Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] та просив стягнути з відповідача [PERSON] 24 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та стягнути з обох відповідачів солідарно 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 29.12.2009р. між ним і [PERSON] був укладений договір найму (оренди) житла за адресою: [ADDRESS]. В присутності свідка [PERSON] вони досягли згоди про те, що за власний рахунок протягом шести місяців він проводить капітальний ремонт квартири, об*єм якого визначає [PERSON], а відповідачі в свою чергу звільняють його родину від щомісячної орендної плати та сплачують лише комунальні послуги. Після повного виконання капітального ремонту квартири, з 01.07.2010р. орендна плата становитиме 50% від середньої ціни оренди в даній місцевості, що існувала на той час, а саме: 1 250 грн. та буде вираховуватися із витрат на проведення капітального ремонту. Квартира [ADDRESS] знаходилась в занедбаному стані, у зв*язку із чим його, позивача, дружина - [PERSON] зняла зі свого депозитного рахунку грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, які вони витратили на проведення капітальних ремонтних робіт в квартирі відповідачів. Але, відповідачка [PERSON] в серпні 2010р. звернулась до нього з вимогою про сплату 3 750 грн. орендної плати за проживання в квартирі. Таку вимогу вважає безпідставною, оскільки він витратив на ремонтні роботи в спірній квартирі 41 498 грн. Оскільки вони не досягли згоди з приводу питання оплати проживання в квартирі, 04.09.2010р. вони виселилися з неї. В подальшому протягом часу з вересня 2010р. по грудень 2011р. [PERSON] повернула йому через [PERSON] гроші в сумі 12 000 грн. і ці дії вважає такими, що відповідачі почали виконувати свої зобов*язання. Вказує, що примірник договору оренди від 28.12.2009р. згідно якого вони проживали в квартирі [ADDRESS], ними був втрачений. Вважає, що такими діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яку оцінив в розмірі 10 000 грн. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 543, 626 ЦК України. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом та просив стягнути з останнього плату за комунальні послуги, витрати за користування телефоном і домофоном в сумі 1 359 грн. 83 коп. за адресою: [ADDRESS], за період часу з 01.01.2010р. по 01.09.2010р., а також кошти за договором оренди від 27.12.2009р. за користування житлом в сумі 24 000 грн. із розрахунку 3 000 грн. за місяць, обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що подружжя [PERSON] проживало в квартирі [ADDRESS] в період часу з січня 2010р. по вересень 2010р. та не сплачували витрати за комунальні послуги, за користування телефоном і домофоном, а також орендну плату. Просив задовольнити зустрічний позов на підставі ст.ст. 810-820 ЦК України. В судовому засіданні позивач і його представники, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на невиконання відповідачами договірних умов, зустрічні позовні вимоги вважали необґрунтованими і безпідставними та просили застосувати до них частину 4 ст.267 ЦК України і відмовити в зустрічному позові у зв*язку із пропуском без поважних причин трирічного строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] зустрічний позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в його тексті, а також на невиконання позивачем договірних зобов*язань, проти основного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, не відповідність обставин, про які вказує позивач в позові, дійсним обставинам справи, а також просили застосувати до основних позовних вимог частину 4 ст.267 ЦК України і відмовити в основному позові у зв*язку із пропуском без поважних причин трирічного строку позовної давності, при цьому пояснили про те, що ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS] вони і подружжя [PERSON] проводили за спільні кошти, ремонт мав суто косметичний характер, вони не домовлялися на значні витрати, оскільки не мали коштів на їх відшкодування, але [PERSON] за спливом шести місяців відмовився виконувати умови договору щодо сплати орендної плати в розмірі 50% від середньої ціни оренди в даній місцевості, у зв*язку із чим договір оренди був розірваний, а подружжя [PERSON] 04.09.2010р. звільнило квартиру. Вона, [PERSON], не повідомляючи чоловіка [PERSON], повернула [PERSON] 12 000 грн. через [PERSON] Вважають, що не мають ніяких зобов*язань перед [PERSON], оскільки витрати, які позивач за основним позовом просить стягнути з них у відшкодування матеріальної шкоди, ніякими доказами не підтверджені. Заслухавши пояснення позивача і його представників, відповідачів і їх представника, допитавши свідків обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні основних і зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, правовідносини між сторонами мають договірний характер. В тексті основного позову, зокрема, на першій його сторінці, вказано, що між [PERSON] і [PERSON] мав місце договір оренди однокімнатної квартири [ADDRESS] від 29.12.20109р., а на третій сторінці основного позову зазначено про те, що між тими ж сторонами існував договір оренди однокімнатної квартири [ADDRESS] від 28.12.2009р. Тобто, як вбачається з позову [PERSON] мали місце два договори оренди квартири [ADDRESS]: від 28.12.2009р. і від 29.12.2009р., копія жодного з них позивачами до справи не приєднана, як вказувала представник позивача [PERSON], примірник договору був ними втрачений при звільненні орендованої квартири. В матеріали справи відповідачами був наданий примірник договору оренди жилого приміщення від 27.12.2009р., а саме: квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 72 - копія договору). Також, в справі є додаткові умови без дати та без зазначення до якого саме договору ці умови мають відношення, за змістом яких: перші пів року орендодавець не бере плату за оренду квартири з 01.01.2010р. по 01.07.2010р., орендатор замість плати за оренду проводить ремонтні роботи, орендатор зобов*язується оплачувати комунальні послуги, електроенергію, вносити плату за користування телефоном; з 01.07.2010р. орендодавець отримує орендну плату в розмірі 50% середньої вартості за оренду однокімнатної квартири на поточний момент; решта суми відраховується від виконаних робіт; грошові кошти, вкладені в ремонт орендатором фіксуються орендодавцем щомісячно і такий документ підписаний від імені орендодавця [PERSON], а від імені орендатора - [PERSON] (а,с. 73 - копія додаткових умов). Сторони підтвердили в судовому засіданні, що ці документи підписані ними. Відмовляючи в основному позові, суд виходив з наступного. Як встановлено судом, правовідносини сторін є договірними, оскільки ґрунтуються на договорі, зокрема, найму (оренди) квартири. Згідно частини 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов*язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до частини 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 ст.810 ЦК України визначає про те, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов*язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний час за плату. Відповідно до ст.811 ЦК України, договір найму житла укладається в письмовій формі. Даний вид цивільно-правового договору є консенсуальним, оскільки вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами. Консенсуальність отримує підтвердження і в тому, що надання житла входить до змісту договору. Договір найму (оренди) житла є двостороннім, тобто, кожна зі сторін договору мають обов*язки на користь однин одного, наймодавець (власник житла) передає або зобов*язується передати наймачеві житло, а наймач зобов*язаний використовувати його для проживання за оплату; оплатним, тобто, наймач (орендар) зобов*язаний вносити певну грошову суму як плату за користування житлом, а наймодавець має право вимагати цю суму; і строковим, тобто, житлове приміщення передається в тимчасове користування та має споживчий характер, зокрема, житло можна використовувати лише для проживання громадян. Таким чином, законодавець визначає істотні умови для договору найму (оренди) житла, а саме: 1) сторони договору - наймодавець (власник житла) і наймач, 2) найменування конкретно-визначеного житла, 3) розмір плати за користування цим житлом, 4) строк найму (оренди). Частини 1, 2 ст.819 ЦК України передбачають, що поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов*язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором, а капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов*язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. В спірному випадку в справі є договір оренди жилого приміщення від 27.12.2009р. між сторонами: [PERSON] як орендодавцем і [PERSON] як орендатором, при цьому, як встановлено судом, орендодавець не є власником житла, що здавалось в оренду. У вказаному договорі є найменування житла, а саме: квартира [ADDRESS], але він не містить істотних умов щодо строку найму (оренди) і розміру орендної плати. Приймаючи до уваги, що договір оренди жилого приміщені від 27.12.2009р. між [PERSON] та [PERSON] не містить таких істотних умов договору як строк оренди і розмір орендної плати, відповідно до правил частини 1 ст.638 ЦК України він не є укладеним, а тому не тягне за собою юридичних наслідків. В матеріалах справи є аркуш паперу, де вказані додаткові умови наступного змісту: перші пів року орендодавець не бере плату за оренду квартири з 01.01.2010р. по 01.07.2010р., орендатор замість плати за оренду проводить ремонтні роботи, орендатор зобов*язується оплачувати комунальні послуги, електроенергію, вносити плату за користування телефоном; з 01.07.2010р. орендодавець отримує орендну плату в розмірі 50% середньої вартості за оренду однокімнатної квартири на поточний момент; решта суми відраховується від виконаних робіт; грошові кошти, вкладені в ремонт орендатором фіксуються орендодавцем щомісячно і такий документ підписаний від імені орендодавця [PERSON], а від імені орендатора - [PERSON] (а.с. 73 - копія додаткових умов). Аналізуючи правовий зміст зазначеного вище документу, суд приходить до висновку про те, що з його тексту не вбачається, що ці додаткові умови будь-яким чином стосуються квартири [ADDRESS] або договору оренди жилого приміщення від 27.12.2009р., у зв*язку із чим суд не має правових підстав для їх застосування до договору оренди жилого приміщення, що є в матеріалах справи. Крім цього, зазначені вище додаткові умови, також, як і договір оренди жилого приміщені від 27.12.2009р. між [PERSON] та [PERSON], не містять строку оренди і розміру орендної плати. При цьому, зазначення про те, що орендна плата становить розмір 50% середньої вартості за оренду однокімнатної квартири на поточний момент, не можна вважати визначенням розміру орендної плати, оскільки відсутнім є досягнення згоди сторін щодо чіткого розміру орендної плати. Також, зміст додаткових умов по своїй суті містять ознаки іншого виду цивільно-правового договору, зокрема, договору будівельного підряду, визначення якого міститься в ст.875 ЦК України. Так, згідно частини 1 вказаної вище норми матеріального права, за договором будівельного підряду підрядник зобов*язується збудувати і здати у встановлений строк об*єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов*язуєтсья надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов*язок не покладається на підрядника, прийняти об*єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Даний вид цивільно-правової угоди, також, є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення його сторонами згоди у визначеній законом формі щодо усіх істотних умов договору, а саме: 1) щодо сторін договору, 2) щодо строку виконання робіт, 3) щодо предмету договору, зокрема, чітко визначеного об*єму будівельних робіт та їх зміст, 4) щодо вартості цих робіт, що відображається в погодженій сторонами договору проектно-кошторисній документації. Тобто, підрядник виконує передбачені договором роботи згідно погодженої проектно-кошторисної документації та передає їх замовнику у визначений сторонами договору строк, а замовник оплачує їх за погодженою ціною, про що складається акт приймання-передачі. В спірному випадку жодної із істотних умов договору будівельного підряду додаткові умови, підписані від імені орендодавця [PERSON], а від імені орендатора - [PERSON], не містять, а саме: не містять сторін договору будівельного підряду, зокрема, найменування підрядника і замовника робіт, їх повні реквізити; не містять строку виконання будівельних або ремонтних робіт; не містять предмету договору будівельного підряду, тобто, чітко визначеного об*єму будівельних робіт та їх зміст; не містять вартість цих робіт; не містять погодженої сторонами проектно-кошторисної документації. Таким чином, додаткові умови на аркуші справи 73 за своїм змістом не є договором найму (оренди) житла і не є договором будівельного підряду, оскільки взагалі за своєю суттю не є договором в розумінні частини 1 ст.626 ЦК України, яка передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. З наведеного випливає висновок про те, що договір будівельного підряду між [PERSON] та [PERSON], також, не містить таких істотних умов даного виду договору, а тому відповідно до правил частини 1 ст.638 ЦК України він не є укладеним і не тягне за собою юридичних наслідків. Однією з правових підстав основного позову [PERSON] вказує ст.509 ЦК України, в частині 2 якої зазначено, що зобов*язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно пункту 1) частини 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов*язків, зокрема, є договори та інші правочини. В даному випадку, укладених між сторонами в справі договорів або інших правочинів не встановлено, а тому між сторонами не виникли ні права, ні обов*язки. Згідно частини 1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до частини 2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування основного позову позивач і його представники посилались на письмові пояснення осіб, яких вважали свідками в справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10-11, 12, 15-17, 18 - копії пояснень), але такі докази не є належними і допустимими, оскільки відповідно до правил частини 1 ст.212 ЦПК України судовій оцінці піддаються лише безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, свідок, також, допитується в судовому засіданні безпосередньо, після приведення його судом до присяги та попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. В матеріалах справи є чеки та квитанції про придбання різного роду будівельних матеріалів (а.с. 19-41 - копії), з яких не можливо зробити висновку, ким саме та для використання в якому саме об*єкті ці витрати проведені, а також яке відношення вони мають до квартири [ADDRESS]. Також, в справі є певні підрахунки якихось сум (а.с. 42, 53, 54 - копії), кошторис (а.с. 43 - копія) і акт виконаних робіт (а.с. 44-45 - копія), заявки про видачу готівки (а.с. 47 - копії), документи про виклик швидкої медичної допомоги (а.с. 48-49, 58 - копії), договір №198, укладений між [PERSON] і [PERSON] 29.12.2009р. про виконання робіт (а.с. 56 - копія договору), специфікація (а.с. 57 - копія), деякі з яких містять підписи [PERSON], [PERSON] і [PERSON], фотознімки частин житлового приміщення із записами та коментарями [PERSON] (а.с. 112-120, 168-176 - копії), зразок шпалер (а.с. 121, 122), зразок плитки (а.с. 123), зразок лінолеуму (а.с. 124), примірник договору оренди від 14.07.2010р., не підписаний сторонами (а.с. 164-167), але із вказаних документів та зразків оздоблювальних матеріалів не вбачається, яке саме вони мають відношення стосовно спірних правовідносин та квартири [ADDRESS], з яких цивільно-правових угод випливають, на виконання яких цивільно-правових угод вчинені та між якими сторонами проведені. Тобто, письмові показання невідомих осіб, чеки та квитанції про придбання будівельних матеріалів, письмові розрахунки, кошторис, акт виконаних робіт, заявки про видачу готівки, договір про виконання робіт, специфікація, зразки оздоблюваних матеріалів, які містяться в матеріалах справи, не є належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки не підтверджують і не спростовують обставин, що підлягають доказуванню в даній цивільній справі. Щодо основної позовної вимоги про стягнення з [PERSON] 24 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до наступного. Так, позивач визначає суму відшкодування в розмірі 24 000 грн. як матеріальну шкоду. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені в ст.1166 ЦК України, яка в частині 1 передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. По-перше, згідно правил Глави №82 ЦК України, відшкодування шкоди взагалі виникає з деліктних (не договірних) відносин. Приймаючи до уваги те, що між сторонами в справі існували певні договірні відносини, які, як вказано судом вище, є неукладеними відповідно до конкретного виду цивільно-правової угоди, ст.1166 ЦК України до правовідносин в даному спорі застосуванню не підлягає. По-друге, відшкодування шкоди за ст.1166 ЦК України випливає з винних рішень, дій чи бездіяльності особи, для якої лише після доведення вини настає обов*язок по відшкодуванню шкоди. Але, в даному спірному випадку, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 24 000 грн., але судом не встановлено, які саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача є неправомірними та породжують для нього обов*язок по відшкодуванню шкоди позивачу. За клопотанням представників позивача були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] показав суду про те, що познайомив подружжя [PERSON] і подружжя [PERSON] з приводу оренд квартири [ADDRESS], [PERSON] мали намір орендувати у [PERSON] вказану квартиру та зробити її капітальний ремонт в рахунок орендної плати, він, свідок особисто допомагав [PERSON] проводити ремонтні роботи, за що отримував від них кошти, ремонт [PERSON] влаштовував, але в подальшому між сторонами виник конфлікт, оскільки останні відмовилися оплатити витрати на проведення ремонту, а [PERSON] відмовилися сплачувати орендну плату в сумі 1 250 грн., у зв*язку із чим вони виселилися з вказаної квартири. Домовленості між сторонами мали усний характер. Свідок [PERSON] показав суду про те, що він працює директором агентства нерухомості, а [PERSON] працював у нього на іспитовому строку без документів, [PERSON] познайомив подружжя [PERSON] і [PERSON] із [PERSON], які мали намір здати в оренду однокімнатну квартиру по [ADDRESS] таким чином, щоб орендарі зробили в ній ремонтні роботи, [PERSON] на ці умови погодились, разом із ними [PERSON] робив ремонт в квартирі, після проведення ремонту, господарі квартири наполягали, щоб сплачувались комунальні послуги і якась орендна плата, але ця сума орендарів не влаштувала, а тому сторони домовились, що [PERSON] поверне їм кошти за проведений ремонт, які вона повертала частинами та передавала їх через [PERSON] не як працівника агентства нерухомості, а як через фізичну особу. Документальних підтверджень взаємовідносин щодо ремонту жодна зі сторін не має. Такі показання свідків не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не мають юридичного значення у зв*язку із тим, що між сторонами відсутні письмові договірні відносини, а підтвердження існування між особина договірних зобов*язань та умови цих зобов*язань не можуть підтверджуватися виключно показаннями свідків, оскільки правочини - договір найму (оренди) житла і договір будівельного підряду укладаються в письмовій формі, а порушення цієї умови, яка згідно частини 4 ст.203 ЦК України є обов*язковою для чинності правочину, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Показання свідка [PERSON], яка є дочкою [PERSON] і [PERSON] про те, що батькам завдано моральної шкоди, оскільки вони робили ремонт в квартирі відповідачів, при цьому свідок вказувала, що такі ремонтні роботи батьки робили добровільно, не заслуговують на увагу суду, оскільки ґрунтуються лише на особистих припущеннях свідка, яка є рідною дочкою позивача, не випливають із договірних правовідносин, а тому не мають в своїй суті юридичного значення для вирішення даного спору. Таким чином, правова позиція позивача ґрунтується лише на його особистих поясненнях і поясненнях його представника та належними і допустимими доказами не підтверджена. Оцінюючи зібрані по справі докази в частині основних позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про те, що основні позовні вимоги в цій частині є недоведеними і не грунтованими на матеріальному законі, а тому не підлягають задоволенню по суті. Що стосується основної позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд приходить до наступного. Згідно діючого законодавства, моральна шкода підлягає відшкодуванню у випадках, передбачених договором або законом. Укладених договірних відносин між сторонами в справі не встановлено, тобто, відсутнім є договір, який передбачає обов*язок [PERSON] і [PERSON] відшкодувати моральну шкоду [PERSON] Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, на наявності вини… Оскільки стаття 1167 ЦК України міститься в Главі №82 ЦК України, даний вид шкоди, також, є деліктним та виникає в результаті винних, неправомірних рішень, дій або бездіяльності особи. Як вставлено судом, деліктних правовідносин між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] не виникало, а також не є доведеним існування будь-яких неправомірних та винних рішень, дій або бездіяльності відповідачів. Тобто, в даному випадку правові підстави для відшкодування моральної шкоди з відповідачів відсутні. Крім цього, суду не надано жодного належного і допустимого доказу про те, в чому саме полягала моральна шкода для позивача [PERSON], оскільки останній не зміг в судовому засіданні пояснити і обґрунтувати суду зазначену позовну вимогу, а його представник - [PERSON] в своїх поясненнях вказувала лише на свої особисті моральні страждання і переживання, які пов*язувала із проведенням ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] та проживанням в цій квартирі. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що основні позовні вимоги і в частині відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому, також, не підлягають задоволенню по суті. Відмовляючи в зустрічному позові, суд виходив з наступного. Однією з правових підстав відмови в основному позову були ті обставини, що договір оренди жилого приміщення від 27.12.2009р. між [PERSON] і [PERSON] не є укладеним, тобто, на підставі цього договору у його сторін не виникають цивільні права та обов*язки, в тому числі і обов*язок для [PERSON] сплачувати кошти за комунальні послуги, користування телефоном та домофоном в квартирі [ADDRESS] в період часу з 01.01.2010р. по 01.09.2010р., а також сплачувати 3 000 грн. за місяць за користування вказаною вище квартирою у вказаний вище період і мотиви такого висновку суду викладені вище. Підставою зустрічних позовних вимог, також, є зазначений вище договір оренди жилого приміщення. Оскільки не укладений договір не може мати цивільно-правові наслідки, у зв*язку із чим і правові підстави для стягнення з [PERSON] будь-яких коштів за цим договором відсутні, а зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню по суті. Крім цього, як вбачається з квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, наданих [PERSON] суду (а.с. 127-132 - копії квитанцій), ці витрати понесені [PERSON] і [PERSON], але з вимогою про їх стягнення з [PERSON] звернувся [PERSON], тобто, особа, яка не понесла цих витрат. У зв*язку із наведеним, [PERSON] не є належним позивачем за зустрічними позовними вимогами про стягнення 1 359,83 грн. витрат за комунальні послуги, за користування телефоном і домофоном, що, також, є правовою підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову в цій частині. Показання свідка [PERSON], допитаного за клопотанням відповідачів, про те, що він весною 2012р. був запрошений [PERSON] в квартиру [ADDRESS] для ліквідації протікання в санвузлі, де виявив причину течі, яка полягала в тому, що стояк був замінений неякісно, оскільки не був зафіксований до стіни хомутами, а стеля у кімнаті була полущена, що може бути причиною неякісного ремонту, не мають значення для розгляду даної справи по суті, оскільки не є належними доказами в даному спорі враховуючи те, що належним чином оформлених договірних зобов*язань між сторонами спору не встановлено, а самі по собі такі показання свідка не мають юридичного значення. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні основного і зустрічного позову по суті, а тому розгляд заяв обох сторін про застосування частини 4 ст.267 ЦК України щодо пропуску строку позовної давності, суд вважає недоцільним. Приймаючи до уваги ті обставини, що згідно правил частини 1 ст.88 ЦПК України, судові витрати присуджуються стороні, на користь якої постановлено рішення, з другої сторони, а в даному випадку обом сторонам в задоволенні основного і зустрічного позову відмовлено, у зв*язку із чим судові витрати не підлягають відшкодуванню жодній зі сторін.

Outcome: dismissed