Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 10.07.2013 року уклав з колишньою дружиною [PERSON] нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за умовами якого передав у власність останньої належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Натомість за умовами договору відповідач взяла на себе зобов`язання утримувати позивача довічно у вигляді забезпечення [PERSON] одягом, взуттям, щоденним триразовим харчуванням, щомісячно надавати грошову допомогу в сумі не менше 200 грн., надавати побутові послуги по прибиранню квартири, пранню та прасуванню білизни, виконувати ремонт квартири за власні кошти, витрачати кошти на придбання лікарських засобів для лікування позивача. [PERSON] зазначає, що у 2014 році одужав та не потребує стороннього догляду, самостійно проводив по можливості ремонт у квартирі, повністю себе утримує, особисто сплачував та сплачує за комунальні послуги. Крім того, як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконувала, а навпаки, створювала несприятливі умови для проживання в квартирі, зачиняла приміщення, обмежувала доступ до продуктів харчування, виганяла з квартири. З огляду на викладене у позовній заяві, [PERSON] просить суд розірвати договір довічного утримання від 10.07.2013 року, укладений між ним та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. та зареєстрований в реєстрі за №3516; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яку вона набула на підставі договору довічного утримання від 10.07.2013 року. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 25.10.2019 року справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечили. Позивач пояснив, що відповідач допомоги за договором не надавала, натомість він сам працював, отримував пенсію, самостійно купував ліки. Останній раз позивач бачив відповідача у вересні 2019 року, коли вона забирала свої речі. Представник позивача додала, що у листопаді 2019 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, з лютого 2019 року відповідач у квартирі не проживає, особовий рахунок відкритий на ім`я позивача та саме він сплачує за комунальні послуги. Також представник звернула увагу, що [PERSON] будь-якої допомоги позивачу за умовами договору не надавала, ремонт не проводила, харчуванням, одягом, взуттям не забезпечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направляла. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] проживала з [PERSON] , при цьому позивач переважно знаходився вдома, а відповідач більшість часу проводила на роботі, влітку виїжджала в село. Мама позивача хотіла, щоб саме відповідач доглядала за ним. Бачила пару раз як [PERSON] з хлопцями забирала речі з квартири позивача. Свідок також зазначила, що їй невідомо чи надавала будь-яку допомогу позивачу відповідач та чи робила [PERSON] якийсь ремонт у квартирі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача та його представника, провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. та зареєстрований у реєстрі за №3516. За умовами договору позивач передав у власність відповідача належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалася довічно утримувати (доглядати) позивача. Зокрема, відповідно до пункту 4 договору відповідач зобов`язалася забезпечувати позивача необхідним одягом, взуттям, харчуванням, ліками, зберігши в його довічному безоплатному користуванні вищевказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення визначається сторонами в сумі 200 грн. в місяць. Набувач здійснює за свій рахунок експлуатацію і ремонт квартири з дотриманням чинних єдиних норм та правил (п. 4.2 договору). Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Статтею 751 ЦК України визначено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстав позову, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання. Втім відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань щодо надання позивачу довічного забезпечення, передбаченого п. 4 оспорюваного договору. Таким чином,\~встановлені судом\~обставини справи\~і досліджені\~докази не\~доводять факту\~належного виконання\~відповідачем своїх\~обов`язків\~за договором\~довічного утримання,\~забезпечення у\~повній мірі\~позивача необхідним\~утриманням,\~наданням йому\~відповідних послуг\~та матеріального\~забезпечення,\~а тому\~зазначене відповідно\~до ст.\~755\~ЦК України\~є підставою\~для розірвання\~договору довічного\~утримання між\~сторонами на\~вимогу позивача та припинення права власності [PERSON] на квартиру. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позову, від сплати якого відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду. З огляду на викладене та

Outcome: approved