Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки, зазначивши в ньому, що рішенням Солом*янського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року шлюб між ними був розірваний. Перебуваючи у шлюбі, ними за спільні кошти в 2010 році було придбано земельну ділянку, площею 0,0223 га, яка знаходиться а адресою: м. Чернівці, вул.. Рогатинська, 3-а. На зазначеній земельній ділянці ними спільно був побудований житловий будинок, житловою площею 48,0 кв.м., загальною площею 205,20 кв.м., який 15 квітня 2013 року зареєстрований за відповідачкою. Вартість даного будинку складає 950000 грн. Просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок житловою площею 48.0 кв.м., загальною площею 205,20 кв.м., який розташований за адресою: м. Чернівці, вул. Рогатинська. 3-А. Позивач в судовому засіданні змінив позовні вимоги та просив визнати за ним та відповідачкою по Ѕ частині спірного будинку, який розташований за адресою: м. Чернівці, вул. Рогатинська. 3-А. \~ \~ \~ \~Відповідачка та її представник в судове засідання не з*явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги про визнання права власності на спірний будинок в рівних частках, а саме по Ѕ частині за [PERSON] та [PERSON] визнають, просять позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.\~2,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1997 року по 14 червня 2017 рік. За час перебування у шлюбі, ними за спільні кошти в 2010 році було придбано земельну ділянку, площею 0,0223 га, яка знаходиться а адресою: м. Чернівці, вул.. Рогатинська, 3-а. На зазначеній земельній ділянці ними спільно був побудований житловий будинок, житловою площею 48,0 кв.м., загальною площею 205,20 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно будинок №3-а по вул.. Рогатинській м. Чернівці належить на праві власності [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, житловий будинок, що знаходиться за адресою: місто Чернівці, вул.. Рогатинська, 3-а загальною площею 205,20 кв.м., житловою площею 48, 0 кв.м. придбаний подружжям в період перебування в шлюбі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями\~ЦК України\~та\~СК України. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із\~ст.68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також те, що відповідачка позов визнала, суд приходить до висновку про поділ спірного будинку між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачкою право власності на 1/2 ідеальну частку будинку №3-а по вул.. Рогатинській м. Чернівці. На підставі викладеного,

Outcome: approved