягувати з відповідачки аліменти у розмірі 3\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви 20.08.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved