Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської райдержадміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, мотивуючи свої вимоги наступним. 15 липня 2013 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Спільне життя у позивача з відповідачкою не склалось, за час перебування в шлюбі між ними виникли непорозуміння, сварки через різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено з червня 2016 року, на примирення позивач не згодний. Відповідачка з жовтня 2016 року залишила дітей за місцем мешкання позивача, з того часу дітей відвідувала тричі, по телефону з ними спілкується рідко, без зацікавленості. [PERSON] має стабільний самостійний дохід, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, він може повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідачка забезпечити не може. Разом з тим, позивач не має наміру чинити перешкоди для спілкування відповідачки з дітьми і готовий сприяти тому, щоб діти не були позбавлені піклування матері. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області 15 липня 2013 року, та визначити місце проживання дітей разом з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що з відповідачкою вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, діти проживають з ним. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, надавати строк для примирення немає необхідності. Відповідачка з жовтня 2016 року залишила дітей з позивачем, перший час телефонувала їм, потім припинила телефонувати, до весни дітьми не цікавилась, їх не відвідувала. Просив позов задовольнити, розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, а також визначити з ним місце проживання дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважав, що є підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи пояснила суду, що матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком були розглянуті на комісії з питань захисту прав дитини. 03 травня 2017 року службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання дітей та встановлено, що створені належні умови для проживання, виховання й розвитку дітей, вони забезпечені необхідним одягом та харчуванням, санітарно-гігієнічні умови задовільні. [PERSON] створює належні умови для проживання, виховання й розвитку своїх малолітніх дітей, матеріально їх утриму. Мати дітей з листопада 2016 року проживає окремо від дітей, підтримує епізодичний зв'язок лише в телефонному режимі, участі у вихованні дітей практично не бере, матеріально не допомагає, її місце перебування точно не встановлено. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з батьком, [PERSON] Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 15 липня 2013 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили, спільне господарство ними не ведеться, спільного бюджету не мають, спору про поділ спільно набутого майна не мають. Оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і не мають наміру їх відновлювати, стали проживати окремо, вважають, що їх сім'я фактично розпалась і її збереження є неможливим і недоцільним. За таких обставин, сумісне проживання сторін та збереження їхньої сім'ї стало неможливим, шлюб між ними слід розірвати. Малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS], [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад «Оленятко», [PERSON] не досяг віку вступу до дошкільного навчального закладу та перебуває вдома з батьком. Згідно акту обстеження умов проживання відповідача [PERSON] від 24 травня 2017 року діти проживають з батьком в будинку, де створені умови для проживання та виховання дітей, вони проживають з батьком в одній кімнаті, у дітей достатньо одягу, взуття, вони мають достатнє харчування. У відповідності із довідкою від 15 травня 2017 року № 01-31/507, виданою виконкомом Берестівської сільської ради, [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад «Оленятко», [PERSON] знаходиться вдома з батьком. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про визначення місця проживання дітей від 26 травня 2017 року № 01-31/502

Outcome: approved