Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 09.07.2014 року [PERSON] взяв у нього в борг 6400 дол. США, що еквівалентно на момент подачі заяви 142720 грн. і зобов'язався повернути кошти через три місяці, тобто не пізніше 09.10.2014 р., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Згідно розписки кошти повинні були бути повернуті позивачу 09.10.2014 р. Відповідач взяті у борг кошти не повернув, на прохання позивача про добровільне погашення заборгованості не реагує. Збитки від інфляції за період з 10.10.2014 р. по 06.07.2015 р. становлять 72250,44 грн. Три проценти річних за користування коштами за період з 10.10.2014 р. по 06.07.2015 р. становлять 3096,83 грн. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 6400,00 дол. США, що еквівалентно 142720,00 грн. з урахуванням індексу інфляції в сумі 72250,44 грн., 3 % річних від простроченої суми за період прострочення в сумі 3096,83 грн., а всього 218067,27 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, але про причини своєї неявки не повідомив. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 року по справі № 6-25цс14 передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань. У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Судом встановлено, що 09 липня 2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] 6400,00 дол. США і зобов'язався повернути кошти протягом трьох місяців, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. [PERSON] до теперішнього часу зобовязання не виконав та не повернув позивачу позичені кошти. Суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути 6400,00 дол. США. що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення еквівалентно 138352,23 грн. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому має сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми. Прострочка виконання зобов'язання становить 269 днів (з 10.10.2014 р. по 06.07.2015 р.), тому 3% проценти річних від простроченої суми становлять: 141,50 дол. США (6400х3:100:365х269), що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення еквівалентно 3058,88 грн. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення 72250,44 грн. інфляційних втрат внаслідок прострочення повернення позики у період з 10.10.2014 р. по 06.07.2015 р. не підлягають задоволенню, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 6400,00 дол. США суми позики, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 138352,23 грн.; 3% проценти річних від простроченої суми у сумі 141,50 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення еквівалентно 3058,88 грн., а всього 141411,11 грн. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позов. Позов заявлено з ціною 218067,27 грн. та задоволено на суму 141411,11 грн., тобто на 64,84% (141411,11х100: 218067,27). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, понесений ним за оплату судового збору у сумі 1413,95 грн. (2180,68х64,84:100).

Outcome: partial