Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 140 000 грн.. Свої вимоги мотивував тим, що 19 травня 2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав від нього грошові кошти у сумі 140\~000 грн. На підтвердження передачі грошових коштів та їх отримання відповідачем, [PERSON] надав йому розписку від 19.05.2009 року, якою підтвердив факт отримання грошових кошів в позику. 01.10.2019 року він пред`явив відповідачу письмову вимогу про повернення отриманих від нього грошових коштів за договором позики в сумі 140\~000 грн., яку направив на його адресу реєстрації, рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. 02.10.2019 року відповідач, за фактичним місцем свого мешкання отримав вимогу про повернення позики, однак кошти до 02.11.2019 року не повернув. Оскільки відповідач допустив невиконання зобов`язання з повернення позики, що підтверджується розпискою, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Молодчин В.П. в судове засідання не з`явилися, згідно отриманої телефонограми від [PERSON] , прохали розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та будь-яких клопотань до суду не направив. Враховуючи неявку сторін, суд вирішив на підставі ст.\~247 ЦПК України,\~провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, у справі №\~723/304/16-ц від 23.10.2019 року, у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року.\~ За змістом ст..ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ч.1 та ч.3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення. Згідно позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у справі №367/135/16-ц від 05 вересня 2018 року, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин; розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів. Згідно наданої позивачем копії розписка від 19.05.2009 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 140 000 грн. Отже, розписка надана [PERSON] про отримання грошових коштів не містить зобов`язання про їх повернення. В судове засідання позивач не з`явився, будь-яких додаткових пояснень з приводу обставин видачі і написання розписки суду не надав, оригіналу розписки для її дослідження до суду не надав. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що між сторонами був укладений саме договір позики суду не надав. Про допит в якості свідків, осіб при яких була складена дана розписка клопотань не заявляв. Таким чином, за вказаних обставин, суд позбавлений можливості встановити справжню правову природу укладеного між сторонами договору на виконання якого було видано розписку, однак, укладення саме договору позики між сторонами за даними матеріалами справи, суд не вбачає. За договором позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У розписці від 19.05.2009 року позичальник про зобов`язання повернути вказані кошти не зазначив, що в тому числі може свідчити і про домовленість вирішення даного питання іншим чином, зокрема, вчинення боржником якихось дій чи надання речей, чи ще будь-чого, та наявності інших правовідносин. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено укладення між ним та відповідачем саме договору позики, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст..141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено то понесені судові витрати залишаються на позивачеві.

Outcome: dismissed