Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що позивач - [PERSON] [INFO] з 1980 року проживає та зареєстрований у будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Означений будинок у 1980 р. був придбаний сім'єю [PERSON] 15 вересня 1988 року рішенням виконкому Хмельницької районної ради народних депутатів № 115 на вказаний будинок було видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON]. На той час у [ADDRESS] проживав і позивач, що підтверджується виписками з погосподарських книг. На теперішній час крім [PERSON] в будинку проживають також [PERSON] (мати), [PERSON] (батько). Нещодавно у будинку був зареєстрований [PERSON]. У березні 2016 року [PERSON] стало відомо про відчуження [PERSON] будинку, в якому він постійно проживає близько 25 років, на користь третьої особи - [PERSON] шляхом укладення договору дарування житлового будинку від 25.12.2015 року. Останній почав здійснювати незаконні дії щодо приватизації земельної ділянки на своє ім'я, яка на сьогоднішній день є не приватизованою та на яку [PERSON] має законне право. Позивач посилається на те, що він іншого житла, земельної ділянки немає, а на [ADDRESS] він має право, тому вважає його права порушені, договір дарування означеного житлового будинку має бути визнаний недійсним. [PERSON] посилається на те, що у договорі дарування, а саме п. 1.4 міститься положення про те, що житловий будинок від прав третіх осіб вільний, хоча фактично це не відповідає дійсності. [PERSON], як особа, що зареєстрована в означеному будинку понад 25 років, ще до видачі свідоцтва його матері про право власності на таке житло, мав повне право на нього. У зв'язку з тим, що земельна ділянка неприватизована, і відсутні документи, які б посвідчували право користування цією земельною ділянкою, то відповідно право на неї не може перейти разом з переходом права власності на житловий будинок, який розташований на такій земельній ділянці. Позивач посилається на те, що означений пункт договору не відповідає положенню закону, а тому договір дарування укладений без дотримання обов'язкової істотної умови, визначеної Земельним кодексом України. [PERSON] просить визнати договір дарування житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] від 25.12.2015 року недійсним в частині, яка належить [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити, вказавши що [PERSON] набув право власності на означений житловий будинок за набувальною давністю, тому його права, як співвласника порушені. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що підстави для задоволенню позову відсутні, просила відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 15 вересня 1988 року рішенням виконкому Хмельницької районної ради народних депутатів № 115 на житловий будинок [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON]. Означений житловий будинок 26 березня 1980 року на підставі договору купівлі - продажу придбало подружжя [PERSON], куди поселились [PERSON], [PERSON] на неповнолітні діти, у тому числі і позивач, що підтверджується виписками з погосподарської книги. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ї Української РСР 1963 року (чинний на час виникнення правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року [PERSON] за письмовою згодою чоловіка - [PERSON] уклала договір дарування житлового будинку [ADDRESS] онуку - [PERSON] Відповідно до довідки Пироговецької сільської ради від 24.12.2015 року в означеному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки комісії Пироговецької сільської ради від 15.08.2016 р. [PERSON] з 2004 року постійно не проживає у житловому будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що підстави для визнання договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] відсутні. Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчення. Судом встановлено, що [PERSON], як співвласник означеного житлового будинку, за згодою чоловіка, яка нотаріально посвідчена, подарувала означений житловий будинок, тобто розпорядилась ним, не порушуючи права [PERSON], як наймача. Положення ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише у тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасником правочину. Суд приходить до висновку про те, що права позивача не підлягають захисту.

Outcome: dismissed