Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. Позов обгрунтований наступними обставинами. 05 березня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції між позивачем, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] був укладений шлюб. У сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. У позовній заяві позивач вказав, що на початку подружнього життя у них з відповідачем були добрі стосунки, але з часом почали виникати різні непорозуміння з побутових причин, стали часто виникати сварки, що призвело до втрати любові та поваги. Однак сторони намагалися поновити добрі стосунки, але спроби збереження шлюбу виявилися марними. Вказав, що з травня 2018 року однією сімєю з [PERSON] не проживають, ведуть роздільне господарство. На примирення позивач не згоден. Також зазначив, що спору щодо утримання, виховання та проживання доньки між ними не має. Дитина залишиться проживати з відповідачем. Спору щодо поділу майна не має. Позивач у підготовче засідання не зявився, до канцелярії суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач у підготовче засідання не зявилась, до канцелярії суду подала заяву, в якій позов визнала в повному обсязі. Просила справу розглядати без її участі та залишити їй прізвище «Карагодіна» Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши позовну заяву та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок здійснення права на припинення шлюбу та регулюються Главою 11 Розділу ІІ СК України. Судом встановлено, що 05 березня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 05 березня 2016 року, Серії І-ЖД № 252964, актовий запис № 300. У сторін\~народилась донька\~ [PERSON],\~[INFO],\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~виданого,\~Одеським міським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~в Одеській\~області Серії І-ЖД № 559869, актовий запис № 968. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що з травня 2018 року сторони однією сімєю не проживають, ведуть роздільне господарство. Між сторонами відсутні почуття любові та поваги, у звязку із чим продовжувати шлюбні відносини не можливо. Тому суд, враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачем було змінене дошлюбне прізвище «Дротенко». Відповідач просить після розірвання шлюбу залишити собі прізвищем «Карагодіна». Спору щодо утримання, виховання та проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], між сторонами не має. Дитина залишиться проживати із матірю. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 704,80 гривень, які сплачено позивачем при зверненні до суду. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved