Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 18 вересня 2016 року. В обґрунтування позову зазначається, що 18 вересня 2016 року померла мати позивача [PERSON], з якою постійно проживала позивач за адресою: с. Малокаховка, вул. Шкільна, 56. У червні 2017 року позивач звернулась до Каховської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою від 19 червня 2017 року державним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, у звязку з ненаданням [PERSON] документів, які свідчать про наявність права власності у матері на земельні ділянки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Так, судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 35-37). [PERSON] після смерті своїх батьків отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідні земельні ділянки (а.с. 15-17), однак вказані свідоцтва належним чином не зареєструвала, у звязку з чим в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, успадковані нею земельні ділянки рахуються за її ([PERSON]А.) батьками [PERSON] та [PERSON], які померли 03.05.2008 року та 15.02.2007 року відповідно. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори у червні 2017 року, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері. Постановою від 19 червня 2017 року державним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, у звязку з ненаданням [PERSON] документів, які підтверджують право власності її матері на земельні ділянки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1218 та 1268 Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено матеріалами справи та визнається сторонами, [PERSON] прийняла спадщину після смерті батьків та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 15-17). Свідоцтва [PERSON] належним чином не зареєструвала, у звязку з чим в Державному земельному кадастрі земельні ділянки зазначені в свідоцтвах про право на спадщину рахуються за батьками [PERSON] В судовому засіданні сестра [PERSON] відповідач [PERSON] підтвердила та визнала, що вони вдвох прийняли спадщину після смерті батьків, однак сестра [PERSON] не зареєструвала належним чином свідоцтва. [PERSON] не претендує на земельні ділянки, які успадкувала сестра, а тому не заперечує проти позовних вимог племінниці, яка є єдиною спадкоємицею [PERSON]. За таких даних, відсутність реєстрації свідоцтв про право на спадщину не може бути підставою для позбавлення спадкоємця [PERSON] [PERSON] успадкувати майно, яке фактично належало матері. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на земельні ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved