Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення автомобіля, у якому просив зобовязати відповідача повернути йому автомобіль марки ВАЗ 21063, що належить йому та його померлому братові [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, запропоновано визначити ціну позову за вимогою майнового характеру, викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази на підтвердження вказаних обставин, чи наявність підстав для звільнення від доказування. 25 травня 2016 року позивач [PERSON] надав суду письмові обґрунтування до позовної заяви та зазначив ціну позову. В обґрунтування позовних вимог у письмових поясненнях зазначив, що його брат [PERSON] останні 10 років проживав у [INFO] в цивільному шлюбі з [PERSON] У 2011 році спільно із братом [PERSON], по довіреності у мешканця [INFO] придбали у власність автомобіль марки ВАЗ 21063, 1985 року випуску, вартістю 1700 доларів США, яким спільно користувалися, автомобіль знаходився у господарстві брата, за місцем його проживання. В останні роки життя, через важку хворобу, брат [PERSON] не міг керувати автомобілем, і за погодженням із ним, дозволив користуватися їхнім автомобілем [PERSON] 06 вересня 2015 року після важкої хвороби та декількох операцій, брат [PERSON] помер. В день смерті брата, [PERSON] незаконно, забрав у цивільної дружини померлого брата ключі від гаража, вилучив копії довіреностей на спірний автомобіль, а 08.09.2015р. в поминальний день забрав автомобіль та заборонив йому заходити на подвіря померлого брата. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Вказав, що його брат [PERSON] з 2013 року хворів, а 06.09.2015 року помер у будинку своєї цивільної дружини [PERSON] Відповідач [PERSON] є чоловіком падчериці померлого брата. Спірний автомобіль придбали разом із братом у 2011 році в м. Хмельницькому у [PERSON] за 1700 дол. США. Він особисто вніс 8000 грн. Продаючи автомобіль, [PERSON] видав на двох із братом довіреність на право користування та розпорядження автомобілем. Дія довіреності закінчилася 14.04.2013 року, на той час [PERSON], який діяв від імені [PERSON] вже помер. Автомобілем користувався покійний брат, а тому він знаходився у господарстві брата. Вважає, що відповідач незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 21063, користується ним безпідставно, просив зобовязати [PERSON] повернути йому, як співвласнику, спірний автомобіль. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що є зятем померлого [PERSON], який за життя віддав йому автомобіль та технічний паспорт. З 2013 року [PERSON] хворів, він возив його в Хмельницьку обласну лікарню на лікування та операції. За життя [PERSON] говорив, що машину віддасть йому, оскільки він та його дочки оплачували вартість лікування, операції, процедур по хіміотерапії. Після смерті [PERSON], він та його дочки займалися його похованням. Зазначив, що автомобіль був переданий йому [PERSON] ще у 2013 році, разом з технічним паспортом, що давало йому право користуватися автомобілем. Вказав, що він та його дочки є спадкоємцями майна померлого [PERSON] за заповітом. Автомобілем не користується з весни 2016 року, залишив його в гаражі біля будинку [PERSON] На даний час йому невідомо місце знаходження спірного автомобіля. Просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду показала, що є дочкою відповідача. Автомобіль, щодо якого заявлено вимогу, належав її діду [PERSON] Після того, як дід важко захворів, він передав автомобіль, ключі та технічний паспорт на нього, її батькові [PERSON], оскільки останній возив діда у Хмельницьку обласну лікарню. Перед смертю дід сказав батькові, щоб він забрав автомобіль собі. На даний час їй невідомо місце знаходження автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що власником автомобіля марки ВАЗ 21063, 1985 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується карткою реєстрації, виданою на запит суду Територіальним сервісним центром №6845. 19 березня 2011 року [PERSON], що діяв від імені власника [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON], кожен з яких діє самостійно, розпоряджатися належним власнику транспортним засобом марки VAZ 21063, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу. Довіреність посвідчена в установленому порядку приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] та дійсна до 14 квітня 2013 року. Відповідно до п.2.2. Правил дорожнього руху України, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 124 від 11.02.2009р., в редакції Постанови КМ № 1029 від 26.09.2011р., власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, у 2013 році, маючи повноваження на розпорядження спірним автомобілем, тобто, будучи особою, яка використовує транспортний засіб на законних підставах, [PERSON] передав автомобіль та технічний паспорт на нього, у користування відповідачу [PERSON], який забезпечував перевезення [PERSON] до медичних установ. Отже, станом на час передання [PERSON] спірного автомобіля у користування відповідачу, останній набув права користування ним на законних підставах. Однак, станом на дату припинення дії довіреності, таке право у відповідача [PERSON] припинилося. Викладене підтверджується поясненнями відповідача, показаннями свідка та письмовими поясненнями позивача на обґрунтування позовної заяви. Позивач звернувся до суду з позовом про повернення автомобіля, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що будучи власником автомобіля, втратив володіння ним, а відповідач є незаконним володільцем автомобіля. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Разом з тим, посилаючись на набуття права власності на автомобіль, що є предметом спору за договором купівлі-продажу, позивач не надав суду доказів на підтвердження факту укладення такого договору. Відповідно до Правил дорожнього руху власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, в редакції ПКМ №436 від 20.04.2011р., що діяла станом на час видачі [PERSON] довіреності [PERSON] та [PERSON], на право розпорядження спірним автомобілем (далі Порядок), встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків. Так, пунктом 6 Порядку передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Згідно п.7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Правомірність придбаного транспортного засобу підтверджується зазначеними у п.8 Порядку документами. У разі зміни власників транспортних засобів проводиться їх перереєстрація за правилами п.33 Порядку. Представники власників транспортних засобів виконують обовязки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень, що передбачено п.2 Порядку. Сукупність зібраних та досліджених судом доказів свідчить про те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником та [PERSON], [PERSON] не укладався, відповідна перереєстрація транспортного засобу не проводилась. Крім того, зі змісту довіреності, виданої [PERSON], що діяв від імені власника транспортного засобу [PERSON] про передачу [PERSON] та [PERSON] повноважень на розпорядження (продати, обміняти, здати в оренду, позичку тощо) належним власнику автомобілем, для чого їм надано право представляти інтереси власника в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, судових установах, з усіх без винятку питань, в т.ч. повязаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, не слідує виникнення у [PERSON] та [PERSON] права власності на автомобіль, оскільки такі дії їм доручено вчиняти від імені та на користь власника [PERSON], а не у власних інтересах. Протягом дії довіреності, у період з 19.03.2011 року по 14.04.2013 року, ні [PERSON], ні [PERSON] не вчинили дій в межах повноважень, наданих довіреністю, спрямованих на перереєстрацію у встановленому законом порядку автомобіля ВАЗ 21063,1985 року випуску, в т.ч. на власне імя, а тому не набули права власності на вказаний автомобіль. У звязку із припиненням терміну дії довіреності, виданої [PERSON], з 15.04.2013 року у [PERSON] припинилося право розпоряджатися автомобілем марки ВАЗ 21063, 1985 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права вказує на безпідставність позову. Враховуючи вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, судом встановлено, що права позивача, у звязку з відсутністю у нього права власності чи права розпорядження автомобілем, не порушуються, у звязку з чим позовні вимоги щодо повернення автомобіля є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed