Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свою позовну заяву позивач пояснює тим, що він являється власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] являється його колишньою дружиною та з 2018р. у будинку не проживає. Та обставина, що остання значиться зареєстрованою у будинку, перешкоджає позивачеві в повній мірі реалізувати його право володіти та розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про зняття її з реєстрації по вказаній адресі, оскільки для цього є всі підстави, адже відповідач відсутня за місцем свого колишнього проживання уже більше року. У зв`язку з тим, що відповідач без поважних причин не проживає у вказаному будинку більше одного року, то вона згідно ст. 405 ЦК України втрачає право на користування вказаним житловим приміщенням. Тому просив суд позбавити [PERSON] права на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідачки на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідачка не з`явилась, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.07.2018 року, [PERSON] та [PERSON] 28.02.2009 р. зареєстрували шлюб у Золотоніському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за актовим записом № 24, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно договору дарування від 28.12.2017 р. [PERSON] отримав у дар будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в с. Деньги Золотоніського району Черкаської області та розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0,4053га. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 04.07.2019року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.02.2009р. у Золотоніському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області за актовим записом № 24, розірвано Згідно довідки №388 від 10.07.2019 р., виданої виконкомом Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , 2010 р.н., та [PERSON] 2012 р.н. Згідно довідки №399 від 17.07.2019 р., виданої виконкомом Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з вересня 2018 року. Письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] стверджено, що відповідачка зареєстрована в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , але з вересня 2018 р. не проживає в ньому та не здійснює догляд за даним будинком Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Договір найму житла між власником будинку та відповідачем відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2018 року сторони не є членами сім`ї, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на проживання відповідача відсутня. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved