Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач мотивує позов тим, що йому на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . До складу сім`ї, що проживає у квартирі, входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З 2012 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, не сплачує за користування комунальними платежами, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не тримає. Жодних перешкод йому ні він, ні інші члени сім`ї ніколи не чинили. Вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , а тому просить позбавити його права користування вказаним житловим приміщенням. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. У заяві вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи був повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки. За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. У судовому засідання встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2000 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та члену її сім`ї - [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17 липня 2019 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вишенька», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до актів про фактично проживаючих осіб від 17 липня 2019 року, від 16 травня 2019 року, від 04 лютого 2019 року, складених ОСББ «Вишенька», у квартирі [ADDRESS] фактично проживає двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з ст. 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного суду. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, виходячи з порівняльного аналізу статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення даних статей регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є належним способом захисту порушених прав. Крім цього, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку безпосередньо залежить від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] у зв`язку з триваю - понад один рік - відсутністю без поважної причини за місцем реєстрації. На даний час відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження його майном. Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved