Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області та прокуратури Новобузького району Миколаївської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної неправомірними рішеннями органів досудового слідства та прокуратури, в якій зазначив, що 02.07.2013 року за його заявою було розпочате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2013 року за №12013160270000641 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.277 КК України, до цього часу досудове розслідування не завершено, слідчим допущена тяганина, а прокурором бездіяльність щодо нагляду за досудовим розслідуванням. Посилаючись на протиправні дії відповідачів та їх бездіяльність при розслідуванні кримінальної справи за фактом пожежі належного йому автомобіля і положення ст.56 Конституції України, просив стягнути з Новобузького районного відділу УМВС України в Миколаївській області в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та в рахунок відшкодування майнової шкоди 4000 грн., з прокуратури Новобузького району в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Ухвалою суду від 04.02.2015 року замінено первісного відповідача прокуратуру Новобузького району Миколаївської області належним відповідачем - прокуратурою Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача прокуратури Миколаївської області за довіреністю Москалик О.П. позовні вимоги не визнав і пояснив, що оскарження постанови слідчого відділу Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області до суду є процесуальною дією учасника кримінального провадження, передбаченого ст.ст. 303-307 КПК України, яка не передбачає автоматичного і беззаперечного визнання дій слідчого незаконними у разі її скасування судом, а тривале проведення досудового розслідування не є підставою для відшкодування такої шкоди. Посилаючись на те, що позивач на надав допустимих та належних доказів, що підтверджують протиправність дій прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативну-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач Новобузький РВ УМВС України в Миколаївській області явку свого представника в судове засідання не забезпечили, надали суду письмові заперечення в яких зазначили, що позивач [PERSON] всупереч вимогам ст..60 ЦПК України не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями відповідача, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду», а також не довів в чому саме полягає ця шкода, не надав жодних доказів і не обґрунтував її розмір. Посилаючись на те, що відповідно до діючого законодавства підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди є причинний зв'язок між винною дією та наслідками для [PERSON] та доводи останнього в частині стягнення моральної та майнової шкоди носять формальний характер просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до положень ст. ст. 3 ЦПК України та статтей 12, 15 ЦК України, кожна особа звертаючись за захистом цивільного права самостійно обирає способи його захисту, відповідно до переліку наведеного у диспозиції ст. 16 ЦК України. Обравши способом захисту відшкодування моральної шкоди, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести саме ті обставини, на які він посилається, а відповідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 1176 ЦК України передбачений спеціальний перелік підстав виникнення права на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Зокрема ч. ч. 6, 7 наведеної статті передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. З огляду на викладене, встановлене спеціальне законодавче врегулювання порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями суду (суддів) з урахуванням особливостей здійснення правосуддя. Наявність такого законодавчого врегулювання відповідає вимогам ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 55,64 Конституції України. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі: у випадках постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Нормами ж Закону передбачений вичерпний перелік дій органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, внаслідок яких заподіяна шкода громадянинові підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Матеріалами справи встановлено, що 02.07.2012 року водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Форд Сієра», д/н [NUMBER] і рухаючись по автодорозі «Дніпропетровськ-Миколаїв» виявив несправність паливного баку, внаслідок чого виникло загорання автомобіля. В результаті пожежі зазначений транспортний засіб був повністю знищений. За даним фактом було розпочате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2013 року за №12013160270000641 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.277 КК України. З матеріалів кримінального провадження №12013160270000641 вбачається, що підозра у вчиненні злочину нікому не оголошувалась, стосовно слідчого та процесуального прокурора заходів дисциплінарного впливу не вживались, судових рішень про визнання бездіяльності слідчого та прокурора не ухвалювалось. Крім того, 28.11.2014 року слідчим СВ Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013160270000461 від 02.07.2013 року у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Позивачем не надано доказів незаконності дій слідчого СВ Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області Самохвалова А.Н., які вплинули б на прийняття рішення про закриття провадження у справі, а також доказів завдання [PERSON] моральної та майнової шкоди, що спричинена протиправністю дій відповідачів та причинного зв'язку між ними. Посилання позивача [PERSON] на положення ст.56 Конституції України, як норми прямої дії, судом не враховуються, оскільки підстави для її застосовування виникають лише тоді, коли є доведеним, у відповідності до положень процесуального законодавства, факт неправомірності дій чи бездіяльності певних посадових осіб, внаслідок чого особі завдано моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної та майнової шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed