Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна. Зокрема позивач просить стягнути з відповідача в його користь 31802,50 грн., як компенсацію понесених ним витрат на утримання спільного майна. До розгляду справи по суті позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог і просить суд стягнути з відповідача в його користь 35902,5 грн., як компенсацію понесених ним витрат на утримання спільного майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час шлюбу між ним та відповідачкою ними було придбано автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою належного утримання спільного майна (автомобіля) ним було здійснено ремонт двигуна автомобіля та понесено витрати на його ремонт в загальному розмірі 71805 грн., а тому він просить стягнути з відповідача половину витрат понесених ним на ремонт спільного автомобіля, що становить 35902,50 грн.. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження. У відзиві на позов відповідач просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки вона вказаним автомобілем не керувалась жодного разу і у неї не має посвідчення водія. [PERSON] сам користується автомобілем і недбайливо ставиться до нього. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач користувалась вказаним автомобілем за час їх спільного проживання в якості пасажира. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що жодного разу не користувалась вказаним автомобілем, а тому вимоги до неї про стягнення половини вартості ремонту автомобіля є безпідставними. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в ньому. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову заперечила, вказавши, що лише позивач ввесь час користується автомобілем, а не вона, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено наступне. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого 31 травня 2013 року автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] .. [PERSON] має право користування вказаним автомобілем (а.с.8-9). [PERSON] було понесено витрати на ремонт вказаного автомобіля, що підтверджується актами виконаних робіт від 20.03.2021р., 02.04.2021р., 31.05.2021р, 23.06.2021р. та квитанціями до прибуткового касового ордера про оплату послуг від 22.03.2021р., 02.04.2021р., 25.05.2021р., 02.06.2021р., 23.06.2021р. (а.с.10-18). Таким чином, судом встановлено, що сторонами під час шлюбу 31 травня 2013 року було придбано автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль постійно знаходиться в користуванні позивача, оскільки у відповідача навіть не має посвідчення водія. 11 серпня 2020 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Після цього, починаючи з 23 березня 2021 року відповідач неодноразово здійснював ремонт вказаного автомобіля, який знаходиться лише в нього в користуванні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даючи аналіз наведеним нормам процесуального закону, суд не має права з власної ініціативи збирати докази по справі на підтвердження чи спростування обставин зазначених сторонами, а лише за відповідним клопотанням учасника справи. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України). Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. За змістом частини першої статті 321 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог та на підставі наявних доказів, заслухавши сторони, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки вказаний автомобіль використовується особисто лише позивачем, ремонтні роботи ним було здійснено після розірвання шлюбу, він сам вирішив відремонтувати автомобіль без погодження із співвласником - відповідачем по справі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed