Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що перебував з 17.01.2017 року по 20.01.2020 року з відповідачем ТОВ «Північно - український будівельний Альянс» у трудових відносинах, на посаді електрозварник ручного зварювання. 20.01.2020 року був звільнений із роботи за наказом №87-к від 20.01.2020 року. За період з 01.08.2019 року по 20.01.2020 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Розрахунок на день звільнення відповідач з ним не провів, про час та розмір виплати грошових коштів йому не повідомив. Ні в готівковій формі, ні на банківський рахунок заробітна плата не надходила. Тобто, з 01.08.2019 року по 20.01.2020 року [PERSON] не отримав заробітної плати. В той же час, з серпня 2019 року по січень 2020 року відповідачем здійснювалися відрахування з його заробітної плати до Пенсійного фонду. Згідно даних про нараховану заробітну плату за період з 01.08.2019 року по 20.01.2020 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 43713 грн. 57 коп. Позивач звертався до Головного управлінні Держпраці у Київській області за допомогою в вирішенні питання щодо отримання невиплаченої заробітної плати та вжиття відповідних заходів. У відповідь [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду. За збільшеними позовними вимогами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2019 року по 20.01.2020 року у сумі 43731 грн. 57 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 21.01.2020 року по 14.12.2020 року, в сумі 59537 грн. 56 коп. (а.с. 57-61) Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, збільшені позовні вимоги підтримує повністю (а.с.86). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу в його відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.84), до суду не з`явився, заяв не надав, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ТОВ «Північно - український будівельний Альянс» у трудових відносинах з 17.01.2017 року. 20 січня 2020 року [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копіями сторінок трудової книжки (а. с. 6-8). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідач не виконав ухвалу суду від 16 квітня 2020 року, не надав довідку про нараховану заробітну плату [PERSON] за період з 01.08.2019 року по 20.01.2020 року, доказів повного розрахунку, якщо такий проводився. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема відповідачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України обставини на які він посилається як на підставу заперечень проти позову. Відповідачем не надано суду відзиву на позов, доказів виплати заробітної плати працівнику . Суд вважає, що ТОВ «Північно - український будівельний Альянс» не виплатило [PERSON] належних йому, як звільненому працівникові, сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно даних Пенсійного фонду України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] сума фактичного заробітку становить: за серпень 2019 року - 4536,00 грн., за вересень 2019 року - 6480, 00 грн., за жовтень 2019 року - 6480, 00 грн., за листопад 2019 року - 6480, 00 грн., за грудень 2019 року - 4536, 00 грн., за період з 01 по 20 січня 2020 року - 15219, 57 грн., що в сумі становить 43731 грн. 57 коп. (а.с. 62-63). При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати, надані позивачем, таким чином, заборгованість по заробітній платі складається (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) за серпень 2019 року - 4536,00 грн., за вересень 2019 року - 6480, 00 грн., за жовтень 2019 року - 6480, 00 грн., за листопад 2019 року - 6480, 00 грн., за грудень 2019 року - 4536, 00 грн., за період з 01 по 20 січня 2020 року - 15219, 57 грн. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01 серпня 2019 року по 20 січня 2020 року становить 43731 грн. 57 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУвід 08.02.1995за №100 (далі - Порядок). Згідно п.5 розділу IV зазначеного порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 даного розділу передбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У постанові Верховного Суду у справі №643/14838/16-ц від 06.11.2019 міститься висновок в якому вказано, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Згідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 за №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», в листопаді 2019 - 21 робочий день, в грудні 2019 року було - 21 робочих днів. Тобто, загальна кількість днів становить 42 дні. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 6480 грн + 4536 грн.= 11016 грн. : 42= 262 грн. 28 коп. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 за №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», кількість робочих днів у серпні - 21, вересні - 21, у жовтні - 22, у листопаді - 21, у грудні - 21. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 за №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», кількість робочих днів у січні 2020 - 21 день. Період затримки виплати середньої заробітної плати з 21 січня 2020 року по 14 грудня 2020 року становить 227 робочих днів. Отже розмір середнього заробітку за період з 21 січня 2020 року по 14 грудня 2020 року становить 227 х 262 грн. 28 коп. = 59537 грн.56 коп. Таким чином, суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення з відповідача суму середнього заробітку частково в розмірі 59537 грн.56 коп. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначений позивачем розмір середньоденної заробітної плати відповідач не спростовував. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Оскільки відповідач не виплатив позивачу належні йому від підприємства суми в день звільнення, не довів відсутності у цьому своєї вини, то на підставі ст.117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день який просить позивач . З огляду на викладене, є правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північно - український будівельний Альянс» на його користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 43731 (сорок три тисячі сімсот тридцять одна) гривня 57 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 59537 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 56 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1032 грн. 69 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст. ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved