Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що з 19 березня 1988 року по 23 грудня 2008 року перебував у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», працював за професією транспортувальник елеватору. 23 грудня 2008 року його було звільнено за станом здоровя. Під час роботи на підприємстві отримав професійні захворювання, у звязку з чим зазнав 30% втрати професійної працездатності. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання його професійне захворювання виникло за таких обставин: він протягом 14 років працював в умовах, що не відповідають нормативним по температурним показникам в холодний період року та в умовах шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що є свідченням про незабезпечення роботодавцем виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці відповідно до ст.ст.6, 7, 13 ЗУ «Про охорону праці» та підтверджує вину підприємства у настанні шкідливих наслідків для його здоровя. Вперше отримане ним професійне захворювання спричинило йому як фізичні, так і моральні страждання, він став інвалідом ІІІ групи з вини роботодавця. У звязку з профзахворюванням він зазнав моральної шкоди, яку повязує зі стражданням через постійні серцеві та легеневі болі, переживанням, постійним прийняттям знеболюючих ліків, дратівливістю, погіршенням взаємин з рідними та сусідами, порушенням звичного укладу життя, вимушений постійно лікуватися. Грошове відшкодування моральної шкоди оцінює у 30000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні, заявлені позивачем вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Як на підставу заперечень проти позову посилається на те, що [PERSON] згідно висновку МСЕК від 4 жовтня 2005 року встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 24 жовтня 2008 року встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності. На час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України порядок відшкодування регулювався Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», дію норм закону зупинено на 2006, 2007 роки. Внесеними змінами до законодавства положення щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду виключені. Починаючи з 24 жовтня 2008 року потерпілому встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності та він визнаний інвалідом 3 групи, на цей час вже не діяв базовий Закон в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю її заподіяно. Вважає, що оскільки позивач отримав від фонду допомогу на оздоровлення, отримує щомісячні страхові виплати, то моральні страждання цілком задовольняються цими коштами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії БТ-І №1032331 [PERSON] з 19 березня 1988 року по 23 грудня 2008 року працював у ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», з 19 березня 1988 року транспортувальником 4 розряду, з 27 серпня 1998 року переведений вагарем по переважуванню зерна, з 20 липня 2001 року переведений оператором авторозвантажувача, з 18 грудня 2001 року переведений транспортувальником елеватора 4 розряду, з 05 травня 2004 року переведений апаратником по обробці зерна елеватора 4 розряду, з 1 листопада 2005 року переведений прибиральником виробничих приміщень, 23 грудня 2008 року звільнений за станом здоровя (а.с.6-10). Під час роботи у звязку зі впливом шкідливих умов виробництва позивач зазнав професійного захворювання. Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 27 вересня 2005 року [PERSON] встановлено діагноз «Хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст. пилової етіології в стадії загострення, емфізема легенів І ст., дихальна недостатність І-ІІ ст.», захворювання професійне. Зі змісту даного акта вбачається, що розвиток професійного захворювання в даному випадку міг бути спричинений дією шкідливих і небезпечних виробничих факторів, наявність яких в робочій зоні в концентраціях вище ГДР. Вірогідність цього зростає, тому що в даному випадку має місце сполучена дія кількох шкідливих факторів. Окрім того, не проходження періодичного медичного огляду могло призвести до пізньої діагностики захворювання, а отже до роботи в несприятливих і шкідливих умовах хворої людини, що в кінцевому результаті і призвело до розвитку професійного захворювання. (а.с.12-15). Як вбачається з довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги та акту №898 огляду МСЕК від 04.10.2005 року, позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності.(а.с.16, 39-41, 49). Відповідно до постанови ВВД ФССНВ у Кролевецькому районі від 29.11.2005 №223 позивачу призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 16400 грн. та щомісячна грошова сума (а.с.47). Вказані факти визнаються сторонами. Відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на момент встановлення стійкої втрати працездатності позивача, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобовязаний у встановленому законом порядку відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. За загальним правилом про дію нормативно-правового акта у часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та за Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Пунктом 3 ч.1 ст.268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. За таких обставин, встановивши, що позивачу вперше було встановлено висновком МСЕК ступінь втрати професійної працездатності 4 жовтня 2005 року, тобто в період дії положень ст.34 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», які встановлювали відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, то саме відповідач повинен відшкодувати позивачу таку шкоду. Зазначені висновки суду не спростовуються запереченнями відповідача. Заподіяння позивачу моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням знайшло підтвердження під час розгляду справи. Професійне захворювання позивача призвело до втрати ним професійної працездатності, ступінь якої у жовтні 2005 року становив 25%, а з часом збільшився до 30 %, а також до інвалідності 3 групи, що вбачається з висновків МСЕК, зроблених у 2008, 2009, 2013 та у 2015 роках (а.с.49, 50, 51, 52, 53). Отже, професійне захворювання потягло наявність обєктивних обмежень позивача за станом здоровя для реалізації можливостей щодо продовження роботи, працевлаштування, влаштування особистого життя, що в цілому завдало позивачеві моральної шкоди, що суд визнає обґрунтованим та доведеним. Розмір відшкодування моральної шкоди підлягає визначенню з врахуванням вимог ст.23 ЦК України. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, як застрахованій особі, яка потерпіла на виробництві від професійного захворювання, суд враховує вимоги ст.23 ЦК України, глибину моральних страждань позивача, його стан здоровя, ступінь погіршення його професійних здібностей, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що завдана позивачеві моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 15000 грн. В решті позову слід відмовити за необгрунтованістю вимог. Доводи відповідача про те, що позивачу виплачена одноразова допомога, яка компенсує і моральний аспект страхового випадку, а також про те, що позивач отримує щомісячну страхову виплату, є необґрунтованими тому, що ці платежі не можуть впливати на визначення розміру моральної шкоди, оскільки положення ч.4 ст.23 ЦК України прямо вказує на те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана із розміром цього відшкодування. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до ст.23 ЦК України,

Outcome: partial