Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення авансу та відсотків. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що 01 березня 2013 року [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі сімнадцять тисяч євро (на момент звернення до суду, згідно курсу НБУ - 184580,74 грн.), як авансовий внесок за екскаватор «CASE 580» 2004 року випуску, на підтвердження отриманих коштів власноруч написав розписку. Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань - 29 березня 2013 року він повернув позивачу частину отриманого авансу у розмірі вісім тисяч доларів США (63944,00 грн.). 06 квітня 2013 року відповідач також повернув позивачу частину авансу в розмірі п'ять тисяч доларів США та 32 тис. грн., що разом становить - 71965,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач залишок авансу позивачу не повернув, на його вимоги щодо повернення авансу у повному розмірі відповідач не реагує, спілкування уникає. В зв'язку із зазначеним, позивач з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 67062,78 грн. із яких 61245,12 грн. - основний борг, відсотки за користування коштами - 5817,66 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується опублікованим в газеті «Урядовий кур'єр» № 170 (5299) від 17. 09. 2014 року оголошенням з повідомленням про дату час та місце розгляду справи. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 березня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі сімнадцять тисяч євро (на момент звернення до суду, згідно курсу НБУ - 184580,74 грн.), як авансовий внесок за екскаватор «CASE 580» 2004 року випуску, на підтвердження отриманих коштів відповідач власноруч написав розписку (а.с. 8). Вбачається, що в зв'язку з тим, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань - 29 березня 2013 року він повернув позивачу частину отриманого авансу у розмірі вісім тисяч доларів США (63944,00 грн.). 06 квітня 2013 року відповідач також повернув позивачу частину авансу в розмірі п'ять тисяч доларів США та 32 тис. грн., що разом становить - 71965,00 грн. Однак, відповідач не повернув позивачу залишок авансу, на його вимоги щодо повернення авансу у повному розмірі відповідач не реагує, спілкування уникає, в зв'язку з чим позивач просив про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 225 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов забороняється. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а згідно ст. 612 ЦК України,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 536 ЦК України позивач має право на одержання від відповідача відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування його коштами. Суд, перевіривши розрахунок позивача вважає його вірним, а відтак приходить до висновку, що сума відсотків передбачених ст.. 536 ЦК України за весь період користування, а саме з 07. 04. 2013 року по 04. 09. 2014 року становить 5816,66 грн. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 537 грн.

Outcome: approved