Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], та просить усунути йому перешкоди у користуванні ванною кімнатою загального користування в комунальній квартирі [ADDRESS] шляхом зобовязання відповідачів привести ванну кімнату до попереднього стану згідно з технічним паспортом, а саме демонтувати бойлер, подон індивідуального користування та целофанову плівку (саморобну душову кабіну), а також стягнути суму судових витрат. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він, являючись власником 239/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS], не може реалізувати своє право власності, так як відповідачі, маючи у власності 230/1000 частки вказаної квартири, з грудня місяця 2015 року перешкоджають позивачеві користуватись ванною кімнатою, яка знаходиться в загальному користуванні, а саме: самовільно відгородили частину ванної кімнати целофановою плівкою, та встановили душовий подон, бойлер індивідуального користування, якими відповідачі користуються, а позивачу не дозволяють користуватись. Вищевказане стало приводом для звернення позивача з дійсним позовом. [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та надав пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Позивач подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON]\~\~у\~\~судове засідання не з`явились, були сповіщені про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України за місцем їх реєстрації. Про причини неявки до суду не повідомляли. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. Від відповідачів до суду повернулись поштові повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що вони до операторів поштового зв'язку не звертались. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], [PERSON], тому суд вважає, що останні про розгляд справи були сповіщені належним чином. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачів у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думку позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] являється власником 239/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS], що складає 50, 1 кв. м. загальної площі квартири, на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №7-13696 від 25 березня 1998 року. Співвласником 230/1000 часток вказаної квартири являється [PERSON] на підставі договору дарування від 18 червня 2013 року, посвідченого нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] У вказаній квартирі [PERSON] мешкає разом зі своєю донькою [PERSON] Згідно технічного паспорту від 12 грудня 1997 року вищевказана квартира є комунальною, та розташована\~\~у фасадному чотириповерховому флігелі на четвертому поверсі. Кухня площею 12, 4 кв. м., ванна кімната площею 4, 6 кв. м., туалет площею 1, 3 кв. м., коридори площею 12, 0 кв. м., 5, 4 кв. м., 7, 4 кв. м. та 6, 8 кв. м., та кладовка площею 1, 4 кв. м. знаходяться в загальному користуванні всіх співвласників вищевказаної квартири. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. \~З акту комісії Дільниці №10 КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 04 лютого 2016 року вбачається, що\~\~в приміщенні ванної кімнати загального користування [PERSON] встановила подон індивідуального користування та бойлер без згоди інших співвласників комунальної квартири. [PERSON] було вручено припис про необхідність надання проектно-звітної документації на установку подона в загальній ванній кімнаті, що відповідачка не виконала. Таким чином, [PERSON]П, являючись співвласником вищевказаної квартири, разом зі своєю донькою [PERSON] перешкоджають позивачу вільно користуватись ванною кімнатою загального користування. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, відповідачі всупереч названим нормам закону порушують право власності позивача, а саме: самовільно відгородили частину ванної кімнати целофановою плівкою, та встановили душовий подон, бойлер індивідуального користування без згоди [PERSON], як співвласника комунальної квартири, чим заважають позивачу вільно користуватись ванною кімнатою загального користування. \~За змістом\~ст. 100 ЖК УРСР\~переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про усунення перешкод у здійснені права користування ванною кімнатою загального користування в комунальній квартирі [ADDRESS] шляхом зобовязання відповідачів привести ванну кімнату до попереднього стану згідно з технічним паспортом, а саме демонтувати бойлер, подон індивідуального користування та целофанову плівку (саморобну душову кабіну). Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь [PERSON] Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги\~\~[PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved