Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в якому зареєстровані відповідачі. Представник позивача зазначає, що відповідачі невідомі позивачу особи, з 2007 року не проживають в зазначеній квартирі та не проживають в ній в даний час. Представник позивача вказує, що до відповідачів з проханням добровільно виписатись з належного позивачу будинку не звертався, оскільки останнє відоме місце проживання відповідачів по [ADDRESS]. У зв'язку з наведеним, представник позивача просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Згоден на заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання двічі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року, посвідченого 19.07.2017 року державним нотаріусом Голованівської районною державної нотаріальної контори Бурдейною Г.І., про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності здійснено номер запису про право власності 21466103 (а.с. 6-8). Відповідно довідок Побузької селищної ради Кіровоградської області від 18.07.2017 року за №2715 та від 03.08.2017 року №1008, відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 9, 42). Як вбачається з копії поквартирної картки житлової квартири [ADDRESS] місце проживання [PERSON] зареєстроване за цією адресою з 16.08.2002 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - з 04.09.2007 року (а.с. 11). Згідно копії акту обстеження на факт проживання від 20.07.2017 року, складеного комісією в складі голови Голованівської селищної ради [PERSON], депутата селищної ради [PERSON], працівника селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON] і [PERSON], слідує, що при обстеженні житлової квартири [ADDRESS], відповідачі за цією адресою не проживають з 2007 року і їх місце перебування невідоме (а.с. 10). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16, про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судом встановлено, що відповідачі по справі у квартирі позивача №52 по вул. Заводській, 2, в смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, більше шести місяців не проживають, про причини відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців суду не повідомили, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі втратили право користування житловою квартирою позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved