Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], органу місцевого самоврядування Сахновщинська селищна рада Харківської області, третя особа: Сахновщинське мале госпрозрахункове комунальне підприємство технічної інвентаризації про захист цивільного права, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкуванняу, посилаючись на те, [INFO] помер батько позивача, [PERSON], який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За життя батько позивача уклав договір на будівництво будинку, йому була відведена земельна ділянка площею 800 кв.м. 25.03.1951 року було закінчено будівництво будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та здійснив про це відповідну реєстрацію. Рішенням виконкому Сахновщинської селищної ради від 14.01.1972 року [PERSON] отримав дозвіл на перебудову будинку по [ADDRESS]. У 1975 році перебудова будинку за вищевказаною адресою було завершено. Покійний батько ввід в експлуатацію перебудованого будинку. Сахновщинське бюро технічної інвентаризації списало старий будинок про що була зроблена відмітка у технічній документації. Було збудовано житловий будинок «А1», до нього тамбур «а», ганок «а», надвірні будівлі два сараї «Б», «В», вбиральня «У», ворота «№1», огорожа «№2», дійсна інвентарна вартість будинку з надвірними будівлями становить 131019 грн. 00 коп. Таким чином, покійний батько позивача, [PERSON], здійснив законну перебудову будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці, яка була надана йому у безстрокове користування. Заповітом від 21.07.1987 року [PERSON] заповів позивачеві, а своєму синові, усе своє майно, що належало йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі усе те на що він мав право за законом. Після смерті батька у 1998 році - [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний термін, позивач звернувся до державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори від 29.07.2016 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, та державним нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування. Позивач також зазначає, що йому стало відомо, що його сестра, [PERSON], порушила його право на спадкування майна за заповітом, незаконно отримала документи про її право власності на зазначений будинок. [PERSON] отримала рішення виконкому Сахновщинської селищної ради за №203 від 29.11.2012 року про визнання за нею права власності на домоволодіння по [ADDRESS], як така що ніби побудувала зазначений будинок та отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 07.12.2012 року, який знаходиться по [ADDRESS], зареєструвала його у Сахновщинському малому госпрозрахунковому комунальному підприємстві технічної інвентаризації. З такими діями позивач не погоджується та вказує, що його сестра, [PERSON], у незаконний спосіб отримала право власності на заначений будинок та зареєструвала його. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають намір успадкувати вищевказаний будинок, з цим позивач не погоджується. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів, в судовому засіданні з позовними вимогами не погоджується. Представник Сахновщинського малого госпрозрахункового комунального підприємства технічної інвентаризації, в судовому засіданні пояснила, що у 1949 році був договір забудови, старий будинок прийшов в непригодність. [PERSON] звернувся з заявою та отримав дозвіл на забудову. Списання проводиться автоматично, документів на це не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зі слів покійної матері позивача вона дізналася, що будинок будували [PERSON] зі своїм братом, а столярні роботи виконував покійний [PERSON] Коли вона переїхала жити в смт Сахновщину, будинок вже був побудований і був розділений на два хазяїна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що батько поробив вікна, двері, бо був гарним столярем. Він допомагав будувати будинок по [ADDRESS] безкоштовно, бо вони разом працювали і допомагали один одному, вони також допомагали будувати його будинок. [PERSON] допомагав батькам будувати будинок. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що їй відомо, що будинок належав [PERSON], на її думку [PERSON] не має права на цей будинок бо він його не будував. Фактично будували батькова сестра [PERSON] та брат [PERSON].. У неї документів на будинок не має. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON], її рідна тітка, дід [PERSON] в цьому будинку не жив, не був прописаний, вона не пам»ятає, щоб будинок будував дід. Дядько будував цей будинок, тітка проживала в будинку до своєї смерті, і вона також приймала участь у будівництві. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він приймав участь у будівництві будинку по [ADDRESS]. [PERSON] не допомагала будувати будинок. Столярні роботи робив [PERSON]. Він також допомагав будувати будинок, грошей за це не брав, а [PERSON] допомагав йому будувати його будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не бачила, щоб [PERSON] допомагав будувати будинок [PERSON] В судовому засіданні представник Сахновщинської селищної ради Харківської області пояснив, що на момент складання заповіту 21.07.1987 року, [PERSON] був лише власником будівельних матеріалів, а не нерухомого майна. Всі дії Сахновщинської селищної ради по визнанню права власності за [PERSON] вважає законними та такими, що відповідають повноваженням селищної ради. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 78, 79, 80, 81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], батьком записаний [PERSON], матір»ю [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], актовий запис №158. Згідно копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], актовий запис №09. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], актовий запис №27. Відповідно до копії Заповіту складеного 21.07.1987 року, та посвідченого 21.07.1987 року державним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф. та зареєстрованим в реєстрі за №2314, вбачається, що [PERSON], усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі усе те, на що він матиме право за законом, заповів [PERSON]. Згідно копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договору), заповідачем зазначений [PERSON]. Відповідно копії Договору на право побудови будинку і відводу земельної ділянки, [PERSON] було дійсно виділена земельна ділянка площею 800 кв.м під забудову та надано дозвіл на перебудову домоволодіння за адресою [ADDRESS] . 18 жовтня 2012 року [PERSON] звернулася до виконкому Сахновщинської селищної ради Харківської області з заявою про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, який вона побудувала в 1975 році, але документи не виготовили. Рішенням виконавчого комітету Сахновщинської селищної ради Харківської області від 29.11.2012 року №203 було визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] та просить Сахновщинське МП БТІ оформити всі необхідні документи на дане домоволодіння. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа №58753340, спадкодавцем зазначена [PERSON]. Згідно копії Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , власником зазначена [PERSON]. Державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області 29.07.2016 року винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS] після померлого [PERSON], оскільки для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями, [PERSON] на підтвердження права власності померлого [PERSON] на цей житловий будинок документів надати не може. Цей факт унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний будинок з надвірними будівлями.. Відповідно довідки виданої Сахновщинською селищною радою Харківської області [PERSON], 1944 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] разом з своєю дружиною [PERSON], 1955 року народження, та донькою [PERSON], 1987 року народження Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов»язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із вимогами ст.ст. 77-80 ЦПК України докази у цивільній справі мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З вищевикладених підстав і обставин суд вважає, що позивач, представник позивача не довів, що він в установленому законом порядку набув право власності на спірний будинок, а це означає, що усі позовні вимоги, які повністю залежать від даного висновку, не підлягають задоволенню. Суд не знаходить підстав визнати за вимогами позивача незаконними правовстановлюючі документи на спірний будинок, що встановлюють приватну власність відповідачів, бо вони, з огляду на висновки суду, не порушують їх законні права та інтереси на будинок. Одночасно із цим, суд вбачає переконливими доводи представника відповідача про те, що позов пред»явлено з пропуском строку позовної давності, які викладені в заяві про застосування до позовних вимог строку позовної давності. В них обґрунтовано йдеться про те, що для даних позовних вимог законом установлений загальний 3-х річний строк позовної давності (ст.ст. 256, 257 ЦК України). Загальні правила перебігу позовної давності встановлені ч. 1 ст. 261 ЦК України, але норма ч. 7 цієї статті Кодексу містить застереження, що винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Саме такий виняток становить імперативний припис до даної вимоги п. 5 вказаного вище Закону, а це означає, що строк позовної давності за цією вимогою, незалежно від того коли позивач довідався або міг довідатися про порушене право, сплинув і він поновленню судом не підлягає. Так само інші вимоги не відповідають положенням ч. 1 ст. 261 ЦК України, якими передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач, представник позивача не довели, що строк позовної давності пред»явлених вимог ними пропущений з поважних причин . Суд, з огляду на вказані обставини справи, вважає, що на протязі десятка років, тобто з часу смерті батька, [PERSON] 1998 року, до пред»явлення позову, у позивача не існувало і не могло існувати перешкод вчасно пред»явити свої вимоги щодо даного будинку, які складають предмет цього позову. Таким чином, суд не може визнати доводи позивача відносно поважності обставин пропуску ним строку позовної давності достовірними та переконливими. В контексті цих обставин представник відповідача обґрунтовано посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22.02.2017 р., справа № 6-17цс17, щодо судово-правової практики застосування строку позовної давності з позиції ЄСПЛ. У ній Верховний Суд України зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов»язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.ст. 10, 60 ЦПК України (редакція 2004 р.), про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час, у абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам надано роз»яснення: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи зазначене, та оскільки, позов пред»явлено з пропуском цього строку без поважних причин, суд відмовляє в позові з підстав недоведеності позивачем обґрунтованості і законності позовних вимог саме по суті спору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed