Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором, посилаючись на те, що 12 червня 2012 року сторони уклали договір № 8/14 відповідно до якого він здійснював консультаційне супроводження, представлення інтересів відповідача у суді, а останній зобовязувався сплатити вартість робіт і окремо компенсувати супровідні та технічні витрати, понесені позивачем за дорученням та в інтересах [PERSON] у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк». В межах цього договору, на виконання обовязків обумовлених ним, він діяв у судах як представник відповідача [PERSON] на підставі довіреності, наданої останнім. Відповідно до п.2.1 договору, сторони визначили вартість послуг в сумі 8000 грн., що є еквівалентом 900 доларів США на момент укладення цього договору. Відповідно до акту виконаних робіт від 18.07.2014 року підписаного сторонами, позивач надав відповідачу послуги, претензій до строків і якості яких у відповідача не було. Передоплата по договору сплачена в сумі 1500 грн., а тому заборгованість відповідача перед позивачем встановлена сторонами у розмірі 6500 грн. Пунктом 2.2. договору щодо строків розрахунків зазначено, що остаточний розрахунок за кожним пунктом предмету договору повинен відбутись по факту прийнятого рішення судом на користь відповідача. Оскільки відповідним фактом ухвалення рішення на користь відповідача є саме рішення Апеляційного суду у справі №541/19/14-ц постановлене 10 липня 2014 року, то згідно умов договору випливає, що термін розрахунку по першому пункту договору по якому і підписано акт виконаних робіт сторонами настав саме 10.07.2014 року. У звязку з тим, що на день подання позову відповідач з ним так і не розрахувався, просив стягнути крім суми основного боргу, визначеної актом виконаних робіт, 3% річних за прострочку зобовязання в сумі 682,50 грн. та інфляційних в сумі 6767,80 грн. Всього просив стягнути з відповідача на його користь 13950,30 грн. Ухвалою судді від 5 березня 2018 року постановлено відкрити провадження у справі за вказаним позовом і розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.26). Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій надав пояснення щодо позовної заяви [PERSON], а саме, що він згоден з тим, що позивач надавав йому юридичну допомогу та консультації протягом слухання справи по іпотечному кредиту у 2014 році, але не згоден з тим, що ці юридичні послуги були якісними. На момент підписання акту виконаних робіт за договором 8/14 від 10.02.2014 року, а саме 18.07.2014 року [PERSON] ввів його в оману та виконував свої обовязку неналежним чином запевнивши, що апеляційний суд вирішить справу на його користь і умовив його підписати акт виконаних робіт. Вважав, що відносно нього були проведені певні шахрайські дії, наслідком яких був продаж квартири, щоб розрахуватися з банком. Попередню оплату в сумі 1500 грн. вважав достатньою і співмірною з наданими послугами. Судові витрати просив покласти на сторін порівну (а.с.35-37). Додатково, 03 травня 2018 року, відповідач [PERSON] надав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій у звязку з її спливом просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.41). Відповідно до ч. 5 ст. 278 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року сторони уклали договір №8/14 про надання представницьких послуг, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобовязання щодо представлення інтересів відповідача [PERSON] у частинах: 1) захисту прав та інтересів останнього за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до нього «про звернення на рахунок предмету іпотеки»; 2) припинення дії кредитного договору № 11265614000 від 26 грудня 2007, укладеного між [PERSON] та АКБ «Укрсиббанк», а [PERSON] мав сплатити вартість робіт, яка по першому пункту предмету договору складає 8000 грн., і окремо компенсувати супровідні та технічні витрати понесені позивачем за дорученням та в інтересах [PERSON] (а.с.6). В межах цього договору на виконання обовязків обумовлених ним, він діяв у судах як представник відповідача [PERSON] на підставі довіреності, наданої останнім 4 квітня 2014 року (а.с.7). Відповідно до акту виконаних робіт від 18.07.2014 року, підписаного сторонами, позивач надав відповідачу послуги по першому пункту предмету договору, претензій до строків і якості яких у відповідача немає, згідно з яким, оскільки відповідачем [PERSON] була сплачена передоплата по договору в сумі 1500 грн., заборгованість відповідача перед позивачем визначена сторонами у розмірі 6500 грн. Пунктом 2.2. договору №8/14 від 10 лютого 2014 року про надання представницьких послуг зазначено, що 50% вартості послуг Замовник виплачує у якості передоплати, 50% - по факту за умови прийнятого рішення судом на його користь (яке вступило в законну силу). 10 липня 2014 року Апеляційний суд Полтавської області своїм рішенням задовольнив частково апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] (а.с.9), отже термін остаточного розрахунку настав 10 липня 2014 року. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобовязань за договором, та доказів, які їх підтверджують, на думку суду, відповідачем не наведено, отже зобовязання мало бути виконане відповідачем 10 липня 2014 року. Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання. Статтею 55 Конституції України гарантується кожному право на захист своїх прав і свобод в суді. Проте, як випливає із змісту статті 256 Цивільного кодексу України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зважаючи на вищевикладене перебіг строку позовної давності за договором про надання представницьких послуг №8/14 від 10 лютого 2014 року розпочався 11 липня 2014 року і закінчився 11 липня 2017 року.Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 09 січня 2018 року (а.с.3-4), отже позов подано після спливу позовної давності. Згідно із частинами 3, 4, 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення боргу за договором про надання представницьких послуг №8/14 від 10 лютого 2014 року та не наведені поважні причини його пропуску, за відсутності обставин, що свідчать про зупинення чи переривання перебігу позовної давності, суд дійшов висновку, щоу задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. В звязку з відмовою в позові судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed