Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 19 червня 2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки від свого імені. В обґрунтування позову зазначає, що 19 червня 2014 року з відповідачкою було укладено договір позики, засвідчений приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області. Згідно вказаного договору позивач передав у власність відповідаки сто тисяч гривень, що на момент укладання договору дорівнювало еквіваленту вісім тисяч п`ятсот доларів США. Відповідачка в свою чергу зобов`язалась повернути вказану суму грошей, що є еквівалентом суми 8500 доларів США до 16 червня 2015 року за офіційним валютним курсом, встановленим на момент повернення грошових коштів. Для забезпечення виконання зобов`язань між сторонами 19 червня 2014 року було укладено договір іпотеки. Проте своїх\~зобов`язань щодо\~повернення боргу\~відповідачка не\~виконує,\~в зв`язку\~з чим\~позивач просить\~суд з\~метою погашення\~заборгованості за\~вказаним договором\~звернути стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~а саме\~нежитлову будівлю\~магазину « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Науменко В.В. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначивши, що із пояснень представників відповідачки, із її розмови із самою відповідачкою вбачається, що відповідачка не визнає позов оскільки грошових коштів за договором позики вона не отримувала. Крім того, вказала, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки у договорі іпотеки від 19.06.2014 сторони передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, тобто [PERSON] , про який просить позивач. Враховуючи вищевикладене, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 19 червня 2014 року, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 100000,00 (сто тисяч) гривень, що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам банками України є еквівалентом суми 8500 (вісім тисяч п`ятсот) доларів США, що підтверджується копією договору, посвідченого приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 486. (а.с. 8). Згідно пункту 2 вищезазначеного договору, вказану суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцю до 19 червня 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 19 червня 2014 року, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нерухомість, а саме нежитлову будівлю магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 487. (а.с. 9-11). Пунктом 1.3 договору іпотеки визначено, що нерухомість належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності, на яку, відповідно до законодавства, може бути звернено стягнення. Також договором іпотеки сторони визначили вартість предмету іпотеки в розмірі 239670,00 (двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят ) гривень. Приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Г.В. накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна нежитлової будівлі, магазин « [INFO] », яка належить [PERSON] до припинення чи розірвання договору. (а.с. 12) Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦКУ країни, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно зі статтею 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку (далі - Закон), іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону). Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 договору іпотеки від 19 червня 2014 року для забезпечення виконання своїх зобов`язань в повному обсязі щодо повернення позики за договором позики від 19.06.2014, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нерухомість, а саме: належну їй на праві власності нежитлову будівлю, магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до пункту 4.1 іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов`язання та/або цього договору іпотеки. Згідно з пунктом 5.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до пункту 6.2 звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Отже, у договорі [PERSON] та [PERSON] передбачили також спосіб позасудового врегулювання, який здійснюється без звернення до суду. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведені висновки є обґрунтованими доводи сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позову. На думку суду, позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, оскільки сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed