Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування вимог посилається на те, що 13.02.2016 між ним та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 63886 доларів США. Відповідно до п.2.3. договору позики - повернення першої частини боргу в розмірі 10000 доларів США повинно відбутися 13.09.2016, а повний розрахунок - 13.09.2017. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписом відповідача в договорі позики від 13.02.2016 та написаною власноручно розпискою від 13.02.2016. Станом на 12.11.2018 борг не повернутий. В зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі - 1 774 382,54 грн., інфляційні, 593885,84 грн. та 3%річних 115753,26 грн., а разом 2 484 021,64 грн. Змінив вимоги, остаточно просив стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 63886 доларів США, три відсотки річних у сумі - 142 725,98 грн. та пеню у розмірі 7720068,92 грн. Розрахунок заборгованості, виходячи з основної сума заборгованості в розмірі 63886 доларів США позивач провів наступним чином: - 0,5% пені за кожен день прострочення - 13.09.2016 мав відбутися частковий розрахунок між сторонами в сумі 10000 доларів США він не відбувся, відповідно з наступного дня починається нарахування пені на всю суму і по день подачі заяви про збільшення позовних вимог: з 14.09.2016 по 19.02.2019 = 889 днів прострочення; відповідно 889*0,5%* 100=444,5%. Далі суму основного боргу 63886 доларів США х на 444,5% = 283973,27 доларів США, що за день до подачі заяви про збільшення позовних вимог еквівалентно (курс НБУ на 19.02.2019 становить 27,1859грн. за 1 долар США, інформація із офіційного сайту Національного Банку України): 283 973,27 доларів США * на 27,1859грн. = 7 720 068,92грн. - 3% річних розраховується за формулою: Сума боргу х Процентна ставка :100% : 365 днів х Кількість днів - 63886,00 доларів США х 3% : 100% : 365 днів х 504 = 5250 доларів США, що на день подачі заяви про збільшення позовних вимог еквівалентно (курс НБУ на 19.02.2019 року становить 27,1859грн. за 1 долар США): 5250,00 доларів США х 27,1859грн. = 142 725,98грн. Відповідач подала відзив, в якому вимоги не визнала, обґрунтовуючи тим, що вона не отримувала 13.02.2016 від позивача позику у розмірі 63 886 доларів США, не укладала та не мала наміру на укладення договору позики. Грошові кошти фактично не отримувала, що свідчить про безгрошевість розписки. Договір позики та розписка від 13.02.2016 підписані поза її волею, у стані примусу до виконання іншого зобов`язання. Підписання цих документів стало наслідком погроз, шантажу та примусу з боку позивача, тому вона була змушена підписати ці документи із змістом про начебто отримання 13.02.2016 від позивача 63886 доларів США, хоча фактично передача грошей не відбувалася. Фактично вона отримала від позивача позику 18.04.2014 у розмірі 13 000 доларів США та 8 000 євро, зі сплатою 7 % місячних, а пізніше отримала ще 20 000 доларів США. Вказані суми позик виплатила повністю. Однак, позивач в односторонньому порядку склав невиплачені відсотки в одну суму й змусив переукласти договір на інші збільшені суми як нову позику. Зокрема, 13.06.2015 позивач змусив її написати розписку про отримання позики в розмірі 47 323 доларів США та 26 643,96 євро під 7 % місячних до 01.09.2015. Вказані позики сплачувала, що підтверджується копією розписки та відміток позивача про отримання грошей. У зв`язку падінням курсу національної гривні до іноземної валюти, її платоспроможність впала та врешті вона не змогла взагалі виконувати свої зобов`язання. Позивач знов у односторонньому порядку склав невиплачені суми в іноземній валюті, та змусив укласти договір від 13.02.2016 про отримання позики в розмірі 63886 доларів США, яка нею фактично не отримувалась. Після надання нової розписки датованої 13.02.2016, та підписання договору позики від 13.02.2016, позивач повернув розписки від 13.06.2015 на 47 323,20 доларів США та 26 643,96 Євро. Також позивач власноручно написав розписку, яку передав відповідачу про відсутність претензій з приводу позики за розпискою від 13.06.2015. Через неодноразові протиправні дії позивача щодо вимагання грошей від неї та від її рідних, а також підриву двічі гранат в домоволодінні родини сестри звернулася з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Не погоджується з нарахуванням 3%, проведеними позивачем. Зазначає, що якщо основний борг визначений у доларах то нарахування 3% річних повинно відбуватися також у долара США. Крім того, 3 % річних мають розраховуватися наступним чином: - з 14.09.2016 до 19.02.2019 (дата заяви про збільшення позовних вимог) відносно 10 000 доларів США, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Розрахунок: 10 000,00 доларів США х 889 дн. х 3:100:365 =730,68 доларів США, - а також з 14.09.2017 до 19.02.2019 (дата заяви про збільшення позовних вимог) відносно 53 886,00 доларів США, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Розрахунок: 53 886,00 доларів СІЛА х 159 дн. х 3:100:365 = 704,20 доларів США. Загалом 3 % річних мали б становити - 1 434,88 доларів США. Також, посилається на те, що позивачем невірно розрахована пеня, виходячи з всієї суми боргу, а не від не повернутої в строк - 13.09.2016 частини позики в розмірі 10000 доларів США. Відповідач подала заяви про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, а в разі його не застосування, просила зменшити її розмір, посилаючись на тяжкий матеріальний стан та наявність інших боргових зобов`язань. Позивач подав відповідь на відзив. Відповідач подала заперечення. В судовому засіданні представники позивача - адвокати Довженко Д.С., Усатенко В.Ю., Усатенко Ю.Ю. вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Зазначили, що примусу зі сторони позивача не було, безгрошовість позики має бути підтверджена відповідними доказами, а позивач раніше надавав грошові кошти у позику відповідачеві, які вона повернула, про що свідчать надані нею розписки. Відповідач та її представник - адвокат Рябовол С.В. позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях. Просили застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, в іншому разі зменшити її розмір. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 63886 доларів США. Крім того, відповідач склала розписку, оригінал якої знаходиться у справі (а.с. 125) про те, що вона, відповідно до договору позики від 13.02.2016 одержала від [PERSON] у борг суму в розмірі 63886 доларів США. Борг зобов`язується повернути в термін, визначений у договорі від 13.02.2016. грошові кошти нею перелічені, купюри перевірені. Претензій до позичальника немає. В розписці зазначено, що вона складена власноручно, добровільно та без примусу. Відповідно до п. 2.3. договору позики - повернення першої частини боргу в розмірі 10000 доларів США повинно відбутися 13.09.2016, а повний розрахунок між сторонами має відбутися - 13.09.2017. Відповідач стверджує, що договір та розписку підписала під примусом та кошти за договором позики фактично не отримувала. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно зі ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідач не надала жодних доказів того, що розписка складена під тиском, або ж під час її складення був застосований примус. [PERSON] не зверталася до суду із позовом та не ставила перед судом питання про визнання договору недійсним з причин укладення його під тиском, погрозою, тощо. Вказане свідчить, що договір та розписка в силу ст. 204 ЦК України є дійсним, що є правовою позицією ВС, викладеною у постанові ВС від 16.05.2019 у справі № 442/158/18. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 63886 доларів США підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з розрахунками 3% річних, наданих позивачем виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Зазначене є правовою позиціє ВС у справі № 373/2054/16-ц. Отже, 3 % річних мають розраховуватися з суми простроченого зобов`язання. Так, п. 2.3. договору позики передбачено, що повернення першої частини боргу в розмірі 10000 доларів США повинно відбутися 13.09.2016, а повний розрахунок між сторонами має відбутися - 13.09.2017. Кінцевою датою нарахування 3% річних позивач визначив датою подання заяви про збільшення позовних вимог, а саме 19.02.2019, відповідач фактично з цим погодився, тому, суд також приймає зазначену дату як кінцеву, для проведення розрахунків. Відповідач не повернула 10000 доларів США в строк 13.09.2016, тому 14.09.2016 у позивача з`явилось право нарахування 3% річних на прострочену суму. В період з 14.09.2016 по 19.02.2019 було 888 днів. 10000 доларів США х 888 х 3 :100 : 365 = 729,86 доларів США становить 3% за зазначений період. В період з 14.09.2017 по 19.02.2019 було 523 дня. 53886 х 523 х 3 : 100 : 365 = 2316,36 доларів США становить 3% за зазначений період. 729,86 + 2316,36 = 3046,22 доларів США становить 3%, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач просив стягнути 3% у гривневому еквіваленті, але враховуючи позицію ВС, викладену в справі № 373/2054/16-ц, яка є обов`язковою для застосування судами, суд приходить до висновку про стягнення 3% у валюті основного зобов`язання - доларах США. Позивач просив стягнути з відповідача 7 720 068,92 грн. пені. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення пені. Позивачу достеменно було відомо, що грошове зобов`язання в розмірі 10000 доларів США відповідач не виконав 13.09.2016, тому строк позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення пені сплив 14.09.2017. Також, позивачу достеменно було відомо про не повернення відповідачем залишку боргу в розмірі 53886 доларів США 13.09.2017, тому строк позовної давності щодо цієї вимоги сплив 14.09.2018. Позов надійшов до суду 16.11.2018 за таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення пені, в зв`язку із пропуском строку позовної давності. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволеним вимогам, який вирахуваний судом з урахуванням положень щодо порядку сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 1702 грн. На підставі ст.ст. 204, 256, 267, 525, 526, 1047, 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: partial