Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 418 556,00 грн. та судових витрат. 22.11.2018 року ухвалою суду зазначену справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. 10.05.2019 року ухвалою суду у вказаній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляду справи без особистої участі сторони позивача, позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без особистої участі сторони відповідача, в якій позов визнав частково, а саме: визнає борг у розмірі 900 доларів США. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2016 року [PERSON] надав позику [PERSON] у вигляді грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США, безвідсотково, на строк два місяці, тобто до 17 лютого 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачка склала розписку від 17 грудня 2016 року, в якій підтверджує вищевказане.(а.с.10) Грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США передані відповідачці позивачем у повному обсязі в момент підписання розписки. Грошові кошти мали бути повернені за крайнім строком 17 лютого 2018 року, однак, свої зобов`язання за укладеним договором відповідачка виконувала не належним чином, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Під час розгляду справи представником відповідача надана розписка від 23.06.2017 року відповідно до якої представник відповідача пояснив, що [PERSON] погашена заборгованість частково та на даний час залишок боргу відповідачки перед позивачем складає 900 доларів США. (а.с.28). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем у судовому засіданні був наданий для огляду оригінал розписки від 17.12.16 р., яка була судом оглянута та встановлена її відповідність копії розписки наявної в матеріалах справи. Із дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів. Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Факт написання власноручно розписки [PERSON] від 17.12.16 р. взаємно визнається сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої та другої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Представник відповідача в судовому засіданні посилався на той факт, що борг відповідачем був частково сплачений та надав до суду розписку від 23.06.2017 року щодо погашення відповідачкою заборгованості частково, за якою залишок боргу відповідачки перед позивачем складає 900 доларів США. Судом явку позивача та відповідача визнано обов`язковою. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що не заперечує того факту, що перша половина розписки від 23.06.17 р. дійсно написана ним, однак розписки такого роду він пише постійно, оскільки це пов`язано з його підприємницькою діяльністю. Таку розписку відповідачу він не надавав. [PERSON] в судове засідання особисто не з`явилась, пояснень стосовно обставин, які відбувались під час написання розписки від 23.06.17 р. не надала. Оригінал розписки від 23.06.17 р. був оглянутий в судовому засіданні. Із дослідженої розписки вбачається, що вона не містить істотних умов договору, а саме: розрахунок (у якому розмірі) [PERSON] отримав грошові кошти; від кого отримав кошти та відповідно до яких грошових зобов`язань залишок боргу складає 900 дол. США, а тому у суду відсутні підстави вважати, що повернення грошових коштів за розпискою від 23.06.17 р. є часткове виконання грошового зобов`язання за розпискою від 17.12.16 р., що є предметом розгляду даної справи навіть при наявності оригіналу її у [PERSON] . Крім того, у розписці від 17.12.16 р. відсутні будь які відомості щодо повернення боргу та наявність оригіналу розписки у позивача підтверджує не виконання [PERSON]. її обов`язку. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на те, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем дійсно сума боргу частково була погашена, також приймає до уваги той факт, що оригінал розписки знаходиться у позивача, суд вважає за можливе позов задовольнити. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 13.11.2018 року (а.с. 2) позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 4186,00 грн., що підлягає відшкодуванню, при цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №39 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 418 556,00 грн. грошових коштів, судового збору в сумі 4186,00 грн., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved