Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення майна з акту опису та визнання права власності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні позивач пояснив, що 21 вересня 2011 року між мною позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленості, щодо продажу позивачу гаражу, розташованого по [ADDRESS]. Між сторонами було узгоджено ціну, порядок розрахунків, строк передачі майна та в підтвердження досягнутих між ними домовленостей того ж дня, а саме 21.09.2011 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна та відповідач [PERSON] надав позивачу розписку, відповідно до змісту якої, відповідач підтверджує факт отримання від позивача грошей за передане нерухоме майно, відсутність будь-яких претензій, щодо розрахунків та інших неузгодженостей. Після виконання своїх обов'язків покупця (сплати коштів за будинок), відповідачем були передані позивачу ключі від спірного гаражу відповідні правовстановлюючі документи та позивач почав користуватись ним та користуюсь по цей час на правах власника, а саме за власні кошти здійснив ремонт гаражу, погасив заборгованість за електропостачання. Відповідач запевнив позивача, що на протязі тижня разом з позивачем він оформить договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку, однак зі спливу вже більше двох років відповідач усіляко ігнорував неодноразові прохання позивача звернутись до нотаріуса для оформлення договору, посилаючись на відсутність вільного часу та зайнятість. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст.ст.11, 328 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати, а право власності - набуватися з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського МУЮ від 06 березня 2013 року в ході виконання виконавчого листа №2-3142 виданого 17 грудня 2012 року на підставі судового рішення про стягнення з відповідача [PERSON] боргу, арештовано все майно, що належить боржнику [PERSON], в тому числі гараж, розташований по [ADDRESS] та оголошено заборону його відчуження. Про вищевказану постанову про арешт майна відповідача, так само, як і про боргові зобов'язання відповідача позивачу стало відомо нещодавно, в результаті чого порушуються його права, оскільки позивач не може в повній мірі розпоряджатись спірним майном. За таких обставин, фактично набув права власності на спірне майно, не має боргових зобов'язань перед третіми особами в частині спірного майно. Таким чином, позивач не можу оформити право власності на належне йому нерухоме майно з вищенаведених підстав та змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.5 ст.174 ЦПК України, суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд критично ставиться до доводів позивача, тому вважає в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Як встановлено в судовому засіданні та на питання суду представник відповідача по справі позов визнав, а також не надав до суду належних доказів щодо ухилення від нотаріального посвідчення договору. Визнання відповідачкою позовних вимог не може бути підставою для задоволення позову з посиланням на ч.2 ст.220 ЦК України в разі відсутності відомостей про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Крім того, суд вважає, що ухилення сторонами по справі від нотаріального посвідчення цього договору створює державі перешкоди щодо отримання прибутку, котрий передбачений законодавством України. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виключення майна з акту опису та визнання права власності - відмовити.

Outcome: dismissed