Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Відділом у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було розглянуто його заяву від 04 березня 2020 року про наявність залишку не виданих угідь відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) на його ім`я, а саме: на невидані угіддя - пасовище, площею 1,07 умовних кадастрових га та сіножаті, площею 0,56 умовних кадастрових га. Після розгляду вказаної заяви, позивача повідомили, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСОП ім. Шевченка під № 137 від 18 лютого 1997 року обліковується запис про видачу [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0215059 , виданого на підставі розпорядження Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області № 103 від 06 квітня 1998 року. На підставі вказаного сертифіката [PERSON] був виданий державний акт на право власності на землю серії ЯБ № 201764 від 11 квітня 2006 року, площею 3,6948 га. В сертифікаті на земельну частку (пай) серії ХР № 0215059 залишились не видані угіддя: пасовища, площею 1,07 в умовних кадастрових га, сіножаті площею - 0,56 в умовних кадастрових га, які розташовані на території Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області. Однак у зв`язку з тим, що вищезазначений сертифікат було втрачено, позивач не має змоги виготовити технічну документацію та відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вищезазначені пасовища та сіножаті, тому він просить суд визнати за ним право на право на земельну частку (пай). Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - Дворічанський селищний голова Дворічанського району Харківської області Магомедов Ф. А. в підготовче судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути за відсутності представника Дворічанської селищної ради Харківської області. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з інформацією, наданою Відділом у Дворічанському районні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 3-12/0-0.23,17-11/138-20 від 11 березня 2020 року, повідомлено, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСОП ім. Шевченка під № 137 обліковується запис про видачу [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0215059, виданого на підставі розпорядження Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області № 103 від 06 квітня 1998 року. На підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) КСОП ім. Шевченка серії ХР № 0215059, виданого на ім`я [PERSON] Дворічанським районним відділом земельних ресурсів Харківської області був виданий державний акт на право власності на землю серії ЯБ № 201764 від 11 квітня 2006 року, площею 3,6948 га. В сертифікаті на земельну частку (пай) серії ХР № 0215059 залишилися не видані угіддя: пасовища, площею 1,07 в умовних кадастрових га, сіножаті, площею - 0,56 в умовних кадастрових га (а. с. 7). Вищезазначений сертифікат втрачено, про що подано оголошення до газети Дворічанський Край № 23-24 від 21 березня 2020 року (а. с. 6). Частина 2 ст.14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved