Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому просить зняти арешт з усього йому належного нерухомого майна, накладений постановою СВ СУ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 11 листопада 1999 року. Позивач мотивує вимоги тим, що постановою СВ СУ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 11 листопада 1999 року було накладено арешт на все йому належне нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10193027 від 30.09.2013 року, однак згідно витягу з реєстру Управління інформаційно аналітичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 800/01102013/51999 [PERSON], [INFO], на території України, станом на 04.10.2013 року, до кримінальної відповідальності не притягався, засудженим за кримінальними справами не значиться та в розшуку не перебуває. Внаслідок накладення арешту на нерухоме майно він позбавлений можливості здійснювати володіння, користування і розпорядження своїм майном, у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. [PERSON] в судове засідання не зявився , надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд у звязку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. На підставі ст.224 ЦПК України, справа розглядалась в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що постановою СВ СУ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 11.01.1999 року було накладено арешт на належне [PERSON] нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10193027 від 30.09.2013 року (а.с.4). Згідно витягу з реєстру Управління інформаційно аналітичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 800/01102013/51999 [PERSON], [INFO], на території України, станом на 04.10.2013 року, до кримінальної відповідальності не притягався, засудженим за кримінальними справами не значиться та в розшуку не перебуває (а.с.3). Виявлені обмеження, а саме арешт всього нерухомого майна [PERSON] підлягають скасуванню, оскільки наявність даних обмежень порушують права останньої. У звязку з цим суд приходить до висновку, що необхідність перебування нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] під арештом відсутня, оскільки позивач до кримінальної відповідальності не притягувався. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право Згідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених [PERSON] вимог, суд робить висновок, що позов підлягає повному задоволенню та вважає необхідним звільнити з-під арешту все нерухоме майно, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Outcome: approved