Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення боргу, за договором позики. [PERSON] при зверненні до суду обґрунтовував свої вимоги тим, що 13 липня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 4200 грн., за умови їх повернення протягом двох місяців з моменту отримання коштів, таким чином строк виконання зобов'язань настав 13 вересня 2013 року. Договір було укладено в письмовій формі у вигляді розписки написаної відповідачем власноруч. Станом на 25 листопада 2013 року зобов'язання не виконане, термін прострочення відповідачем складає 73 дні, таким чином 3% річних від простроченої суми складає 25,20 грн, розмір процентів за час прострочення склав 64,40 грн. В зв'язку із зазначеним [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 4289,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. В процесі розгляду справи [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму (оренди). [PERSON] мотивувала свої вимоги тим, що 05 квітня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житла строком з 13 квітня по 13 липня 2013 року, відповідно до якого наймодавець передала, а наймач прийняв у тимчасове платне володіння та користування житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов договору оренди, орендна плата за користування житловим приміщенням становить 4500 грн. на місяць. П 3.1.4 договору оренди передбачає обов'язок орендаря сплачувати 50% комунальних послуг, а також витрати за використану воду та електроенергію. За час користування квартирою наймач оплатив: 1000 грн. від 05. 04. 2013 року, 3500 грн. від 11. 04. 2013 року, 2250 грн. від 13. 04. 2013 року, 4200 грн. від 13. 07. 2013 року. За час свого проживання наймач не виконував належним чином свої зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої становить 2550 грн. орендної плати та 606 грн. комунальних послуг, а всього на 3156 грн. На момент звернення із зустрічним позовом орендар прострочив виконання зобов'язань на 218 днів, таким чином 3% річних від суми боргу за цей період склали 56,55 грн. Крім того, [PERSON] понесла збитки у вигляді інфляційних втрат за період з 14. 07. 2013 року до 12. 08. 2013 року в розмірі 18,16 грн. та з 13. 08. 2013 року до 17. 02. 2014 року в розмірі 105,66 грн. В зв'язку із зазначеним позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 3336,37 грн. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача за первісним позовом до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, в якій також вказано, що представник позивача за первісним позовом позовну заяву [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить суд про задоволення первісного позову, проти зустрічної позовної заяви [PERSON] заперечує в повному обсязі та просить суд зустрічну позовну заяву залишити без задоволення. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також вказала, що зустрічну позовну заяву підтримує та просить суд про задоволення зустрічного позову, проти первісної позовної заяви заперечує в повному обсязі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 4200 грн., з умовою їх повернення протягом двох місяців з моменту отримання коштів та без встановлення розміру процентів за користування позиченими коштами. Факт отримання [PERSON] позичених коштів підтверджується копією розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 5). Вбачається, що зобов'язання [PERSON] щодо повернення грошових коштів [PERSON] не виконано, під час розгляду справи [PERSON] до суду не було надано жодних доказів на підтвердження повернення боргу. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором позики становить 4200 грн. З огляду на те, що кошти за розпискою [PERSON] повинна була повернути в строк до 13 вересня 2013 року, то з цього часу [PERSON] вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Твердження [PERSON] про те, що 4200 грн. - це страхова сума для забезпечення виконання договору найму (оренди) нерухомого майна від 05 квітня 2013 року, не було належним чином обґрунтоване і не доведене, адже, така страхова сума не передбачена умовами наданого договору, крім того укладення договору позики було здійснено після завершення строку оренди за договором найму, а отже, ця сума не могла бути способом забезпечення виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, зважаючи на те, що в строк обумовлений між сторонами [PERSON] борг [PERSON] не повернула, суд вважає вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в сумі 4200 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач за первісним позовом також просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом на свою користь 3% річних в розмірі 25,20 грн. та відсотки за користування позиченими коштами нарахованими за обліковою ставкою НБУ в розмірі 64,40 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З огляду на те, що відповідач за первісни позовом за розпискою повинна була повернути гроші в строк до 13 вересня 2013 року, то з цього часу вона вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Три відсотки річних за період 13 вересня 2013 року по 25 листопада 2013 року з суми 4200 грн. становить 25,20 грн. Відповідно до офіційних даних НБУ на момент настання обов'язку відповідача за первісним позовом повернути борг, діяла облікова ставка 6,5 %. Таким чином розмір процентів за час прострочення склав 64,40 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача за первісним позовом, вважає його вірним, а відтак приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 25,20 грн. та проценти за час простроченная зобов'язання в розмірі 64,40 грн. Також позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., на що слід зазначити наступне. Вбачається, що факт надання позивачу за первісним позовом юридичних послуг в розмірі 4000 грн., підтверджується копією договору № 11/13 про надання адвокатських послуг від 08 листопада 2013 року та копією квитанції № 3000010 від 07. 11. 2013 року (а.с. 6,8). Відповідно до п.2 ч.3 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до умов закріплених ст. 1 Закону України від 20. 12. 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про державний бюджет України», передбачено розмір мінімальної заробітної плати. Від якого 40% станом на листопад 2013 року 1213 грн становив 458 грн, 80 коп. Як слідує з розрахунку викладеного в позовній заяві, адвокатом на виконання своїх зобов'язань за договором було затрачено 6 годин., крім того після призначення справи до розгляду, адвокат тричі приїжджав на судові засідання 23.01.14 року, 18.02.14 року та 28.04.14 року. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що позивачем за первісним позовом доведено здійснення ним оплати за правову допомогу в сумі 4000 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом в цій частині та вважає за можливе позов в цій частині задовольнити. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму (оренди), суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) нерухомого майна від 05 квітня 2013 року (а.с. 21-24). Відповідно до вказаного договору [PERSON] строком на 4 місяці з 13 квітня по 13 липня 2013 року передала, а наймач прийняв у тимчасове платне володіння та користування житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Вбачається, що вартість одного місяця оренди, відповідно до п.3.1 договору оренди, становила 4500 грн. на місяць. Крім того, п. 3.1.4 договору оренди передбачав обов'язок орендаря сплачувати 50% комунальних послуг, а також витрати за використану воду та електроенергію. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом не було надано до суду жодних доказів на підтвердження того на якій підставі вона розпоряджається орендованим майном, тобто доказів того, що вона є власником квартири або про те, що вона уповноважена довіреністю розпоряджатись квартирою, підписувати від імені власника договори оренди, отримувати гроші, розписуватись і виконувати інші дії, суд вважає вимоги позивача за зустрічним позов не обґрунтованими та не доведеними, а відтак не вбачає підстав для задоволення зустрічної позовної заяви. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved