Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], з встановлених рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2006 року у розмірі 1/3 від усіх видів доходів [PERSON] щомісячно до 1/6 усіх видів його доходів щомісячно. У судовому засіданні відповідач позов не визнала. Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснили, що позивач хворіє, перебуває у скрутному матеріальному становищі та утримує ще двох дітей у новій сім'ї, яка теж потребує матеріального забезпечення, отримує низьку заробітну плату, а тому сплачувати такі кошти в даний час не має змоги. На даний час у нього існує заборгованість по аліментах, з розміром якої позивач не згідний і оскаржує його. Просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та суду пояснила, що розмір аліментів, встановлений судовим рішенням, вважає достатньою фінансовою підтримкою для задоволення потреб дитини. Дитина хворіє. Позивач добровільно матеріальну допомогу не надає. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином не підлягають доказуванню обставини про встановлений судовим рішенням обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 від усіх видів доходів [PERSON] щомісячно, оскільки визнається сторонами. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що розмір сплачуваних позивачем аліментів є в даний час таким, що в достатній мірі забезпечує потреби [PERSON], [INFO], з огляду на її вік. При цьому суд вважає, що стягнення з позивача аліментів в такому розмірі не порушує прав позивача, оскільки після сплати аліментів у розмірі 1/3 доходу щомісячно залишається певна сума коштів у розмірі 2/3 доходу, яку він може використовувати на власний розсуд за відсутності встановленої судом термінової необхідності повністю утримувати інших осіб. Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про його непрацездатність і неможливість внаслідок обставин непереборної сили вживати заходів для отримання належного доходу з врахуванням власного батьківського обов'язку утримувати усіх своїх дітей. За таких обставин,

Outcome: dismissed