Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 23.06.2015 року, а саме: 132 700 грн. основного боргу, 34 674 грн. 51 коп. інфляційних збитків, 3 % річних на суму 9 205 грн., а також заборгованість за договором позики від 16.04.2016 року, а саме 135 000 грн. основного боргу, 24 138 грн. інфляційних збитків, 3 % річних на суму 5981 грн., а всього стягнути 341 968 грн. 51 коп. Свої вимоги мотивував тим, що 23 червня 2015 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого Відповідач отримав від нього грошові кошти на суму 5 000 доларів США. Відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути отримані грошові кошти 01 липня 2015 року. Пізніше, 16 квітня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого Відповідач отримав від нього грошові кошти на суму 135 000 гривень. Відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути отримані грошові кошти 01 травня 2016 року. Однак до цього часу грошові кошти йому не повернуто, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Вважає, що відповідно до вимог ст..ст.525, 1047, 1049, 1050 ЦК України відповідач окрім суми заборгованості, повинен сплатити йому додатково 3% річних на суму 15 186 грн. (5981 + 9205), а також індекс інфляції на суму 58 812 грн. 51 коп. (24 138 + 34 674). В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені та проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів він не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно розписки від 23.06.2015 року [PERSON] зазначив, що бере в борг у [PERSON] суму 5000 доларів США, які зобов»язується повернути до 01.07.2015 року. Згідно розписки від 16.04.2016 року [PERSON] зазначив, що взяв у борг у [PERSON] 135 000 грн., які зобов»язується повернути до 01.05.2016 року. Згідно ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Враховуючи викладене, виходячи із змісту вказаних розписок, суд приходить до висновку, що 23.06.2015 року та 16.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, відповідно до яких [PERSON] отримав від [PERSON] позики у розмірі 5000 доларів США та 135 000 грн. відповідно і які зобов»язався повернути відповідно до 01.07.2015 року та до 01.05.2016 року. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, відповідач у строки, що встановлені вказаними договорами позики, позики не повернув. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; ) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у строк, що встановлений договором позики від 16.04.2016 року, борг не повернув, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики від 16.04.2016 року суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми, що в межах пред»явлених позовних вимог складає 165 119 грн. ( 135 000 (сума основного боргу) + 5981 (3% річних від простроченої суми за період з 02.05.2016 року по 23.10.2017 року) + 24 138 (втрати від інфляції за період з 02.05.2016 року по 23.10.2017 року), а тому позов в цій частині є законним та обгрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується стягнення заборгованості за договором позики від 23.06.2015 року, то суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом відповідач у строк, що встановлений вказаним договором позики від 23.06.2015 року, борг не повернув, при цьому умовами цього договору позики сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань відповідача в доларах США. Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 23.06.2015 року в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для долара США на день подання позову, що відповідає положенням ст..99 Конституції України та ст..533 ЦК України, з урахуванням установленого індексу інфляції та три проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.. 1 Закону України від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. З огляду на викладене вимоги позивача про відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання за договором позики від 23.06.2015 року, у якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США, не можна визнати законними і обґрунтованими. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у строк, що встановлений договором позики від 23.06.2015 року, позику не повернув, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики від 23.06.2015 року суми боргу та три відсотки річних від простроченої суми, що в межах пред»явлених позовних вимог складає 141 905 грн. ( 132 700 (сума основного боргу) + 9205 (3% річних від простроченої суми за період з 02.07.2015 року по 23.10.2017 року), а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 3070 грн. 24 коп.

Outcome: partial