Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-3» про визнання за ним в порядку спадкування за законом права приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] після смерті спадкодавця-його батька [PERSON], померлого [INFO] р. При цьому, посилаються на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на майно у вигляді кооперативної двокімнатної квартири [ADDRESS], що знаходиться в ЖБК «Верстат-3», яка останньому належала після повного внесення пайового внеску за квартиру, як членом зазначеного кооперативу. Спадкування після смерті [PERSON] відбулось за законом. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є він, син померлого, який на дату смерті батька проживав разом з ним у одній квартирі, як одна сім'я, й спадщина після смерті [PERSON] була ним прийнята. Для вступу у спадщину за законом та з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтв у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності вказаної квартири. Між тим, [PERSON] при житті виплатив за квартиру весь пайовий внесок і був фактично єдиним власником спадкового майна, хоча при житті свідоцтво про право власності на житло не отримав. Відсутність механізму законодавчого регулювання реєстрації права власності на квартиру на підставі вищевказаного свідоцтва фактично залишає квартиру у власності ЖБК «Верстат-3», що є несправедливим. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-3» в судове засідання не з'явився, належним чином про час, місце слухання справи відповідач повідомлявся, подав письмову заяву про слухання справи без участі його представника, тому суд, враховуючи думку представника позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача. Притягнута до участі в справі в якості співвідповідача згідно ст. 33 ЦПК України Київська міська рада належним чином про час, місце слухання справи повідомлялась, її представник у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про слухання справи без його участі, тому суд, враховуючи думку представника позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника співвідповідача. Притягнута до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] у судове засідання не з'явилася, на дату слухання справи померла, тому суд, враховуючи думку представника позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без вказаної третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] р. помер [PERSON] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно спадкодавця, яке складається з квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі підставі ордеру на житлове приміщення №Б 89963 від 23.05.1968 р., виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради від 18.03.1968 р. №827, як члену зазначеного кооперативу разом з дружиною [PERSON] [PERSON] повністю сплатив паєнакопичення за квартиру [ADDRESS], що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Верстат - 3» №46 від 07.07.2015 року (а.с.7-32). Враховуючи відсутність даних у матеріалах справи про складання заповіту [PERSON], спадкування після його смерті відбулося за законом. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Так, судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] була прийнята спадкоємцем [PERSON], підтвердженням чому є його заяви до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відповідно від 21.01.2011 р. про прийняття спадщини, від 10.07.2015 р. про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, довідка ЖБК «Верстат-3» №92 від 10.08.2015 р. з місця мешкання вказаних осіб. Матеріали справи містять відмову державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] його сину [PERSON] з підстав відсутності державної реєстрації права власності вказаної квартири відповідно до ст.ст. 182, 210 ЦК України за спадкодавцем, підтвердженням чому є постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.07.2015 р. (а.с.5). До спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 р., бо спадщина відкрилась до 01.01.2004 р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги є в рівних частинах батьки, діти та подружжя померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщинуу, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Даний порядок передбачений також Законом України «Про нотаріат». Виходячи з положень ЦК УРСР, [PERSON], як син спадкодавця [PERSON], прийняв спадщину після смерті свого батька, бо проживав разом з ним на дату смерті й подав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, прийшов до висновку про правомірність позовних вимог, що стосуються визнання за позивачем по справі, як спадкоємця за законом першої черги, права власності на спадкове майно померлого [PERSON] у вигляді квартири. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час сплати пайового внеску, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно. Як роз'яснено п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 р. №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (з подальшими змінами та доповненнями), член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Як роз'яснено п.п.б) п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», слід враховувати, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Як роз'яснено п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. У суду немає підстав не задовольняти вищевказані позовні вимоги. [PERSON] подав заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до 12-ї Київської державної нотаріальної контори, але державним нотаріусом не було видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, а навпаки, відмовлено у видачі відповідного свідоцтва. Вказане підтверджується копією витребуваної судом спадкової справи №92/11, заведеної 21.01.2011 р. Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] р. [PERSON] (а.с.56-77). Суд вважає дії державного нотаріуса не відповідаючими діючому законодавству України, тому визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом повинно відбуватись у судовому порядку. Позивач по справі позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину по закону як спадкоємець іншим шляхом при наявності спору про це. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» (із змінами та доповненнями), при вирішенні справ за скаргами на нотаріальні дії, пов'язані з посвідченням угод щодо володіння, користування або розпорядження жилими будинками, будівлями і приміщеннями або відмовою в цьому, судам, зокрема, належить виходити з того, що після повного внесення членом житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства внеску за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, викупу наймачем (придбання на інших підставах) жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду вони стають власниками зазначених приміщень чи будівель. Позивач по справі не погодився з діями нотаріуса і фактично оскаржив постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в судовому порядку, що є його правом. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 12 Цивільного кодексу України передбачено здійснення особою прав вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен громадянин має право звертатися за захистом своїх порушених прав. Третя особа [PERSON] під час вступу [PERSON] до житлово-будівельного кооперативу перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, пай за кооперативну квартиру, що є предметом спору по даній цивільній справі, виплачувався спільно подружжям і був виплачений повністю у період їхнього шлюбу. При таких обставинах, в силу положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, що діяв у період сплати пайового внеску та паєнакопичення за квартиру подружжям, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, кожен з них мав рівні права володіння, користування, розпорядження квартирою і їх частки в квартирі є рівними. При таких обставинах, спадковим майном, на яке має право спадкоємець після померлого спадкодавця, є ? частина квартири [ADDRESS], тому позивач по справі вправі претендувати саме на цю частку в квартирі, що складає 1/2 частини квартири. Правом другого з подружжя [PERSON] було оформлювати за собою право власності на ? частину вказаної квартири в установленому законом порядку, чим вона могла скористатись в будь-який момент при житті. Однак, як вбачається з повідомлень державних нотаріальних контор спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась, даних про оформлення права власності на ? частину спірної квартири на вказану особу у суду не має (а.с.106-108). Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч.4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що стосується визнання права власності на спадкове майно у вигляді ? частини спірної квартири. Позивач по справі не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання права власності на іншу ? частину квартири [ADDRESS] після померлої матері [PERSON], оскільки йому було відмовлено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на вказану квартиру після смерті матері у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру (а.с.99). В ході розгляду справи позивач по справі чи його представник не уточнювали та не доповнювали позов, суд же діє в межах заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial