Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачці належить 54/100 частини житлового будинку за вказаною адресою, що згідно технічного паспорта є квартирою два. Відповідач по справі [PERSON] є братом позивачки, а відповідач [PERSON] , є її сином. Відповідачі більше 10 років тому виїхали до Російської Федерації, де працюють і проживають до тепер, мають власні сім`ї, але залишились зареєстрованими за спірною адресою. Судові витрати позивачка просить залишити за нею. Позивачка у судовому засіданні відсутня, в позовній заяві просить справу розглянути без її участі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яке повернулося без вручення адресату з відміткою про відсутність відповідачів за адресою місця проживання що зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачці [PERSON] , на праві особистої приватної власності належить 54/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.12.1994 року (а.с.10-11), що відповідно до технічного паспорту є квартирою № 2 у вказаному будинку (а.с.12,13). Відповідачі більше року не проживають в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного проживання осіб від 17 травня 2019 року (а.с.18), довідкою депутата Cновської міської ради Виблова С.А. від 19.09.2017року (а.с.19), довідкою депутата Щорської міської ради Герасименко В.М . № 4 від 05.12.2015 року (а.с.19), однак зареєстровані за спірною адресою (а.с.14 -17). Встановлено, що відповідач [PERSON] є братом позивачки, а відповідач [PERSON] , є її сином (а.с.21,9). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі вважають таким, що втратили право на користування спірною квартирою. Оскільки позивачка наполягає на нестягнені судових витрат з відповідачів, судові витрати слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved