Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що з 05.08.2003 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.01.2013 року було розірвано. У період шлюбу з 2003 по 2013 роки, а саме в 2004 році ними було придбано земельну ділянку загальною площею 0,100 га за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18, Вінницького району Вінницької області. Угоди про добровільний поділ спільного майна, нажитого у період шлюбу, між ними не досягнуто, тому [PERSON] просить суд поділити вказану земельну ділянку, виділивши по 1/2 частині кожному. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що з 05.08.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.01.2013 року було розірвано. В період перебування в шлюбі в них 06.04.2005 року народився син [PERSON]. За час шлюбу вони набули майно, а саме: незавершений будівництвом жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області, який є спільною сумісною власністю подружжя. Малолітній син сторін проживає з позивачем. При таких обставинах позивач за зустрічним позовом має право на збільшення належної їй частки в спільному майні подружжя. Нерухоме майно, яке є предметом спору, а саме: незавершений будівництвом жилий будинок, що розташований в с. Агрономічне по вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області, в період шлюбу побудований на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 19 від 19.01.2005 року, виданого відділом містобудування та архітектури Вінницької райдержадміністрації та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] Земельна ділянка площею 0,1064 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області (Державний акт серії ВН № 129411 від 21.10.2004 року), є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, оскільки придбана нею за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя. Спірний незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами може бути поділений між подружжям з врахуванням прав неповнолітньої дитини, приймаючи до уваги наступні факти: 1) ступінь готовності спірного жилого будинку з надвірними спорудами складає близько 75 %, що підтверджується висновком ПП «Вінекспертпроект» від 16.10.2014 року. Наведене свідчить про наявність підстав для визначення окремих частин, які підлягають виділу позивачу за зустрічним позовом та відповідачу, а також про технічну можливість довести до кінця будівництво даного жилого будинку зазначеними особами; 2) розташовані на земельній ділянці поряд з житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю будинку. В звязку з зазначеним [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області на земельній ділянці площею 0,1064 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області (Державний акт серії ВН № 129411 від 21.10.2004 року). Ухвалою суду від 03.11.2014 року первісну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя обєднано в одне провадження з зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В звязку із проведенням судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд: 1) визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1064 га (кадастровий номер 0520680203:02:001:0040), розташовану по вул. Дачна, 18 в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області, вартістю 445 875 грн.; 2) стягнути з [PERSON] на його користь витрати, повязані з оплатою держмита; 3) усі витрати, повязані з веденням справи у суді, стягнути з [PERSON] За зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, з урахуванням висновків експерта ВВ КНДІСЕ № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року, просить застосувати варіант розподілу домоволодіння № 18 по вул. Дачна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області за № 3 та виділити йому на праві приватної власності приміщення в житловому будинку та господарські будівлі відповідно до план-схеми варіанту № 3 в розмірі 49/100 частин з компенсацією на його користь 9261,52 грн. за відступ від 1/2 частки за рахунок [PERSON] (т.1 а.с.220). В звязку із проведенням судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] подала суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої, враховуючи фактичне користування будинком та господарськими спорудами (проживання позивача за зустрічним позовом та її батька акт обстеження від 17.02.2014 року) та виходячи з незначного відступу від 1/2 частки в праві власності на домоволодіння,просить суд: 1) визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), як за першим співвласником 1/2 частки, відповідно до варіанта № 1 висновку експерта за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року право власності на 57/100 частин незавершеного будівництвом жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області загальною площею 55,2 кв.м, яка складається з веранди № 1 площею 6,8 кв.м, приміщення № 2 площею 48,4 кв.м; а також на господарські будівлі вбиральню, літню кухню з гаражем № 15 на земельній ділянці площею 0,1064 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області (Державний акт серія ВН № 129411 від 21.10.2004 року); 2) стягнути з [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: [INFO]), на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: [INFO]), судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати за надану правову допомогу в сумі 3000 грн. (т.1 а.с.209). Ухвалою суду від 25.01.2016 року заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог та заяву представника [PERSON] [PERSON] про уточнення зустрічних позовних вимог прийнято до провадження. В судовому засіданні 21.11.2014 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] пояснив, що спірна земельна ділянка була придбана в 2004 році за спільні кошти, є договір купівлі-продажу. В судовому засіданні 09.02.2016 року [PERSON] пояснив, що по варіанту розподілу № 1, який просить виділити [PERSON], буде велика компенсація щодо сплати. За спірною адресою ні вона, ні дитина не проживають. Просить застосувати [PERSON] варіант № 3 проведеної експертизи. В судовому засіданні 25.04.2016 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON], а також не заперечує щодо задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та обраного нею варіанту № 1 розподілу житлового будинку. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні 21.11.2014 року суду пояснив, що в 2004 році він працював, але не офіційно. Також навчався в університеті. Його батьки допомагали їм в перші роки життя, батько був пенсіонером, а мати працювала завучем в школі. Батьки тримали господарство. Проживали спочатку в брата, потім в товариша. Дружина не працювала, оскільки навчалась на стаціонарі. З 2001 року по 2003 рік він був на заробітках на півночі Росії, там заробив гроші, за які купили земельну ділянку. В судовому засіданні 25.04.2016 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] підтримав думку свого представника. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні 21.11.2014 року не визнала позов щодо поділу земельної ділянки. Суду пояснила, що вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON], кошти на придбання даної земельної ділянки надавав її батько. Сторони в цей період навчалися, в них коштів не було. В лівій стороні будинку проживає батько [PERSON], а також з нею проживає дитина, це потрібно враховувати при розподілі майна. [PERSON] тимчасово проживає разом з дитиною за кордоном. Батько мав намір купити земельну ділянку для [PERSON], щоб побудувати їй будинок. В судовому засіданні 09.02.2016 року [PERSON] підтримала подані письмові заперечення на заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог від 12.01.2016 року. Заперечення мотивовані тим, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року запропоновано три варіанти розподілу будинку та споруд домоволодіння № 18 по вул. Дачна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області з визначенням грошової компенсації власнику, частка якого стала менше після поділу. [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог від 12.01.2016 року, в якій він просить суд застосувати варіант № 3 розподілу домоволодіння № 18 по вул. Дачна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області та виділити [PERSON] на праві приватної власності приміщення в житловому будинку та господарські будівлі відповідно до план-схеми варіанту № 3 в розмірі 49/100 частин з компенсацією на його користь 9261,52 грн. за відступ від 1/2 частки за рахунок [PERSON] Вважає, що таким розподілом буде порушено право [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з огляду на таке: відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року у справі № 145/2430/13-ц встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], проживає та знаходиться на утриманні [PERSON], а тому відповідно до ст.61 ЦПК України дана обставина не потребує доказування. На виконання рішення суду [PERSON] сплачує аліменти, яких недостатньо для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, оскільки, як убачається з рішення про стягнення аліментів, останнє постановлено судом з врахуванням прожиткового мінімуму 1286 грн., виходячи із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», який станом на 1 січня 2016 рік для дітей віком від 6 до 18 років вже становить 1455 гривень. [PERSON], звертаючись до суду про визнання за ним права власності на житловий будинок відповідно до план-схеми варіанту № 3 в розмірі 49/100 частки, отримає у власність площу житлового будинку в розмірі 62,8 кв.м, в тому числі: частина приміщення 15,8 кв.м; приміщення 8,2 кв.м; приміщення 12,5 кв.м; приміщення 6,78 кв.м; приміщення 19,6 кв.м. Крім того, додатково отримає в житловому будинку погріб з шиєю та терасу. В той же час, як [PERSON] разом з малолітньою дитиною отримає у власність площу житлового будинку в розмірі 39,4 кв.м, в тому числі: веранда 6,8 кв.м; частина приміщення 32,6 кв.м. Зазначене свідчить, що розподіл відповідно до план-схеми варіанту № 3 буде не тільки не законним, але й несправедливим. Просить суд звернути увагу на те, що зменшення вартості компенсації по варіанту № 3, який просить [PERSON] порівняно з варіантом № 1, який просить [PERSON] виникло в зв'язку з значною вартістю допоміжної споруди літньої кухні, в той же час при поділі нерухомого майна необхідно виходити з рівності часток безпосередньо в житловому будинку, позаяк господарські будівлі, відповідно до ст.186 ЦК України, є приналежністю до головної речі. При таких обставинах, розподіл відповідно до план-схеми варіанту № 3 призведе до грубого порушення прав та охоронюваних законом інтересів, як [PERSON] так і малолітньої дитини, позаяк значно зменшує частку [PERSON] на житлові приміщення в будинку (по варіанту № 3 [PERSON] виділяється лише частина приміщення і веранда), а також порушить право на житло малолітньої дитини, позаяк при такому розподілі фактично малолітня дитина іншої статі буде позбавлена можливості на виділення їй окремої кімнати. В заяві про уточнення позовних вимог від 12.01.2016 року [PERSON] просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1064 га (кадастровий номер 0520680203:02:001:0040), розташованої по вул. Дачна, 18 в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області вартістю 445875 грн. Вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні, виходячи з наступного: земельна ділянка площею 0,1064 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: с. Агрономічне вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області (Державний акт серії ВН №129411 від 21.10.2004 року), згідно з ч.1 п.3 ст.57 СК України є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, оскільки придбана нею за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя. Наведене підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.07.2004 року, розпискою [PERSON] від 06.10.2014 року, свідченнями свідка [PERSON] Виходячи з викладеного, земельна ділянка площею 0,1064 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: с. Агрономічне вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області, не може бути визнана об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідно поділена між сторонами як в натурі, так і в ідеальних частках. В судовому засіданні 25.04.2016 року представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] просили суд задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09.12.2014 року суду показав, що є батьком [PERSON]. В 2003 році вирішив придбати земельну ділянку, щоб побудувати будинок. Придбав земельну ділянку в с. Агрономічне, давав гроші на її придбання, але договір оформили на дочку, так як він перебуває в іншому шлюбі і не хотів потім займатися переоформленням. За місяць до оформлення договору передали гроші [PERSON]. На наступний рік почали будівництво, домовилися, що ліва сторона його, а права дочки та зятя. Ні дочка, ні зять гроші на купівлю земельної ділянки не давали. Гроші на будівництво давали всі. Його бувша дружина і тітка дочки також давали гроші на будівництво. Гроші передавали [PERSON] в присутності чоловіка. За власні гроші добудував собі кімнату в гаражі. З іншого гаража зробили времянку, де зараз проживає [PERSON]. [PERSON] працював на 0,25 ставки. Під час підписання договору купівлі-продажу він присутній не був. На той час офіційно не працював. Працював в 1999 році в Іспанії. В нього були заощадження. Паспорт на будівництво виданий на дочку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 30.12.2014 року суду показав, що є братом [PERSON] Його брат був одружений з [PERSON] і в них є спільний син. Завжди говорили, що дана земельна ділянка і житловий будинок є спільно нажитим майном подружжя. Їхні батьки багато вклали працею і грошима в дане будівництво. Олег з дружиною деякий час проживав разом з ним в його квартирі. Вони вирішили придбати земельну ділянку для будівництва. В [PERSON] були кошти, він заробив їх в Росії, коли їздив на заробітки. Потім працював на ювелірному заводі. З 2000 по 2006 роки періодично працював за кордоном (місяць в дома, місяць на роботі). Заслухавши думки та позиції учасників процесу, вивчивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм,\~правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2003 року, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.01.2013 року було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення (т.1 а.с.10). За період перебування в шлюбі в сторін 06.04.2005 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії І-АМ № 253868 (т.1 а.с.65). З копії рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року вбачається, що син сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON] (т.1 а.с.79). 23.07.2004 року між гр. [PERSON] (продавець) та гр. [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1064 га, кадастровий номер 0520680203:02:001:0040, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 125, Вінницького району Вінницької області. Продаж земельної ділянки проводився за 4000 (чотири тисячі) грн., які покупець повністю сплатила продавцеві до підписання цього договору. Зазначений договір посвідчено 23.07.2004 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується його копією (т.1 а.с.75). З копії нотаріальної справи по вищевказаному договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному 23.07.2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), вбачається, що [PERSON] дав згоду на купівлю його дружиною [PERSON] земельної ділянки розміром 0,1064 га, яка розташована в с. Агрономічне по вул. Дачна, 125, Вінницького району Вінницької області, за 4000 (чотири тисячі) грн. Крім того, в матеріалах даної нотаріальної справи наявна заява, з якої вбачається, що шлюбний договір між сторонами не укладався та їм розяснено, що при розпорядженні їхнім майном вони зобовязані врахувати інтереси їхніх дітей або інших членів сімї, які відповідно до закону мають право ним користуватись (ст.ст.65, 74 СК України) (т.1 а.с.107-119). Згідно письмової розписки від 06.10.2014 року вбачається, що [PERSON] (паспорт серія АВ 139700, виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 06.07.2000 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) отримала 20.06.2004 року від [PERSON] (паспорт серії АВ 627480, виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 02.02.2005 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. Дані грошові кошти 4000 (чотири тисячі) грн. сплачені їй [PERSON] за покупця [PERSON] в звязку з придбанням нею земельної ділянки за кадастровим номером 0520680203:02:001:0040, про що складено договір купівлі-продажу від 23.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.73). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки № 3753 від 23.07.2004 року [PERSON] 21.10.2004 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН № 129411 площею 0,1064 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 0520680203:02:001:0040, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 125, Вінницького району Вінницької області. (т.1 а.с.76). На вказаній земельній ділянці, що розташована за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області, знаходиться незавершений будівництвом жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Нерухоме майно, яке є предметом спору, а саме незавершений будівництвом жилий будинок за адресою: с. Агрономічне вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області, в період шлюбу побудований на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 19 від 19.01.2005 року, виданого відділом містобудування та архітектури Вінницької райдержадміністрації та інспекції державного архітектурно будівельного контролю [PERSON]. Зазначене підтверджується копією будівельного паспорта № 19 на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] (с. Агрономічне, вул. Дачна, зем. діл. № 125, 2005 рік) (т.1 а.с.66-71). З копії висновку щодо ступені будівельної придатності незавершеного будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18 (стара адреса вул. Дачна, 125), Вінницького району Вінницької області вбачається, що ступінь його готовності становить 75% (сімдесят пять відсотків) (т.1 а.с.74). Відповідно до копії довідки № 1876, виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області 21.10.2013 року, вбачається, що за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18, Вінницького району Вінницької області зареєстрована та проживає сімя [PERSON] (т.1 а.с.11). Згідно копії акта обстеження житлово-побутових умов від 17.02.2014 року за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18, Вінницького району Вінницької області та копії довідки № 180, виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, вбачається, що за даною адресою також проживає, але не зареєстрований [PERSON] (т.1 а.с.77, 78). Частиною 1 статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1\~ст.386 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Згідно ст.157 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Також особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Тому суд критично ставиться до показів, наданих в судовому засіданні свідком [PERSON], який являється батьком відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON], що саме ним придбавалася земельна ділянка та він давав гроші на її придбання, але з певних причин договір купівлі-продажу земельної ділянки був оформлений на його дочку [PERSON] Отже, оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки було укладено [PERSON] в інтересах сімї, що вбачається з копії вищевказаної нотаріальної справи по договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному 23.07.2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) (т.1 а.с.107-119), представниками [PERSON] не доведено в судовому засіданні, що спірна земельна ділянка була придбана за особисті кошти [PERSON] чи її батька [PERSON], то відповідно дана земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дана норма СК України також закріплена в ст.372 ЦК України, якою передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 статті 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Документами в даній справі підтверджується наявність саме спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно між сторонами по справі. Статус нерухомого майна, як спільної сумісної власності бувшого подружжя, без виділення часток в натурі обмежує їх права як власників, передбачені ст.319 ЦК України, утруднює вільне користування та розпорядження ними своїм майном. По даній справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, за висновком якої № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року визначено можливість виділу часток у спірному нерухомому майні незавершеному будівництвом житловому будинку (три можливих варіанти), а також за результатами проведеного дослідження встановлено ринкову вартість спірної земельної ділянки, а встановити варіанти поділу земельної ділянки по вул. Дачна, 18 в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області в рівних частках по 1/2 не визнається за можливе, в зв`язку з невідповідністю фактичних розмірів земельної ділянки спірного домоволодіння та розмірів, наведених у наданому на дослідження кадастровому плані, тому земельна ділянка спірного домоволодіння залишається у спільному сумісному користуванні (т.1 а.с.166-200). Відповідно до ст.152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. Крім того, згідно з п.14 узагальнення ВССУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 25.09.2015 року порядок отримання дозволів на переобладнання та перепланування житлових будинків регулюється ЖК, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207. З результату аналізу зазначених норм вбачається, що переобладнання і перепланування житлового будинку проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, який може бути лише у вигляді відповідного рішення виконавчого комітету (або іншого державного органу, якому в кожному конкретному регіоні можна делегували такі повноваження), а не будь-якого іншого листа або повідомлення, підписаного будь-якою службовою особою. У відповідь на звернення суду, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» в своєму листі № 07-15-444 від 11.02.2016 року зазначило, що ПАТ «Вінницягаз» є господарським товариством, яке на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільними мережами. На даний час порядок доступу до газорозподільної мережі (ГРМ) регулюється Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1379/27824 (надалі Кодекс ГРС). Пунктом 2 розділу V цього Кодексу ГРС передбачено, що за зверненням власника об'єкта чи земельної ділянки (замовника) про приєднання його об'єкта до ГРМ Оператор ГРМ (в даному випадку ПАТ «Вінницягаз») зобов'язаний забезпечити приєднання об'єкта (земельної ділянки) до ГРМ, що на законних підставах перебуває в його власності або користуванні (у тому числі в експлуатації), за умови дотримання власником (замовником) вимог цього Кодексу та чинного законодавства. За наявності підстав, таких як відсутність або недостатність вільної потужності на об'єктах газорозподільної системи, у тому числі при замовленні тиску газу для потреб об'єкта замовника понад 1,2 МПа та якщо надання доступу стане перешкодою для виконання Оператором ГРМ спеціальних обов'язків, покладених на нього відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Оператор ГРМ може відмовити замовнику в приєднанні його об'єкта (земельної ділянки) до об'єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають у власності чи користуванні (у тому числі експлуатації) Оператора ГРМ. При цьому, Товариство не наділене повноваженнями на надання будь-яких висновків щодо можливості приєднання до мережі та встановлення окремого газопостачання. Проте, зазначено, що в разі звернення гр. [PERSON] до Товариства з заявою про приєднання об'єкта будівництва або існуючого об'єкта (земельної ділянки), з наданням документів, що на законних підставах підтверджують право власності або користування об'єктом та за умови дотримання ним вимог чинних нормативних документів, Товариство, після ретельного обстеження, виконає роботи по приєднанню до газорозподільної мережі (т.1 а.с.239). Головне управління Держсанепідслужби у Вінницькій області в своєму листі № 02/02-08/458 від 17.02.2016 року зазначає, що не заперечує проти представлених варіантів розподілу незавершеного будівництвом будинковолодіння за адресою: с. Агрономічне, вул. Дачна, 18, Вінницького району Вінницької області при умові дотримання в ході перепланування вимог чинного санітарного законодавства (т.1 а.с.241). ПАТ «Вінницяобленерго» СО «Замостянські електричні мережі» в своєму листі № 43 від 24.02.2016 року зазначило, що в білінговій базі даних СО «Замостянські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго» не значиться споживачем електроенергії [PERSON] та [PERSON], крім того відсутня така адреса як Дачна, 18, с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області (т.1 а.с.243). В наступному листі № СО-54/158 від 18.03.2016 року СО «Замостянські ЕМ» не заперечують проти варіантів розподілу житлового будинку згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року для встановлення відокремленого енергопостачання по незавершеному будівництву. Для укладення договору про користування електричною енергією кожному із співвласників будинку, що розташований в с. Агрономічне, вул. Дачна, 18, Вінницького району Вінницької області, необхідно буде звернутися до Інформаційно-консультаційного центру ПАТ «Вінницяобленерго» для отримання проектно-технічної документації (т.2 а.с.21). Аналогічний лист № СО-51/368 від 22.03.2016 року на запит суду було надано ПАТ «Вінницяобленерго» СО «Вінницькі МЕМ» (т.2 а.с.25). Виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області в листі № 84 від 14.03.2016 року, наданому на запит суду, було повідомлено, що згідно Постанови ВРУ «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» від 13.05.2015 року № 401-VIII та рішення № 1663 міської ради від 30.07.2015 року «Про доповнення переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, площ м. Вінниці» вул. Дачна, буд. № 18 села Агрономічне відійшли до меж міста Вінниця (т.2 а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 889 від 14.04.2016 року «Про погодження висновку судової будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи» вирішено погодити висновок судової будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року (про поділ незавершеного будівництва житлового будинку та земельної ділянки в м. Вінниця, вул. Дачна, 18 (бувше с . Агрономічне, Вінницького району Вінницької області)) (виконавець «ВВ КНДІСЕ») (т.2 а.с.35). Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В звязку з зазначеним суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а саме: в частині визнання за ним права власності на 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки. Також підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спірного незавершеного будівництвом житлового будинку. Визначаючись щодо варіанту поділу, суд вважає, що обставинам даної справи, принципам законності та справедливості відповідає запропонований експертом варіант № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23-26/15-21 від 29.10.2015 року, який просить застосувати представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом та проти якого не заперечує позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом. Згідно пункту 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України). Вимога щодо поділу спірного незавершеного будівництвом житлового будинку позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не заявлялась, тому суд не може вирішити питання щодо виділу [PERSON] на праві приватної власності приміщень в даному незавершеному будівництвом житловому будинку та господарських будівель, а також стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію за відступ від 1/2 частки в праві власності домоволодіння, яка відповідно до варіанту № 1, що підлягає застосуванню, складає 85816 грн. 54 коп. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій, наявних в матеріалах справи, позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір в розмірі по 3654 грн. Також на підтвердження понесених позивачем за зустрічним позовом судових витрат було долучено квитанцію про оплату послуг за надання правової допомоги в сумі 3000 грн. та послуг за проведення експертизи в сумі 2706 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved