Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Маккенлі», та просить поновити його на роботі на посаді керівника ДП «Маккенлі» з 10 лютого 2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 18 грудня 2014 року він перебував на посаді директора даного підприємства, проте, як йому стало відомо з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником ДП «Маккенлі» з 10 лютого 2016 року є [PERSON] Про звільнення його, позивача, з посади керівника ДП «Маккенлі» не було попереджено та не повідомлено про причини звільнення, не було надано наказу про звільнення та трудової книжки. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд поновити йому строк на звернення до суду з дійсними позовним вимогами. Представник ДП «Маккенлі» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та зазначив, що [PERSON] зник з поля зору засновників ДП «Маккенлі» без передачі їм печатки, статуту, бухгалтерської та іншої господарської документації, в тому числі трудових книжок. Тому, 10 лютого 2016 року було видано наказ про звільнення [PERSON] з посади директора на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП та зобовязано останнього надати трудову книжку для внесення відповідного запису. Наказ про звільнення того ж дня було відправлено поштою. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін та пояснення свідка, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням засновника ДП «Маккенлі» - «[PERSON] холдінг ІНК» від 18 грудня 2014 року [PERSON] було призначено на посаду директора ДП «Маккенлі». Рішенням загальних зборів засновників ДП «Маккенлі» № 8/02/2016 від 08 лютого 2016 року позивача було звільнено позивача з посади директора ДП «Маккенлі». 10 лютого 2016 року, в звязку з прийняттям рішення (протоколу) загальних зборів засновників ДП «Маккенлі» № 8/02/2016 від 08 лютого 2016 року, новообраним директором відповідача [PERSON] було видано наказ про звільнення [PERSON] з посади на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України та зобовязано останнього надати трудову книжку для внесення відповідно запису. Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи в інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Разом з тим, відповідно до\~ст. 48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог п. 7.5 Статуту ДП «Маккенлі», директор підприємства вирішує всі питання діяльності підприємства крім тих, які відносяться виключно до компетенції засновника, в тому числі прийняття на роботу та звільнення робітників. Тому, суд вважає, що саме на [PERSON], як директора ДП «Маккенлі», було покладено обовязок ведення трудових книжок працівників, внесення записів в трудові книжки про прийом на роботу, про роботу і нагороди та звільнення з роботи, а також видачу трудових книжок на\~\~ підприємстві, а також за ведення документації щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок. Як зазначає позивач, та встановлено в судовому засіданні, ДП «Маккенлі» не знаходиться за юридичною адресою м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 2 оф. 315 з 2015 року, що підтверджується листом ТОВ «Блек сі партнерс» від 09 січня 2015 року, відповідно до якого ДП «Маккенлі» було повідомлено про необхідність укладення нового договору суборенди приміщення, або звільнити приміщення офісу до 20 січня 2015 року. Зазначений лист було отримано [PERSON], про що свідчить його власний підпис. Доказів пролонгації договору суборенди офісного приміщення позивачем до суду надано не було. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості видати наказ про звільнення безпосередньо в приміщенні офісу ДП «Маккенлі». З Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] працює директором Підприємства «Орловський завод» у вигляді ТОВ з 11 квітня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що на момент звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Маккенлі» трудова книжка знаходилась безпосередньо у позивача, оскільки у випадку відсутності трудової книжки [PERSON] був би позбавлений можливості працевлаштуватись на інше підприємство. Суд не бере до уваги заяви ДП «Маккенлі» про скоєння [PERSON] кримінальних правопорушень, а також звіт проведений аудитором ФОП [PERSON] від 17 листопада 2016 року за результатами проведення аналізу фінансового-господарського стану субєкта господарювання ДП «Маккенлі», відповідно до якого позивачем завдано значних збитків відповідачу, оскільки це не має значення для справи. Адже відповідно до ст. 99 ЦК України засновник у будь-який час має право припинити повноваження директора. Більш того, як вбачається з наказу ДП «Маккенлі» від 10 лютого 2016 року [PERSON] було звільнено з посади на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, у звязку з припиненням повноважень, а не у звязку з завданням збитків підприємству. Також судом встановлено, що позивачем було пропущено строк звернення до суду визначеного ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні доведено, що 10 лютого 2016 року відповідачем було направлено наказ про звільнення позивачу за адресою: Одеська обл., Біляївський район, с. Дачне, вул. Терешкової, 21, про що свідчить відповідне поштове відправлення. Зазначена адреса позивачем також зазначена в дійсній позовній заяві, як місце його проживання. Тому, позивачу було відомо про звільнення його з посади директора ДП «Маккенлі». Позивач звернувся до суду з дійсним позовом лише 16 серпня 2016 року, тобто з пропуском місячного строку для звернення до суду з такими вимогами. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Пропуск встановленого строку звернення до суду є підставою відмови у позові. Тому, суд вважає причини пропуску позивачем строку для звернення до суду з дійсним позовом неповажними, та вважає за можливе відмовити позивачу в поновленні вказаного строку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed