Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій в остаточних позовних вимогах просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 15 травня 2012 року в розмірі 42000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 15 травня 2012 року він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 42000,00 грн. Даний факт підтверджуються відповідною розпискою. Відповідно до розписки від 15 травня 2012 року відповідач зобовязалася повернути йому борг до 31 січня 2014 року. Проте відповідач умови договору не виконала у передбачений договором термін, позику не повернула. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. Моральні страждання позивача полягають в тому, що в звязку з невиконанням відповідачем договору у передбачений термін у нього загострились хвороби, що призвело до фізичних страждань. В судове засідання представники позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15 травня 2012 року укладено договір позики на суму 42000,00 грн., зі строком виконання до 31 січня 2014 року, що підтверджується оригіналом розписки про отримання вищезазначених грошових коштів. Однак, у визначений договорами строк [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконала та борг не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязком для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601,604 -609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року в справі № 6 -24 цс 12про стягнення боргу, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів щодо виконання зобовязання за договором позики від 15 травня 2012 року, відповідачем в ході судового розгляду суду не надано. Надання позивачем суду оригіналу розписки від 15 травня 2012 року в ході судового розгляду також свідчить про відсутність у відповідача доказів на підтвердження виконання своїх зобовязань за зазначеним договором позики відповідно до вимог ч. 3 ст. 545 ЦК України. Матеріали справи не містять безспірних та допустимих доказів виконання відповідачем зобовязань за договором позики від 15 травня 2012 року. Відповідач не виконала взяті на себе зобовязання та не повернула грошові кошти відповідно до зазначеної домовленості між сторонами, про що свідчить наявність боргового документу у позивача. Сума боргу за вказаним договором позики становить 42000,00 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 15 травня 2012 року у розмірі 42000,00 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються судами, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Відшкодування моральної шкоди також не передбачено умовами договору позики. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір, в який позивач оцінює завдану йому моральну шкоду. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В звязку з чим суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати з судового збору в розмірі 663,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial