Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 грудня 2015 року близько 21 год. 20 хв. в селі Старий Кривин Славутського району Хмельницької області, на автодорозі Городище-Рівне-Староконстянтинів, [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda Yeti», не врахував дорожню обстановку та безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим допустив на нього наїзд, спричинивши йому тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, що підтверджується висновком експерта №63 від 27 квітня 2016 року. Позивач вказує, що відповідно до постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року по справі №675/1177/17 вина [PERSON] встановлена. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), як зазначає позивач, він отримав тілесні ушкодження та тривалий час лікувався і на даний час лікування продовжується. 08 серпня 2017 року позивачу встановлено другу групу інвалідності. Останній вказує, що через зазначені обставини він фактично втратив постійну роботу в КП НМР «Благоустрій» та можливість нормального функціонування. Через постійне вживання ліків змушений відмовляти собі в багатьох нормальних життєвих людських потребах, в харчуванні та спілкуванні. Оскільки позивач тривалий час лікувався, то ним були понесені витрати на таке лікування в сумі 155 420 грн. Водночас, 05 грудня 2018 року ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» за розглядом його заяви про страхове відшкодування, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АЕ №5355850 від 11 грудня 2015 року здійснила йому страхову виплату в сумі 100 000 грн. [PERSON] , посилаючись на ст.ст. 82, 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить стягнути з відповідача завдану йому ним матеріальну шкоду, що пов`язана з його лікуванням у сумі 55 420 грн., що є різницею між фактичними його витратами на лікування, а саме 155 420 грн., та страховим відшкодуванням у сумі 100 000 грн. Крім того, позивач в позові зазначає, що так як до ДТП він працював офіційно в КП НМР «Благоустрій», то на даний час має право на відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку(доходу) в порядку ч. 1 ст. 1197 ЦК України. Для розрахунку ступеня втрати професійної працездатності позивач керується наказом Міністерства охорони здоров`я України №420 від 05 червня 2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», на підставі якого [PERSON] визначає ступінь втрати своєї професійної працездатності - 65% та зазначає, що за період 24 місяці відповідач зобов`язаний йому відшкодувати 107 484 грн. втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а тому просить суд стягнути з останнього вказану суму. Також позивач вважає, що в результаті ДТП за безпосередньої участі та встановленої вини відповідача, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що до десяти разів позивач перебував на стаціонарному лікуванні, переніс більше п`яти операцій, кожна з яких супроводжувалася емоційним страхом з приводу того, що не зможе самостійно ходити чи повноцінно повернутися до попереднього способу життя, переживанням за результат операції та за збереження життя в цілому. Думки про можливий негативний результат будь-якого із оперативних втручань не давали спати, доводили до депресивного стану. Також сильних душевних переживань йому завдавали думки про те, що на даному етапі він є тягарем для своїх рідних і вони змушені витрачати свій час та кошти на догляд та піклування за ним. Тому така шкода, на його думку, має бути йому відшкодована відповідачем у сумі 100 000 грн. в порядку п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України. 22 лютого 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зокрема зазначив, що на обґрунтування позовних вимог позивач послався на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року, за якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом ДТП 26 грудня 2015 року о 21 годині 20 хвилин. Разом з тим, постановою від 31 травня 2017 року закрито кримінальне провадження №12015240210000840 від 27 грудня 2015 року за відсутністю а діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за тим же фактом. Встановлено фактичні обставини, за якими до виникнення небезпеки даної пригоди призвів вихід пішохода [PERSON] з компанії людей та подальшим переходом проїзної частини дороги, на такій відстані перед автомобілем, що [PERSON] не мав можливості загальмувати та уникнути наїзду на позивача. Окрім того, відповідач зазначив, що належних доказів на підтвердження витрат на лікування в сумі 155 420 грн. позивач суду не надав, а надані позивачем докази не є належними та допустимими в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України та не доводять вину відповідача, наявність шкоди та причинний зв`язок. 01 лютого 2019 року [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову. 21 травня та 12 червня 2019 року [PERSON] у судовому засіданні надав заяву про зупинення провадження у справі. 05 вересня 2019 року представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні подав клопотання про витребування документів. Будь-які інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 січня 2019 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду та витребувано документи. Ухвалами Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 травня та 12 червня 2019 року в задоволення клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 вересня 2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування документів задоволено та витребувано документи. Будь-які інші процесуальні дії судом у даній справі не проводились. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених у ньому. Представник позивача додатково пояснив, що тривалий час позивач перебував на лікуванні, на таке ним було затрачено багато коштів. Багато медикаментів купувалось без підтвердження такої купівлі товарними чеками також він не має змоги надати документи на підтвердження оплати проведених операцій. Щодо того, що в товарних чеках зазначені медикаменти, які не зазначені в призначеннях лікаря, то представник пояснив, що такі ліки та медичні засоби були, як додаткові і необхідні. Щодо наявності оригіналів товарних чеків та фіскальних чеків, зазначив, що такі є, але при собі їх не має. Поряд з цим не заперечував позивач щодо надання відповідачем відразу після ДТП коштів у сумі 5 000 грн. Відповідач та його представник у судовому засідання позов не визнали. Зокрема відповідач пояснив, що дійсно 26 грудня 2015 року трапилась ДТП за його участю та участю позивача, однак така сталась з вини останнього, оскільки він раптово вийшов на проїзну частину і він не міг уникнути наїзду на нього, що підтверджується висновками експертиз, які проводились в межах кримінального провадження по факту ДТП 26 грудня 2015 року. Щодо визнання ним вини під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 29 червня 2017 року Ізяславським районним суду Хмельницької області, за результатом якого його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом ДТП 26 грудня 2015 року, пояснив, що він визнав вину у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило механічні пошкодження транспортному засобу, однак у постанові суду було зазначено, що він визнав вину у вчиненні ДТП, в результаті якої були завдані тілесні ушкодження [PERSON] . Зауважив на тому, що він визнав вину у ДПТ за проханням батька потерпілого, який просив таку визнати, щоб його син [PERSON] мав змогу отримати страхове відшкодування, хоча вина у ДТП повністю лежить на позивачу, який до того ж був у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП, про що було засвідчено в медичному закладі. Крім того, вказав, що тілесні ушкодження позивач отримав не від удару транспортного засобу під його керуванням, а від того, що відразу після його падіння на проїзну частину, на нього наїхав інший автомобіль, водій якого не бачив, що на дорозі лежить позивач, оскільки була темна пора доби. Під час такого наїзду зазнала також тілесних ушкоджень сестра позивача у виді перелому ноги, яка в той час знаходилась біля останнього та якій вже виплачено страхове відшкодування. Проте, слідство не взяло до уваги свідчення пасажира його автомобіля, оскільки вважали свідчення такого упередженими. Пояснення відповідача у судовому засіданні також підтримав його представник. При цьому останній зазначив, що позивач на підтвердження своїх витрат на лікування надав фіскальні чеки, де містить перелік найменувань ліків, однак не зробив прив`язку їх до листів призначення, а тому неможливо встановити те, які саме ліки купував позивач за кожним призначенням, зазначеним у епікризах та виписках. Окрім того, останній ставить вимогу про відшкодування втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва в сумі 107 484 грн., проте не обґрунтував таку, не зазначив за який період він таку має намір стягнути та не врахував того, що в період перебування на лікуванні таке лікування йому оплачувалось згідно лікарняних листів, оскільки позивач офіційно був працевлаштований. Не вказав позивач і те, з якого періоду він отримує пенсію по інвалідності, що має значення при вирішенні питання про стягнення втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн., представник вказав на те, що така є необґрунтованою. Звернув увагу на те, що відповідач вже надав позивачу, як допомогу 5 000 грн., що не було враховано позивачем у позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Як убачається з матеріалів справи, 26 грудня 2015 року приблизно о 21 год. 20 хв. в селі Старий Кривин Славутського району Хмельницької області, на автодорозі Городище-Рівне-Староконстянтинів, [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda Yeti», не врахував дорожню обстановку та безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження. 27 грудня 2015 року по факту зазначеної ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12015240210000840 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до постанови слідчого від 31 травня 2017 року за матеріалами досудового розслідування №12015240210000840, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2017 року за фактом ДТП заступником начальника слідчого відділення Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Улашуком А.В., була винесена постанова про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року за матеріалами адміністративної справи №675/1177/17 (провадження №3/675/374/2017) про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за те, що він 26 грудня 2015 року приблизно о 21 год. 20 хв. в селі Старий Кривин Славутського району Хмельницької області, на автодорозі Городище-Рівне-Староконстянтинів, [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda Yeti», не врахував дорожню обстановку та безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження. Під час судового розгляду означеної справи [PERSON] свою вину визнав. Вирішуючи позов в частині вимог позивача щодо відшкодування (шкоди) витрат, то суд дійшов наступного висновку. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Разом з тим, суд бере до уваги положення ст. 1187 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому наявність або відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а ці дані відповідно до ч. 2 вказаної вище статті 76 ЦПК України встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. При цьому суд бере до уваги, що в адміністративній справі з`ясовуються обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб причетних до цієї ДТП. З наведених підстав, суд приймає до уваги висновок експерта №5630/18-26 від 28 серпня 2019 року, згідно даних якого в діях водія [PERSON] убачаються порушення Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), так як у вказаній дорожній обстановці останній повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України. При цьому, суд зважає на наявність в діях водія [PERSON] порушень ПДР України, на які вказав експерт у своєму висновку, та причинного зв`язку із наслідками у вигляді отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, оскільки відповідачем протилежного доведено не було. Відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії від 27 квітня 2016 №63 Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи, який не викликає у суду сумніву, у позивача [PERSON] мали місце тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, відкритий вдавлений осколковий перелом кісток, перелом лобної кістки, з поширенням на основі черепа, кісток лицевого черепа, з крововиливами в пазухи лобної, решітчастої кістки черепа та верхньої щелепи, заочну клітковину справа, перелом кісток носа, перелом коронок двох зубів верхньої щелепи, забій лівої лобної частки головного мозку, субдуральна гематома правої та лівої лобно-тім`яних ділянок головного мозку; закрита травма грудної клітки; забій лівої легені; закритий вбитий перелом правої плечової кістки; закритий перелом правої великогомілкової кістки; закритий перелом третини лівої великогомілкової кістки; закритий перелом лівої малогомілкової кістки. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелома кісток носа за своїм характером відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження: відкрита черепно-лицьова травма із забоєм головного мозку, переломами кісток склепіння та основи черепа, переломи правої та лівої очниці за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня, закриті переломи правої плечової кістки, переломи кісток правої та лівої гомілок за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Зазначені тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів та відповідають ударному механізму прикладанням травмуючої поверхні, можуть відповідати механізму їх заподіяння від зіткнення автомобіля, що рухається з людиною та відкиданням тіла потерпілого з падінням на поверхню шляхового покриття. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] поступив в ортопедичне відділення Хмельницької обласної лікарні 28 грудня 2015 року, а виписаний 11 лютого 2016 року. Діагноз заключний клінічний основний: політравма, поєднана травма, відкритий перелом кісто лицевого черепа та лобної кістки, екзольтам справа, анізокорія, ЗТГК, забій ОГ, закритий багато саловий перелом правої гомілки, закритий перелом медіальної кісточки справа з задовільним стоянням уламків, закритий перелом лівої великогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків. Суд враховує обставини перебування позивача на лікуванні у КМЗ НМР «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» у неврологічному відділені, що підтверджується даними виписки - епікризів №5274, №1804, №1628 (арк. спр. 15- 16), в державній установі «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», що підтверджується даними виписки та довідки - виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №524296 та №524296 (арк. спр. 18, 19), з приводу отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень. Під час лікування, як стверджує позивач, ним на придбання ліків та проходження медичного обстеження було витрачено грошові кошти в розмірі 155 420 грн., на підтвердження вказаних витрат позивач надав копії товарних чеків, рахунків - фактури з фіскальними чеками та договору добровільного медичного страхування від 29 червня 2017 року (арк. спр. 24-53). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивач, згідно даних вищезазначених товарних чеків та рахунків-фактури придбав ліки та інші медичні засоби, які не входили до переліку препаратів, зазначених у вищевказаних виписних епікризах, виписках з історії хвороби стаціонарного хворого (арк. спр. 13-18) та довідці - виписці з історії хвороби стаціонарного хворого (арк. спр. 19). Також суд зауважує на тому, що позивач не надав до позову належним чином завірені копії оригіналів товарних чеків та фіскальних чеків або їх оригіналів на виконання вимог ч. 2 ст. 95 ЦПЦ України, а також не надав таких у судовому засіданні, що виключає можливість суду дати оцінку таким доказам, як достовірним доказам в розумінні ст. 79 ЦПЦ України. Щодо доводів позивача з приводу витрат на стоматологічне лікування в сумі 15 640 грн., то суд такі відхиляє, оскільки останній не надав належних доказів на підтвердження того, що була наявна потреба у проведенні такого лікування та підтвердження того, що позивач фактично поніс такі витрати. Також не підлягають до стягнення витрати позивача на укладення ним договору добровільного медичного страхування від 29 червня 2017 року в сумі 4 500 грн., так як такий договір був укладений позивачем з власної ініціативи після пропозиції лікуючих лікарів, що підтвердив позивач у судовому засіданні (арк. спр. 37) . При вирішенні вимоги позивача про відшкодування втраченого заробітку (доходу) суд виходив з наступного. Як убачається з позовної заяви, позивач звертаючись з зазначеною вимогою керувався ст. 1197 ЦК України, яка визначає порядок визначення розміру втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу). Позивач при обчисленні розміру втрати ним заробітку (доходу) внаслідок каліцтва або іншого здоров`я застосував положення наказу Міністерства охорони здоров`я України №420 від 05 червня 2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків». Приписами статті 1197 ЦК України встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Відповідно до п. 22 вказаної постанови в рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати. Відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно з порядком відшкодування шкоди, передбаченим ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Виходячи з вищенаведеного, на переконання суду, позивач при зверненні з зазначеною вище вимогою не правильно визначив порядок рорзрахунку розміру втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу),

Outcome: approved