Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.09.2014 року надав [PERSON] в позику кошти в сумі 72 000,00 грн., що підтверджується договором позики від 23.09.2014 року та розпискою про одержання коштів. Відповідач зобов'язався повернути позику частинами згідно погодженого сторонами графіку. Станом на 30.08.2015 року відповідач мав сплатити на користь позивача 22 500,00 грн., проте сплатив лише 2 996,00 грн., чим порушив умови договору. 17.06.2015 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про дострокове повернення позики, однак, відповідач борг не повернув. Просить стягнути з відповідача на його користь неповернуту частину позики у розмірі 69 004,00 грн., щомісячні проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 12 886,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 818,90 грн.. У судове засідання позивач після оголошеної перерви не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38). Відповідач у судове засідання не з'явився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що 23.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (а.с.34), відповідно до п.1 якого позикодавець передав позичальникові 72 000 грн.. Згідно п.2 договору позичальник зобов'язався повернути зазначену суму грошей позикодавцеві готівкою або шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позикодавця в строк до 30.08.2016 року. Повернення коштів проводиться частинами згідно графіку. Отримання 23.09.2014 року 72 000 грн. грошових коштів та зобов'язання повернути їх в строк до 30.08.2016 року на умовах укладеного договору підтверджується також власноруч написаною [PERSON] розпискою (а.с.35). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Позикодавець відповідно до п.1 ст.1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що позивач виконав свої зобов'язання за договором позики грошей від 23.09.2014 року та передав відповідачеві визначені умовами договору грошові кошти, а відповідач порушив умови договору і погодженого графіку повернення позики та прострочив повернення чергової частини позики, повернувши станом на 03.08.2015 року лише 2996,00 грн. замість 22500,00 грн., тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 69 004,00 грн. заборгованості за договором позики від 23.09.2014 року та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 12 886,24 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати у розмірі 818,90 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved