Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю Органу опіки і піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками дитини розірвано 26.01.2016 року, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2016 року з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] стягнено аліменти в твердій грошовій сумі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з 17.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, після розірвання шлюбу з відповідачем, [PERSON] позбавлений можливості приймати участь у житті, вихованні, спілкуванні з сином, оскільки відповідач всіляко чинить йому перешкоди в цьому. Позивач стверджує, що син [PERSON] його любить та до нього привязаний, в них склались дуже теплі родинні відносини, а тому дитина дуже важко переносить розлуку з батьком. В даний час [PERSON] побоюється, що безпідставні постійні перешкоди матері у спілкуванні дитини з батьком та перешкоди брати участь у її вихованні, можуть негативно вплинути на психоемоційний розвиток дитини та становлення її як особистості в майбутньому. [PERSON] вважає, що підстави, які б свідчили про неможливість спільної з [PERSON] дитини підтримувати на постійній основі контакт з ним як з батьком, відсутні, оскільки він не є антисоціальною особою, не хворіє на хронічний алкоголізм чи наркоманію, позитивно характеризується за місцем проживання, бере участь в утриманні неповнолітньої дитини та справно сплачує аліменти на її утримання за рішенням суду. На підставі вищевикладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], та визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], наступним чином: спілкування з дитиною: щовівторка та щочетверга з 16-00 до 20-00 год. без присутності матері та когось з близьких родичів матері (баби, діда), щосуботи з 12-00 до 17-00 год. без присутності матері та когось з близьких родичів матері ( баби, діда), а також один вихідний день із можливістю того аби дитина залишалася з [PERSON] із ночівлею (субота чи неділя), без присутності матері та когось з близьких родичів матері (баби, діда). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог підтримали у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що відповідач жодних перешкод у спілкуванні та вихованні дитини позивачу не чинить, з огляду на це просили відмовити в задоволенні позову в цій частині. Щодо днів спілкування позивача з дитиною просили визначити ті дні, які запропоновані у висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради щосереди з 17 год. до 19 год., щоп»ятниці з 17 год. до 19 год. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні підтримала висновок від 02.11.2016 р. про доцільність визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. При судовому розгляді справи встановлено, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі з 20.09.2008 року по 26.01.2016 року, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2016 року з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] стягнено аліменти в твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов життя сімї [PERSON] від 29.08.2016 року, затвердженого сільським головою Сиваковецької сільської ради, [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], проживають в житловому будинку в с. Соболівка по вул. Шкільна, 8 з квітня 2016 року. Житлові умови добрі. Зі слів сусідів за період проживання до 08.07.2016 року батько [PERSON] не відвідував і не приймав участі у його вихованні. Після цього часу відвідував сина тричі 09.07.2016 року, 14.07.2016 року та 22.07.2016 року. Відповідно до довідки від 13.09.2016 року №25/22 виданої 60 Будинком Офіцерів м. Вінниці Міністерства Оборони України, [PERSON] [PERSON] відвідує гурток з підготовки до школи «Розумашка» з 01.09.2016 року. Згідно з довідкою №05.01.02/46 від 29.09.2016 року [PERSON], [INFO], дійсно відвідує КЗ «ДНЗ №16» з вересня 2012 року по теперішній час, група №10. З жовтня 2015 року батько [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, приводила та збирала дитину мати. Станом на 01.10.2016 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 5\~678,90 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до довідки від 24.10.2016 року №713, виданої закладом «[PERSON] ступенів №27 Вінницької міської ради», [PERSON] є вихованцем 5-ї групи дошкільної підготовки при закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №27 Вінницької міської ради» у 2016-2017 навчальному році. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02.11.2016 року №01-00-011-67936 орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO]: щосереди з 17-00 год. до 19-00 год.; щопятниці з 17-00 год. до 19-00 год. Рекомендувати батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоровя та інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 141, 142 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно із ч.ч. 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивач та відповідач позитивно характеризуються, кожен має можливість забезпечити належний фізичний, духовний, соціальний розвиток дитини, проте вони не можуть дійти згоди щодо їх участі у вихованні дитини, між батьками дитини виникли непорозуміння щодо участі у вихованні батька, згоди щодо якої сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Під час вирішення спору суд керується інтересами дитини, бере до уваги, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я, дотримання режиму дня та відпочинку, розпорядку тижня, оскільки син відвідує дошкільний заклад та гурток, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини та визначити інший спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На підставі викладеного, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та визначити спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме : щосереди з 16 год. до 19 год. без присутності матері або когось з близьких родичів матері (баби, діда);щопятниці з 16 год., до 19 год. без присутності матері або когось з близьких родичів матері (баби, діда); щосуботи з 12 год. до 17 год. без присутності матері або когось з близьких родичів матері (баби, діда). Що стосується заявленої позовної вимоги зобовязати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд вважає її не обґрунтованою та безпідставною, оскільки факт перешкоджання відповідачем позивачу спілкуватися та виховувати спільного сина [PERSON] не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому таку вимогу, на переконання суду, слід залишити без задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, суд, враховуючи подану [PERSON] заяву, судові витрати залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial