Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача частину боргу в розмірі 63330,18 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував з відповідачем з 07.07.2006 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.04.2020 р. За час перебування у шлюбі сторонами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого привтаним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Цидибрагою С.О. 14.12.2011, придбано Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та оформлено на відповідача. Також за час перебування у шлюбі позивач взяв кредит за кредитним договором №7027.20.02.2329 від 25.12.2015, укладений між [PERSON] та ТОВ «Кредобанк», на споживчі цілі в сумі 211224,49 грн, на строк до 24.12.2022 р.Кредитні кошти використані в інтересах сім`ї, оскільки отримувався для придбання автомобілю. Куплений автомобіль після ДТП відновленню не підлягає, кредит не погашено. Позивач вважає, що оскільки Ѕ частка житлового будинку придбана під час шлюбу то вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Після припинення шлюбних відносин в грудні 2019 року позивачем особисто погашалась заборгованість перед ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором №7027.20.02.2329, станом на 01.01.2020 заборгованість складає 126660,37 грн., а тому позивач вважає необхідним розподілити вказану суму. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідно до кредитного договору від 25.12.2015, зокрема п.2.2 сторонами було узгоджено, що кредит видається не на споживчі цілі, як зазначає позивач, а для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Gelly, модель MK Cross, дата випуску 2015, кузов [NUMBER] , укладений між позичальником та ТОВ «Автодрайв Плюс». Договірбуло укладено без згоди [PERSON] та і без вказівки солідарного зобов`язання, тобто не в інтересах сім`ї. Крім того рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.07.2020 по справі №635/6171/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] стягнуто грошову суму 147664,10 грн. Відповідно до п.9.4 договору кредиту сторонами погоджено, що у випадках надходження від страхової компанії платежу по відповідному договору страхування, кошти необхідно направити на погашення заборгованості за договором. У випадку погашення боргу за рахунок стягнутих коштів відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.07.2020 по справі №635/6171/19 залишиться решта у розмірі 20166,13 грн, долю з яких позивач також не вказує, як і не вказує вартість залишків автомобілю. Зауважує, що переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя відповідно до ст.520 ЦК України. Також з графіку платежів взагалі неможливо встановити яка частина коштів за кредитним договором була виплачена під час перебування сторін у шлюбі, яка після його припинення, яка залишилась непогашеною, та не виключає можливість повного погашення боргу. Щодо позивних вимог про поділ житлового будинку зазначив, що за змістом договору купівлі-продажу [PERSON] набула у власність Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які розташовані по [ADDRESS] , продавцем зазначається [PERSON] , яка є рідною бабусею відповідача. З метою зменшення податкового навантаження та витрат на оформлення набуття у власність відповідача Ѕ частини зазначеного будинку, родиною відповідача було прийнято рішення лише про формальне оформлення переходу права власності від бабусі відповідача до онуки саме у вигляді договору купівлі-продажу, а не дарування. За фактом ніхто нікому коштів за вказане майно не сплачував, перехід права власності відбувався в безгрошовій формі. Таким чином за фактом мало місце укладання між сторонами не договору купівлі-продажу, а договору дарування. Отже, оскільки спірну частину будинку було набуто у власність за договором дарування, що виключає можливість визнання за позивачем [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.07.2020, на яке посилається відповідач, скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2020. Щодо твердження відповідача, що кредитні кошти використані не в інтересах сім`ї, зазначив, що придбаний автомобіль знаходився в користуванні [PERSON] , яка керуючи автомобілем порушила ПДР та скоїла ДТП. Крім того, [PERSON] уклала з ПАТ «Кредобанк» договір поруки №7027.20.02.2329/S-1 від 25.12.2015р. відповідно до якого відповідач є поручителем по виконанню зобов`язань за кредитним договором №7020.20.02.2329 від 25.12.2015. Відповідно до п.6 розділу 2 укладеного договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Таким чином, [PERSON] дала згоду на укладення кредитного договору, виступила поручителем та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями по кредиту. Також, зазначив, що за договором купівлі-продажу від 14.12.2011 частина будинку була продана за 62793,50 грн, а тому вказаний договір не може бути договором дарування. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.05.2020 провадження у справі відкрито, суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.12.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.02.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позову заяву, просили її задовільнити, надали копії меморіальних ордерів про сплату кредиту. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Суд на підставі наданих сторонами доказів встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі з 07.07.2006, який розірвано заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.04.2020. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., [PERSON] продала [PERSON] Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Відчужувана частка житлового будинку продана [PERSON] за 62793,50 грн. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.05.2020, Ѕ частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] 06.01.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2011. Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2015, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.1965 р., [PERSON] є бабусею [PERSON] . 25.12.2015 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №7027.20.02.2329. Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 4.1 договору кредиту від 25.12.2015, банк надав позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 211224,49 грн. на строк до 24.12.2022. Кредит видано для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Gelly, модель MK Cross, дата випуску 2015, кузов [NUMBER] , укладений між позичальником та ТОВ «Автодрайв Плюс», а також для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 8104,49 грн. Позичальник зобов`язався повернути позичені кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі зазначені в додатку до кредитного договору. Згідно з п.6.1 договору, виконання зобов`язання за цим договором забезпечується, зокрема, договором поруки №7027.20.02.2329/S-1 на суму 211224,49,а також договором застави транспортного засобу Gelly, модель MK Cross, дата випуску 2015, кузов [NUMBER] . Відповідно до п.9.4 договору кредиту сторонами погоджено, що у випадках надходження від страхової компанії платежу по відповідному договору страхування, кошти необхідно направити на погашення заборгованості за договором. Сторонами договору узгоджено графік погашення заборгованості, відповідно до додатку №1 до кредитного договору №7027.20.02.2329. Відповідно до договору поруки №7027.20.02.2329/S-1 від 25.12.2015 [PERSON] зобов`язалась відповідати перед кредитором, яким є ТОВ «Кредобанк», за кредитним договором №7027.20.02.2329 укладеним між банком та [PERSON] на суму 211224,49 грн. Згідно з довідкою АТ «Кредобанк» від 12.11.2020 вих.№196-42358/20, станом на 01.01.2020 заборгованість по кредиту №7027.20.02.2329 становила 125248,61 грн., прострочена заборгованість по кредиту, відсотках та комісії станом на 01.01.2020 відсутня. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 11.05.2019 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Судом встановлено, що 23 березня 2019 року о 05 годині 45 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем Джилі, номерний знак [NUMBER] , на 765 км автошляху М18, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечну швидкість руху, не впоралась з керуванням, внаслідок чого допустила перекидання автомобілю, який отримав механічні пошкодження, таким чином водій [PERSON] порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом ПАТ «СК «Український страховий стандарт», третя особа: АТ «Кредобанк» щодо стягнення страхового відшкодування внаслідок ДТП, яке трапилось 23.03.2019. Постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2020 по справі №635/6171/19 скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.07.2020 та ухвалено нове, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позову. Відповідно до наданих копії меморіальних ордерів, [PERSON] сплатив на погашення заборгованості за кредитним договором №7027.20.02.2329 на користь АТ «Кредобанк» наступні платежі: 16.04.2020 - 5050 грн; 15.05.2020 - 5100 грн; 08.07.2020 - 5600 грн; 19.08.2020 - 5000 грн; 18.09.2020 - 5000 грн; 07.10.2020 - 5000 грн; 12.11.2020 -5000 грн.; 03.01.2020 -5000 грн; 12.02.2020 -5100 грн; 16.03.2020 - 5200 грн.; 29.12.2020-5000 грн.; 22.01.2021 - 5000 грн; 19.02.2021 - 5000 грн.; 17.03.2021 - 4800 грн; 08.07.2021 - 10000 грн; 15.04.2021 - 5000 грн., що загалом складає 85850 грн. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2006, який розірвано заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.04.2020. В період шлюбу за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14.12.2011 [PERSON] придбала у своєї бабусі Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за 62793,50 грн. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів наявності між сторонами домовленості щодо поділу спільного майна подружжя або щодо укладення шлюбного договору сторонами суду не надано. Згідно з частиною 2 статті 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до частини 3 статті 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. 25.12.2015 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №7027.20.02.2329, за яким банк надав позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 211224,49 грн. на строк до 24.12.2022. Кредит видано для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Gelly, модель MK Cross, дата випуску 2015, кузов [NUMBER] , укладений між позичальником та ТОВ «Автодрайв Плюс», а також для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 8104,49 грн. Позичальник зобов`язався повернути позичені кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі зазначені в додатку до кредитного договору. Відповідно до договору поруки №7027.20.02.2329/S-1 від 25.12.2015 [PERSON] зобов`язалась відповідати перед кредитором, яким є ТОВ «Кредобанк», за кредитним договором №7027.20.02.2329, укладеним між банком та [PERSON] на суму 211224,49 грн. На погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] з 16.04.2020 по 15.04.2021 сплатив 85850 грн. 23 березня 2019 року о 05 годині 45 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем Джилі, номерний знак [NUMBER] , на 765 км автошляху М18, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечну швидкість руху, не впоралась з керуванням, внаслідок чого допустила перекидання автомобілю, який отримав механічні пошкодження, таким чином водій [PERSON] порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. Факт отримання страхового відшкодування [PERSON] відповідачем не доведено. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України. Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Словник української мови визначає слово «союз» як тісну єдність, тісний зв`язок між ким-, чим-небудь [Словник української мови: в 11 томах. - Том 9, 1978. - Стор. 478]. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18)). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 30.06.2020 по справі № 638/18231/15-ц, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя. Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Враховуючи, що [PERSON] частково сплатив заборгованість за кредитним договором №7027.20.02.2329 від 25.12.2015 в сумі 85850 грн., кредитний договір укладено в інтересах сім`ї з метою придбання автомобіля, який також використовувався відповідачем, [PERSON] є поручителем за договором, а тому, на думку суду, [PERSON] має право на зворотню вимогу з [PERSON] на половину сплаченої суми, що складає 42925 грн. (85850/2=42925). Вирішуючи питання про поділ Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд бере до уваги, що домоволодіння набуто [PERSON] за договором купівлі-продажу від 14.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., тобто в період шлюбу, ціна договору 62793,50 грн. Продавцем за договором купівлі-продажу домоволодіння є бабуся відповідача [PERSON] . Підсумовуючи викладене, виходячи із засад розумності, справедливості і пропорційності, суд вважає за можливе поділити спільне домоволодіння, присудивши позивачу половину набутої частки домоволодіння. При цьому посилання сторони відповідача на укладання 14.12.2011 між [PERSON] та [PERSON] договору дарування, а не договору купівлі-продажу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені відповідними доказами, вказаний договір є чинним. Крім того, нотаріусом посвідчено укладання саме договору купівлі-продажу з зазначенням обов`язкових реквізитів такого договору. Інші доводи сторони відповідача щодо незгоди з позовними вимогами не є суттєвими і не спростовують висновків суду. Виходячи з ціни позову 94727,18 грн., позивачем сплачено судовий збір у сумі 947,27 грн., який відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 743,22 грн.

Outcome: partial