Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.12.2014 року, виданим державним реєстратором Черкаського районного управління юстиції Мацепою О.С. Відповідачка є донькою позивача, яка понад 17 років тому виїхала на постійне місце проживання за кордон, однак продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. На сьогоднішній день донька з позивачем не проживає та не бере участі у витратах по утриманню квартири, в якій вона зареєстрована, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду та просить визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 18.12.2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювався на адресу реєстрації його місця проживання. Відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала. Дослідивши надані позивачем в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено що, житловий будинок у [ADDRESS], належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.12.2014 року [NUMBER] та даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2018 року № 139695098. Згідно акту обстеження від 08.11.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрована, але фактично з 2002 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але фактично з 2002 року не проживає в будинку по: [ADDRESS], а тому втратила право користування житловим приміщенням в даному будинку. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщенням у ньому, відповідач не укладала. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що [PERSON] має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщення в будинку по: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави, що складають 768грн. 40коп. судового збору. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved