Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з означеним позовом, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Буського районного суду Львівської області від 23.02.2007 року, в користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2007 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у нього змінився матеріальний стан, вдруге одружився, має на утриманні сина [PERSON], [INFO], ніде не працює, не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки в такому розмірі, що встановлений згідно згаданого рішення. Тому просить суд змінити розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення та стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав письмову заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON], її представник згідно договору про надання правової допомоги, [PERSON], до початку судового засідання подали письмову заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, просять в позові відмовити за безпідставністю. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони перебували у шлюбі з 08.11.2002 року. 25.11.2004 року у них народилась донька [PERSON]. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 15.03.2007 року, шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення Буського районного суду від 23.02.2007 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 07.02.2007 р., до її повноліття. 27.09.2008 року [PERSON] одружився з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом [PERSON] 1-БК № 091868, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві 27.09.2008 р., актовий запис № 1297. 27.04.2009 року в них народився син [PERSON] (свідоцтво [PERSON] 1-БК № 169021, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві 06.05.2009 р., актовий запис № 1343). [PERSON]»яна Євгенівна одружилася з [PERSON], після одруження змінила прізвище на «Ткачук». У них 07.11.2008 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом [PERSON] 1-СГ № 177845, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції 20.11.2008 року, актовий запис № 98. Останній є інвалідом, що підтверджується посвідченням [PERSON] ААГ № 053110, виданим УСЗН Буської РДА. Згідно довідки Кізлівської сільської ради № 195 від 13.04.2017 року, [PERSON] проживає в [INFO]. [PERSON] перебуває на утриманні матері. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції ВС України викладеної у постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 ВС України прийшов до наступних висновків. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу. Сімейний стан позивача змінився у 2008 році, у 2009 році у нього народилася друга дитина, він періодично сплачує визначений судом розмір аліментів на утримання доньки від першого шлюбу, а з аданим позовом звернувся лише 23.01.2017 р.. Той факт, що позивач офіційно не працює, отримує нерегулярний та мінливий дохід, не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] є працездатною особою, будь-яких обмежень у працевлаштуванні не має, належних доказів того, що його майновий стан погіршився, у звязку із зміною сімейного стану, що унеможливлює сплату аліментів, у раніше визначеному розмірі, суду не надано. Крім того, згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня - 1777 гривень (30% становить 533,10 грн.). За таких обставин, судом не здобуто юридично значимих обставин для зменшення розміру аліментів, визначених ч. 1 ст. 192 СК України (встановлення наявності зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я тощо). Разом з тим, суд вважає, що погіршення матеріального стану має місце як зі сторони платника аліментів у зв'язку з народженням дитини, так і відповідачки по справі, яка утримує доньку від першого шлюбу та сина-інваліда від другого шлюбу. Відтак, суд не вбачає правових підстав для істотного зменшення розміру аліментів з 1/4 частки від всіх видів його доходу до 500 грн. щомісячно на утримання доньки, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий менший від визначеного згідно вище згаданого Закону України. А отже у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed