Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки з 12 серпня 2014 року по 27 квітня 2016 року, який складає 53754,32 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача, та при звільненні відповідачем не виплачена йому заробітна плата в повному обсязі, в звязку з чим відповідач зобовязаний йому виплатити середній заробіток за весь час затримки. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, представник надав заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позов не визнає, оскільки вини підприємства в несплаті боргу по заробітній платі не має, виконавче провадження перебувало в відділі ДВС і державний виконавець сам встановлював черговість виплат. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з трудовою книжкою позивача /а.с.6-7/ він працював майстром брикетного цеху у філії Смолинський торфозавод ДП «Чернігівторф», 26.07.2013 року був звільнений з роботу у звязку зі скороченням посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України. З листа Відділу примусового виконання рішень управління ДВС від 21.07.2016 року за № 02.1-25/138-3, вбачається, що виконавче провадження (ВП№4457771) з виконання виконавчого листа № 748/2151/14-ц виданого 27.08.2014 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ДП «Чернігівторф» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в сумі 15684,95 грн, вихідної допомоги в розмірі 2\~213,00 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 29.07.2013 року по 11.08.2014 року включно в сумі 32 551,92 грн., а всього 50449,87 грн. (сума вказана без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів) та 500 грн моральної шкоди, закінчено 26.04.2016 року у звязку з фактичним виконанням, на підставі п.8.ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». З доданої до листа постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2016 року, вбачається, що борг позивачу перераховано за доручення № 433 від 25.04.2016 року. Тобто з позивачем був проведений повний розрахунок 25.04.2016 року. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2014 року по цивільній справі № 748/2151/14-ц за позовом [PERSON] до ДП «Чернігівторф» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складала 124,72 грн. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно цієї статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Юридично значимі обставини, встановлені ч.1ст.116, ч.1 ст.117 КЗПП України, є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідач в поданій заяві фактично визнав що виплата всіх сум, що належить позивачу своєчасно проведена не була, тому суд приходить до висновку, що розрахунки позивача є вірними за виключенням трьох робочих днів (25-27 квітня 2016 року) і середній заробіток за весь час затримки з 12 серпня 2014 року по 24 квітня 2016 року включно (428 робочих днів) складає 53380,16 грн., а тому позов слід задовольнити частково. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а його позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial