Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 27 серпня 2019 року Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом №48. Вимоги обґрунтовані тим, що сімейне життя у подружжя не склалось, у них відсутнє взаєморозуміння, виникають суперечки. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. Позивач має на меті створити нову сім`ю. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Просить шлюб розірвати та стягнути із відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримують повністю та просили справу розглядати у їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заперечує проти стягнення з неї в користь позивача сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу, окрім цього просила справу розглядати без її участі. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно зі статтею 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що подружжя не підтримує стосунків, відсутні спільні інтереси та погляди на подальше спільне життя, тобто шлюб носить формальний характер, можливості збереження даного шлюбу немає. Згідно з викладеними обставинами та з урахуванням вищезазначених норм закону, суд прийшов до висновку, що подальше проживання та збереження сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання відшкодування сплаченого позивачем судового збору в розмірі 840, 80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано лише ордер про надання правничої допомоги від 01 червня 2020 року (а.с.8), квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 04 червня 2020 року на суму 2 500 грн. (а.с.10) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.11). Будь-яких інших документів, що підтверджують детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги суду надано не було. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач своїм відзивом на позовну заяву від 24 липня 2020 року (а.с. 22-24) заперечує проти стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500грн., оскільки позивачем до позову додана лише квитанція про сплату 2 500,00грн.; сума є необґрунтованою, так як тривалість підготовки документів та загальна вартість робіт не відповідає принципам розумності та є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт; не надано документів на підтвердження витраченого часу на виконання робіт. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 2 500грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також те, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для неї, оскільки відповідач являється інвалідом ІІІ групи, ніде не працює, отримує пенсію за станом здоров`я, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву визнає позов та просить шлюб розірвати (а.с. 24), тобто визнає позов до початку розгляду справи по суті, тому суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного, статей 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: partial