Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів. Просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . З дня звернення до суду з даним позовом припинити стягнення з нього, [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року у справі №686/23622/15-ц. На обґрунтування свого позову вказав, що з 01 вересня 1999 року я він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2015 року між ними було розірвано. Від шлюбу у них є двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, він, дружина - [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де й фактично проживали, що підтверджується довідкою Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про зареєстрованих у житловому будинку осіб №Г-03-33821 від 14 липня 2021 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року стягнуто з нього, [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , ти сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 грудня 2015 року і до повноліття дітей. На сьогоднішній день, він вже не сплачую аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки вона вже є повнолітньою. Аліменти на утримання сина [PERSON] стягуються з нього, шляхом відрахування із заробітної плати. Згідно розрахунку державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції від 21 липня 2021 року він жодного разу не прострочив сплату аліментів і у нього відсутня заборгованість. Згодом, між ним та [PERSON] виник спір про поділ вищевказаної квартири та усунення перешкод у її користуванні (проживанні). Після розірвання шлюбу з [PERSON] в 2015 році, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року по справі №686/20830/15-ц, визнано за ним, [PERSON] , право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , копії судових рішень додаються. Також, факт належності мені на праві приватної власності даної квартири підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101249058 від 24 жовтня 2017 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати цивільного суду від 13 листопада 2019 року по справі №686/19928/17 виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . 10 грудня 2019 року [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про зареєстрованих у житловому будинку осіб №Г-03-33821 від 14 липня 2021 року, оригінал довідки додається. З того часу [PERSON] переїхала проживати до своєї сестри за адресою: [ADDRESS] . З травня 2019 року син [PERSON] , 2006 року народження постійно проживає з ним за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Син перебуває на його утриманні, він займається вихованням сина, підготовкою до дорослого життя. Наразі, всіма батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] займається виключно він. У нього з сином дуже гарні стосунки, вони дружні та довірливі один до одного. Своє життя він присвятив своїм дітям, в шлюбі не перебуваю. Донька [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі у м. Києві на денній формі навчання, отримує стипендію, проживає у квартирі тітки, у вихідні дні та літні канікули приїжджає до них. Він працює я на посаді медичного брата у Хмельницькій обласній лікарні, має регулярний та стабільний дохід (заробітну плату), а тому має можливість забезпечувати сина усім необхідним. Відповідач [PERSON] не має житла, звільнилась в березні 2021 року з роботи та переїхала проживати у Польщу, там живе і працює, має намір забрати сина в Польщу. Згідно довідки СЗОШ №14 м.Хмельницького [PERSON] є учнем 8 класу (закінчив, перейшов в 9-й), його потребами та успіхами цікавиться тільки батько, який часто відвідує навчальний заклад та приймає участь у батьківських зборах. Як відомо шкільному колективу, хлопчик проживає тільки з батьком з травня 2019 року по даний час. [PERSON] характеризується позитивно, старанний, зі всіма ввічливий, відмінно засвоює шкільний матеріал, неодноразово був нагороджений грамотами та похвальними листами. З однолітками дуже дружній та привітний. Підставою звернення з даним позовом є: перше - це те, що відповідач має на меті забрати у Польщу сина [PERSON] , що не відповідатиме інтересам самої дитини, друге - з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] , які остання в Польщі витрачає на себе, а не на утримання сина. З метою захисту мого порушеного права, як батька та враховуючи найкращі інтереси дитини, він вважаю за необхідне визначити місце проживання сина [PERSON] з ним, як батьком та звільнити його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина на користь відповідача, які остання не спрямовую на утримання сина. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Направив до суду відзив, в якому вказав, що ознайомившись із змістом позовної заяви [PERSON] , вона вважаю його позов не обґрунтованим, а викладені ним у позові факти суперечать дійсним обставинам, а відтак, у позові [PERSON] має бути відмовлено з огляду на наступне. Викладені у позовній заяві видумки і фантазії позивача, яким він обґрунтовує цілі і мету подання позову, далекі від дійсності, фактично спотворюють реальні обставини. Зокрема, не є правдою, що вона не має свого житла і проживає у сестри. Квартира [ADDRESS] загальною площею 53 м.кв., належить їй на праві особистої власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2018 року. Не відповідає дійсності, що позивач виключно сам виховує і утримує сина, оскільки ці обставини спростовуються доказами, які вона надає до суду. Так, наприклад, без будь якої фінансової підтримки з його боку, в серпні 2021 року вона з сином та донькою відпочивали в Єгипті, а вартість відпочинку і оздоровлення дітей в сумі більше 40 000,0 грн, вона взяла виключно на себе, чого [PERSON] винести не зміг, що свідчить з факту подання ним цього позову. Водночас, з огляду на викладені позивачем неправдиві обставини, вона не заперечую той факт, що між нею та [PERSON] склалися досить напружені стосунки, що потягли не тільки припинення подружнього життя, але і призвели до неприязних відносин та припинення всілякого спілкування. У 2018 році позивач ініціював до неї позов до суду про її виселення з квартири, у придбані якого вона та її батьки теж приймали участь, а вона проживала в ній близько 18 років. Разом з тим, на зважаючи на те що рішеннями місцевого та апеляційного судів Гринику у позові було відмовлено, у жовтні 2018 року вона разом з донькою та сином переїхали у належну їй на праві власності квартиру по [ADDRESS] та стали проживати окремо від позивача, оскільки останній створив їм усім не сприятливі умови для проживання. Однак син [PERSON] не захотів переходити на навчання в іншу школу, що знаходиться поблизу їх житла і вирішив продовжити навчатися у своїй, у якій він навчався з 1-го класу. З жовтня 2018 року по грудень 2020 року він відвідував свою школу № 14, добираючись до неї майже через все місто. Оскільки квартира, в якій проживає позивач [PERSON] , знаходиться поруч зі школою, вони з сином вирішили, що з січня 2021 року він може проживати з батьком всі робочі дні, а в дні з п`ятниці по неділю буде разом з нею. Окрім того, вона планувала знайти роботу за кордоном, а тому проживання сина з батьком і з цієї причини теж було доцільним. Відтак, вона дала згоду і не заперечувала щодо проживання сина з батьком ці кілька днів на тижні, оскільки розуміла, що дитині так безпечніше. В кінці лютого 2021 році вона поїхала на тимчасову роботу в Польщу, де працювала кілька місяців, оскільки того заробітку, який я отримувала на попередній роботі, працюючи на посаді медичної сестри, було недостатньо для прожиття та утримання двох дорослих дітей. В цей період часу син проживав з батьком, але на вихідні дні приїздив в їх квартиру, де постійно проживає і донька [PERSON] , яка в період запровадження карантину навчається дистанційно. Таким чином проживання сина з батьком в період навчання в школі відбулося з її згоди і будь яких суперечок з цього приводу між мною та позивачем ніколи не виникало. Водночас, твердження позивача, що син з ним проживає з березня 2019 року, є неправдивими. На її думку, зверненню [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. Натомість, до суду звернувся батько дитини, з її згоди, як матері, проживає наш з ним син. При цьому, вона жодного разу не намагалася переконати сина не проживати у батька або визначити місце проживання дитини разом зі мною та, взагалі, згідна, щоб син і надалі мешкав з батьком, якщо йому зручно добиратися до школи та будуть сприятливі для проживання і навчання умови. Тим більше, що сину виповнилося 15 років і він самостійно вирішує, де йому проживати і з ким із батьків згідно правил п.2 ст.29 ЦК України, а відповідно до правил п.6 ст.29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Представник третьої особи в судовому засіданні вказав, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 01 вересня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2015 року розірвано. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] ). Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , ти сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 грудня 2015 року і до повноліття дітей. Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №686/19928/17 - касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року скасовано. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . У задоволенні позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] відмовлено. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. В судовому засіданні [PERSON] , вказав, що він бажає проживати разом з своїм батьком і з мамою. Пояснив, що він проживає з січня 2021 року у будні дні проживає в квартирі свого батька, а на вихідні та канікули проживає з мамою, це зумовлено тим, що школа у якій він навчається знаходиться поряд будинку у якому має квартиру тато. З татом у нього не має спільних інтересів, вони мало спілкуються, більше спілкується з мамою та сестрою. Тато з серпня почав купувати їжу, до того часу він купував собі їжу і готовив собі. Одяг купує собі сам, або мама. Кошти йому надає мама, поповнюючи банківську карточку. Враховуючи думку неповнолітнього [PERSON] суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з батьком. Вирішуючи позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , суд враховує, що згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що відповідач не використовує кошти (аліменти) на утримання дитини. Також судом встановлено, що неповнолітній син сторін проживає обома батьками, доказів тому, що позивач повністю утримує сина, до суду не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed