Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач перебуває у трудових відносинах з ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» з 19.07.2007 року. № 18.08.2014 р. позивача було призначено на посаду головного інженера підприємства та за відповідною Посадовою інструкцією він підпорядковується безпосередньо директору, здійснює керівництво технічними і виробничими службами ГДІП та відповідає за загальні результати і ефективність їх діяльності. З січня 2017 р. відповідач почав безпідставно відраховувати з заробітної плати [PERSON] грошові кошти, а саме у січні 2017 року - 2 466,87 грн. Отримавши розрахунковий лист позивач дізнався, що такі відрахування проводяться за його заявою, проте офіційну відповідь від підприємства з цього приводу так і не отримав. Утримання грошових коштів із заробітної плати [PERSON] вважає незаконним, оскільки не має жодної заборгованості перед відповідачем. Зважаючи на ткі обставини позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» на його користь частину заробітної плати у сумі 2 466,87 грн. В подальшому позивач збільшив вимоги. Зазначив, що наказом № 205-к від 24.04.2017 р. «Про звільнення з роботи» його було звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Отримавши розрахунковий лист позивач дізнався, що безпідставні відрахування із заробітної плати продовжуються. Так за березень 2017 р. утримано 2 464,87 грн., за квітень 2017 р. - 1 680,25 грн. Таким чином загальна сума відрахувань склала 6 611,99 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач, його представник підтримали вимоги, просили задовольнити. Пояснили, що як свідчать пояснення відповідача відрахування з заробітної плати здійснювались у зв»язку із заподіянням позивачем підприємству шкоди - придбанням шин, на думку відповідача, по завищеним цінам (на суму 6 612,00 грн.0.Разом з тим, відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду , заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. Водночас, надані відповідачем документи не свідчать про те, що [PERSON] порушував покладені на нього трудові обов»язки. Службове розслідування факту, на який посилається відповідач проведено не було. Представники відповідача заперечували щодо задоволення позову. Зазначили, що відрахування яке оскаржує позивача відбулось на підставі наказу № 662 від 23.12.2016 р. та на підставі доповідної записки заступника директора з фінансово-економічних питань підприємства, уповноваженого з антикорупційної діяльності, головного бухгалтера та голови первинної профспілкової організації ДП «ГДІП» від 21.12.2016 р. З даної записки вбачається, що згідно з видатковою накладною № 220 від 15.07.2016 р. було оприбутковано автошини, придбані для службового автомобіля головного інженера «Мерседес» д.н.з. [NUMBER]. Під час моніторингу Інтернет сайтів з продажу автомобільних шин, виявилось, що вартість сплачених шин вища за ринкову на 6 612,00 грн. Крім того, було з»ясовано, що за вказівкою позивача шини були встановлені не на його службовий автомобіль, як це планувалось, а на інший автомобіль, що не є власністю ДП «ГДІП». За таких обставин, зважаючи на вимоги ст.ст. 127,132,137 КЗпП України і було підприємством прийнято рішення про відрахування завданої шкоди із заробітної плати позивача. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, не заперечується сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» та працював з січня 2014 року на посаді головного інженера підприємства. Також під час розгляду справи було встановлено, що в січні 2017 року, березні 2017 р. та квітні 2017 р. із заробітної плати позивача було відраховано суму у розмірі 6 611,99 грн. За приписами ст. 1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці». Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, як це передбачено ст. 24 Закону України «про оплату праці». В свою чергу положеннями ст. 30 Закону України «Про оплату праці» При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Як повідомили в судовому засіданні представники відповідача 23.12.2016 р. ДП «Генеральна дирекцій з обслуговування іноземних представництв» винесено наказ № 662 «Про утримання» відповідно до якого за виявлення факту підміни автомобільних шин, які були придбані згідно видаткової накладної № 292 від 15.07.2016 року та встановлені на приватний автомобіль «Лексус» д.н.з. І22222І замість службового автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] для якого вони були призначались та на який було встановлено інші, значно дешевші шини, вирішено утримувати з з заробітної плати [PERSON], головного інженера ДП «ГДІП», різницю між вартістю яка сплачена та ринковою вартістю встановлених шин, а саме 6 612,00 грн. Підставою для винесення такого наказу, як свідчать матеріали справи стала доповідна записка заступника генерального директора з фінансово-економічних питань, уповноваженого з антикорупційної діяльності, головного бухгалтера та голови профспілок. Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оплату праці». За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). За приписами ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею ст. 136 КЗпП України передбачено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши наданні сторонами доказі, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, суд вважає за можливе дійти висновку про те, що права [PERSON] були порушені відповідачем. Так, на думку суду, доповідна записка не може слугувати достатньою підставою для відрахування із заробітної плати працівника, службове розслідування, яке б свідчило про порушення позивачем своїх трудових обов»язків, що стало наслідком спричинення шкоди підприємству не проводилось. Також відсутні достовірні відомості розміру шкоди, представниками відповідача не надано таких доказів, в розумінні положень ст. 57 ЦПК України. Також належними доказами не підтверджено і вину [PERSON] у зазначеному випадку. Таким чином, з огляду на вимоги чинного трудового законодавства, які передбачають покладення матеріальної відповідальності на працівника лише за умови порушення ними трудових обов»язків, наявності прямої дійсної шкоди, наявності причинного зв»язку між порушенням і шкодою, вини працівника, можна зробити висновку, що не були дотримані всі законні умови для притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Посадова інструкція головного інженера ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», затверджена наказом Генерального директора ДП «ГДІП» не містить положень, що до кола обов»язків позивача входить забезпечення технічного обслуговування транспорту підприємства. Також, відсутні положення, які свідчать про те, що головний інженер є особою, що має право приймати рішення про закупівлю товарно - матеріальних цінностей на підприємстві. Крім того, слід зазначити, що наданий представниками рахунок № 292 від 15.07.2016 р., посилання на який міститься у доповідній записці, не місить резолюції позивача щодо здійснення оплати і не несе в собі інформацію щодо прийняття [PERSON] таких цінностей. Приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України вст. оновлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів причетності позивача до закупівлі шин за завищеною ціною та їх встановлення не на службовий автотранспорт, наявні підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з відповідача частини заробітної плати. що була утримана в січні, березні та квітні 2017 р. у розмірі 6 611 грн. 99 коп. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved