Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних неодноразових уточнень остаточно просить: стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування шкоди грошові кошти в сумі 11334,91 грн., з яких: 1334,91 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди; 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що проживає за адресою: [INFO] один після смерті дружини, веде відокремлений спосіб життя, при цьому підтримує з сусідами по двору добросусідські відносини. У загальному дворі будинку № 64-А по вул. І. Камишева проживає кілька родин, деякі з них позивач знає дуже добре, деякі орендують житло та позивач їх не знає. 25.01.2015 року приблизно в обідній час позивач перебував у дворі свого будинку та вийшов за ворота двору, щоб провести товариша [PERSON], який зайшов до нього в гості. Біля свого двору позивач побачив чужий автомобіль, що заважав проходу, та вирішив подзвонити сусідам, щоб переставили автомобіль в інше місце. В той момент, коли позивач став дзвонити в сусідський дзвінок, на позивача накинулася велика сусідська собака, що знаходилась без привязі, та стала кусати і рвати іклами руку позивача. Позивач сильно злякався і став, падаючи та спотикаючись, бігти до дверей своєї квартири, мало не втрачаючи від жаху та шоку свідомість. Свою поранену руку позивач не відчував. Пізніше, забігши до квартири, позивач викликав співробітників міліції та швидку допомогу. Співробітники міліції взяли у нього заяву про напад на нього собаки та пообіцяли зареєструвати її в ЄРДР. Бригада швидкої допомоги надали йому першу допомогу, перебинтувала рану, зафіксували факт нападу. В ході опитування позивача співробітниками міліції, позивачем було повідомлено, що собака, яка його поранила, була породи кавказька вівчарка та належить громадянинові, який проживає (орендує) квартиру [ADDRESS]. Дана інформація була передана співробітникам міліції для складання на власника кавказької вівчарки адміністративного протоколу за ознаками ч. 2 ст. 154 КУпАП. Після неодноразових звернень, лише восени 2015 року з листа Департаменту житлового господарства та з листа Московського відділення міліції позивачу стало відомо, що власником собаки є відповідач [PERSON], відносно якого було складено адміністративний протокол за ст. 154 КУпАП. 25.01.2015 року під час огляду лікарів, останні порадили йому помазати рану лівомеколем, наложити ватномарлеву шину, збивати температуру тіла жарознижуючими засобами, вживати антибіотики та протибактеріальні ліки цифран і седракс. Враховуючи наведене, позивачем за період лікування були придбані як ліки, призначені лікарями для пошкодженої руки, так і ліки від артеріального тиску, що піднявся від нервового напруження, а також різні заспокійливі і імунитетоутримувальні ліки. За порадою лікарів і провізорів з аптеки, позивачем серед всього переліку ліків, а саме післятравмових, від тиску, заспокійливих, було придбано для лікування травми після укусу собаки перелічені ним ліки. Внаслідок нанесення позивачу укусів собакою відповідача, позивач вимушений був звертатись до медичного закладу, Міськвиконкому, правоохоронних органів, у звязку з чим купував безліч ліків та поніс інші матеріальні збитки у вигляді витрат на ліки в сумі 314,89 грн., витрат на виклик відповідача через пресу в сумі 200,00 грн., витрат на канцтовари, копіювання, відправку кореспонденції в держоргани в сумі 170,43 грн., витрати на друк фотографій в розмірі 29,20 грн., витрат на проїзд в громадському транспорті в період 20162017 років до Московського районного суду м. Харкова на судові слухання в сумі 35,00 грн., витрат на оплату послуг таксі в розмірі 285,00 грн. під час поїздки до лікарні відразу після травми, витрат на бензин в розмірі 327,39 грн. під час поїздки до лікарні на своєму автомобілі за час першого тижня після травмування. Таким чином, загальна сума витрат, яку слід стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди, становить 1334,91 грн. Крім цього, внаслідок нанесення укусів собакою відповідача, позивач зазнав моральних страждань, які полягають в тому, що позивач дуже злякався нападу розлюченої собаки, отримав дуже болючі ушкодження мяких тканин, переніс запальний процес, що тривав 11 днів, хвилювання, депресію, безсоння від болю, незручності під час готування та вживання їжі, ведення домашніх справ через пошкодження кінцівки, побічні дії антибіотиків. Від сильного переляку позивач пережив нервовий шок. Він звернувся до невропатолога та пройшов курс лікування, тому що у нього утворився нервовий ком в гортані. Так само тепер позивач панічно боїться собак. Відповідач продовжує утримувати собаку без намордника, в звязку з чим позивач боїться виходити з будинку. Моральні страждання, отримані від нападу собаки, позивач оцінює в розмірі 10000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Крім того, зазначив, що в них спільне подвіря з відповідачем, але стоїть паркан. Він вийшов з подвіря, щоб провести [PERSON], який був у нього в гостях. Побачив, що під його гаражем стоїть чужий автомобіль. Він зрозумів, що власник автомобіля приїхав до сусідів, та вирішив піти до останніх, щоб попросити звільнити шлях з його гаражу, так як йому потрібно було виїжджати. Проте коли він протягнув руку до дзвінка в помешкання відповідача та натиснув на дзвінок, не заходячи при цьому на територію домоволодіння відповідача, собака останнього з того боку паркану укусила його за руку та стала тягнути в бік подвіря відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. При цьому до суду надходили телеграми, в яких повідомлялось про тимчасове перебування відповідача в Російській Федерації, та заяви аналогічного змісту від дружини останнього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його сусідом, відповідача він не знає. Будинок свідка знаходиться в 100 метрах від будинку позивача. Вони з позивачем товаришують. В день, коли позивача вкусила сусідська собака, а саме 25.01.2015 року приблизно в обідній час, вони з [PERSON] працювали в гаражі. Після того, як закінчили роботу, стали виходити з гаражу. Позивач хотів відкрити ворота, проте перед ними стояв чужий автомобіль. Як вони зрозуміли, це хтось приїхав в гості до сусідів позивача. Позивач пішов до калитки відповідача та став дзвонити в дзвінок. Для того, щоб подзвонити в дзвінок, необхідно просунути руку на подвіря, тобто дзвінок знаходиться за парканом будинку. Потім свідок побачив, як позивач смикнувся та намагався вирвати руку назад. Позивач побачив кров на руці у позивача. Одразу було викликано швидку допомогу та співробітників міліції. З подвіря будинку відповідача вийшло двоє чоловіків, їм було все одно з приводу нападу собаки, проте машину вони прибрали. Свідок не бачив собаку, оскільки вона знаходилась на подвірї, за парканом, проте він чув, як вона гавкала. Позивач через паркан не переміщувався, на територію сусіда не заходив. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідка, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з листа № 67/31194 від 25.08.2015 року, заява [PERSON] щодо неправомірних дій з боку сусіда гр. [PERSON], собака якого 25.01.2015 року покусала [PERSON] за руку, була у встановленому законом порядку зареєстрована в журналі заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 19789 від 17.08.2015 року. В ході перевірки було встановлено, що гр. [PERSON] є власником собаки породи кавказька вівчарка, яка зареєстрована згідно реєстраційного посвідчення № 005155, має встановленого зразка жетон, а також відповідні довідки щодо щеплення та проходження медичного огляду. Так, 21.01.2015 року, зі слів гр. [PERSON], [PERSON] став стукати в його ворота, в процесі чого поклав руку на огорожу, тому собака вкусила за руку, при цьому собака знаходилася у його дворі та на територію домоволодіння [PERSON] не забігала. На підставі зібраних матеріалів, обєктивних даних для внесення матеріалу за вказаним фактом до ЄРДР здобуто не було, тому подальша перевірка була припинена. Притягнути на теперішній час гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 154 КУпАП не передбачається можливим у відповідності до ст. 38 КУпАП (строки накладання адміністративних стягнень). Згідно листа Департаменту житлового господарства ВК ХМР Харківської області № К-5-18074/0/1-15.08-39-4015/0/129-15 від 08.07.2015 року, співробітниками КП «Центр поводження з тваринами» був здійснений вихід за адресою: [ADDRESS], з метою перевірки зазначених у зверненні фактів порушення «Правил утримання домашніх тварин в м. Харкові» родиною [PERSON]. В результаті перевірки встановлено, що гр. [PERSON] Мусаєвич утримує собаку породи кавказька вівчарка. Тварина має всі необхідні ветеринарні обробки та щеплення, утримується у належних умовах. Собака в Єдиній електронній базі даних домашніх тварин м. Харкова не зареєстрована. Враховуючи викладене, у відношенні гр. [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 154 КУпАП. Після проведеної бесіди гр. [PERSON] зареєстрував собаку в установленому законом порядку. Крім того, в якості підтвердження нанесення йому поранень, позивачем надано фотокартки, на яких міститься зображення кисті руки з видимими пораненнями. Згідно Довідки № 224, виданої 26.01.2015 року КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня № 18», [PERSON] звертався 25.01.2015 року до лікарні з приводу травми (укус собаки). Згідно листа заст. начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області № 41556/119-67/04 від 07.11.2016 року, згідно бази АІРС (АРМОР) на гр. [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], адміністративний протокол не складався. 