Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.1984 року, позивач є власником житлового будинку по вул. Шевченка, 6 в с. Перекора, Старосинявського району. З 11.06.2004 року в будинку на правах члена сімї власника, як його зять, був зареєстрований та проживав відповідач. 21.10.2008 р. шлюб між відповідачем та його дочкою був розірваний і з того часу відповідач не проживає у вказаному будинку. Факт реєстрації відповідача ускладнює для позивача оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач більше року не проживає за вказаною адресою, відповідно до ст. 405 ЦК України, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування житлом. Представник позивачка в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач - її колишній чоловік з моенту розлучення не проживає у [INFO], а тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позову, пояснив, що він не проживаю в с. Перекора. Погодився з тим, що б його було визнано таким, що втратив право на проживання за вказаною адресою Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу, відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.1984 року належить будинок № 6 по вул. Шевченка, в с. Перекора, Старосинявського району. Відповідно до будинкової книги 11.06.2004 р. за вказаною адресою був зареєстрований відповідач\~\~[PERSON] Відповідач був зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, як член сімї власника чоловік доньки власника будинку - [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.10.2008 р. серія 1-БВ № 030907 між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано. Відповідно до листа Старосинявського РС УДМС України в Хмельницькій області від 17.06.2015 року №228 позивач звертався до Старосинявського РС УДМС України в Хмельницькій області для вирішення питання про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутись із відповідною заявою до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сімї. Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 5 листопада 2014 року по справі №6-158цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин і відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав і свобод сторін та інших осіб, суд приймає визнання позову і вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст.319 ЦК України,

Outcome: approved