Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «ПриватБанк»», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позові вказано, що 16 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було видано виконавчий напис № 11278 про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»» заборгованості в розмірі 83962,42 доларів США, що у гривневому еквіваленті з урахування витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, становить 2170211,61 грн.. Зазначений виконавчий напис вважає таким, що виданий незаконно, оскільки між сторонами існує спір про право, пропущено строки позовної давності, зокрема з моменту виникнення заборгованості до дня видачі виконавчого напису пройшло більше трьох років. У зв`язку із вищевикладеним, просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідачем на позов поданий відзив, в якому просять у задоволенні позовних вимог відмовити, пояснили, що вважають вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчий напис № 11278 від 16 грудня 2016 року є законним і обґрунтованим, оскільки банком було надано документи, що підтверджують наявність боргу та виникнення у банку права вимоги, а також те, що частковим погашенням заборгованості позивач перервав перебіг позовної давності. Крім того, [PERSON] направлялася вимога про погашення існуючої заборгованості, проте останній не відреагував на неї, що свідчить про його визнання боргу. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просив справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив судове засідання провести за його відсутності, поданий відзив підтримують. Третя особа у судове засідання не з`явилася, до суду надала клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності, у вирішенні питання про задоволення позовних вимог поклалася на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк»» було укладено кредитно-заставний договір №HEC0A702196623 від 15.09.2008 року. 16.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис за №11278 про стягнення зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»» заборгованості за кредитним договором №HEC0A702196623 від 15.09.2008 року в розмірі 83962,42 доларів США, що у гривневому еквіваленті з урахування витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, становить 2170211,61 грн.. Постановою головного державного виконавця Олешківського районного ВДВС Головного ТУЮ у Херсонській області Кресальної Л.Р. від 08.06.2018 року на підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 56567423. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок ). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що відповідачем у поданому відзиві зазначено про те, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання була направлена, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин суду надано не було. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався обов`язку, визначеного підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Вказаний висновок суду узгоджується з постановою Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 643/16323/14-ц. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису так і необґрунтованість вимог до боржника. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір щодо суми заборгованості, оскільки позивачем не визнається розмір кредитної заборгованості та факт її виникнення, з розрахунком заборгованості його ознайомлено не було. Крім того, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не в повному обсязі було досліджено усі надані документи на предмет безспірності виникнення заборгованості, зокрема у виконавчому написі вказано про наявний кредитний договір №HEC0A702196623 від 15.09.2008 року, укладений між сторонами, проте зазначений договір є кредитно-заставним, тобто відповідач у разі виникнення заборгованості міг звернути стягнення на предмет застави в рахунок як повного, так і часткового погашення заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 840,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved