Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що 03.01.2020 він звільнився з АТ «Сумське НВО» у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України. На день звільнення з роботи АТ «Сумське НВО» нарахувало заборгованість з заробітної плати у сумі 14551,56 грн., але виплатити її відмовилося. Крім того, оскільки з дня його звільнення відповідач не сплатив йому заробітну плату, тому позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 14551,56 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача - АТ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та 03.01.2020 був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України (а.с.6-7). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листка за січень 2020: відповідач - АТ «Сумське НВО» не виплатив [PERSON] заробітну плату при звільненні в сумі 14551,56 грн., в тому числі вихідна допомога (код 420) складає - 8314,93 грн.) (а.с.8). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку слід виходити з наступного. Згідно до розрахункового корінця вихідна допомога порахована бухгалтерією в розмірі двомісячного середнього заробітку - 8314,93 грн. Позивач [PERSON] звільнився в січні 2020 року, а отже фактично відпрацьовані дні слід брати за грудень 2019 року (21 р.д.) та листопад 2019 року (21 р.д.). 8314,93 грн. (вихідна допомога, що являє собою два середньомісячних заробітки) / 42 роб. дні = 197,97 грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 04.01.2020 по 01.09.2020 становить 166 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32863,02 грн. (197,97 грн. * 166 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по не виплаченій заробітній платі та вихідній допомозі в розмірі 14551 грн. 56 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 32863 грн. 02 коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «СМНВО» необхідно стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved