Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який уточнено, та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, площею 0,1 га.. В обгрунтування уточненої позовної заяви позивач вказує, що між нею та відповідачем [PERSON] 07.09.1991 року укладено шлюб. У період шлюбу нею спільно з відповідачем побудовано спірний житловий будинок загальною площею 99 кв.м. Відповідно до технічного паспорту домоволодіння складається з «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «Б» - гараж, «В» - вбиральня, «Г» - погріб, «К» - басейна, «14» - хвіртка, «N1» - ворота. Будинок складається з 4-х житлових кімнат, кухні, тамбуру, коридору, котельної, туалету та ванної кімнати. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0.1 га. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Також за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку під будинком площею 0,1 га. кадастровий номер 3520810100:50:167:0013. Вказала, що в даний час нею ініційовано питання про розірвання шлюбу та відповідно виникла необхідність у поділі майна. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.73-74). В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Замша Д.Д. позовні вимоги підтримала та просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладенні в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення, вказуючи, що наслідки визнання позову йому зрозумілі, про що надав до суду відповідну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом за наявності для того законних підстав, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 07.09.1991 року відділом ЗАГСу Бобринецького райвиконкому Кіровоградської області, актовий запис №78, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.09.1991 року (а.с.13). Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2018 року, індексний номер 149273325, встановлено що право приватної власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано 13.12.2018 року за [PERSON] (а.с. 25-26). Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та з державного земельного кадастру від 06.03.2020 року, індексний номер 203272312 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га. кадастровий номер 3520810100:50:167:0013 зареєстровано 06.03.2020 року за відповідачем [PERSON] . \~ \~ \~ \~Рішенням виконкому Бобринецької міської ради від 21.12.2017 року №226 спірному будинку присвоєна адреса - [ADDRESS] (а.с. 30). З домової книги на будинок розташований за адресою [ADDRESS] від 18.10.1994 року, встановлено що в будинку по [ADDRESS] з 1994 року прописані та проживають позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 33-35). Відповідно до частини першої\~статті 60 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша,\~друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.\~63, ч.1 ст.\~65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, Верховний Суд відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. В пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами згідно з постановою ПВСУ від 19.03.2010 року № 2), роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації є його особистою приватною власністю а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 09.12.2015 року № 6-814цс15. З огляду на викладене, а також те, що відповідач визнав позов в повному обсязі та його визнання прийняте судом за наявності для того законних підстав, суд приходить до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та права власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, кадастровий номер 3520810100:50:167:0013 площею 0,1 га. залишивши іншу Ѕ частину вказаного вище майна у власності відповідача [PERSON] . У відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 7022,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved