Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на автомобільний гараж № 129, що знаходиться по вул. Михайла Грушевського (Калініна) у м. Світловодську Кіровоградської області. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17 жовтня 1997 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу автогаражу № 129, що у м. Світловодську по вул. Михайла Грушевського (Калініна). За назване майно, позивач сплатив відповідачу 30000,00 грн. Починаючи з жовтня 1997 року по сьогоднішній день позивач вільно і безперешкодно користується придбаним майном. У березні 2016 року позивач звернувся до реєстраційної служби з метою оформлення права власності на придбаний гараж, але оглянувши документи, йому було надано розяснення про те, договір купівлі-продажу гаражу підлягає нотаріальному посвідченню. Здійснити нотаріальне посвідчення названого договору позивач та відповідач не можуть, оскільки зі зміною законодавства, земельній ділянці на якій він розташований має бути присвоєний кадастровий номер, а присвоїти кадастровий номер без права власності на майно не можливо. Позивач вважає, що оскільки він вже понад десять років вільно і відкрито користується названим вище майном, тому є всі підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач був повідомлений за місцем реєстрації його проживання, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Особа вважається повідомленою за місцем реєстрації її проживання і в тому разі, якщо вона відсутня за такою адресою. За таких підстав, за письмової згоди позивача, суд виніс ухвалу про проведення заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оглянувши письмові пояснення свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 1997 року позивач купив у [PERSON] автомобільний гараж № 129, що знаходиться по вул. Михайла Грушевського (Калініна) у м. Світловодську Кіровоградської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу (а.с. 4). Факт вільного та безперешкодного користування придбаним майном з 1997 року підтверджено письмовими поясненнями свідків, котрі наявні в матеріалах справи. З технічного паспорту, який було виготовлено на замовлення позивача, вбачається, що гараж було збудовано у 1972 році (а.с. 5-6). З урахуванням того, що позивач більш як десять років відкрито користуюся вказаним нерухомим майном, позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судові витрати у справі складаються з судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved