Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди завданої кримінальним злочином, мотивуючи його тим, що 08.03.2013 року приблизно о 3:00 год. біля приміщення кафе «Чебуречна» розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив на позивача напад, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді «черепно мозкової травми забою головного мозку важкого ступеня з переломом кісток склепіння черепа, внутрішньо черепними крововиливами». [PERSON] був визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України, між сторонами було укладено угоду про примирення 07.04.2014 року, йому призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Так, внаслідок спричинених відповідачем тілесних ушкоджень позивач визнаний інвалідом І групи з 14.05.2014 року по 2015 рік по даний час ІІ група інвалідності загального захворювання, внаслідок чого позивач не припиняє лікуватись, потребує щорічної медикаментозної терапії в неврологічному відділенні 2 рази на рік та у відділенні реабілітації щорічно. Згідно індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 729 від 19.05.2020року складеної Вінницькою міською медико соціальною МСЕК, встановлені наступні обмеження життєдіяльності: до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності. Злочинні дії відповідача привели позивача д безпорадного стану і стійкої втрати професійної працездатності. Судовими рішеннями встановлено і факт заподіяння тілесних ушкоджень, отриманих від нападу, що мав місце 08.03.2013 року, винним у яких є відповідач і те, що за станом здоров`я позивач не може бути працездатним в звичайних умовах, і те, що отриманні травми є наслідком стійкої втрати професійної працездатності. На даний час здоров`я позивача погіршується і як наслідок він не має можливості жити повноцінним життям. З характеристики від 24.10.2013 року вбачається, що [PERSON] працював на посаді будівельника. Відповідно до даних розміщених на офіційному сайті мінфіну середньомісячна заробітна плата за період з серпня 2013 року по даний час становила 562\~663 грн. Отже, загальна сума втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності - 562 663 грн. і повинна бути стягнута з відповідача у повному обсязі. Просив суд, стягнути з [PERSON] втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності за період з серпня 2013 року по лютий 2021 року в сумі 562 663 грн., а також судові витрати та витрати на правову допомогу. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби №8386 хворого [PERSON] , 1977 року народження, госпіталізованого 07.08.2013 року, діагноз: проміжний період важкої черепно мозкової травми (від09.03.2013 року), забою головного мозку важкого ступеню, епідуральної гематоми над лівою скроневою ділянкою, посттрепанаційний дефект черепа, правобічний геміпарез (а.с.4). Відповідно до довідки міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, від 2013 року № 01-26/389, [PERSON] , [INFO] знаходиться в реанімаційному відділенні у вкрай важкому стані з 09.03.2013 року (06.20 год.) продовжує отримувати інфузійну інтенсивну терапію (а.с.5). Згідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , від 29.04.2015 року, діагноз: віддалені наслідки перенесеної важкої черепно мозкової травми (09.03.2013 року) забою головного мозку, ускладненого субдуральною гематомою у вигляді післятравматичної енцефалопатії ІІ ст. Відповідно до виписки № 2012 від 20.03.2018 року із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення [PERSON] , [INFO] , діагноз: віддалені наслідки перенесеної важкої закритої черепно мозкової травми (09.03.2013 року), забій головного мозку, ускладнений субдуральною гематомою у вигляді після травматичної енцефалопатії ІІ ст. з цефалічним, лікворогіпертензивним синдромом, правобічним геміпарезом, інтелектуальномнестичними розладами, дефектом черепа в лівій скроневій ділянці(а.с.10). Згідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного)хворого неврологічного відділення № 1136 [PERSON] , [INFO] від 24.02.2020 року, основний діагноз: віддалені наслідки перенесеної важкої закритої черепно мозкової травми (09.03.2013 року), забій головного мозку, ускладнений субдуральною гематомою у вигляді після травматичної енцефалопатії ІІ ст. з цефалічним, лікворогіпертензивним синдромом, правобічним геміпарезом, інтелектуальномнестичними розладами, дефектом черепа в лівій скроневій ділянці (а.с.11). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7533, хворий [PERSON] , 1977 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в 3-му відділенні КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» з 08.11.2020 року по 13.11.2020 року, діагноз: симптоматична епілепсія на грунті пост операційних (ВЧМТ 2013р.) та кістозно гліозних змін в лівій півкулі, генералізовані судомні напади (останній напад 8.11.20 року). Згідно до довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією № 826800 серія 12 ААБ [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності, загальне захворювання, інвалідність встановлено на строк до 1 червня 2022 року(а.с.14). Відповідно до характеристики від 24.10.2013 року за підписом приватного підприємця [PERSON] , [PERSON] , 1977 року народження, має вищу освіту, не одружений, мешкає: [ADDRESS] , працював на посаді будівельника (а.с.15). Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2014 року, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, закрито (а.с.16-18). Відповідно до даних розміщених на офіційному сайті Мінфіну середньомісячна заробітна плата за період з серпня 2013 року по лютий 2021 року становила 562 663 грн. (а.с.19-43). Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно зі статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України. З аналізу пунктів першого, одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів третього, двадцять шостого, двадцять сьомого Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою (у тому числі фізичною особою-підприємцем) внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. За змістом пункту одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районнімедико-соціальніекспертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо). Відповідно до змісту пункту 2.4.3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня1995 року № 6, участь кількох експертів є обов`язковою при проведенні експертиз з визначення втрати загальної та професійної працездатності. Проведення цих експертиз здійснюється у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів, у відділі комісійних експерти з республіканського бюро (Автономної Республіки Крим), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. Згідно з пунктами 2, 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, комісійні судово-медичні експертизи у відділах комісійних експертиз бюро судово медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів, республіканського бюро(АвтономноїРеспублікиКрим)і в судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України проводяться за постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого,прокурора, судді або за ухвалою суду. Експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого,прокурора,судді або суду в правильності згаданої експертизи, а також з метою встановлення терміну зачаття, здатності до запліднення, процент у втрати професійної працездатності (додаток) і правильності надання медичної допомоги у випадках притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за «професійні правопорушення». Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок експертизи з визначення процента втрати працездатності. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, ці витрати підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров`я у зв`язку з виконанням трудових обов`язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється. Стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. П. 22 вищевказаної Постанови ПВСУ визначено, що відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. За вимогами про продовження платежів виплати провадяться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодовувати шкоду, без обмеження будь-яким строком (з дня закінчення попередніх виплат вимоги про їх продовження задовольняються за умови, що МСЕК (а у відповідних випадках - судово-медична експертиза) підтвердила втрату працездатності та її відсоток за цей період). В інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Як роз`яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» зазначено, що з метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. На підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. В матеріалах справи висновок з визначенням процентної втрати працездатності [PERSON] відсутній. У позовній заяві вказано, що згідно індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 729 від 19.05.2020 року складної Вінницькою міською медико соціальною МСЕК у [PERSON] встановлені наступні обмеження життєдіяльності: до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності. Вище вказана програма реабілітації інвалідів № 729 від 19.05.2020 року складної Вінницькою міською медико соціальною МСЕК в матеріалах справи відсутня. Згідно ч. 3 ст. 1197 ЦК України, до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості. В матеріалах справи відсутні будь які докази заробітку (доходу) позивача, з яких сплачувався податок, наявна лише характеристика від 24.10.2013 року за підписом приватного підприємця [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] працював на посаді будівельника, інших доказів суду не надано. Жодного належного та допустимого доказу належності [PERSON] до певного роду діяльності та набуття будь -якої кваліфікації суду також на дано не було. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже позовні вимоги щодо відшкодування втраченого заробітку є недоведеними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed