Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору дарування від 26 травня 2000 року, в якій зареєстрований і проживає. Відповідач є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою він розірвав 20 квітня 2010 року. При отриманні квартири в дар, позивач, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, зареєстрував її у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу, відповідач пішла жити до дочки за адресою: [ADDRESS]. До спірної квартири жити не поверталася, речі її в квартирі відсутні, перешкод у користуванні квартирою їй не чинилося. Позивач під час відвідування дочки розмовляв з відповідачем, просив її добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою, проте вона без пояснення причини цього не робить. На підставі викладеного просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаною квартирою. У судовому засіданні позивач позов підтримав, вказав, що відповідач після розірвання шлюбу не проживає у спірній квартирі. Відповідач проти позову заперечувала посилаючись на те, що дійсно зареєстрована у квартирі позивача, проте фактично там не проживає, оскільки позивач чинив їй перешкоди у користуванні квартирою. Зокрема, після того, як позивач у 2009 році зустрів іншу жінку, він почав погрожувати виселенням ще до розлучення, вказував, що викине усі її речі, внаслідок чого вона була змушена під тиском з боку позивача ще до розлучення, у квітні 2010 рок, виїхати з квартири та поселилася у дочки, куди також перевезла свої речі. До міліції з приводу протиправних дій позивача чи чинення перешкод у користуванні квартирою не зверталася. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], вказала, що є сусідкою позивача, проживає в квартирі [NUMBER], пояснила, що позивача знає давно, відповідача також бачила, але останні декілька років вона не проживає у квартирі. Щоб позивач виганяв дружину з квартири чи не пускав її до квартири вона не бачила і не чула. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що з травня 2010 року проживає в квартирі позивача однією сім'єю з ним, перешкод у користуванні відповідачу квартирою вони не чинили, проте вона жодного разу не приходила до квартири та наміру проживати в квартирі не виявляла. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування квартири від 26 травня 2000 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 29 листопада 2000 року, [PERSON] прийняв в дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS] і є її власником. Відповідно до довідки форми № 3 КП «Житлосервіс «Приозерне» від 16 квітня 2014 року № 9031 в квартирі зареєстровані [PERSON] - власник та [PERSON] - колишня дружина. Із свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 20 квітня 2010 року. З пояснень позивача та свідків вбачається, що у квітні 2010 року відповідач добровільно залишила квартиру і в ній не проживає, з позивачем будь-яких стосунків не підтримує, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив. Будь-яких доказів чинення позивачем відповідачу перешкод в користуванні квартирою суду не надано. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтями 386, 391 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач, як власник квартири, має право на здійснення права власності на належну йому квартиру та вимагати усунення порушень його права. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі, власником якої є позивач, без поважних причин більше року і не є членом сім'ї позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved