Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, де зазначає, що 10.10.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що на день написання заяви за офіційним курсом НБУ становить 130\~450 грн., а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у строк до 01.11.2014 року. На підтвердження укладення договору відповідачем було надано позивачу розписку про одержання ним грошових коштів у сумі 5000 доларів США, а також встановлений кінцевий термін їх повернення до 01.11.2014 року. Проте відповідач у вказаний у розписці строк грошові кошти не повернув. Просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики 130450 грн., 84194,33 грн. - суму інфляції, 8212.33 грн.-3% річних, 47962,71 грн. - пені, а всього 270\~820 грн. 04 коп. та 551,20 коп. судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 10.10.2013 року він з позивачем договору позики не укладав. Сама розписка не підтверджує факт передачі йому грошей на підставі договору позики. Вказану розписку позивачу написав під психологічним тиском, оскільки останній тривалий час вмовляв його сплатити йому відсотки за користування грошима у сумі 5000 доларів США, які він раніше позичав та які повернув у 2013 році. Написавши вказану розписку, та розуміючи, що її зміст не має ніякої юридичної сили, віддав її позивачу. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 10.10.2013 року [PERSON] позивачу [PERSON] надано розписку, зі змісту якої вбачається, що останній зобовязувався до 01.11.2014 року повернути сорок одну тисячу гривень, а не пять тисяч доларів США як це зазначається у позовній заяві. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв діового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей тобто того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Оскільки в судовому засіданні факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів за договором позики не встановлено, суд вважає, що стягненню підлягають лише грошові кошти у сумі 41 (сорок одна тисяча) гривень, які відповідач згідно власноруч написаної ним розписки зобовязався повернути до 01 листопада 2014 року. Посилання відповідача щодо належного виконання зобовязання шляхом повернення позивачу зазначеної вище суми у 2013 році є неприйнятними, оскільки розписка, яка знаходиться у позивача, свідчить про те, що грошові кошти не повернуті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial