Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Крім нього в квартирі прописано, ще троє осіб. В даній квартирі також прописаний його зять [PERSON], який постійно зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, що негативно впливає на всіх членів сім»ї, в тому числі і на малолітню дитину, його внука [PERSON] [INFO]. Відповідач жодним чином в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач заважає йому вільно користуватися належною йому на праві приватної власності квартирою та в добровільному порядку виселитися не збирається, а тому він просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №103 по вул.. Олімпійській 7/1 в м. Хмельницькому та зобовязати відділ реєстрації [PERSON] міської ради зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання в [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні вказав, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних під став судом обєктивно встановлено, що позивач є власником квартири №103 в м. Хмельницькому вул.. Олімпійська 7/1. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі. Зі слів позивача відповідач у вказаній квартирі не проживає близько трьох місяців. Згідно зі статтею 116 ЖК Української РСР, на яку посилається позивач як на підставі позову, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. До суду [PERSON] не надано доказу систематичного порушенная правил співжиття [PERSON] Крім того вирішуючи позовні вимоги про зобовязання відділу реєстрації [PERSON] міської ради зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання в [INFO], суд враховує, що відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. До суду не надано доказу тому, що відділом реєстрації [PERSON] міської ради порушено права [PERSON] Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed