Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи: Виконавчого комітету Червоноградської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову посилається на те, що в названу квартиру позивач вселився зі згоди наймача [PERSON] , як член її сім`ї на початку 90-х років. Стали проживати з відповідачем однією сім`єю, вели з нею спільне господарство. Ця квартира стала позивача постійним місцем проживання і такою залишається до сьогодні. Проживали спільно з відповідачкою до того часу, поки вона разом із малолітньою дочкою виїхала у Російську Федерацію на постійне місце проживання. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснив, що вже 28 років проживає у квартирі [ADDRESS] . Наймачем цієї квартири була і вважається до сьогодні відповідач [PERSON] , яка є зареєстрована в ній з 14.08.1992року. В названу квартиру позивач вселився зі згоди наймача [PERSON] , як член її сім`ї на початку 90-х років. Стали проживати з відповідачем однією сім`єю, вели з нею спільне господарство. Ця квартира стала позивача постійним місцем проживання і такою залишається до сьогодні. Всі ці роки регулярно сплачує по ній всі комунальні послуги, утримує її у належному стані. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судові засідання 31.07.2020, 25.08.2020, 02.10.2020 рр. не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки суд не повідомляла. При цьому, нею не було подано відзиву. 10.07.2020року до суду надійшло клопотання третьої особи, в якому просили розглянути справу без участі їх представника. При вирішенні справи покладаються на думку суду. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. 25.08.2020року протокольною ухвалою задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що відповідно до довідки Відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області від 22.01.2020 року № 1288 [PERSON] дійсно зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 19.03.2020року основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] являється [PERSON] , позивач за даною адресою не зареєстрований. Відповідно до вимог ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Тобто за змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Згідно до вимог ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 103 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця. Відповідно до ч.1,2 ст. 106 Житлового кодексу України повнолітній члени сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відсутність письмової згоди наймача та реєстрації за адресою спірної квартири не свідчить про те, що особа, яка вселилася, не набула права користування жилим приміщенням, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що ця особа вселилася зі згоди осіб, які проживають у даному приміщенні як член їх сім`ї. Також, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституцї України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] вона знає як сусіда з 1993 року, що він трохи проживав з [PERSON] . Після 1990року [PERSON] поїхала, а куди не знає. За квартиру дбає, поробив ремонти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом [PERSON] .. Він проживає у квартирі [ADDRESS] з 1975року. У квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] , скільки вони разом проживали не знає. [PERSON] дуже давно поїхала за Сибір . [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] разом із своєю дружиною. Предметом доказування у справах про визнання права користування жилим приміщенням та у справах про зміну або розірвання договору найму жилих приміщень є: укладення наймачем договору найму жилого приміщення; вселення позивача в спірне жиле приміщення у встановленому порядку і фактичне проживання в ньому; коло осіб, які володіють самостійним правом користування спірним жилим приміщенням на момент вселення, їх згода на вселення; умови та порядок вселення позивача і користування ним спірним жилим приміщенням. Однак, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження та пояснення наведених фактів. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що в названу квартиру позивач вселився зі згоди наймача [PERSON] , як член її сім`ї на початку 90-х років. Однак, не було надано жодних належних доказів на підтвердження даних обставин, а також вселення до зазначеного приміщення у передбачений чинним законодавством спосіб, крім показів свідків та копій квитанції про оплату комунальних послуг у вказаній квартирі. Жодних інших доказів на підтвердження користування зазначеною квартирою, вселення до неї згідно з передбаченим чинним законодавством порядком і ведення господарства в ній позивачем надано не було. Отже, обставини, які слід з`ясувати для вирішення даної справи та на яких наголошено Верховним Судом України, не доведені жодними належними доказами, тому суд дійшов висновку, що, в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволені позову, судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду, не відшкодовується. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed