Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України Державного підприємства «Златодар» (далі - ДП «Златодар») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом від 14.12.2020 р. його звільнено з посади апаратника оброблення зерна 6 розряду Пальмирської підзвітної виробничої дільниці хлібоприймальної діяльності ДП «Златодар». У день звільнення з роботи позивачу не виплачена частина заробітної плати за 2020 рік в сумі 16770,77 грн., внаслідок відсутності грошових коштів. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 15.03.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 16.04.2021 р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що одним із основних критеріїв застосування відповідальності у разі виявлення затримки у виплаті працівнику заробітної плати, є вина підприємства. У даному випадка вина підприємства відсутня з огляду на той факт, що постановами про арешт коштів боржника ВП № 62344832 від 11.11.2020 р. та ВП № 36808585 від 25.11.2020 р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ДП «Златодар». Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.01.2021 р. у справі № 925/1770/15 скасовано постанову про арешт коштів боржника ДП «Златодар» від 11.11.2020 р. по ВП № 62344832. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі № 580/5814/20 зобов`язано зняти накладений постановою від 25.11.2020 по ВП № 36808585 арешт з рахунку ДП «Златодар». Відповідач зазначає, що станом на день написання скарги, дій щодо зняття арешту з коштів підприємства вчинено не було, рішення суду не виконано. 22.01.2021 р. та 08.04.2021 р. відповідач звернувся до Прокуратури Черкаської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. З огляду на зазначене, на думку відповідача, останнім вжито всіх можливих заходів, спрямованих на виконання своїх зобов`язань перед працівниками, відтак, затримка за вказаними виплатами виникла не з вини підприємства. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). З копії трудової книжки судом встановлено, що позивача наказом № 24-к від 07.05.2018 р. прийнято на роботу в ДП «Златодар» на посаду апаратника оброблення зерна 6 розряду на Пальмирську підзвітну виробничу дільницю хлібоприймальної діяльності. Відповідно до наказу № 98-к від 14.12.2020 р. позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з довідкою від 18.01.2021 р. № 12, виданою ДП «Златодар», відповідач станом на 18.01.2021 р. має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 16 770,77 грн. 19.01.2021 р. у відповідь на запит позивача щодо невиплачених коштів після звільнення, відповідач у листі № 20 повідомив, що рахунок, відкритий у АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» являється основним рахунком, з якого проводиться виплата заробітної плати працівникам підприємства, проте на вказаний рахунок накладено арешт, що підтверджується постановою про арешт коштів боржника від 11.11.2020 р., що унеможливлює ДП «Златодар» провести розрахунок по заробітній платі. Вважаючи такі дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Судом встановлено, що відповідно до довідки від 18.01.2021 р. № 12, відповідач має заборгованість по заробітній платі перед позивачем в сумі 16 770,77 грн. Зазначений доказ підтверджує порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» та наявності заборгованості з виплати заробітної плати. Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (1949), яка ратифікована 30.06.1961р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Частиною другою ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Зі ст. 116 вказаного Кодексу вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Суд зазначає, що відсутність коштів роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейський судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. При розгляді справи судом не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Разом з тим суд відхиляє посилання відповідача на ст. 117 КЗпП України з огляду на те, що вказана стаття передбачає механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак у даній справі предметом розгляду є лише стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні. За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позовні вимоги позивача задоволено повністю. Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд стягує з відповідача Державного агентства резерву України Державного підприємства «Златодар» на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладено,

Outcome: approved