Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 1990 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сумісного проживання з відповідачем не знаходять спільної мови, мають різні погляди на життя, сімейні відносини, обов'язки з ведення спільного господарства. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння і, як наслідок, між сторонами склалися неприязні відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. З 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, на даний час між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення і збереження сім'ї не приймають. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Крім того, пояснив, що час наданий судом для примирення результату не дав, він наполягає на розірванні шлюбу, оскільки у нього відсутні почуття любові до відповідача, взаєморозуміння та довір'я з його боку до відповідача не має. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила зберегти сім'ю, зазначає, що з її боку є любов, взаєморозуміння та довір'я до позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити. Суд вислухавши позивача, відповідача та її представника, Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 10 лютого 1990 року Уплатнівською сільською радою Близнюківського району Харківської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10 лютого 1990 року серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався і зберегти його неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння, довір'я, почуття любові з боку позивача до відповідача. Строк на примирення бажаного результату не дав, що підтвердив в судовому засіданні позивач. При цьому, суд не приймає як належний доказ по справі про розірвання шлюбу, акт про не проживання особи від 05.04.2017 року, оскільки він не підтверджує і не спростовує факти, які встановлюються судом згідно ч.2 ст. 112 СК України під час вирішення справи по суті. Таким чином, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача враховуючи одну із основних засад шлюбу як його добровільність та недопущення примушування до шлюбу. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Згідно з ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача, що має істотне значення. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved