Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 18,76 умовних кадастрових гектар із земель КСП «Попаснянський», розташованих на території Військово-цивільна адміністрація сіл Троїцька та Новозванівка Попаснянського району Луганської області, за межами населених пунктів. Вказав, що на час проведення процедур паювання земель, переданих у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Попаснянський» с.Троїцьке Попаснянського району Луганської області, позивач був членом КСП, а тому відповідно до норми п.5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», набув право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю, але сертифікату не отримував. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити своє право на земельну ділянку, тому вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив позов розглянути за його відсутності. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації сіл Троїцького та Новозванівки Попаснянського району Луганської області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, ніяких заяв або клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що наведені позивачем причини пропуску ним строку звернення до суду є поважними, тому цей строк підлягає поновленню, а позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено , що позивач був членом КСП «Попаснянський» розташованому у с.Троїцьке Попаснянського району Луганської області, що підтверджується записами в його трудовій книжці , копією архівної довідки. Крім того, 16 квітня 1996 року КСП «Попаснянський» було видано Державний акт на право колективної власності на землю . Відповідно до відповіді Відділу Держгеокадастру у Попаснянському районі від 10.03.2020 року № 168/110/20 [PERSON] не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай), але є в списку членів КСП «Попаснянський», які належать до включення в Державний акт на право колективної власності на землю, за № 131. Згідно Розпорядження Попаснянської районної державної адміністрації від 20.01.1997 року № 22 «Про затвердження вартості земельного паю і його розміру в умовних кадастрових гектарах і уточнених показниках грошової оцінки земель КСП «Попаснянський» затверджений розмір земельного паю в умовних кадастрових гектарах 18,76 і вартість земельного паю 34353, 61 грн. Строк звернення до суду з позовною заявою про визнання за ним права на земельну частку /пай/ та про видачу сертифікату на право на земельну частку /пай/, позивачем пропущений з тієї причини, що при розпаюванні земель він був невірно інформований щодо свого права на земельну частку (пай), а тому вважав, що дійсно такого права не має. Про те, що він дійсно має право на земельну частку (пай) та на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] стало відомо тільки в лише в березні 2020 року, коли отримав відповідь з Відділу Держгеокадастру про включення його до списків членів КСП до Державного акту на землю. Раніше він не міг перевірити ці списки тому, що вони не доводилися до відома громадян і після цього [PERSON] вирішив захищати своє право на земельну частку /пай/ шляхом звернення до суду. Відповідно до ст.25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням її місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до пункту 2, 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Як зазначив Пленум Верховного суду України у п.п.23, 24 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7( із змінами та доповненнями внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 19 березня 2010 року №2), згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішеннями органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку(пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку( пай) з дня видачі цього акту. Згідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», від 5 червня 2003 року №899-IV (із змінами та доповненнями), цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. ст.1 . Право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай),також є: …рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Як встановлено в судовому засіданні, позивач був включений до списку, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Попаснянський», але по невідомій причині не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) при оформленні документів, а тому був фактично позбавлений права на отримання у приватну власність земельної частки(паю), що не відповідає вимогам чинного законодавства, на час виникнення правовідносин. Тому суд, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та право на земельну частку(пай) [PERSON] повинно бути відновлено. У зв`язку з чим, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, поновити йому строк звернення до суду із позовом про визнання за ним права на земельну частку(пай) та визнати за позивачем право на земельну частку (пай), як колишнього члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського виробничого кооперативу, а оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, приймаючи до уваги та оцінюючи докази надані сторонами, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог законодавства, на яке посилається позивач у своїх вимогах, і які суд застосовує при ухваленні свого рішення, при цьому суд вважає визначити як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зазначивши про задоволення позовних вимог та визнати за [PERSON] [INFO] , (ІПН- [NUMBER] ), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як колишнього члена колективного сільськогосподарського підприємства «Попаснянський», право на земельну частку (пай) розміром 18,76 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Попаснянський», розташованих на території Військово-цивільна адміністрація сіл Троїцьке та Новозванівка Попаснянського району Луганської області, за межами населених пунктів. Крім того, суд зазначає, що згідно Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року, земельна частка (пай) при неможливості надати її з колективної власності через відсутність такої землі, має бути надана із земель запасу, створеною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність та за Законом України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)», сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, районні державні адміністрації за межами населених пунктів. Крім того, за цим же Законом України, передбачено встановлення права на земельну частку (пай) в судовому порядку за особою, якій з якихось причин не виділено земельну частку (пай), Відповідно до доведеності позовних вимог в ході судового розгляду, позивачем з посиланням на норми права, які суд також застосовував при ухваленні рішення, позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі, як особі, що на час отримання Державного акта на право колективної власності на землю був членом КСП «Попаснянський». Разом з тим, позивач, а ні у своєму позові, а ні під час судового розгляду не ставив питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом, а тому, суд не розглядає питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, передбаченого ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.25 ЗК України, п.п.2, 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, і організаціям», ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», від 5 червня 2003 року №899-IV (із змінами та доповненнями), п.п.23, 24 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 (із змінами та доповненнями внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), та

Outcome: approved