Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить визнати незаконним та протиправним рішення, викладене в протоколі оперативної наради при заступнику начальника Харківської вагонної дільниці № 1 від 15.03.2012. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилався на те, що з 2001 року по 2012 рік він перебував у трудових відносинах з ДП «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Харківська вагонна дільниця № 1», яке реорганізоване у ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця». У 2012 році позивач був звільнений на підставі наказу № 237/ос від 20.03.2012 у звязку із достроковим розірванням контракту за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що даний наказ було винесено на підставі рішення оперативної наради, викладеного в протоколі від 15.03.2012, яке в свою чергу вважає незаконним та протиправним, оскільки для розгляду актів, складених на порушення робітниками Харківської вагонної дільниці № 1, наказом від 03.01.2012 було створено комісію, до складу якої було включено 10 осіб. Однак, з невідомих підстав розгляд актів, складених на порушенням робітниками Харківської вагонної дільниці № 1, в тому числі і ним, своїх посадових обовязків, 15.03.2012 було проведено оперативною нарадою при заступнику начальника Харківської вагонної дільниці № 1, а не комісією, у складі лише пятьох осіб. Позивач вважає, що акти розглядались неповноважним органом та неповноважними особами, а тому і прийняте за результатами розгляду рішення є незаконним та протиправним, що потягло за собою неповне зясування всіх суттєвих обставин та позбавило можливості всебічно і обєктивно розглянути акти про порушення та прийняти законне рішення щодо звільнення. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] у судовому засіданні, який також є представником регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення оперативної наради носять рекомендаційний характер, остаточне рішення залишається за керівником дільниці. Підставою для розірвання контракту із [PERSON] став факт перевезення безквіткових пасажирів, підтверджений відповідними актами, а не рішення оперативної наради. Підстави звільнення [PERSON] вже були предметом судового розгляду, визнані судом правомірними. Додатково судовим рішенням присуджено до стягнення з [PERSON] збитки внаслідок застосування до підприємства фінансових санкцій. Оспорюючи рішення, викладене в протоколі оперативної наради від 15.03.2012, [PERSON] не врахував, що рішенням судів даний протокол та наказ начальника вагонної дільниці від 23.02.2012, яким було попереджено про звільнення з роботи, визнані судами законними та обґрунтованими, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не доказуються при розгляду інших справ. Також представник відповідача вказує, що вже сплив строк позовної давності для звернення із вимогами щодо оскарження рішення, прийнятого 15.03.2012. Додатково представник відповідача зазначив, що виробничий підрозділ «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» не є юридичною особою, діє на підставі положення, затвердженого начальником Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що не дає можливості набути процесуального статусу відповідача у справі. Представники третьої особи - Первинної профспілкової організації вільної профспілки Харківської вагонної дільниці № 1 Південної залізниці [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] вважали законними та обґрунтованими. Посилались на те, що акти про порушення мали бути розглянуті лише створеною комісією, а не оперативною нарадою. Рішення оперативної наради про встановлення винуватості [PERSON] прийнято за його відсутності та відсутності представника профспілки, членом якої є позивач, що є порушенням конституційних прав працівника. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом начальника Харківської вагонної дільниці № 1 від 21.06.2011 за № 993/ос [PERSON] призначений начальником пасажирського поїзду за контрактною формою трудового договору. Наказом начальника Харківської вагонної дільниці № 1 від 20.03.2012 за № 237/ос [PERSON] звільнено з посади начальника поїзду пасажирського резерву провідників Харківської вагонної дільниці № 1 Південної залізниці за неодноразове порушення п. 6.3 п.п. «а» умов контракту № 946 від 21.06.2011, що виразилось у перевезенні безквіткових пасажирів та завдало шкоди ДП СТГО Південна залізниця на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] вважає, що підставою винесення наказу про його звільнення було рішення оперативної наради, викладене в протоколі оперативної наради при заступнику начальника Харківської вагонної дільниці № 1 від 15.03.2012. Вказане рішення [PERSON] вважає незаконним, оскільки оперативна нарада не є повноважним органом для прийняття подібних рішень, питання щодо розгляду актів виявлених порушень має розглядати спеціально створена комісія, склад оперативної наради був неправомочним, викликані особи не були присутніми на нараді. З наданої суду копії протоколу оперативної наради при заступнику начальника Харківської вагонної дільниці № 1 від 15.03.2012 вбачається, що на оперативній нараді були присутні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; викликані: начальник поїзду [PERSON], провідники вагонів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На порядку денному стояло питання щодо розгляду акту порушення провідником вагонів [PERSON] посадових обовязків та Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що виразилось в допущенні у вагон та провезенні шести безквіткових пасажирів. За результатами обговорення на оперативній нараді, яка відбулась 15.03.2012, було рекомендовано начальнику Харківської вагонної дільниці № 1 попередити про припинення дії контракту провідника вагонів [PERSON], а начальнику поїзду [PERSON] врахувати міру відповідальності згідно наказу № 49/ДЗ від 23.02.2012, яким його попереджено про припинення дії контракту № 946 від 21.06.2011 згідно п. 6.3 п.п. «а» умов контракту відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили свою участь в оперативній нараді, яка проводилась 15.03.2012, вказували, що начальник поїзду [PERSON] був присутнім на ній. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказував на той факт, що прийняті за результатами обговорення на оперативній нараді рішення, носять лише рекомендаційний характер та не є обовязковими для врахування начальником Харківської вагонної дільниці № 1. Свідок [PERSON] надала аналогічні пояснення щодо обставин прийняття рішень оперативними нарадами. При цьому, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.01.2013 у справі № 2020/2954/2012, відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] про поновленні на роботі та скасуванні наказу № 237/ос від 20.03.2012 про його звільнення. Даним судовим рішенням було встановлено, що звільнення [PERSON] відбулось із дотриманням вимог чинного трудового законодавства України і без порушень конституційних прав працівника, посилання на рішення оперативної наради щодо застосування до [PERSON] міри відповідальності як на підстави для винесення наказу про звільнення [PERSON] відсутні. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.03.2013 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.01.2013 залишено без змін. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2012 у справі № 2020/7216/2012 присуджено до стягнення з [PERSON]Д, на користь ДП «Південна залізниця» шкоду в розмірі 3975,36 грн. та судовий збір в сумі 214,60 грн., а всього 4189,96 грн. Даним судовим рішення досліджувалися обставини прийняття рішення оперативною нарадою, яка відбулась 15.03.2012, та факти, нею встановлені, покладені в основу судового рішення. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.05.2013 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2012 залишено без змін. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому необхідно наголосити про той факт, що за результатами проведення оперативної наради від 15.03.2012 не приймалось адміністративно-управлінських рішень, оскарження яких і має бути предметом судового розгляду. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Позовні вимоги [PERSON] заявлені поза межами строків позовної давності, визначеними ст. 257 ЦК України, однак враховуючи, що позовні вимоги необґрунтовані, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають саме з підстав їх недоведеності. Виробничий підрозділ «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», до якого [PERSON] заявлені вимоги, не є юридичною особою, тобто позов заявлений до неналежного відповідача, що є також підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed