Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів та третьої особи в якій просить: Визнати право спільної власності на майно набуте подружжям за час перебування в шлюбі. Виділити частину майна, яке належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Звернути стягнення на частку майна [PERSON] , що є у спільній сумісній власності. Стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну гривню) 20 коп. на користь держави. Перед початком судового засідання позивач наполягав на задоволенні позовних вимог , посилаючись на обставини, що зазначені в цивільному позові також просив суд слухати дану справу без його участі та без фіксації процесу технічними засобами проти винесення заочного рішення не заперечує про слухання справи без його участі . Відповідачі в судове засідання не з»явились про слухання даної справи повідомлені своєчасно та належним чином , про поважність неявки до суду не повідомили . Представник Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання не заявився , але надав відповідну заяву про слухання даної справи без його участі на підставі закону. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що 09.06.2015року [PERSON], звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] справа №640/10408/15-ц. Так за обставинами справи 21.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору позики [PERSON] передав за договором позики грошові кошти в сумі еквівалент 45000 доларів США. У свою чергу [PERSON] зобов'язалась вищевказані грошові кошти повернути у повному обсязі в строк до 21.10.2012 року. На підтвердження укладання договору позики та отримання грошових коштів [PERSON] було написано розписку на ім'я [PERSON] від 21.09.2012 року. 01.11.2012 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення взятих відповідно до договору позики грошових коштів в сумі 45000.00 доларів США. Однак. [PERSON] повертати взяті грошові кошти відмовилась, посилюючись на скрутне матеріальне становище. Надалі було ще декілька звернень з вимогою про повернення боргу, проте відповідач завжди відповідала відмовою. Суд задовольнив позов та вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, з урахуванням 3% річних в загальній сумі 1023921 грн. Рішення Київського районного суду м. Харкова було надано у Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції для стягнення грошових коштів у примусовому порядку з [PERSON] Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрите зведене виконавче провадження №49739459. Боржнику надавався 7-денний строк для самостійного виконання рішення. Боржник повідомлявся належним чином згідно норм чинного законодавства, але боржником в 7- денний строк рішення суду добровільно не виконувались. Державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження в межах своїх прав та обов'язків було проведено рядвиконавчих дій для з'ясування та звернення стягнення на майно боржника. Накладено арешти на майно боржника (все рухоме та нерухоме майно). Відкриті банківські рахунки відсутні. Пенсійні виплати не отримує. Згідно відповіді ДІІС відомості про транспортні засоби зареєстровані за боржником відсутні. Згідно витягів з державних реєстрів прав власності на нерухоме майно, то за боржником відсутнє право власності на нерухоме майно або зареєстроване за ним нерухоме майно. На не одноразові вимоги державного виконавця з'явитися до відділу для дачі пояснень щодо фактичного стану виконання рішень суду - не з'являється. Таким чином, державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції вжито всі заходи, спрямовані на повне та фактичне виконання судового рішення, але рішення залишається невиконаним з вини боржника. Разом з тим. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. [INFO]. Шлюб був укладений 25.06.1994 року, який зареєстрований Палацом одруження «Центральний», актовий запис №782. Згідно рішення Київським районним судом м. Харкова за справою №640/8011Ч 3-ц від 16.07.2013р. шлюб було розірвано. За [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. державна реєстрація якого проведена 06.11.2010р. Згідно частині 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини 2 статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частина 1 Статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. ' Частина 1 Стаття 73 За зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно чо частини 1 стаття 371 Цивільного кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. крім випадків, установлених законом. Відповідно до частини 2 статті 371 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється \\ порядку, встановленому статтею 366 Цивільного кодексу України. Згідно частини 1 стаття 366 Цивільною кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна мас наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. Згідно частини 2 статті 366 Цивільного кодексу України у разі неможливості виділу з натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника- боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Згідно частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно частини 1 статті 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. У зв'язку із вище наведених , суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 60, 70. 71, 73 СК України, відповідно до ст. ст. 366. 368. 370. 371, ЦК України. 6 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved