Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, пров. Стадіонний, буд.6 і належить йому на праві власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час придбання будинку в ньому зареєстровані та проживали відповідачі [PERSON] та [PERSON] У вересні 2014 року вони звільнили будинок, але з реєстрації не знялися. Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Наявність реєстрації відповідачів у будинку позивача перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. У судове засідання позивач не зявився, до суду надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі у судове засідання двічі не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, про причини неявки не повідомили, заперечень проти позову не подали. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи у судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Оріхів, пров. Стадіонний, буд.6, яким володіє на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 серпня 2014 року між [PERSON] та позивачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №595. Право власності позивача на зазначений будинок підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 серпня 2014 року. Відповідно до відомостей домової книги встановлено, у будинку №6 по пров. Стадіонному в м. Оріхів зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до відомостей довідки квартального комітету м. Оріхів від 21 вересня 2016 року встановлено, що у будинку №6 по пров. Стадіонному в м. Оріхів зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які з 2014 року до даного часу за цією адресою не проживають. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що у будинку, належному позивачу [PERSON] зареєстровані відповідачі і залишаються зареєстрованими за цією адресою на час розгляду справи, однак фактично не проживають і не користуються цим житлом понад встановлені ч.1 ст.71 ЖК України строки, реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує права позивача, як власника житлового будинку. Права власності чи іншого майнового права на спірне житло відповідачі не мають. Таким чином, поважних причин відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки з матеріалів справи не вбачається. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~п.2 ч.1 ст.3,\~ст.321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що належить позивачу. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved