Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи з тим, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.2020 року, в якій, у тому числі зареєстрований відповідач [PERSON] , як брат колишнього власника будинку, який у вищевказаному будинку з 2001 року не проживає та місце його фактичного проживання не відомо. У зв`язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явились, остання надала суду заяви, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2020 року, [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , (а.с.6), в якому зареєстрований, у точу числі [PERSON] , [INFO] (а.с.8), який за вказаною адресою не проживає з 2001 року, місце його знаходження невідомо, що підтверджують сусіди (а.с.9). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] не проживає у будинку позивача, не є членом сім`ї позивача, реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди позивачу у користуванні житлом (неможливість оформлення субсидії щодо відшкодування вартості комунальних послуг, зайві витрати по сплаті комунальних послух, тощо) тому, на думку суду відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved