Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09 серпня 2017 р. між ним та [PERSON] у простій письмовій формі (розписки) був укладений договір позики, у відповідності до змісту якого позикодавець (позивач) передав позичальнику (відповідачу) грошову суму у розмірі 2000 доларів США, а останній зобовязався повернути кошти до 01 вересня 2017 р. Цього ж дня зазначена сума грошових коштів була передана готівкою. Однак, після настання моменту виконання грошового зобовязання відповідач кошти не повернув. Просить задовольнити позов та постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 09.08.2017 року у сумі 53338 грн. У судовому засіданні позивача та його представник позовні вимоги збільшили, просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 09.08.2017 року у сумі 57332 грн. є еквівалентом 2000 дол. США на день ухвалення рішення суду. Відповідачі у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що він буде сплачувати позивачу щомісячно кошти з заробітної плати. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст.1051 Цивільного кодексу України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що 09 серпня 2017 р. між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі (розписки) був укладений договір позики, у відповідності до змісту якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 2000 доларів США, а останній зобовязався повернути кошти до 01 вересня 2017 р.. Цього ж дня зазначена сума грошових коштів була передана готівкою. Однак, після настання моменту виконання грошового зобовязання [PERSON] кошти не повернув. Суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 09.08.2017 р. у сумі 53 338,00 (пятдесят три тисячі триста тридцять вісім гривень 00 коп.) грн., що є еквівалентно сумі 2000 доларів США станом на день прийняття рішення.

Outcome: approved