Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу з відповідачем він має сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано. Рішення набрало законної сили 11 травня 2017 року. Дитина проживає з відповідачем. У зв'язку з тим, що відповідач перешкоджає йому, як батькові дитини, спілкуватися з нею і брати участь у її вихованні, просив суд визначити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме: встановивши наступний спосіб спілкування та участі у вихованні сина з 15 години першої та третьої пятниці кожного місяця до 15 години наступної неділі та другу половину всіх шкільних канікул поза межами місця проживання дитини з відвідуванням місця проживання позивача. Ухвалою судді від 4 грудня 2017 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом (а.с.28). Представник відповідача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору-доручення про надання правової допомоги (а.с.40-41) надала до суду відзив на позов в якому виклала позицію відповідача [PERSON], яка полягає в наступному. Відповідачка не чинила перешкод позивачу у спілкуванні з їх спільною дитиною. Це підтверджується відповіддю третьої особи N9 110\\92\\01-28 від 15.01.2018р. щодо відсутності скарг позивача на вчинення відповідачкою перешкод спілкування з дитиною. Зазначила, що позивач сам добровільно не приймав участі у вихованні сина, нехтуючи своїми батьківськими правами та обов'язками, оскільки, маючи можливість цікавитись станом здоров'я дитини, вільно відвідувати шкільні збори, позашкільні заходи, концерти, свята, в яких його син приймав участь, в період з 2015 по 2017р.р., він цього не робив, що підтверджується наданими відповідями центру естетичного виховання, Миргородського ЦПМСД, характеристикою з Миргородської гімназії імені [PERSON]. Відповідно до висновку про визначення участі у вихованні дитини та порядку побачень з нею № 490\\01-10 від 01.11.2017р., наданого третьою особою, було визначено днями побачень позивача з дитиною, [PERSON], [INFO] щосуботи, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини з метою визначення тривалості та місця проведення зустрічі, без ночівлі та подальшим більш тривалим спілкуванням під час канікул і в святкові дні за домовленістю між батьками та з можливістю подальшого перегляду даного висновку. Копія висновку долучена позивачем. Але відповідач наполягає, що позивач не виконував і не намагався виконувати зазначений порядок спілкування з сином - не приходив до сина жодної суботи. Замість цього позивач неодноразово забирав сина зі школи без дозволу, та навіть без повідомлення матері, чи порушував учбовий процес дитини, порушував умови побачень, встановлені третьою особою вимушував мати розшукувати сина, звертатись до правоохоронних органів. Це підтверджується відповіддю Миргородського відділу поліції № 146\\115\\111\\02-2018 від 15.01.2018р. зазначила, що така поведінка позивача направлена не на встановлення можливості спілкування з сином, а на завдання його матері якнайбільше проблем та переживань. [PERSON] не погодилась з вимогами позивача щодо встановлення способу йог спілкування з дитиною та участі у вихованні сина з і 15.00 годин кожної першої та третьої пятниці кожного місяця до 15.00 годин наступної неділі та другу половину всіх шкільних канікул поза межами місця його проживання з відвідуванням місця проживання позивача, з огляду на наступне. Дитина, проживає в [INFO] разом з відповідачем і навчається у Бучанській НВК «СЗОШ 1-3 ст.-ЗОШ 1-3 ст» №3. Зустрічі з батьком за місцем проживання батька будуть пов'язані з тривалими переїздами до іншого міста. Оскільки дитина погано переносить їзду в транспортних засобах - захитується відразу, це завдасть шкоду його здоров'ю. [PERSON] поїздки та тривале перебування в іншому місті, в іншому домі, порушить учбовий процес дитини, зіб'є малолітню дитину з учбового ритму, порушить його адаптацію на новому місці проживання. [PERSON] відвідує спортивну секцію з айкідо з графіком тренувань: понеділок, середа, п'ятниця з 17год 10 хв. до 18 год.10 хв. і щосуботи тренування з тенісу. Постійні регулярні виїзди до м.Миргорода порушать режим його тренувань зі спорту. Відповідач категорично проти зустрічей позивача з сином у її відсутності, оскільки син неодноразово скаржився їй на те, що під час його перебування вдома у батька раніше, той розпивав спиртні напої зі своїми друзями при дитині, та вони розповідали якісь страшні історії про війну. Крім того, син розповів відповідачці, що батько показував йому справжній пістолет та обіцяв навчити стріляти й подарувати пістолет. Це відповідачку, як мати, лякає. Вона обґрунтовано вважає, що це може нашкодити їх сину, оскільки його психіка ще неокріпла, він ще дуже маленька дитина. [PERSON] розуміє, що це зброя та боїться такого подарунку. [PERSON] дитина знає, що у батька є пістолет і він дійсно може когось їм вбити. Звичайно, відповідачка, як могла заспокоїла сина та сказала, що то була просто іграшка, щоб він нічого не боявся, але щоб уникнути подібних обставин, вона наполягає на тому, щоб їх з позивачем син мав зустрічі з батьком тальки в її присутності поки дитина достатньо не підросте. Крім того, позивач неодноразово погрожував відповідачці особисто та по телефону, що завдасть їй шкоди, спричинить фізичну біль або моральні страждання. Відповідачка ці погрози сприймає реально, оскільки знає свого колишнього чоловіка з агресивної сторони і боїться, що він може забрати сина і не повернути, налаштувати сина проти неї або завдати йому якоїсь шкоди. Тому наполягає на її присутності при спілкуванні позивача з сином. Відповідно до Комплексного психологічного дослідження дитини сторін, проведеного практичним психологом в закладах освіти, [PERSON], [PERSON], 20.10.2009р.н., дуже прив'язаний до матері, з нею відчуває себе в безпеці та довіряє саме їй. На даний момент у [PERSON] внутрішній конфлікт по відношенню до свого батька. Він сприймає свого батька, як суворого та імпульсивного чоловіка. В ставленні до батька в нього є негативні відчуття, які він не хоче коментувати. Батько на сьогодні в дитини джерело переживань та дискомфорту. Він не сумує за батьком та не має бажання з ним жити. В оточенні, в якому дитина сторін проживає зараз, йому комфортно, зміни, пов'язані з переїздом, він сприйняв позитивно та добре адаптується до нового колективу школи. З огляду на такі висновки фахівця, вважала необхідним скоротити кількість та час зустрічей позивача з сином поки дитина не підросте, не адаптується повністю до нового середовища та не перестане мати психоемоційні переживання, пов'язані з батьком. [PERSON] вважала характеристику відповідача з місця роботи датованою 18.10.2017р. і вже не є актуальною на час розгляду справи, оскільки позивач звільнений з посади ще в минулому році. Побутова характеристика не має взагалі жодної дати, що, відповідно до норм ЦПК України закону України «про діловодство», не може бути доказом у справі. Крім того, її зміст викликає сумніви, оскільки в ній вказано, що позивач розлучений, але виховує сина [INFO] і не узгоджується з твердженнями самого позивача, що відповідач не дає йому можливості спілкуватись з сином, характеристика, надана Миргородською гімназією 29.11.2017р., суперечить даним характеристики того ж закладу від 13.10.2017р. щодо участі позивача у фінансових питаннях школи. З огляду на наведене, виникає питання, чи не були вказані у наданій позивачем характеристиці фінансові питання вирішені вже після вибуття дитини [PERSON] з вказаного учбової закладу. Таким чином, вважає, якщо позивач не доведе іншого, цей документ також не повинен братися судом до уваги. Надана позивачем довідка щодо сплати аліментів підтверджує сплату аліментів на утримання сина лише до 01.01.2017р. Чи сплачувались аліменти позивачем протягом наступного року невідомо. Зі слів відповідача, по сплаті аліментів у позивача вже накопичилась заборгованість, що також підтверджується відповіддю № 458 від 15.01.2018р. Миргородського відділу ДВС. Крім того позивач не надає додаткової матеріальної допомоги сину, не дарує подарунків, не піклується про його одяг, харчування, тощо. Крім того, позивач утаїв від суду стан свого здоров'я, що також повинно бути врахована при винесенні рішення, а саме: відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 937 від 22.09.2017р., позивач має ряд захворювань: Подагричний артрозо-артрит 1-ІІМ плесне-фалангових суглобів правої ступні і стадії ремісії. Міжхребцевий остеохондроз шийного та грудного відділі хребта в стадії ремісії. Хронічний вертеброгенний нижньо-грудний радикуліт в стадії ремісії Хронічний гастродуоденіт, стадія нестійкої ремісії, гепатоз. Міокардитичний кардіосклероз, СН Ос Короткозорість обох очей в 2,25Д при гостроті зору з корекцією 1,0 на кожне око. Вказані захворювання значно знижують рухливість людини, її можливість взяти дитину на руки і т.ін. Таким чином, з огляду на вищенаведене, просила врахувати малолітній вік дитини, його психоемоційний стан, нещодавній переїзд до нового міста, особливості стану фізичного здоров'ї дитини - захитування під час їзди, режиму навчання, позашкільних та спортивних занять, його прихильності до матері, відношення до батька, стану здоров'я батька, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, вважала за можливе встановлення такого графіку зустрічей, який ні порушує режиму його дня та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитині середовища та не заважає нормальному існуванню, а саме: один раз на місяць - в першу неділю місяця , з 12.00 годин до 15.00 годин в присутності матері. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-УІІІ) і відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 16 січня 2018 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області вище зазначену справу вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.76). 16 січня 2018 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залучено Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування(а.с.79). 16 лютого 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті (а.с.91). В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 81). Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні вважала що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з урахуванням обґрунтувань, наведених у відзиві на позов. Представник третьої особи виконавчого комітету Миргородської міської ради [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.88), в судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету Миргородської міської ради від 01.11.2017 року про визначення участі у вихованні дитини та порядку побачень з нею, яким встановлено дні спілкування позивача з малолітнім [PERSON] кожну суботу за попередньою домовленістю з матірю дитини з метою визначення тривалості та місця проведення зустрічі, без ночівлі та подальшим більш тривалим спілкуванням під час канікул і в святкові дні за домовленістю між батьками та можливістю подальшого перегляду даного висновку. Третя особа служба у справах дітей та сімї Бучанської міської ради в судове засідання подала заву, в якій просила справу розглянути у відсутність їхнього представника, повідомила, що рішення комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради щодо розвязання спору між [PERSON] та [PERSON] не відмінене, тому повторно визначати участь [PERSON] у вихованні сина [PERSON] не має підстав (а.с.86). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 23). 26 квітня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.24), подружні стосунки між сторонами припинились, малолітній син сторін залишився проживати з матірю, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати і батько дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченою частиною пятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування (рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради № 490/01-10 від 01.11.2017 року) [PERSON] був визначений спосіб участі у вихованні малолітнього сина шляхом спілкування з ним кожну суботу за попередньою домовленістю з матірю дитини з метою визначення тривалості та місця проведення зустрічі, без ночівлі та подальшим більш тривалим спілкуванням під час канікул і в святкові дні за домовленістю між батьками та можливістю подальшого перегляду даного висновку (а.с.5). На час розгляду справі відповідач разом з малолітнім сином проживають в [INFO], останній навчається в Бучанському навчально-виховному комплексі «спеціалізована загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 3 у 2-Е класі, відвідує заняття з айкідо (а.с. 63-65,74). Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Зазначене узгоджується із рекомендаціями Україні, висловленими ЄСПЛ, за наслідками ухваленого рішення 01.07.2017 р. у справі «М.С. проти України», який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, спілкування з дітьми і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Пріоритетом при цьому мають стати інтереси дитини. [PERSON], відповідно до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Вирішуючи питання про спілкування батька із сином суд враховує, що позивач за місцем проживання та колишнім місцем проходження служби характеризується позитивно, цікавиться успіхами дитини. даних про те, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини немає. Суд критично ставиться до висновку комплексного психологічного дослідження проведеного психологом [PERSON] 09.12.2017 року, щодо наявності у [PERSON] внутрішнього конфлікту по відношенню до свого батька та наявності до нього негативних відчуттів, оскільки таке ставлення може бути викликане тривалою відсутністю спілкування між батьком і сином та впливом відповідача, яка неприязно відноситься до позивача, і оточення, в якому дитина сторін проживає зараз, а саме співмешканця відповідача та його матері. Суд вважає, що батько дитини має право на спілкування з нею, безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, і не заважатиме нормальному розвитку дитини. Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи позицію матері дитини, викладену у відзиві на позов, вік дитини, її графік навчання та відвідування гуртків та секцій, з огляду на відносини, які склалися між позивачем та відповідачем та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що спілкування батька з дитиною недоцільно обумовлювати обовязковою присутністю при цьому матері дитини, і вважає необхідним встановити позивачу наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з його дитиною - побачення щонеділі з 1100 до 1600 години в межах населеного пункту за місцем проживання дитини або, за домовленістю з матірю дитини, в іншому місці, а також у день народження дитини та святкові дні за попередньою домовленістю з її матірю; додатково під час літніх канікул протягом 2 тижнів з можливістю постійного перебування [PERSON] за місцем проживання [PERSON] або виїздом з ним на відпочинок по домовленості з [PERSON] щодо періоду, місця та виду відпочинку, оскільки вважає, що саме такий порядок буде відповідати інтересам позивача та дитини. При цьому суд зауважує що в подальшому, в звязку зі зміною віку дитини та налагодженням з нею більш близьких відносин, позивач має право на визначення іншого порядку спілкування з дитиною. Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином суд зазначає, що такий обовязок відповідача передбачений ст.157 СК України і, відповідно до ст.159 СК України засобом усунення таких перешкод є визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, що і було зроблено судом, тому цю вимогу суд вважає зайвою і такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: partial