Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 48000 гривень, 1000 гривень моральної шкоди та судових витрат в сумі 490 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 08 вересня 2006 року передав відповідачу 3000 доларі США, які той зобов'язався повернути до 08 вересня 2007 року. Зобов'язання не виконав і гроші не повернув, тому він вимушений звернутися до суду. Крім того в позові зазначає, що відповідач виплачував йому в якості відсотків по 1000 гривень в рік. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив про його задоволення. Пояснив, що гроші відповідачу він передав 08 вересня 2006 року строком на 1 рік. Відповідач з 2010 року по 2012 рік платив йому по 1000 гривень в якості відсотків. Просить стягнути з відповідача 48000 гривень, 1000 гривень моральної шкоди та судові витрати в сумі 490 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що відповідач гроші позивачу повернув. Просить застосувати строк давності до спірних правовідносин. Вислухавши сторони, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в 08 вересня 2006 року року позивач передав відповідачу в борг за договором позики 3000 доларів США, строком на один рік, тобто до 08 вересня 2007 року. Ці обставини визнано сторонами в судовому засіданні і на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони доказуванню не підлягають. Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 ст. 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно до ч 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем, на підтвердження його вимог, надана розписка відповідача, в якій [PERSON] зазначив, що зобов'язався виплатити [PERSON] борг в сумі 3000 доларів США в строк до 08.09.2007 року. Таким чином, на думку суду, відповідач умови договору позики не виконав. В своїх запереченнях на позовні вимоги, а також в судовому засіданні, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено в судовому засіданні відповідач зобов'язався повернути борг позивачу 08 вересня 2007 року. Таким чином право вимоги у позивача виникло 09 вересня 2007 року, проте до суду він звернувся лише 26 лютого 2015 року. Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем не надано. За таких обставин [PERSON] слід відмовити в позові до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в зв'язку з пропуском строку позовної давності. З цих же підстав не підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення моральної шкоди і судових витрат.

Outcome: dismissed