Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Гадячсир», [PERSON] виробничої дільниці ТОВ «Гадячсир» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, не проведення розрахунку при звільненні. У позовній заяві позивач вказує, що 16.04.2015 він був прийнятий на роботу в ТОВ «Гадячсир» на посаду машиніста холодильних установок (аміачних) в компресорний цех [PERSON] виробничої дільниці. 20.05.2016 його було звільнено, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін). У період його роботи, відповідач порушував трудове законодавство, зокрема щодо виплати заробітної плати, яка жодного разу не була виплачена йому в повному обсязі. Перед звільненням він звертався до директора ТОВ «Гадячсир» з проханням виплатити належну йому заробітну плату. Проте у день його звільнення 20.05.2016, в який він працював та був на роботі, відповідач не виплатив йому належних до сплати сум, що поставило його та членів його сім`ї у скрутне матеріальне становище, змусило шукати додаткові джерела доходу для забезпечення існування. Все це вплинуло на психологічний стан та завдало моральної шкоди. Тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача: невиплачену заробітну плату, за період з 16.04.2015 по 01.05.2016, в розмірі 14260 грн 99 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1660 грн 26 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1185 грн 90 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 2071 грн 25 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а також зобов`язати відповідача провести розрахунок заробітної плати за двадцять днів травня 2016 року, з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію за два дні відпустки (16 квітня 20 травня 2016 року) з подальшим стягненням на його користь. Окрім того, позивач надав суду заяви про доповнення та уточнення його позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, не проведення розрахунку при звільненні, в яких просив зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату йому компенсації втрати частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на момент початку розгляду справи по суті та враховуючи первісні позовні вимоги, просив видати судовий наказ, відповідно до ст. 95 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити у повному обсязі, оскільки згоди на перерахування заборгованості по заробітній платі, шляхом поштового переказу, він відповідачу не давав, тому вважає, що повинен її отримати після судового рішення. Представник відповідача ТОВ «Гадячсир» [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме в частині стягнення на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати та надав контррозрахунок до розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проведених позивачем, відповідно до якого розмір вказаної компенсації становить 569,67 грн, а не 2071,25 грн, як зазначає позивач. В іншій частині просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, з підстав зазначених у запереченні до позову. Представник відповідача [PERSON] виробничої дільниці ТОВ «Гадячсир» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ТОВ «Гадячсир» з 16.04.2015 по 20.06.2016 на посаді машиніст холодильних установок (аміачних) п`ятого розряду в компресорному цеху [PERSON] виробничої дільниці та був звільнений 20.06.2016 за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідно до довідки ТОВ «Гадячсир» від 20.07.2016 № 416 значиться сума, що підлягає до виплати позивачу [PERSON], а саме за період грудень 2015 року травень 2016 року, яка складає 18552,31 грн. Як вбачається з платіжної відомості ТОВ «Гадячсир» від 25.02.2016, у лютому 2015 року, позивачу виплачено частину заробітної плати за грудень місяць 2015 року в сумі 470 грн, про що свідчить підпис позивача у платіжній відомості. Таким чином, на час звернення позивача до суду 07.06.2016, заборгованість підприємства по заробітній платі складала 18082,31 грн. (з розрахунку 18552,31 грн 470 грн.). Відповідно до копій поштових переказів, наданих представником відповідача, заборгованість ТОВ «Гадячсир» по заробітній платі [PERSON], у повному обсязі, а саме в сумі 18082,31 грн направлена 18.07.2016, шляхом поштового переказу на адресу позивача, яка після повернення підприємству, в звязку з відмовою отримання позивачем цієї суми коштів, повторно направлена на адресу позивача 29.08.2016. Згідно табеля використання робочого часу за травень місяць 2016 року по компресорному цеху [PERSON] виробничої дільниці, в день звільнення 20.05.2016, [PERSON] не працював. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України також передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Оскільки позивач у день звільнення не працював, доказів, відповідно ст. 60 ЦПК, на підтвердження того, що він звертався з вимогою про виплату належних йому сум або про наявність спору про розмір належних до виплати сум не надав, тому суд вважає, що вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем до відповідача шляхом пред'явлення позову, про який відповідачу стало відомо 06.07.2016, так, як цього дня до суду надійшло клопотання ТОВ «Гадячсир» про відкладення розгляду справи на іншу дату. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження того, що позивач, до предявлення позову в суд, звертався до ТОВ «Гадячсир» з відповідною вимогою, тому відповідач повинен був провести повний розрахунок з [PERSON] 07.07.2016, який фактично був проведений 18 липня 2016 року. Згідно ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», за особистою письмовою згодою працівника, виплата заробітної плати може здійснюватися поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Із ст. 2 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки входить до структури заробітної плати. Судом встановлено, що відповідачем також виплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку, яка врахована у суму заборгованості по заробітній платі за травень місяць 2016, про що не заперечував і сам позивач. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, не підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного. Відповідачем не доведено відсутність його вини у затримці розрахунку з часу отримання позовної заяви, оскільки докази про те, що позивачу направлялися повідомлення про необхідність прибути до ТОВ «Гадячсир» для отримання належних до виплати грошових коштів, відповідно ст. 60 ЦПК України, не надано, що свідчить про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Як значиться у довідці ТОВ «Гадячсир» про доходи № 524 від 20.07.2016, [PERSON] нараховано заробітну плату у березні 2016 року в сумі 4060,30 грн за фактично відпрацьованих 22 робочих дні, у квітні 2016 року 4151,10 грн за фактично відпрацьованих 23 робочих дні. Середньоденна заробітна плата складає 182,48 грн. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 1277,36 грн (з розрахунку 182,48 грн - середньоденна заробітна плата х 7 - кількість робочих днів, протягом яких з позивачем не здійснювався розрахунок (з 07.07.2016 по 18.07.2016). У випадку, якщо заробітна плата працівникові не була виплачена своєчасно і затримання виплати складає один і більше календарних місяці, то за порушення термінів виплати заробітної плати нараховується компенсація, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. Згідно п. 2 вказаного Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Судом встановлено, що позивач здійснив розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», яка застосовується виключно до періоду з 01.01.1998 по 31.12.2000. З огляду на викладене, сума компенсації за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 2071,25 грн, яку просить стягнути позивач, є необґрунтованою. Згідно контррозрахунку відповідача до розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проведених позивачем, розмір компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати позивача складає 569,67 грн. Вказана компенсація визначена відповідачем відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, що відповідає періоду заборгованості по заробітній платі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 569,67 грн. Позивачем [PERSON] також заявлено вимогу до ТОВ «Гадячсир» про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд, враховуючи наявність бездіяльності відповідача, яка полягає у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу, терміни її затримки, наслідки які наступили від цього, а саме скрутне матеріальне становище та докладання, у звязку з цим, позивачем додаткових зусиль, для організації свого життя, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що моральна шкода була заподіяна позивачу, яка підлягає до стягнення з відповідача, але в меншому розмірі, ніж заявлено ним, з підстав необґрунтованості такого розміру позивачем. Вимога позивача щодо видачі судового наказу не підлягає до задоволення, оскільки не відповідає та суперечить законодавству так, як розгляд цивільних справ, у тому числі трудових спорів, не може одночасно проводитись у позовному та наказному провадженнях. Позивач звільнений від сплати судового збору при пред'явленні даного позову, тому згідно положень ст. 88 ЦПК України та ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: partial