Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що згідно до договору позики, укладеного у формі розписки, між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] відповідач отримав 01.08.2014 року у позивача у позику 60000 грн. Кінцевою датою повернення позики було 10.08.2014 року, але відповідач до даного часу позику не повернув. А тому, враховуючи, що відповідач свої договірні зобовязання у встановлений договором строк не виконав, позивач просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 60000 грн., інфляційні збитки в сумі 15840 гривень, 3-% річних-1647,12 гривень та судовий збір. \~Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши і оцінивши в сукупності докази по справі, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає \~задоволенню. \~ \~ \~\~ Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року сторони уклали договір позики, згідно якого позикодавець [PERSON] передає у користування позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 60000,00 гривень строком до 10 серпня 2014 року. На підтвердження даного договору позивач надав копію розписки (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або \~таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. \~ Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Таким чином, укладений у письмовій формі договір, за яким сторони домовилися про всі істотні умови позики та розписка, яка є також договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідають змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України [PERSON], як позичальник, зобов'язана повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] цього обовязку в повній мірі не виконав. Основний борг відповідача за договором позики складає 60000 гривень. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У звязку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог законів України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» та від 23 червня 2005 р. № 2711-ІV «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, у відповідності до чинного законодавства суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних збитків, що складає інфляційні збитки в сумі - 15840 гривень, 3-% річних-1647,12 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON]В необхідно також стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 774,88 грн.

Outcome: approved