Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 10.11.1990 року між ним та [PERSON] батьком відповідача, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 84 по вул. 50 років Жовтня в м. Камянка-Дніпровська, Запорізької області. Згідно з рішенням [PERSON]янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.12.1998 року вказаний договір був визнаний недійним, а позивач став законним власником вказаного нерухомого майна. [PERSON]янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 04.10.2002 р. зобовязано [PERSON], [PERSON] та проживаючих з ними дітей передати житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 25 805 грн. 70 коп. [PERSON], а останнього на момент передачі йому будинку, виплатити одноразово подружжю [PERSON] 25 805 грн. 70 коп. або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення. Згідно з резолютивною частиною рішення [PERSON]янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 04.10.2002 р. стосується також дітей [PERSON], [PERSON], яким є їхній син [PERSON] Крім того, рішення суду від 17.02.2015 року постановлено виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку №84 по вул. 50 років Жовтня у м. Камянка-Дніпровська Запорізької області. Таким чином, станом на цей час [PERSON], [PERSON], в силу вказаних вище рішень суду, є такими, що втратили право користування спірним будинком, при цьому [PERSON], будучи членом сімї [PERSON] також втратив право користування будинком та місце його проживання не повинно бути зареєстровано за адресою в [INFO] Грязнова (колишня «50 років Жовтня»), буд. 84, в належному позивачу будинку. З огляду на зазначене, позивач просив суд постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою: Запорізька обл., м. Камянка-Дніпровська, вул. Грязнова, 84, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим будинком. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного провадження і призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 20.02.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вважає, що вимоги позивача, не є законними і обґрунтованими. 03.03.2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якому він просив суд, критично віднестися до обставин викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву [PERSON] та винести рішення, яким задовольнити вимоги [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою: Запорізька обл., м. Камянка-Дніпровська, вул. Грязнова (колишня «50 років Жовтня»), 84, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за вказаною адресою. 20.04.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач вже звертався до суду з позовом про усунення перешкод в реалізації права власності, в тому числі і до нього. Відповідач також зазначив, що позивач з його точки зору знову ставить питання про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Тому відповідач вважає, що ці вимоги, не є законними і обґрунтованими. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представниця позивача адвокат [PERSON] суду пояснила, що позов підтримує, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просить вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, на адресу суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представниця відповідача за довіреністю [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні у звязку із необґрунтованістю. Представник виконавчого комітету [PERSON]янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області у судове засідання не зявився, надавши письмові заяви про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.11.1990 року між позивачем та [PERSON] батьком відповідача, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 84 по вул. 50 років Жовтня в м. Камянка-Дніпровська, Запорізької області. Згідно з рішенням [PERSON]янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.12.1998 р. (справа № 2-1/1998) договір був визнаний недійним, а позивач став законним власником вказаного нерухомого майна. Рішення набрало законної сили 04.01.1999 р. [PERSON]янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 04.10.2002 р. (справа № 2-400/2002) зобовязано [PERSON], [PERSON] та проживаючих з ними дітей передати житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 25 805 грн. 70 коп. [PERSON], а останнього на момент передачі йому будинку, виплатити одноразово подружжю [PERSON] 25 805 грн. 70 коп. або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення. Рішення набрало законної сили 05.11.2002 року. Як вбачається з вищевказаних судових рішень, після визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивача [PERSON], повністю поновлено у правах власника спірного житлового будинку, а родина «Лойко» разом із дітьми зобовязані були передати позивачу будинок. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже у відповідності до вказаної норми, право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Згідно з резолютивною частиною рішення [PERSON]янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 04.10.2002 р., стосується також дітей [PERSON], [PERSON], яким є їхній син [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, рішення суду від 17.02.2015 року (справа № 318/140/15-ц) постановлено виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку № 84 по вул. 50 років Жовтня у м. Камянка-Дніпровська Запорізької області. Таким чином, станом на цей час [PERSON], [PERSON], в силу вказаних вище рішень суду, є такими, що втратили право користування спірним будинком, при цьому [PERSON], будучи членом сімї [PERSON] також втратив право користування будинком та місце його проживання не повинно бути зареєстровано за адресою в [INFO] Грязнова (колишня «50 років Жовтня»), буд. 84, в належному позивачу будинку. Відповідно до листа ГУНП України в Запорізькій області від 06.11.2017 року №9168/90/01-2017 вказано, що гр. [PERSON] був повторно зареєстрований в 2013 році за адресою вул. Грязнова (колишня «50 років Жовтня»), буд. 84. Як зазначено у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.11.2016 року (справа № № 6-709цс16) щодо застосування ст. 391 ЦК України, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вказаний підхід до вирішення аналогічний спорів знайшов своє підтвердження також у висновках Верховного Суду України, викладених в постанові від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11), в якій зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не є членом моєї сімї, як власника житлового будинку, місце його проживання до цього часу зареєстровано за адресою: [INFO]янка-Дніпровська, вул. Грязнова (колишня «50 років Жовтня»), 84, що є перешкодою у користуванні позивачем вказаним будинком. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу приписів ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. На підставі приписів Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ч.1 ст.7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки вимоги позивача задоволені, в силу приписів ст. 141 ЦПК України суд покладає сплату судового збору на відповідача. На підставі, ст.ст. 319, 321, 387, 391, 398 ЦК України,

Outcome: approved