Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 2 липня 2009 р. він надав у борг [PERSON] гроші у сумі 137000 грн. строком до 02 липня 2010 р., що підтверджується укладеним між ними договору позики, нотаріально засвідченого 02.07.2009 р. У встановлений договором строк [PERSON] взятих на себе зобов'язань не виконала, борг позивачу не повернула. На неодноразові звернення з проханням повернути кошти відповідач одержану суму не повертала, пояснюючи це відсутністю в неї коштів. Внаслідок тривалого невиконання [PERSON] зобов'язання щодо повернення коштів позивачу заподіяні збитки. Для захисту своїх порушених прав та інтересів позивач змушений звернутись до суду. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 137000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити, визнавши поважною причину пропуску позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідач грошей не отримувала у позивача, не може пояснити причину підписання договору позики. З заявою про визнання недійсним договору позики [PERSON] не зверталась. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ст. 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 2 липня 2009 р. [PERSON] надав у борг [PERSON] гроші у сумі 137000 грн. строком до 02 липня 2010 р., що підтверджується укладеним між ними договором позики, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу за № 1764. У встановлений договором строк [PERSON] взятих на себе зобов'язань не виконала, борг позивачу не повернула. На неодноразові звернення з проханням повернути кошти відповідач одержану суму не повертала, пояснюючи це відсутністю в неї коштів. Суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути суму позики 137000 грн. Строк позовної давності [PERSON] пропущено з поважної причини. [PERSON] та її представник не звертались з письмовою заявою про застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 1370,00 грн.

Outcome: approved