Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. В подальшому ухвалою суду від 13.05.2014 року до участі у справі у якості правонаступника позивача було залучено [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 29.12.2005 року [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, розташований за вказаною адресою. Після смерті останнього, право власності на зазначений вище будинок набула [PERSON]. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ще у 2004 році [PERSON], забравши власні речі, пішов з дому і не проживає в ньому до теперішнього часу, у будинку не з'являється. Місце проживання відповідача на теперішній час невідомо. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, наведених у позові, не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Зі згоди позивача та його представника суд приймає рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 квітня 2014 року, зареєстрованого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний №1-396 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20600573 від 16.04.2014 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно довідки від 07.05.2013 року, наданої адміністрацією Дзержинського району Харківської міської ради Харківської області, у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою підтверджується й довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області від 23.07.2013 року. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з 2004 року. Цей факт підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 16.08.2007 року, актом від 19.06.2013 року та показами свідка [PERSON], який в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивачки, проживає поруч з ними. Останні років 3 постійно знаходиться вдома та за цей час жодного разу не бачив [PERSON] за адресою проживання позивача. Також зазначив, що [PERSON] останній раз бачив 5 років назад, коли останній проходив по [ADDRESS]. Отже відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою без поважних причин. За комунальні послуги не сплачує. Згідно з положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'Ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] так як останній добровільно без поважної причини залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає і ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 316, 317, 319, 383, 405 ЦК України та

Outcome: approved