Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2008 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач наполягає, що після винесення вказаного рішення у нього змінились обставини, що значно погіршують його матеріальне становище, а саме: він був звільнений з роботи та не має постійного заробітку, окрім того в нього народився син від іншого шлюбу, який теж має право на належне утримання від свого батька. Оскільки позивач є безробітним, а сума аліментів буде нараховуватись виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, то розмір аліментів, який позивач буде змушений сплачувати, виходячи із даних є непомірним для позивача. Виходячи із вказаного вище, вже на час звернення позивача до суду, у нього наявна заборгованість перед відповідачем по сплаті аліментів у розмірі 95000 грн. За таких обставин він не може сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначений судовим рішенням, а тому звернувся до суду з відповідним позовом, яким просив зменшити розмір аліментів та визначити їх в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а також про суть позовних вимог, до суду у встановлений термін відзив у порядку та формі визначеній ст. 178 ЦПК України не подала, із заявою про визнання позовних вимог чи розгляду справи за її присутності не звернулася. Розгляд вказаної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали суду від 13.07.2018 року. За вказаних обставин суд, вивчивши матеріали справи вважає за можливе здійснити розгляд даної справи на підстав доказів, які знаходяться у ній. Суд, вивчивши позовну заяву та матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Як вбачається із змісту рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2008 року, позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та з нього на користь [PERSON] на утримання дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця. Нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином суд вважає доведеним обов'язок позивача по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Позивач у своїх позовних вимогах наполягає, що після ухвалення вказаного вище рішення у нього суттєво змінилися обставини, що впливають на його можливість належним чином сплачувати аліменти у розмір, визначеному судом, зокрема він тяжко хворіє, втратив роботу та має на утриманні іншу дитину від іншого шлюбу. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з представлених позивачем документів за час, що минув з дня проголошення судового рішення, змінилися обставини, що слугували підставою для визначення розміру аліментів, зокрема у позивача народився син від іншого шлюбу, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюбу (серії [NUMBER] від 23.01.2015 року) та свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 27.11.2015 року), згідно якого позивач є батьком [PERSON] [INFO], який відповідно до норм чинного законодавства має право на належне утримання від свого батька в такому самому розмірі, що і неповнолітні [PERSON] та [PERSON], що безумовно впливає на матеріальне становище позивача. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Разом із тим суд не може погодитися із посиланнями позивача на відсутність у нього достатнього заробітку для належного виконання аліментних зобов'язань, адже позивач є працездатною особою, який може та повинен належним чином піклуватися про своїх дітей, в тому числі належно утримувати їх надавати належну фінансову допомогу відповідачу для їх матеріального забезпечення. Окрім того суд вважає, що заявлений позивачем розмір стягуваних аліментів у виді 1/6 частини від його доходу не буде співмірним та не достатнім для належного утримання двох старших його дітей. Таким чином суд,

Outcome: partial