Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником транспортного засобу «SEAТ IBIZA», д.н.з. [NUMBER] . 27.12.2017 о 17.45 год на перехресті вулиці А.Янгеля - Київська сталася ДТП за участі транспортного засобу «SEAТ IBIZA», д.н.з. [NUMBER] , під його керуванням та транспортного засобу «CITROEN C4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2018, яка залишена без змін постановою апеляційної інстанції від 04.01.2019, закрито провадження відносно [PERSON] у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2019 [PERSON] визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження в справі закрите у зв`язку із закінченням строків притягнення її до адміністративної відповідальності. В результаті цієї пригоди позивачу було завдано збитку в розмірі 39 880,87 грн та він сплатив за послуги експерта 1600,00 грн. Позивач, з огляду на те, що відповідальність відповідача була застрахована, звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про відшкодування спричинених збитків. Однак страховою компанією було відмовлено позивачу у відшкодуванні збитків з огляду на строки подання заяви про страхове відшкодування. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача про добровільне відшкодування понесених ним матеріальних збитків, однак збитки не відшкодовані. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 41480,87 гривень, а також судових витрат. Ухвалою суду від 03.07.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідач своїм право на відзив не скористалася. Представник позивача адвокат Піпко А.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, вказуючи, що права позивача є порушеними, вони підлягають відновленню, шкода повинна бути відшкодована особою, яка її завдала. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, вказуючи на наявність страхування цивільно-правової відповідальності відповідача та можливість позивача вчасно звернутися за відшкодуванням до страхової компанії. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо недоговірних зобов`язань в частині загальних підстав відповідальності за майнову шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Судом установлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу «SEAТ IBIZA», д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 25.04.2009 року. Як слідує з постанов Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2018 по справі №127/142/18 та від 01.04.2019 по справі №127/5478/19 27.12.2017 року о 17.45 год в м.Вінниці на перехресті вулиці А.Янгеля - Київська сталася ДТП за участі транспортного засобу «SEAТ IBIZA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «CITROEN C4», дн.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспорті засоби отримали пошкодження. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2018, яка залишена без змін постановою апеляційної інстанції від 04.01.2019, в справі №127/142/18 провадження в справі відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2019 в справі №127/5478/19 [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження в справі закрите в зв`язку із закінченням строку притягнення її до адміністративної відповідності. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На замовлення [PERSON] 26.02.2019 ПП ЕНДЦ «Експертиза» складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження №45У-02/19, яким встановлено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «SEAТ IBIZA», д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час ДТП в розмірі 39880,87 грн. Позивач звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про відшкодування спричинених збитків. 17.04.2019 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку із пропуском строку звернення про таку виплату до страхової компанії (а.с. 43). Відмовляючи у виплаті, страхова компанія підтвердила, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Citroen C4», дн.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК -7499139 від 07.09.2017. Позивач звернувся в досудовому порядку до [PERSON] про відшкодування шкоди, однак шкода не відшкодована. Як установлено судом в судовому засіданні відповідач не заперечує ні факт вчинення ДТП, ні завдання шкоди позивачу, ні її розмір, спір між сторонами виник з приводу особи, яка має її відшкодовувати з огляду на те, що відповідальність відповідача застрахована за договором обов`язкового страхування. За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із статтею 980 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 в справі № 755/18006/15-ц. Тобто з аналізу вказаних норм слідує, що відшкодування шкоди винною особою, відповідальність якої застрахована, не виключається та наступає в двох випадках: 1) коли в страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування 2) коли ліміт застрахованої відповідальності відповідача є більшим від розміру зазначеної у позові шкоди, що була завдана позивачці внаслідок ДТП, зокрема на вказане звернуто увагу Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 в справі № 755/18006/15-ц. Обставина, які виключають відповідальність страховика, є обставини, визначені ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», серед яких, зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У даній справі судом установлено, що в страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому суд звертає увагу, що норми чинного законодавства не визначають, що деліктне зобов`язання припиняється у зв`язку з тим, що особа не своєчасно подала заяву до страхової компанії та не залежить від причин пропуску строку такого звернення. До того ж суд відмічає, що вина відповідача встановлена лише в квітні 2019 року, тоді як ДТП відбулася в грудні 2017 року. Право особи на відшкодування шкоди є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідач (страхувальник) є особою, яка відповідає за шкоду, завдану внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Позивач є власником автомобіля, який є пошкодженим внаслідок ДТП, що сталася в 27.12.2017 року. Відповідач [PERSON] є винною особою, а тому суд дійшов висновку про стягнення з останньої на користь позивача 39 880, 67 грн у відшкодування завданої шкоди. Щодо стягнення з відповідача 1600,00 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза», то суд зазначає, що зазначена вимога не підлягає задоволенню з підстав того, що вказані витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вказані витрати здійснені позивачем особисто для забезпечення доказів по справі та також не є судовими витратами, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України. Представником позивача до суду подано заяву про розподіл судових витрат (професійна правнича допомога). На підтвердження обставин понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копія договору про надання правової допомоги від 08.05.2019 №1, детальний опис робіт (наданих послуг), акт приймання-передачі наданих послуг від 17.10.2019, рахунок від 17.10.2019 та оригінал квитанції від 17.10.2019 про сплату позивачем оплати за договором про надання правової допомоги №1 від 08.05.2019 на суму 12 294,40 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, тобто 11 820,18 грн. Відповідно пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає розподілу і судовий збір ( ч.1 ст.141 ЦПК України). При поданні до суду даної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн, а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 738,76 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial