Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя. В позові зазначає, що він одружився з відповідачкою по справі 27.11.2010 року. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Фактично шлюбні відносини між ними припинені. Позивачем до Оріхівського районного суду Запорізької області подано позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачкою. Під час перебування у шлюбі 27.01.2012 р. ним було придбано нежитлове приміщення № 71 в будинку № 19а по вул.. Вороніна в м. Запоріжжя, яке було оформлено за договором купівлі-продажу нежилого приміщення на імя відповідачки [PERSON] та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.01.2012 р. за № 2241 в книзі №9. Вказане нежитлове приміщення має комунально-побутове призначення, використовується як перукарня та скалатається з: -1 перукарний зал 33,5 кв.м.; -2 перукарний зал 13,3 кв.м.; -манікюрний зал 3,7 кв.м.; -коридор 4,0 кв.м.; -масажний зал 4,1 кв.м.; -педикюрний зал 4,6 кв.м.; -санвузол 2,6 кв.м.; -кімната персоналу 2,6 кв.м. Позивачем було запропоновано відповідачці поділити вказане нежитлове приміщення шляхом складання відповідного договору, але остання від складання договору про поділ майна в порядку передбаченому ст. 372 ЦК України відмовилася, чим змусила позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ним право власності на ? частину спірного нежитлового приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Крім того зазначив, що сторони по справі дійшли згоди про поділ спірного нежитлового приміщення з визначенням права власності в рівних частках. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував та пояснив що його довірителька не заперечувала про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення в рівних частках за кожним з подружжя. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Підгірненською сільською радою Новомиколаївського району запорізької області 27.11.2010 р. (а.с.12). Наразі позивачем подано позовну заяву про розірвання даного шлюбу до Оріхівського районного суду Запорізької області (а.с.90-92). В період шлюбу сторони придбали майно, а саме нежитлове приміщення № 71 в будинку № 19а по вул.. Вороніна в м. Запоріжжя, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.01.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (а.с.24-25). Право власності на дане нежитлове приміщення було зареєстровано на відповідачку [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.13-23), копією витягу з Державного реєстру правочинів від 27.01.2012 р. (а.с.26), копією витягу про державну реєстрацію прав від 31.01.2012 р. (а.с.27), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.28). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на вищевикладене суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та законними, оскільки спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу, шлюбний договір або інші домовленості про це майно сторони не укладали.

Outcome: approved