Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та Володимир-Волинської міської ради, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві, уточненій під час розгляду справи, покликається на ту обставину, що [INFO] року у м. Володимир-Волинський Волинської області, помер його батько, [PERSON]. При житті батько, перебуваючи в шлюбі з відповідачкою, яка є його матір»ю, набули право власності на 21/50 частини будинку, що розташований по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 729 кв.м, передану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за цією ж адресою, право власності на які зареєстрували на матір. Після смерті батька відкрилась спадщина на належну батькові частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 729 кв. м, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за цією ж адресою. Оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом, то звернувся до Володимир-Волинської Державної нотаріальної контори в шестимісячний термін з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Просить визнати 21/50 частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 729 кв. м., передану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за цією ж адресою, спільним майном подружжя, [PERSON] та [PERSON]. Визнати за ним право власності на 525/ 5000 частки спадкового майна, а саме будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS], решта - 1575/5000 частки будинку та господарських споруд визнати за відповідачем [PERSON] Визнати за ним право власності на 182,25 кв.м. земельної ділянки, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої за цією ж адресою, решту - 546,75 кв.м. земельної ділянки визнати за відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позивач не має права на спадщину, що залишилась після смерті його батька. Просить відмовити в позові. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову з тих же підстав, просить відмовити в його задоволенні. Після дачі пояснень в судове засідання не з»явилась. Представник відповідача Володимир-Волинської міської ради Павленко Л.М. позов не визнала, суду пояснила, що для задоволення позову недостатньо доказів. Після дачі пояснень в судове засідання не з»явилась. Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] для участі у розгляді справи не з»явився. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що стверджується копією його свідоцтва про народження. Копією актового запису про реєстрацію шлюбу стверджується, що [PERSON] та відповідач [PERSON] з 20 травня 1965 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони визнали ту обставину, що відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача та донькою [PERSON] та відповідача [PERSON] Як пояснили сторони, належна відповідачу [PERSON] 21/50 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 729 квадратних метрів, передана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, набута нею за час шлюбу з [PERSON] Копією рішення Володимир-Волинського міського суду від 27 травня 1982 року, копією реєстраційного посвідчення, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» та копією державного акта на право приватної власності на землю стверджується, що [PERSON] набула право власності на вказане нерухоме майно за час шлюбу з [PERSON] Відповідно до ст. 16 Закону України « Про власність» від 7 лютого 1991 року N 697-ХІІ, який регулював спірні правовідносини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( в редакції 1969 року), який регулював сімейні правовідносини на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За таких обставин справи суд вважає, що спірне майно, зареєстроване на ім»я [PERSON], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому позов в цій частині вимог підлягає до задоволення. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON], він помер [INFO] року. Матеріалами спадкової справи стверджується, що позивач [PERSON] звернувся у встановленому законом порядку і в строки із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що право на спадщину після смерті [PERSON] мають позивач, який подав заяву про прийняття спадщини, та відповідач [PERSON], яка є дружиною спадкодавця та яка проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини та є такою, що фактично прийняла спадщину. Відповідач [PERSON], яка є донькою [PERSON], спадщини після його смерті не прийняла. Суд вважає, що до складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, ввійшли всі права і обов»язки батька позивача, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті, а саме майнові права на майно. Відповідно до встановлених обставин, суд вважає, що частка спадкового майна, на яку має право позивач, становить 21/200 частини житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS] та 182,25 кв.м. земельної ділянки, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за цією ж адресою. Вимога позивача про визнання за ним права власності на іншу частку житлового будинку та господарських споруд, не відповідає фактичним обставинам справи та розміру частини, належної спадкодавцю. Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на решту спадкового майна за відповідачем [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки сама [PERSON] із зустрічним позовом та такими позовними вимогами до суду не зверталась, а відтак підстав для їх задоволення не має. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст.ст.1218, 1261 ЦК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( в редакції 1969 року), ст. 16 Закону України « Про власність» від 7 лютого 1991 року,

Outcome: partial