Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа- Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області, про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами №42, розташованого по вул.Чапаєва в м.Ізмаїлі Одеської області, що складає кв.№3 на підставі договору дарування №2887 від 26.08.2015 року. В зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], який в будинку не проживає. Через реєстрацію відповідача він обмежений у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування №2887 від 26.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] належить 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами №42, розташованого по вул.Чапаєва в м.Ізмаїлі Одеської області, що складає кв.№3. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. [PERSON]з квітня 2014 року у зазначеній квартирі не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням в квартирі №3, яка входить до складу 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами№42 по вул.Чапаєва в м.Ізмаїлі Одеської області, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved