Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, який мотивував наступним. 08 грудня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 70\~000 грн., а остання зобовязалась повернути вказані кошти [PERSON] до 15 липня 2018 року, що підтверджується договором позики та розпискою від 08 грудня 2017 року. На даний час [PERSON] борг не повернула. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики від 08 грудня 2017 року в розмірі 70\~000 грн. До початку розгляду справи по суті позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, мотивуючи свої вимоги наступним. 08 грудня 2017 року між сторонами був укладений вищевказаний договір, за яким [PERSON] борг не повернула. Умовами договору передбачено, що в разі неповернення суми позики у строк, передбачений в договорі, відповідачка може повернути позику шляхом набуття позивачем у власність 1/2 частини домоволодіння № 3 по вул. Бакинській в м. Бердянську Запорізької області з належними до нього господарськими будівлями в спорудами. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями в спорудами. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] та визначено вважати повернутою позику відповідачем за договором позики від 08 грудня 2017 року шляхом набуття позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Бакинській, 3 в м. Бердянську Запорізької області; припинити право власності відповідача [PERSON] на 1/2 частину зазначеного житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 3 по вул. Бакинській в м. Бердянську Запорізької області з належними до нього господарськими будівлями в спорудами; провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку закрито. 27 лютого 2019 року судовою палатою з цивільних справ Запорізького апеляційного суду прийнято постанову, якою ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. В постанові зауважено, що висновки суду першої інстанції про те, що умови мирової угоди не порушують права третіх осіб не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2019 року головуючим суддею по справі визначено [PERSON] 06 березня 2019 року суддею постановлено ухвалу про прийняття до провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку, призначено судове засідання та залучено в якості третьої особи [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, пояснив, що за договором позики відповідачка повинна повернути йому 106\~000 грн., оскільки до теперішнього часу борг не повернуто, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння № 3 по вул. Бакинській в м. Бердянську Запорізької області з належними до нього господарськими будівлями в спорудами. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала і пояснила, що в період певного проміжку часу вона брала у позивача в борг грошові суми, які повернути на даний час не має можливості. Загальний борг складає 106\~000 грн., вказану суму відповідачка повернути не має можливості, тому запропонувала позивачу оформити на нього Ѕ частину будинку, належну їй на праві власності. Третя особа [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що затвердження мирової угоди попереднім складом суду відбулось з порушенням закону. Жодною нормою не передбачено право суду вважати борг повернутим, на підставі чого визнавати право власності на нерухоме майно. Спірний будинок неможливо поділити між двома власниками, оскільки він є невеликим, не має фундаменту. У вказаному будинку на даний час проживає третя особа з дружиною та трьома дітьми. Двом різним сімям в спірному будинку співіснувати неможливо. [PERSON] має переважне право на викуп частки відповідачки, оскільки він є єдиним співвласником та проживає у вказаному вище будинку. Для вирішення питання про стягнення грошової суми за договором розписки існують інші правові підстави. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15 березня 2012 року було визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] домоволодіння № 3 по вул. Бакинській в м. Бердянську, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. 08 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 70\~000 грн. на строк до 15 липня 2018 року. П. 6.3. вказаного договору передбачено, що у випадку неповернення суми позики у строк, встановлений п. 4.1. цього договору, позикодавець може повернути позику одним із двох наступних способів за своїм вибором: вимагати у судовому порядку стягнення грошових коштів з позичальника; набуття у власність 1/2 частини домоволодіння № 3 по вул. Бакинській з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у м. Бердянську, належних позичальнику на праві власності на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2012 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335, 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Таким чином, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти. Укладаючи договір позики, [PERSON] та [PERSON], передбачили перехід права власності на належну відповідачці частину житлового будинку до позивача. У відповідності із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ч.ч. 1, 2 ст. 577 ЦК України визначено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державний реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. У відповідності з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В силу приписів ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищенаведене, умова договору про набуття кредитором права власності на нерухоме майно у відповідності із вищезазначеними нормами закону є нікчемною. Крім зазначеного, домовленість позивача та відповідачки, викладена в договорі позики, щодо передачі позикодавцю права власності на належне позичальнику нерухоме майно порушує права іншого співвласника спірного будинку. Так, у відповідності із ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Як вбачається з пояснень третьої особи та його представника, [PERSON] не повідомляла [PERSON], як співвласнику будинку про намір відчуження своєї частки, не пропонувала йому викупити належну їй частку в спільному частковому майні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed