Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, в сумі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 12 років і 2 місяці працював на Інгульській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах і постійно перебував в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. 25.12.2013 він звільнений із займаної посади у зв'язку із виявленою не відповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. 25.09.2014 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини (м.Кривий Ріг) встановлено, що його захворювання є професійними та встановлено остаточний діагноз. 28.10.2014 висновком МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново, як наслідок професійного захворювання. Постійно відчуває біль у суглобах рук та ніг, попереку, дошкуляє кашель, болі в легенях, це призводить до душевних переживань, моральних страждань, а тому просить стягнути моральну шкоду із відповідача. Представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю Пасічник І.В. заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає, що позовні вимоги необґрунтовано належними доказами, зокрема не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди здоров'ю позивача, відсутнє обґрунтування визначеної у позові суми шкоди. Вважає, що вина відповідача в порушенні законних прав позивача, визначених ст. 43 Конституції України, ст. ст. 153, 158 КЗпП України, є не доведеним. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до абз. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із вимогами ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, шляхом повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що в період з 15.10.2001 по 25.12.2013 [PERSON] працював на Інгульській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах, після чого на підставі п.2 ст.40 КЗпП України був звільнений у зв'язку із виявленою не відповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи (а.с.6-8). За період роботи на шахті неодноразово заохочувався (а.с. 61). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.10.2014 встановлено, що хронічне професійне захворювання, яке отримане [PERSON], виникло у зв'язку з тривалою роботою в умовах виробничих факторів (а.с.3-4). Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 251612 у [PERSON] третя група інвалідності (а.с.5). Згідно із епікризами [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 30.10.2014 по 10.11.2014, з 16.12.2013 по 23.12.2013, останньому діагностовано ряд професійних захворювань (а.с. 54-60). У довідці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області від 02.12.2014 зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку у відділенні Фонду з 27.10.2014, згідно з постановою про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності відділенням проведено нарахування в розмірі 88 468 грн., згідно із постановою про призначення потерпілому щомісячні страхові виплати відділенням Фонду проведено нарахування в розмірі 7 406,78 грн. (а.с. 53). Викладені обставини свідчать, що позивач внаслідок отриманих професійних захворювань звільнено з роботи, якою він заробляв собі та своїй родині на життя, на цей час важка праця йому протипоказана та він не може працевлаштуватися на роботу, яку виконував раніше, а також позбавлений можливості заробляти собі на життя звичними для себе способами і змушений жити на пенсію по інвалідності. Позивач постійно відчуває болі в суглобах, яка посилюється навіть при незначних навантаженнях, у зв'язку із чим він не може допомагати своїм рідним під час виконання побутових робіт у домашньому господарстві та внаслідок зниження слуху не може повноцінно спілкуватися з оточуючими людьми, а хворобливий стан змушує його постійно лікуватися, проходити обстеження у лікарів. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що в судовому засіданні доведено заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок втрати працездатності через професійне захворювання, що спричинено негативними виробничими факторами при виконанні трудових обов'язків, проте розмір шкоди в сумі 100 000 грн. визначений позивачем є занадто великим, а тому, зважаючи на всі вище викладені обставини, підлягає зменшенню до 30 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Заперечення представника відповідача про необґрунтованість позовних вимог належними доказами спростовуються наведеними вище матеріалами справи, які проаналізовано судом. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України та вважає, що судовий збір у сумі 300 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial