Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 26 березня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого він передав [PERSON] кошти у розмірі 52 029 дол. США, що по курсу НБУ станом на 19 листопада 2013 року складає 415 867, 80 грн., з встановленням строку повернення боргу - до 26 квітня 2012 року. Однак у встановлений у договорі позики строк відповідачкою борг повернутий не був. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 415 867, 80 грн., а також три відсотки річних в розмірі 19 379, 43 грн. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, причини неявки до суду не повідомляла. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачки за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача та показання допитаного у судовому засіданні свідка, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 26 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 52 029 дол. США, що по курсу НБУ станом на 19 листопада 2013 року складає 415 867, 80 грн., з встановленням строку повернення боргу - до 26 квітня 2012 року. Отримання [PERSON] від позивача вищевказаних коштів підтверджується також борговою розпискою від 26 березня 2012 року, написаною в присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON] Проте відповідачка зобов'язання за договором позики не виконала, не повернула у встановлений в борговій розписці строк кошти у розмірі 415 867, 80 грн. Вищевикладені обставини також підтверджуються показаннями допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], який підтвердив факт передання коштів [PERSON] від [PERSON] та написання нею боргової розписки в кабінеті позивача, а також факт того, що відповідачка зобов'язалась до певного строку повернути дані кошти. Однак він зустрів [PERSON] взимку 2014 року, і остання йому повідомила, що не має намірів повертати кошти [PERSON] В суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідком, його пояснення відповідають та не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд бере до уваги той факт, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 26 березня 2012 року у розмірі 415 867, 80 грн. відповідачкою не повернутий [PERSON] у встановлені договорами терміни. У зв'язку з цим, у відповідачки також виникла заборгованість за вищевказаним договором у вигляді трьох відсотків річних від простроченої суми, яка за договором позики від 26 березня 2012 року за період з 26 квітня 2012 року по 19 листопада 2013 рік складає 19 379, 43 грн. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Крім того, доведено, що внаслідок невиконання [PERSON] договору позики позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved