Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просе визнати його право користування кв.№ 15, по вул. Волкова 9, корпус 2, в м. Кропивницькому де він постійно мешкає з травня 2010 року . При цьому зазначив, що в цій квартирі із травня 2012 року по теперішній час мешкає його дружина [PERSON], [INFO], та малолітні діти, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач та його родина вселилась до вищезазначеної квартири із дозволу і на прохання [PERSON], так як за останнім потрібний був догляд і зв'язку із його хворобою. Зареєструватися позивач не міг ,оскільки дідусь хворів і доставити його в жео було неможливо для написання заяви про реєстрацію. 10 вересня 2016 року, у віці 71 рік помер [PERSON], який є дідусем [PERSON]. Після смерті основного квартиронаймача [PERSON] , позивач продовжує безперервно мешкати в спірній квартирі, платить за комунальні послуги та здійснює поточний ремонт. Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав. Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд находить позовні вимоги які задоволенню не підлягають. Встановлено, що [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення кв.№ 15, по вул. Волкова 9, корпус 2, в м. Кропивницькому. На підставі ордеру на одну особу було укладено договір найму вказаного жилого приміщення. Відповідно до архівної довідки від 01 лютого 2017 року №32421, наданою ОКП « Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» підтверджено, що реєстрація права власності квартири № 15, по вулиці Волкова 9, корпус 2 в м. Кропивницький не проводилась. Жиле приміщення являє собою двокімнатну квартиру загальною площею 48,70 кв.м ,яке було надане наймачу на склад сімї складом одна особа, що підтверджується відповідним ордером, виданим на підставі рішення Кіровоградської міської ради. 10 вересня 2016 року, у віці 71 рік помер [PERSON], який є дідусем [PERSON]. Після смерті основного квартиронаймача [PERSON] зі слів позивача він з травня 2010 року продовжує безперервно мешкати в спірній квартирі, платить за комунальні послуги та здійснює поточний ремонт. А з 2012 року там мешкає його дружина та двоє неповнолітніх дітей. Вселились вони бо необхідний був догляд за хворим дідусем який вони здійснювали до його смерті. Відповіддю Кіровоградської міської ради на звернення [PERSON], підтверджується той факт, що в спірній квартирі зареєстрованим ніхто не значиться, а квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Кропивницького, але на теперішній час самовільно занята. Частина 1 ст. 16 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суд за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Позивач не набував право користування спірним житлом оскільки він не був членом сімї квартиронаймача ,докази які надав позивач та його представник не містять того чи був дотриманий при вселенні у спірну квартиру встановлений законом порядок вселення до квартири наймача, що була надана наймачем письмова згода на його вселення до спірної квартири в якості члена сімї наймача, та те що позивач звертався як наймач квартири з такою заявою до ЖЕО №4. Надана до суду світлокопія акту від 08.02.2017 року про проживання позивача та його родини в кв. № 15, по вулиці Волкова 9, корп.2 в м. Кропивницький , складена невідомою особою та підписана нібито гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешканцями квартир №13,11,10 по вул. Волкова буд.9.корп.2 в м. Кропивницькому(а.с.19), не може на думку суду бути безспірним доказом дотримання всіх умов поселення позивача та проживання у вказаній квартирі, оскільки суду невідомо хто складав акт при яких обставинах, чиї підписи поставні навпроти прізвищ нібито сусідів та чи взагалі вони є сусідами. В судовому засіданні представник позивача професійний адвокат прояснити ситуацію з вказаним актом не зміг. Крім того акт завірений підписом завідуючим будинком гр. [PERSON] яка ніякої відповідальності за вказаний акт за своїм статусом не несе. Відповідно до звіту ЖЕО №4 від 21.10.2016 року до Кіровоградської міської ради було звітовано про наявність вільного жилого приміщення а саме квартири [ADDRESS] корп.2 в м. Кропивницькому де 20.10.2016 року [PERSON] був знятий з обліку. Позивач та йоги представник не заявляли клопотання про допит вказаних осіб як свідків в судовому засідання де вони обовязково попереджаються судом про кримінальну відповідальність по ст.ст.384, 385 КК України, а відтак суд не в змозі в законному порядку перевірити доводи позивача викладені в позовній заяві. Крім того позивач посилався на те, що дідусь хворів і тому він на його прохання став з ним проживати, але доказів того, що дійсно [PERSON] тяжко хворів потребував допомоги і цю допомогу здійснював саме позивач відсутні і до суду не надані. Крім того відповідно до наданих свідоцтв по шлюб та народження дітей , позивач одружився 20.08.2011 року, а 01.10.2011 року в нього вже народилась перша дитина [PERSON] Короліна , а 17.07.2013 року [PERSON](а.с.6-12). [PERSON] зареєстрована в [INFO] . а [PERSON] в с. Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.14-16). Відсутні відомості про за якою адресою були зареєстровані діти позивача та за якою адресою знаходилась на обліку в жіночій консультації дружина позивача під час проживання як зазначив позивач в спірній квартирі та діти в дитячій поліклініці та за якою адресою виходила медична сестра та лікар педіатор до новонароджених дітей позивача. Доводи представника позивача про те, що до суду надана копія свідоцтва про смерть [PERSON] свідчить про те, що позивач його ховав і мав доступ до документа, безпідставні оскільки само по собі свідоцтво про смерть окрім зафіксованого факту нічого не доводить. Надана довідка про сплату за послуги ЖЕО №4 де зазначена періодична оплата за період з січня 2016 року по грудень 2017 року свідчить про оплату послуг, але хто конкретно здійснював оплату невідомо, оскільки рахунок відкритий на померлого [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно ї всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню ,а також як що рішенням містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Доводи представника позивача про те, що основний квартиронаймач був хворий і тому не зміг прийти до ЖЕО №4 та надати письмову згоду на реєстрацію позивача нічим не обґрунтовані, оскільки при наявності бажання представник Жео прибули б до хворого за місцем його проживання для здійснення необхідних умов щодо реєстрації особи за його бажанням. Про те, що позивач був членом сімї квартиронаймача доказів не надано. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. На підставі викладеного суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог не надані належні та допустимі докази щодо того що він проживав як член сімї і був поселений за згодою квартиронаймача і тому в задоволенні заявленого позову суд відмовляє. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає витрати повязані з розглядом справи на позивача. На підставі ст.ст.16 ЦК України, ст.64 ЖК України, Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року№14 «Про судове рішення у цивільній справі»

Outcome: dismissed