Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» виконати зобов`язання страхувальника [PERSON] по відшкодуванню завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди матеріальної шкоди в розмірі 18821,78 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2016 року між ним та страховою компанією укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 7487108, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відшкодувати у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до умов договору ліміт страхового відшкодування становить 50000 грн. 09.03.2016 року настав страховий випадок, а саме ДТП за участю позивача та третьої особи, винним у даній пригоді визнано позивача, у зв`язку з чим третя особа звернулась до відповідача у справі з приводу страхового відшкодування. Листом ПрАТ «СК «Юнівес» від 16.06.2016 року повідомлено [PERSON] про виплату страхового відшкодування у розмірі 18619,74 грн., яка в подальшому перерахована на рахунок останньої. 30.07.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про часткове задоволення позову [PERSON] , стягнуто зі [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20627,29 грн., моральної шкоди 3000 грн., судовий збір 640 грн., витрати на правову допомогу - 3000 грн. Вказане рішення частково змінено апеляційною інстанцією постановою від 12.11.2018 року, яким на відшкодування шкоди стягнуто з позивача у даній справі 188241,78 грн. Таким чином, рішенням суду встановлений обов`язок по відшкодуванню шкоди [PERSON] Загальна сума виплат, які підлягають сплаті [PERSON] не перевищує суми ліміту страхового відшкодування, а тому, на думку позивача, таку виплату повинен здійснити відповідач, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно. Двічі представник відповідача звертався до суду із заяви про відкладення розгляду справи, доказів поважності причин неявки суду не надав, а тому приймаючи до уваги обізнаність відповідача про перебування даного позову в провадженні суду, наявність прав передбачених діючих ЦПК України, відсутність відомостей про їх реалізацію в даному провадженні, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті на підставі наявних доказів за відсутності представника відповідача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщена належно. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 29.01.2016 року між [PERSON] та ПрАТ «СК Юнівес» укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 7487108, відповідно до умов якого страхова компанія зобов`язалась відшкодувати у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до умов договору ліміт страхового відшкодування становить 50000 грн. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.04.2016 року [PERSON] визнано винним у дорожньо - транспортній пригоді, що мала місце 09.03.2016 року за участю автомобіля під керуванням останнього та водія [PERSON] ПрАТ «СК «Юнівес» перераховано [PERSON] страхове відшкодування за дану пригоду у розмірі 18619,74 грн. В подальшому [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що мала місце 09.03.2016 року, посилаючись на те, що витратила більшу суму на ремонт автомобіля аніж перераховано страховою компанією та зазнала моральної шкоди у вигляді страждань та хвилювань. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2018 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20627,29 грн., моральної шкоди 3000 грн., суму судового збору та витрат на правову допомогу. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.11.2018 року рішення суду першої інстанції від 30.07.2018 року змінено в частині стягнення матеріальної шкоди, стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 18821,78 грн., судовий збір 551,04 грн., всього 19372,82 грн. Постановою державного виконавця від 11.12.2018 року відкрито виконавче провадження № 57827173 за виконавчими листами, виданими на виконання зазначеного рішення суду. На думку позивача вказану суму матеріальної шкоди за рішенням суду повинен сплатити відповідач у даній справи через наявність таких зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не перевищення ліміту страхового відшкодування з урахуванням вже сплаченої суми. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Потерпілий як кредитор вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика (МТСБУ), у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика (МТСБУ) та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 295/11357/16-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Встановивши, що [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, страхова компанія виконала зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 18619,74 грн., реалізацію Пруською В.В . права на звернення до суду за захистом своїх прав, набрання рішенням суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди законної сили, яке є обов`язковим до виконання на всі території України, суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON] про зобов`язання відповідача вчинити дії, які покладені на нього рішенням суду, що перебуває на стадії виконавчого провадження, а тому залишає позов останнього без задоволення.

Outcome: dismissed