Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Позов обґрунтований тим, що 15.06.2017 відповідач взяла у позивача згідно договору позики в борг 10 756,00 грн., зобов`язавшись повернути вказану суму грошових коштів в строк до 15.06.2019. Відповідно до п. 1 договору позики №1 від 15.06.2017, передбачено, що позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики в розмірі 20% річних. При цьому, відсотки виплачуються щомісяця п`ятого числа до дня повернення позики. З огляду на те, що відповідач не повернула позивачеві запозичену суму грошових коштів, [PERSON] також просить суд стягнути з неї 20% річних, а також 768,40 грн. судового збору, що сплачений ним при зверненні до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що у разі неявки до суду повідомленого у встановленого законом порядку відповідач, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судові засідання, призначені на 13.09.2019, 23.09.2019, 03.10.2019 та 04.11.2019 відповідач не з`являється, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим шляхом публікації відповідного оголошення на вебпорталі судової влади України. З огляду на викладене, суд, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності та співставленні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт утримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 15.06.2017 між сторонами у справ було укладено договір позики за №1. Відповідно до п. 1 вказаного договору, відповідач отримала в борг від позивача грошові кошти в сумі 10 756,00 грн. зі сплатою 20% річних. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання . Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За таких обставин суд вбачає доведеною суму боргу відповідача за борговою розпискою, що становить 10 756,00 грн. Вирішуючи питання про суму відсотків за користування запозиченими коштами, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача суд виходить із наступних розрахунків. Розрахунок 20 % річних, заявлений позивачем складає: Формула: С*3*Д:365:100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення. Сума заборгованості складає 10 756,00 гривень. Кількість днів прострочення з 16.06.2017 по 31.12.2017 становить - 199 днів, 10756,00*20*199:365: 100=1172,85 грн. Кількість днів прострочення з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить - 365 днів, 10756,00*20*365:365: 100=2 2 151,20 грн. Кількість днів прострочення з 01.01.2019 по 14.08.2019 становить - 226 днів, 10756,00*20*226:365: 100=1331,98 грн. За таких обставин, загальна сума відсотків за користування запозиченими коштами складає 4 656,03 грн. Втім, з огляду на те, що позивач клопоче перед судом про стягнення з відповідача на його користь 4 302,40 грн., стягнення обрахованої судом суми грошових коштів свідчитиме про вихід за межі позовних вимог та погіршуватиме становище відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заявленої ним суми відсотків за користування [PERSON] запозиченими коштами. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду із даним позовом в розмірі 768,40 грн., про що свідчить квитанція №0.0.1435419457.1 від 14.08.2019.

Outcome: approved