Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління Державної Міграційної Служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням, по якому просить визнати [PERSON] 1969 р.н. такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстрована також [PERSON]. За вказаних обставин, позивач не може в повній мірі розпорядитися своєю власністю, що обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» №56 (3178) від 25 грудня 2014 року), причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи УДМС в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 15.06.2002 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар на ім»я [PERSON] квартиру за [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 15.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано за № 1644 /а.с. 5-6/. Згідно довідки Житлово-експлуатаційної контори № 3 від 07.08.2014 року за № 1147 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: дружина - [PERSON], 1987 року народження, син - [PERSON], 2014 року народження, мати - [PERSON], 1969 року народження /а.с. 15/. Відповідно до актів від 12 жовтня 2014 року та 02 листопада 2014 року, підписаних мешканцями [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчено завбудинком [PERSON], [PERSON] починаючи з 1990 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. /а.с. 44-45/. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, та що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави визнати відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved