Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою якій просив встановити факт смерті його матері [PERSON], що народилась [INFO] та померла [INFO] в м. Севастополь Республіки Крим; зобов'язати Первомайський міський відділ ДРАЦС Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області зареєструвати смерть [PERSON], що народилась [INFO] та померла [INFO] в м. Севастополь Республіки Крим та видати свідоцтво про смерть. Заявлені вимоги в частині зобов'язання Первомайського міського відділу ДРАЦС Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області залишено без розгляду, згідно заяви позивача. Вимоги в частині встановлення факту смерті мотивовані тим, що мати позивача зареєстрована в м. Первомайськ Миколаївської області і, поїхавши погостювати в м. Севастополь до рідні, [INFO] померла. Заявник звернувся до Первомайського міського відділу ДРАЦС Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області щодо видачі свідоцтва про смерть матері для оформлення спадкових прав, однак йому було відмовлено, хоча є довідка про смерть, видана відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополь 03.03.2017 року. Тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності; вимоги заяви про встановлення факту смерті підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Первомайського міського відділу ДРАЦС Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився; від начальника відділу ДРАЦС надійшла заява про розгляд справи без представника відділу; заперечень не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно копії свідоцтва про народження ( а.с.7) [PERSON] народився [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Із ксерокопії паспорту видно, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Нестюхи Золочівського району Львівської області та зареєстрована в [ADDRESS], крім того, нею зареєстровано шлюб 17.05.1975 року з [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть ( а.с.4) (запис зроблено російською мовою) «[PERSON] гражданка Украины родившаяся [INFO] в селе Нестюхи Золочевского района Львовской области умерла [INFO] о чем 03.03.2017 года составлено запись акта о смерти №248; место смерти город Севастополь Российская Федерация; место государственной регистрации отдел записи актов гражданского состояния Нахимовского района города Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя». Згідно довідки про смерть №246 ( а.с.6) причиною смерті [PERSON] став церебральний атеросклероз. [PERSON] звертався до Первомайського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області із заявою про реєстрацію факту смерті матері, однак орган ДРАЦС листом від 21.07.2017 року № 110/15.24-5.6.3 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що [PERSON], що народилась [INFO] та померла [INFO] в м. Севастополь Республіки Крим про що було видано протокол встановлення смерті людини від [INFO] ( а.с.3). Згідно зі ст. 3 ч.1 п.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, внутрішні води України цих територій. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема,«Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті його матері за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Згідно з ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Конституційним Судом України в рішенні від 03.06.1999 року № 5-рп/99 надано офіційне тлумачення поняття «член сім`ї». Згідно з наведеним тлумаченням членами сім'ї можуть бути визнані й інші родичі або особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв'язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника від встановлення факту смерті його вітчима в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.. 60 ч.1 ЦПК України вимоги заяви доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved