Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, посилаючись на те, що 26 червня 2017 року ним, [PERSON], відповідачу [PERSON] в якості позики було передано кошти в сумі 27731 грн. 86 коп. У відповідності до досягнутої домовленості відповідач зобов'язався повернути йому зазначені грошові кошти до 08 вересня 2017 року. Факт передачі грошових коштів у сумі 27731,86 грн. відповідачу та його обов'язок повернути їх до 08 вересня 2017 року підтверджується розпискою відповідача, в якій зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] у якості позики 27731,86 грн. та зобов'язується повернути їх до 08.09.2017 року. Між позивачем та відповідачем 26.06.2017 року був укладений договір позики. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між ним та відповідачем, останній до 08.09.2017 року суму позики не повернув. Його неодноразові нагадування про необхідність повернення грошей результату не дали. Кошти на момент подання позовної заяви до суду йому так і не повернув, пояснюючи це складним матеріальним становищем. При цьому, факт навченості зобов'язання повернути йому гроші за договором позики [PERSON] не заперечує і постійно обіцяє виконати його пізніше. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, що станом на 25.10.2017 року складає 107,12 грн. По розписці від 26.06.2017 року з 08.09.2017 року по 25.10.2017 року (27731,86 грн. х 3 % /365 днів х 47 днів =107,12 грн. Відповідно до ст. 623 ч. 2 625 Цивільного кодексу України, де закріплено принцип повного відшкодування збитків, слід виходити з того, що збитки (прямі та упущена вигода) підлягають відшкодуванню з урахуванням офіційного індексу інфляції, тому відповідач повинен сплатити завдані збитки з урахуванням індексу інфляції, що станом на 25.10.2017 року складає 554,63 грн. По розписці від 26.06.2017 р. (27731,86 грн. х 1,020) - 27731,86 грн. = 554,63 грн. Відповідач також повинен сплатити проценти від суми позики, що станом на 25.10.2017 року складає 446,36 грн. (з 08.09.2017 року по 25.10.2017 року (27731,86 грн. х 12,5%/365 днів х 47 днів = 446,36 грн.). Таким чином, станом на 25.10.2017 року загальна сума заборгованості відповідача складає 28839,97 грн., в тому числі основної заборгованості - 27731,86 грн., 3% річних - 107,12 грн., сума збитків з урахуванням офіційного індексу інфляції - 554,63 грн., проценти від суми позики - 446,36 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 28839,97 грн., в тому числі основної заборгованості - 27731,86 грн., 3% річних - 107,12 грн., сума збитків з урахуванням офіційного індексу інфляції - 554,63 грн., проценти від суми позики - 446,36 грн., та витрати по оплаті суд довго збору в сумі 640 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. В судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, в якому зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] у якості позики 27731,86 грн. та зобов'язується повернути їх до 08.09.2017 року. В передбачений договором позики строк, а саме до 08.09.2017 року, відповідач кошти не повернув. На численні звернення щодо виконати зобов'язання за договором позики від 26.06.2017 року відповідач жодним чином не реагує, кошти не сплачує. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факт укладення договору, але й факт передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, який свідчить про факт отримання боржником певних коштів. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 27731,86 грн. Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Згідно із ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду та розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушує законні права та інтереси позивача. Відповідно до представленого позивачем суду розрахунку станом на 25.10.2017 року 3% річних складає 107,12 грн., сума збитків з урахуванням офіційного індексу інфляції - 554,63 грн., проценти від суми позики - 446,36 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача суми позики, трьох процентів річних від простроченої суми позики за прострочення виконання грошового зобов'язання, суму інфляційних збитків, встановленого індексу інфляції, процентів від суми позики є обґрунтованими та доведеними наявними в справі доказами, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує права позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved