Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсною розписку (договір позики) на 35 000 дол. США, укладену між ним та відповідачем. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що в січні 2013 року [PERSON] надав йому в борг на один місяць 15 000 дол. США, з умовою повернення 17 250 дол. США, про що ним була написана розписка. Вказує, що у зв'язку з неповерненням [PERSON] 17 250 дол. США, останній звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом про стягнення з нього цих коштів. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.10.2013 з нього стягнуто на користь [PERSON] 137 827,50 грн. боргу та 1 378,27 грн. судового збору. Зазначає, що 11.06.2014 до нього додому прийшло четверо осіб, один з яких був [PERSON], а інші представилися представниками Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції. Зазначені особи вели себе агресивно, описали майно його сім'ї та намагалися його вивезти, відповідач вимагав від нього розписку на 35 000 дол. США, пояснюючи дану суму нарахованими відсотками. Вказує, що хвилюючись за власне здоров'я та здоров'я своєї дружини, він змушений був написати [PERSON] розписку на 35 000 дол. США, яких у нього він не брав. Відповідач також забрав правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], зазначивши, що вони йому знадобляться при переоформленні. На сьогоднішній день відповідач вимагає у нього 35 000 дол. США, які він фактично не надавав. Посилаючись на ст. ст. 203, 215, 231 ЦК України, вказує, що договір позики на 35 000 дол. США був укладений проти його справжньої волі, кошти по розписці йому не передавались, а тому такий правочин необхідно визнати недійсним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] взяв у борг у відповідача [PERSON] 35 000 дол. США, про що склав, у присутності свідків, відповідну розписку та зобов'язався повернути відповідачу отримані кошти до 30 липня 2014 року (а.с.3). Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.09.2014 року (а.с.13), яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.01.2015 року (а.с.14-15) залишено без змін, позов [PERSON] задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 472 139 грн 82 коп заборгованості за договором позики. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вказану розписку він склав під впливом психологічного тиску з боку відповідача та вказаний договір був укладений проти його справжньої волі, а кошти за договором він не отримував. Однак, позивачем не надано суду доказів, які б доводили застосування до позивача фізичного чи психічного тиску зі сторони відповідача, позивачем не доведено, що укладання оспорюваного договору позики здійснювалося проти його волі, а грошові кошти від позикодавця насправді одержані не були. Будь-яких клопотань щодо витребування додаткових доказів позивачем не заявлялось. Враховуючи вищезазначені норми законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання розписки недійсною. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 218, 292 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 231 ЦК України, враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

Outcome: dismissed