Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], третьої особи - Ізмаїльського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні, пояснив, що він на підставі договору дарування від 04.08.2011року є власником 3\\25 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], де зареєстровані відповідачі: [PERSON] та малолітня дитина [PERSON], але з червня 2013року відповідачка разом з малолітнім сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкають, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажають, з оглядом на що, позивач просить визнати відповідачку разом з малолітнім сином [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку відповідачку разом з малолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідачка в судове засідання викликалася належним чином, але не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.71 ч.1 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що відповідачка разом з малолітнім сином [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з червня 2013року, тобто більше шести місяців, тим самим перешкоджають позивачу у вільному користуванні та розпорядженні квартирою, тому суд вважає, що є підстави визнати відповідачку разом з малолітнім сином [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач на підставі договору дарування від 04.08.2011року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр № 3-1661, є власником 3\\25 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], а саме: квартири №8 в м.Ізмаїлі, де також зареєстровані відповідачка разом з малолітнім сином [PERSON], які не мають відношення до права власності на вказану квартиру. Зареєстрованими у вказаній квартирі значаться: [PERSON], [INFO], та її малолітній син [PERSON],[INFO], що підтверджено домовою книгою та довідкою адресного бюро (столу) Ізмаїльського РВ (з обслуговування міста Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУ ДМС України в Одеській області №7313 від 11.10.2014 року, та до теперішнього часу реєстрація не виключена. При викладених обставинах реєстрація відповідачки та малолітньої дитини за адресою: квартира [ADDRESS], підтверджує доводи позивача про порушення прав власника, у зв'язку із чим вимога позивача про усунення перешкод у праві користування, вираженому у виключенні з реєстрації за адресою будівлі заснована на вимогах Закону України «Про власність», а також ст. ст.386, 391 ЦК України. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved