Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за позикою, в якому просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 5 480 грн., проценти за період прострочення виплат у розмірі 5\~904 грн. та судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.01.2019 року ним було надано позику у розмірі 11\~200 грн. [PERSON] , що оформлена договором, поручителем за даним договором виступила [PERSON] , яка зобов`язалась нести солідарну відповідальність за борговими обов`язками. За умовами даного договору відповідач зобов`язалась виплатити позику рівними частинами у строк до 22.01.2020 року, в той же час сплатила усього 5\~720 грн., звернення позивача ігнорує, суму позики не сплачує. У зв`язку з чим ставить питання про стягнення з відповідачів у солідарному порядку суму позики у розмірі 5 480 грн. та проценти в сумі 5\~904 грн., а також судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 22). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали (а.с. 20, 21). Таким чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за наявності одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за позикою підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав позику [PERSON] у розмірі 11\~200 грн. на строк до 22.01.2020 року (а.с. 5). Поручителем за договором позики від 22.01.2019 року виступила [PERSON] відповідно до договору поруки від 22.01.2019 року (а.с. 7) Відповідно до розписки, складеної та підписаною відповідачем, ним отримано від позивача гроші в розмірі 11 200 грн., які вона зобов`язалась повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 22 січня 2019 року (а.с. 6). Відповідачі не виконали умови договорів належним чином. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Але відповідач до теперішнього часу не повернула позивачу вказану суму боргу в строк, вказаний в розписці, доказів повернення даного боргу суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно до п. 3.2 Договору поруки від 22.01.2019 року, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем. Крім того, згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~такої вимоги. Згідно до п. 2.2 договору позики позичальниця зобов`язується повернути позику повністю згідно з графіком, визначеним в п. 2.3 цього договору, до 22.01.2020 року. У зв`язку з неповерненням грошей у строки, передбачені п. 3.1 договору, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі, передбаченому п. 3.2 договору, а саме у разі порушення позичальницею графіку повернення позики, обумовленого в п. 2.3 цього договору на строк понад 30 днів позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики. Позичальниця додатково сплачує позикодавцеві 0,5 % від залишку неповерненої суми позики за кожен прострочений день. Так, згідно з наданим позивачем розрахунком, позичальник станом на 30.10.2020 року борг не повернула у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 11 384 грн., що складається з боргу за позикою в сумі 5\~480 грн. та процентів за період прострочених сплат у розмірі 5\~904 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у частковому порядку, а саме в сумі 420 грн. 40 коп., з кожної. На підставі викладеного та

Outcome: approved