Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14424,31 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 листопада 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 1200 доларів США зі строком повернення до 31.12.2013 року включно. [PERSON] порушив умови договору, обов'язки щодо повернення позики не виконав. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідачем порушено умови договору щодо повернення суми позики. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. В судовому засіданні позивачем доведено, що його право порушено саме відповідачем. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2013 року [PERSON] надав під розписку [PERSON] кошти в розмірі 1200,00 доларів США, який в свою чергу зобов'язався повернути суму боргу до 30.12.2013 року. Але взяті на себе зобов'язання відповідачем не виконуються, у зв'язку з чим позивач звернувся із позовом до суду. Вищезазначені обставини встановлені письмовими доказами по справі, а також поясненнями позивача даними під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Крім того, відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк виконання, то таке зобов'язання має бути виконане в цей строк. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також зазначеною статтею встановлений вичерпний перелік безпроцентних договорів. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, відповідач має сплатити позивачу 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання з повернення позики в розмірі 1200,00 доларів США у період з 31.12.2013 року по 02.06.2014 року складає 180,31 гривень. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме, стягненню з відповідача в розмірі 14424,31 гривень. Отже висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved