Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, зазначивши, що його матері [PERSON] та вітчиму, [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, належна йому 1/2 частка вказаної квартира, як спадкове майно ніким не приймалась. [INFO] померла його мати, після смерті якої він прийняв спадщину у виді 1/2 частки вказаної квартири. З 1996 року по даний час він відкрито та вільно волідіє, користується всією квартирою, проводить поточні ремонти, здавав квартиру в найм, оплачує комунальні послуги, у нього знаходяться всі правовстановлюючі документи на квартиру. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Сторони до суду не з`явились, в заявах до суду клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, представник відповідача при прийнятті рішення суду покаладається на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] матері позивача, [PERSON] та його вітчиму [PERSON] належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла, після її смерті позивач прийняв спадщину та отримав свідоцтво про спадщину за законом на спадкове майно у виді Ѕ частки квартири [ADDRESS] , що вбачається з даного свідоцтва. [INFO] помер відчим позивача [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно відомостей Першої покровської державної нотаріальної контори (лист від 05.12.2019 року) слідує, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №159 від 14.03.1996 року за заявою його доньки [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього, що закріплено в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17. Враховуючи, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його донька, [PERSON] , яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто претендує на майно у виді Ѕ частки квартири [ADDRESS] , тому позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed