Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами та просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: автомобіль марки ТОYОТА САМRY ЗНГ, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору, який зареєстрований в РЕВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 11 квітня 2012 року, квартиру [ADDRESS] в м Одесі, на підставі Свідоцтва про право влас ності на квартиру від 2013 року, поділити спільне сумісне майно наступним чином: визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS], залишити в праві власності відповідачки [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] та автомобіль марки ТОYОТА САМRY ЗНГ, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору та стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію ? частини вартості автомобіля марки ТОYОТА САМRY ЗНГ, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору, що складає 110750 (сто десять тисяч сімсот пятдесят) гривень. При цьому позивач посилається на те, що спірне майно: автомобіль марки ТОYОТА САМRY ЗНГ, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору, який зареєстрований в РЕВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 11 квітня 2012 року та квартира [ADDRESS], було набуто сторонами під час шлюбу, однак сторони не дійшли згоди про порядок розподілу майна, у звязку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині вимог щодо спірного автомобіля, щодо розподілу квартири відповідачка зазначила, що, з урахуванням інтересів малолітніх дітей за нею повинно бути визнано право на ? частини квартири [ADDRESS], а за відповідачем, відповідно - ? частини зазначеної квартири. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 06 червня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року було розірвано (справа №520/6896/14-ц). В період шлюбу у сторін народилися діти: дочка - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами було набуто право власності на наступне майно: автомобіль марки ТОYОТА САМRY ЗНГ, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору, який зареєстрований в РЕВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 11 квітня 2012 року на імя відповідачки та квартира [ADDRESS] в м Одесі, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 27 серпня 2013 року, виданого на імя відповідачки [PERSON]. Тобто, на час придбання вищезазначеного спірного рухомого та нерухомого майна сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ствердження відповідачки, що її частка у праві спільної сумісної власності повинна складати ? частини спірної квартири суд не бере до уваги, оскільки наявність малолітніх дітей не є підставою для відступу від засади рівності часток подружжя. Згідно вимог ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При таких обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved