Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ «ім.28 Червня» про відшкодування збитків. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає не обгунтованими, заперечував проти їх задоволення та просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач пояснив, що 07 серпня 2002 року між ним [PERSON] та ВАТ «ім.28 Червня» був укладений договір оренди земельного паю №119, строком на пять років. Після закінчення строку договору, відповідачем порушені умови договору, а саме обовязки орендатора, які передбачають, що орендатор зобовязаний повернути орендодавцю орендовану землю в якості, пригодної для використання її за цільовим призначенням, але після закінчення строку договору оренди відповідачем ВАТ «ім.28 Червня» на полі площею 3-х гектарів залишені не викорчуванні коріння дерев, що перешкоджає у використанні землею за призначенням. Позивач власними силами провів розкорчовку фруктових дерев на площі 3-х гектарів. 14 червня 2013 року складений акт обстеження земельної ділянки, в якому вказано, що земельна ділянка використовується за цільовим призначенням. В звязку з чим позивач не міг використовувати свою земельну ділянку за призначенням, своїми власними силами провів розкорчовку фруктових дерев та йому завдано шкоду. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що ВАТ «ім.28 Червня» не видає довіреності на будь-яких осіб. Особами, які видали довіреності на імя [PERSON] не є субєктами, які мають право видавати довіреність від імені юридичної особи, яка уповноважена на це її установчими документами. Тобто, довіреності видані ВАТ «ім.28 Червня» на імя [PERSON] для ведення справ у судді є недійсними. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки №47,19 у масиві 1а,2г, загальною площею 4,52 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Салганської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ОД №000384, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області 02.04.2004 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 01.12.2003 року №1663/2003. 07 серпня 2002 року за №119 між позивачем [PERSON] та ВАТ «ім.28 Червня» був укладений договір оренди, строком на пять років. В основу позовних вимог позивача [PERSON] покладено акт обстеження земельної ділянки, щодо придатності її використання, робочий проект на розкорчування та робочий кошторис, та зобовязання повернути земельну ділянку у придатному для використанні стану. Але, вказані документи за своєю правовою природою є лише припущеннями та не відображають реальних витрат (шкоди) на розкорчування багаторічних насаджень. Положеннями договору оренди земельного паю не передбачено обовязок орендаря здійснювати викорчовування багаторічних насаджень. В державному акті позивача [PERSON] зазачено цільове використання землі - Рілля 4,15 га. Багаторічні насадження (персиковий сад) 0.37 га., а отримав земельний пай вже з розташованими зі ньому багаторічними насадженнями площею 0.37 га. а не 4,52 га.. Згідно ст.79 ЗК України, ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні обєкти , ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки, отже, з часу передачі земельних ділянок у власність фізичних осіб останні стали відповідно і власниками багаторічних насаджень. Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємств (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Згідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.214 ЦПК України, вирішуючи вимоги про відшкодування шкоди, заявлені на підставі ст.1166 ЦК України, суд повинен встановити наявність складу цивільного правовопорушення в діях відповідача як підстави його відповідальності за заподіяну шкоду. Судом не встановлена наявність вини відповідача у спричиненні збитків та причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та збитками. Належних доказів на підтвердження вказаних обставин, які мають значення для вирішення справи, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують, проведення розкорчування як такого та що розкорчування здійснено саме позивачем [PERSON] і за його рахунок, розміри реальної шкоди (витрат) на викорчовування багаторічних насаджень (квитанції, чеки, акти виконаних робіт, договори на виконання робіт з викорчовування). Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підстави і порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені ст.ст.156, 157 ЗК України. Відповідно до ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За правилами ч.ч.1,2 ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі: Порядок). Згідно з положеннями цього Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок (п.1). Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії (п.2). Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина (п.5). Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно п.«д» ч.1 ст.156 ЗК України, згідно з якою власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови від 16 квітня 2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив судам, що вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільсько-господарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК України здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами). У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства (ст.ст.211,212 ЗК України) майнова шкода відшкодовується власникам землі відповідно до статей 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її завдала. За змістом закону в питаннях відшкодування земельно-правової шкоди слід керуватися правилами земельного законодавства, а в питаннях, не врегульованих земельним законодавством відповідними правилами цивільного законодавства. З 2002 року діє Земельний кодекс України, яким зокрема визначено поняття право власності на земельну ділянку, поняття земель сільськогосподарського призначення до яких належать й багаторічні насадження (ст.22 ЗК України). Посилання позивача [PERSON] на те, що довіреності видані ВАТ «ім.28 Червня» на імя [PERSON] для ведення справ у судді є недійсними є не обґрунтованими. Відповідно до положень ст.246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Згідно ч.1 ст.247 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч.1 ст.245 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи або юридичної особи, на ім'я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові. Посвідчені нотаріусами довіреності, а також довіреності, видані в порядку передоручення, припинення їх дії, підлягають обовязковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, матеріалів справи вбачається, що у відповідності до витягу з Єдиного державного юридичних осіб та фізичних осіб-піднриємців, керівником ВАТ «ім 28 червня» є Д.А. (а.с.101). Відповідно до ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: - закінчення строку довіреності; - скасування довіреності особо, яка її видала; - відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; - припинення юридичної особи, яка видала довіреність; - припинення юридичної особи, якій видана довіреність; - смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатним або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може вести до виникнення збитків; - смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Частиною 1 ст.247 ЦК України встановлено, що строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дій. Зміна керівника підприємства не тягне за собою скасування довіреності, господарських договорів та інших правочинів. В матеріалах цивільної справи відсутні відомості щодо скасування довіреності наданої [PERSON]. Згідно положень ст.246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Частиною 3 ст.42 ЦПК України також визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи. Уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed