Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Вимоги заяви обгрунтовує тим, що відповідач який є сином позивачки - власника особового рахунку фактично лише зареєстрований, після одруження з 2001 року в ній не проживає, добровільно зніматися з реєстраційного обліку відмовляється, де проживає на даний час невідомо. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, а такі платежі надзвичайно зросли в своїй вартості, фактично реєстрація відповідача перешкоджає позивачці оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована, згідно ордеру на житлове приміщення за № 2200 від 13.02.1987 року виданого Виконавчим комітетом Ленинградської районної Ради народних депутатів була надана [PERSON] на сім»ю із трьох осіб, а саме: [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) (а.с. 11). Із довідки форми № 3 Комунального концерну «Центр Комунального Сервісу» від 06.07.2016 року за № 02/08/4-1224 вбачається, що у спірній квартирі [ADDRESS] наразі зареєстровані: позивачка [PERSON] з 27.03.1987 року (наймач), чоловік [PERSON] з 28.07.1989 року (чоловік наймача), відповідач [PERSON] з 27.03.1987 року (син наймача), [PERSON] з 10.09.1993 року (дочка наймача), [PERSON] з 13.02.2007 року (онука наймача), [PERSON] з 14.12.1989 року (дочка наймача), [PERSON] з 27.01.2016 року (онука наймача), [PERSON] з 15.06.2016 року (онук наймача) (а.с. 4). В обґрунтування та підтвердження своїх позовних вимог позивач надає докази не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], посилається на акти, що були складені у період з 26.07.2015 року по 23.06.2016 року мешканцями сусідніх квартир, підписи яких засвідчив начальник Житлово-експлуатаційної дільниці №5 Святошинської районної у м. Києві Керуючої компанії з обслуговуванням житлового фонду Святошинського р-ну м.Києва Керуючої компанії з обслуговуванням житлового фонду Святошинського р-ну м.Києва Іванцова В.П. про не проживання у спірній квартирі відповідача (а.с.13-15), що оцінюється судом відповідним чином. Отже, з огляду на вказані свідчення, встановлено, що [PERSON] у спірній квартирі добровільно не проживає, нею не цікавиться, за житлово-комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР особа втрачає право на користування житловим приміщенням у випадку своєї відсутності в даному приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Оскільки, зібраними у справі доказами у своїй сукупності підтверджується факт відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад шість місяців без поважних причин, тому позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Оскільки вирішення позовної вимоги її задоволенням судом щодо виселення особи можлива лише за наявності фізичного проживання такої особи у житловому приміщенні, а у даній справі така обставина не встановлена, суд відмовляє у її задоволенні. Дане рішення є правовою підставою для зняяття з реєстраційного обліку особи, яка визнана судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: partial