Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 17 вересня 1994 року в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 794. На обґрунтування позову зазначив, що з 17 вересня 1994 року він та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають. З грудня 2018 року вони припинили шлюбні відносини через причини психологічного характеру, які не дозволяють їм надалі бути разом. Відсутність взаєморозуміння, неможливість дійти згоди при вирішенні різних сімейних питань та конфлікти призвели до відчуження у відносинах та руйнування сім`ї. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження є неможливим та недоцільним, а шлюб необхідно розірвати. Спору щодо поділу спільного майна між ними немає. Відповідачка надала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити та вказала, що сімейно-шлюбні відносини були припинені з вини позивача, який створив нову сім`ю. Вони не мають неповнолітніх дітей і з грудня 2018 року не ведуть спільне господарство. Вона неодноразово пропонувала позивачу розірвати шлюб шляхом подання спільної заяви до органів РАЦС, але позивач на пропозиції не реагував. Їй невідомо, чому позивач вирішив розірвати шлюб в судовому порядку. Враховуючи, що позивач самостійно, без наявності спору вирішив подати позов до суду, просить витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Спір щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, буде вирішуватися окремо. У поданому відзиві відповідачка також просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та за її відсутності. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності позивача та відповідачки на підставі наявних у справі доказів та з урахуванням визнання відповідачкою позову, ухвалити рішення у справі. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 1994 року в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 794, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Як зазначено в позові та підтверджено відповідачкою у відзиві на позовну заяву, з грудня 2018 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, і позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ч.2 ст. 112 СК України ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідачки, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved