Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Свій позов мотивує тим, що 26 червня 2018 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА») було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14.09.2017 року, про що приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Киселюк О.В. була внесена відповідна інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. У відповідності до умов вказаного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» (Первісний кредитор) передає, а [PERSON] (Новий кредитор) приймає всі права вимоги за договором іпотеки від 14.09.2017 року (з урахуванням всіх додатків, договорів про внесення змін та доповнень), укладеним між Первісним кредитором (як Іпотекодержателем) і [PERSON] (як Іпотекодавцем), що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Киселюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1577, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» та [PERSON] З моменту укладення цього договору Новий кредитор набув статусу Іпотекодержателя за договором іпотеки. Всупереч виконання умов кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з чим, в якості досудового врегулювання спору 01.10.2018 року позивачем на адресу останнього було надіслано вимогу про повернення боргу у сумі 125683,28 грн., що виник на підставі кредитного договору, однак жодних дій спрямованих на погашення заборгованості [PERSON] не здійснив. Зважаючи на вказане, позивач скористався іпотечним застереженням та набув право власності на іпотечне майно. З огляду на наведене, [PERSON] просить суд виселити [PERSON] з однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка відповідно до Витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2018 року належить позивачу на підставі договору про іпотеку та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Ухвалою суду від 01 березня 2019 року справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 15 квітня 2019 року відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказує про безпідставність позовних вимог. Зазначає, що право власності на спірну квартиру набуто ним відповідно до договору дарування від 13.09.2017 року, отже без використання кредитних коштів. У вказаному житловому приміщенні він постійно проживає разом із своєю дружиною та неповнолітнім сином з жовтня 2015 року. 14 вересня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» укладено договір про споживчий кредит №LF0002, відповідно до умов якого йому було надано кредитні кошти в сумі 80000 грн. В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань сторонами укладено договір іпотеки №LF0002-1, згідно умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . В пункті 6.1 договору іпотеки сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Про факт укладення договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, а також реалізації позивачем свого права на іпотечне застереження з подальшою реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] дізнався зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, відповідно до цього в порушення норм ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», будь-які письмові вимоги іпотекодержателя з вимогою добровільного звільнення квартири відповідачу не надсилались. Заважаючи на зазначене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 08 травня 2019 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав у ньому наведених та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № LF0002, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти в сумі 80000 грн. З метою забезпечення умов виконання кредитного договору між сторонами 14 вересня 2017 року також укладено договір іпотеки №LF0002-1, згідно умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (а.с.5-10). 26 червня 2018 року на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» відступило право вимоги за договором про споживчий кредит № LF0002 від 14.09.2018 року Новому кредитору - [PERSON] (а.с. 11-12), згідно умов якого Первісний кредитор передав позивачу всі права вимоги за договором іпотеки з урахуванням всіх додатків, договорів про внесення змін або доповнень, які виступають в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з договору про надання споживчого кредиту (а.с.11-12). На даний час відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, відомості про вчинення будь-яких дій, спрямованих на погашення виниклої кредитної заборгованості, з боку останнього суду не надано. Згідно п. 5.1. договору іпотеки, порушення основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, є однією із підстав звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідно до п.5.2. умов договору здійснюється за наявності однієї із передбачених договором підстав, а саме: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя або в інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до положень розділу 6 договору, згідно якого іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.6.1.). Згідно п.6.2. договору, у разі настання обставин, зазначених в п.5.1. договору іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зазначивши в повідомлені про один із способів задоволення його вимог, що ним застосовуються. З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2018 року, з урахуванням наявності вищевказаного договору про відступлення права вимоги, позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом була надіслана вимога про повернення боргу у сумі 125658,28 грн., що виник на підставі договору про споживчий кредит, яку відповідно до відомостей офіційного сайту «Укрпошта» про відстеження поштових відправлень [PERSON] отримав особисто 02.10.2018 року. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] станом на 20.12.2018 року є власником об`єкту житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки, згідно договору) (а.с.13). Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, судом встановлено, що 02 січня 2019 року представником [PERSON] на адресу відповідача була надіслана вимога з проханням виселення та добровільного зняття з реєстрації із квартири за адресою: [ADDRESS] , однак належних доказів отримання вказаного повідомлення [PERSON] суду не надано. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом в постановах № 6-447цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-1731цс16 від 21 грудня 2016 року, № 61-11267св18 від 06 березня 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки, а саме: квартира [ADDRESS] на момент укладення договору іпотеки належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №1004, таким чином іпотечне майно було придбано не за кредитні кошти, отже при виселенні особі має бути надане інше постійне жиле приміщення. Однак, відомостей про наявність іншого постійного житлового приміщення, яке необхідно надати відповідачу одночасно з його виселенням з іпотечного майна суду не надано та не встановлено під час розгляду справи, відповідно до цього передбачені законом підстави для задоволення позову відсутні. Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача.

Outcome: dismissed