Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини за рішенням суду. В обґрунтовання позовних вимог зазначив, що з 09 вересня 2000 року з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними не склалося, шлюб розірвано. 23 листопада 2005 року на підставі рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області з нього стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку до досягнення дитиною повноліття. Проте син, з серпня 2014 року проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. У звязку з вищевикладеним просить звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] двічі підряд 30.03.2017 року та 20.04.2017 року в судові засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток/а.с.28,31/, причину неявки до суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, сторони з 09 вересня 2000 року по 08 липня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2011 року про розірвання шлюбу/а.с.8/. Від шлюбу мають неповнолітнього - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.5/. 23 листопада 2005 року рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно в особі матері [PERSON]. На підставі рішення видано виконавчий лист/а.с.7/. 20 січня 2017 року державним виконавцем П`ятихатського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-859-2005, виданого Криничанським районним судом Дніпропетровської області 04.01.2017 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.9/ Згідно довідки Саївської сільської ради П`ятихатського районну Дніпропетровської області № 106 від 13.02.2017 року неповнолітній [PERSON], [INFO] з 27.08.2014 року проживає за адресою [INFO] П`ятихатського району Дніпропетровської області спільно з [PERSON], який є його батьком/а.с.6/ Згідно з довідкою Долинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад дошкільний навчальний заклад» № 04 від 13.02.2017 року [PERSON] навчається у вказаному закладі з 27.08.2014 року/а.с.11/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч. 3 ст. 181 СК України). Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітній [PERSON], [INFO] з серпня 2014 року проживає разом з батьком, окремо від матері та з цього часу саме батько його утримує. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, матеріали справи не містять. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що обставини, які були підставою для стягнення аліментів за рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2005 року відпали, тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обгрунтвоаними, у звязку з чим підлягають задовленню.

Outcome: approved