Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки у майні, що є у спільній власності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони з 14 червня 1996 року перебувають у шлюбі. В період шлюбу вони разом за спільні кошти придбали житловий будинок, що розташований по вулиці [ADDRESS]. Але при реєстрації права власності та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником будинку був записаний позивач. Після фактичного припинення шлюбних відносин в 2013 році дружина залишилася жити в цьому будинку з їх дочкою, а позивач поїхав працювати в іншу місцевість за межі України. Позивач свою частину будинку бажає подарувати своїй дочці. Виділити частки житлового будинку у нотаріуса, оформивши договір поділу спільного майна подружжя, дружина добровільно не хоче, згодна лише в судовому порядку, тому просить позов задовольнити та виділити частки у майні, що є у спільній власності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши та оцінивши докази,якими сторони обґрунтовують свої вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис - № 14 (а.с. 13). Згідно зі свідоцтвом про право власності серії [NUMBER], витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.01.2009 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] області зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення виконкому Братської селищної ради Братського району Миколаївської області від 22.10.2008 року за № 271(а.с. 8-9) Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч .1, 2 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім'я лише одного з них. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п. 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 572 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки, домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існувало, ці частки є рівними, тому позов слід задовольнити. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved