Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням посилаючись на те, що він є власником 3/10 частин будинку [ADDRESS] . Інших 7/10 частин даного будинку належить [PERSON] . Крім позивача в даному будинку зареєстрована його мати [PERSON] та відповідач по справі, який не проживає в ньому більше десяти років, особистих речей його в будинку немає. Позивач вказує, що та обставина, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку, який належить позивачу, обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27 серпня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 30 вересня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про день слухання справи повідомлені судом належним чином, позивач подав до канцелярії суду письмову заяву, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач про день слухання справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України та шляхом направлення копії ухвали з матеріалами позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Договору дарування частки житлового будинку, укладеного 05.12.2008 між [PERSON] та [PERSON] , останньому було подаровано 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.12-13, 14). Відповідно до копії паспорта громадянина України відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.02.2005 (а.с.10-11). Згідно Довідки №453 від 02.07.2019 виданої Малоснітинською сільською радою Фастівського району про те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.02.2005 по теперішній час (а.с.16). Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та відсутність його речей за даною адресою, підтверджується Актами обстеження житлового будинку від 02.10.2018, від 06.02.2019 та від 06.05.2019 (а.с.17-19). Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає в за адресою: [ADDRESS] понад шести місяців без поважних причин, особистих речей в будинку немає, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинить, та останній має вільний доступ до житлового приміщення. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не проживає у ньому без поважних причин понад шість місяців. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved