Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка на ряду з іншим майном складається з земельної ділянки площею 0,97 га. по [ADDRESS] ., з яких 0,2500 га. призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,6855 га. - для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року у справі № 131/743/18 встановлено факт, що [PERSON] , є батьком [PERSON] та визнано за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , при цьому питання спадкування ним вказаних земельних ділянок залишилося невирішеним, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, проте його представник адвокат Сухомудь Ф.С. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Представник відповідача - Іллінецької міської ради Вінницької області до суду не з`явився, проте подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе провести його на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року у справі № 131/743/18 (а.с.9-10) за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд не вбачає за доцільне встановлювати обставини щодо відкриття та складу спадщини після смерті [PERSON] , належності позивача до кола спадкоємців та прийняття ним спадщини, оскільки такі обставини встановлені рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року у справі № 131/743/18 (а.с.9,10), яке у встановленому законом порядку набуло законної сили. При цьому судом встановлено, що за життя спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,97 га. по [ADDRESS] ., з яких 0,2500 га. призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,6855 га. - для ведення особистого селянського господарства. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на вищевказані норми суд приходить до переконання про необхідність визнання за позивачем права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved