Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що рішенням Косівського районного суду від 25.09.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Однак, у вказаному рішенні суду не визначено місце проживання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання нашого шлюбу було те, що відповідачка пішла з сім`ї разом з їх спільною малолітньою донькою і живе з іншим чоловіком, не приховуючи при цьому свої нові стосунки. Його повідомила про те, що проживає у своєї матері в с. Хімчин, Косівського району, але як йому стало відомо, вона разом із дитиною проживає в [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані та проживають: співмешканець дружини [PERSON] та його батько [PERSON] , які є зовсім чужими людьми для його малолітньої доньки. При цьому, відповідачка упродовж року часто виїжджала за кордон України, залишаючи їх малолітню доньку на тривалий час зі своєю матір`ю або вітчимом у неї вдома в с. Хімчин, Косівського району. Однак, за вказаною адресою умови проживання для малолітньої дитини незадовільні у будинку проживають - мати та вітчим відповідачки, її двоє братів та сестра; у будинку одна житлова кімнати та немає комунікацій (газу, води), дитина була недоглянута, у зв`язку з чим він, як батько, неодноразово забирав дитину до себе додому. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що дитина проживає разом із нею у її матері в с. Хімчин, Косівського району. Протягом 2020 року вона дійсно декілька разів виїжджала за кордон, однак її поїздки не були довготривалими. Вважає, що дитина повинна проживати разом із нею, тобто з матір?ю. Просять в позові відмовити. Представник органу опіки та піклування Косівської РДА Терьохіна Т.П. в судове засідання не з?явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки і піклування, позовні вимоги підтримують та просять задоволити. Вислухавши сторони, їх представників, та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основні засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів - визначає Сімейний кодекс України (ч.1 ст.1 СК України), а також, регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч.1 ст.2 СК України). Як передбачено ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Косівського районного суду від 25.09.2020 року. У даному шлюбі у них народилася одна дитина, а саме: донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.06.2018 року (а.с.11). Однак, при розірванні вказаного шлюбу, сторонами не було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, і з цього приводу рішення прийнято не було. Даний факт сторони в судовому засіданні не заперечили. Право батьків на визначення місця проживання дитини регламентоване ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При цьому, відповідно до положень ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На підтвердження свої позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини саме з батьком, позивач [PERSON] долучив до позовної заяви відповідні докази, які були досліджені та оцінені судом як окремо, так і в цілому, разом із поданими доказами відповідачкою. Зокрема, як видно із копії довідки №1684 виданої 17.08.2020 року виконкомом Косівської міської ради, до складу сім?ї [PERSON] , 1987 р.н., жителя [ADDRESS] , станом на 17.08.2020 року входять, зареєстровані та проживають: дружина [PERSON] , 1999 р.н. та дочка [PERSON] , 2018 р.н. (а.с.12). Місце реєстрації малолітньої дитини за вказаною адресою також підтверджується копією будинкової книги (а.с.46-49), в якій відмітки про зняття дитини з реєстрації немає. А тому, суд не може взяти до уваги довідку про склад сім?ї надану відповідачкою, в якій вказано місце реєстрації дитини в с. Хімчин, Косівського району, оскільки згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМ України від 02.03.2016 року за №207 зі змінами, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №157 виданої 06.11.2020 (а.с.53), [PERSON] з 09.11.2020 року зареєстрована в с. Хімчин, Косівського району. Вказану довідку суд не бере до уваги через суперечливість дати видачі цієї довідки та дати реєстрації місця проживання відповідачки, що вказує на видачу довідки про реєстрацію особи раніше, ніж саму реєстрацію особи. Зважаючи на подання відповідачкою таких суперечливих доказів, суд також відхиляє і надане КНП «Косівська ЦРЛ» за №1191/01-09 від 23.12.2020р. повідомлення на запит адвоката про перебування позивача на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті поліклініки (а.с.51), що спростовується наявною в матеріалах справи копією довідки №324 від 26.10.2020 року виданої лікарем-наркологом поліклініки КНП «Косівська ЦРЛ», з якої видно, що [PERSON] упродовж поточного року на лікуванні не перебував (а.с.59). Крім того, по місцю проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики від 17.08.2020 року (а.с.13), а також працевлаштований, що стверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вказує можливість відповідача, як батька дитини, забезпечити доньці достатній матеріальний рівень для її фізичного та духовного розвитку (а.с.14). Також, відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов життя від 09.10.2020 року (а.с.15), по місцю реєстрації та проживання позивача ([ADDRESS] ), де також зареєстрована малолітня дитина, є всі умови для належного проживання та виховання малолітньої дитини (дитячі меблі, одяг, іграшки, тощо). А із копії акту відвідання від 11.08.2020 року складеного фахівцем із соціальної роботи видно, що за усним зверненням матері дитини до ювенальної превенції, соціальним працівником було здійснено відвідання сім?ї по місцю проживання позивача, на час якого вдома перебували батько, його малолітня дитина та бабуся (а.с.16). В судовому засіданні позивач підтвердив факт відвідування соціальним працівником умов та причин проживання дитини за місцем реєстрації батька. Тобто, досліджені судом вищенаведені докази підтверджують наявність усіх підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком. Натомість, оглянутим в судовому засіданні паспортом громадянина України для виїзду за кордон відповідачки [PERSON] з відповідними відмітками прикордонної служби було підтверджено факт тривалої відсутності матері дитини по місцю проживання малолітньої дитини (в с.Хімчин, Косівського району) в період окремого проживання подружжя. А саме, відповідачка перебувала за кордоном з 15.07 по 15.08.2020 року, з 24.08 по 06.09.2020 року та з 25.09 по 28.10.2020 року. І крім того, згідно висновку комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА від 29.10.2020 року, комісія вирішила вважати за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.40). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 - при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вирішуючи вказаний позов, суд перш за все, бере до уваги інтереси малолітньої дитини та ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. А саме, звертає увагу на те, що зі свого народження, дитина постійно проживала за адресою [ADDRESS] , де і була зареєстрована. В даному будинку умови проживання уже звичні для дитини, так як з дня свого народження вона там зростала і розвивалась, пізнавала навколишню обстановку та осіб, які її постійно оточували: крім мами з татом, ще і бабусю з дідусем. Тобто, проживання дитини за вказаною адресою із батьком, не буде для неї чимось новим, незвичним чи таким, що може негативно вплинути на її розвиток, оскільки у вказаній обстановці і з вказаними особами вона виросла, і для неї там усе рідне. Відповідачка ж забрала малолітню дитину із рідного, для неї, дому, і повезла її до своєї матері в с. Хімчин, Косівського району, де без згоди батька зареєструвала та залишала її проживати з чужими ще для її сприйняття людьми, в той час як сама проживала за іншою адресою та виїжджала на тривалий період часу за кордон. Тобто, дитина була «вирвана» із рідного дому, та відвезена проживати у інше місце із чужими особами, оскільки крім матері, в будинку проживав ще вітчим відповідачки та її брати і сестра. Сама ж відповідачка замість того, щоб намагалась зробити той дім рідним для дитини та допомогти їй освоїтись, часто на тривалий час залишала її без своєї материнської турботи та опіки, що було підтверджено в судовому засіданні поясненнями сторін та долученими доказами. Згідно норм ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Таким чином, суд приходить до переконання, що не зважаючи на те, що малолітня дитина і потребує материнської любові та опіки, однак, створені матір?ю (відповідачкою) їй умови проживання, не є належними для її віку та потреб. І особиста участь батька у вихованні дитини є важливішою, ніж участь у вихованні та піклуванні дитини особами, на яких дитину залишала її мати. І проживання дитини із батьком у рідному для неї домі, сприятимуть її належному фізичному, духовному та моральному розвитку. Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути оплачений ним судовий збір за подання позову в сумі 840,80 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 150-153, 160-161, 163 СК України та

Outcome: partial