21.08.2015 року ДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області складено Висновок за фактом заяви гр. [PERSON], відповідно до якого подальшу перевірку по матеріалу ЖЄО19789 від 17.08.2015 року за фактом звернення гр. [PERSON] припинено. Вказаний Висновок обґрунтовано тим, що під час події громадський порядок порушено не було, ніхто із сторонніх не постраждав, факти, викладені у зверненні [PERSON], нічим, крім його доводів, не підтверджуються, а також притягнути гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 154 КУпАП не передбачається можливим у відповідності до ст. 38 КУпАП. Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 6 Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17.06.1980 року, власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі; про наявність собак застерігати написом. Також суд констатує, що однією із засад цивільного судочинства є справедливість, що закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 ЦПК України. Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає доведеним факт спричинення собакою відповідача укусів позивачу. З пояснень позивача та показань свідка вбачається, що позивач не заходив на подвіря відповідача, а простягнув руку до дзвінка на калитці та дзвонив в останній, коли йому було спричинено укус собакою. Функціональне призначення дзвінка передбачає можливість користування ним сторонніми особами, в звязку з чим суд вважає, що відповідач як власник собаки повинен був забезпечити можливість безпечного користування вказаним дзвінком з боку будь-яких сторонніх осіб. Крім того, виходячи з того, що собака відповідача належить до породи кавказька вівчарка, суд вважає, що діяльність з її утримання створює підвищену небезпеку для інших осіб, в звязку з чим підпадає під визначення джерела підвищеної небезпеки. За таких обставин на відповідача як власника вказаної собаки покладається відповідальність за шкоду, що завдана у звязку із утриманням вказаної собаки. [PERSON] в остаточній редакції позову зазначено, що витрати на лікування ним понесено в загальному розмірі 314,89 грн., на підтвердження чого надано копії чеків, які знаходяться на а.с. 8-11 матеріалів справи. Дослідивши надані фіскальні чеки, а також доводи позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені останнім витрати на придбання ліків в розмірі 129,22 грн., а саме: 6,20 грн. кофальгін, 35,28 грн. флемоклав солютаб, 9,30 грн. анальгін, 16,75 грн. ібупрофен, 10,63 грн. фурацилін, 4,77 грн. новокаїн, 2,80 грн. дибазол, шприці 4, 71 грн., 6,12 грн., 17,28 грн., 4,90 грн., 5, 78 грн. (всього на суму 38,79 грн.), йод спиртовий розчин 4,70 грн. Щодо витрат на лікарський засіб «армакон» в розмірі 77,08 грн., то суд відмовляє в їх відшкодуванні, оскільки з наданих квитанції суд позбавлений можливості встановити факт придбання вказаного лікарського засобу. Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на придбання шприців в загальному розмірі 12,61 грн., вати медичної в розмірі 17,00 грн., марлі медичної в розмірі 9,40 грн., бахіл медичних стерильних в розмірі 14,00 грн., лікарського засобу «ретарпен» в розмірі 56,50 грн., оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано доказів, якими підтверджується факт придбання вказаних медичних препаратів. Так, копії квитанцій, які містяться на а.с. 8-11, не містять даних щодо придбання вказаних препаратів. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на канцтовари, копіювання, відправку кореспонденції в держоргани вартістю 170,43 грн., витрат на друк фотографій ушкоджених частин тіла в розмірі 29,20 грн., витрат на проїзд в громадському транспорті в період 2016-2017 р.р. до Московського районного суду м. Харкова на судові засідання в розмірі 35,00 грн., витрат на бензин в розмірі 327,39 грн., суд відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано доказів, якими підтверджуються зазначені витрати, крім того, не доведено, що вказані витрати повязані саме із спричиненням йому укусів собакою відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди підлягають стягненню грошові кошти в загальному розмірі 129,22 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з [PERSON] на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Таким чином, всього з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 4129,22 грн. \~Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 501,99 грн. Крім того, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, повязані з поданням позивачем оголошення про виклик відповідача у пресі в судове засідання, призначене на 15.05.2017 року, в розмірі 208,80 грн. У відшкодуванні витрат на публікацію оголошення в пресі в судове засідання, яке призначено на 11.05.2016 року, суд відмовляє, оскільки суду не надано доказів на підтвердження оплати зазначеного оголошення, а саме квитанції про його сплату. Так, в судовому засіданні позивач зазначив, що в нього відсутні докази на підтвердження оплати оголошення в пресі про виклик відповідача в судове засідання, яке призначено на 11.05.2016 року.

Outcome: partial