Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Донбаського державного технічного університету в якому просив суд визнати незаконною бездіяльність ректора Донбаського державного технічного університету Антощенка М.І. та зобов`язати відповідачів провести належні дії щодо виплати ненарахованої доплати у розмірі 40766,90 гривень за період з 01.11.2015 р. по 31.08.2017 р. У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд поновити порушене право позивача: визнати незаконною бездіяльність [PERSON] ; зобов`язати Східноукраїнський національний університет ім. В. Даля провести належні нарахування позивачу, доплати у розмірі 40766,90 грн. за період з 01.11.2015 р. по 31.08.2017 р.; стягнути з Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля грошову суму в розмірі 40766,90 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 02.11.2015 р. займав посаду вченого секретаря у ДонДТУ, 31.08.2017 р. був звільнений за власним бажанням. За час перебування у трудових відносинах з університетом, позивачу присуджено у 2001 році науковий ступінь кандидата наук, а 26.06.2017 р. - доктора наук; 19.06.2003 р. присвоєно вчене звання - доцент. Після звільнення за власним бажанням, позивач дізнався, що під час перебування його на посаді вченого секретаря, йому не нараховувалися доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15%, з 26.06.2017 р. доктора наук - у розмірі 25%, та за вчене звання доцента у розмірі 25% посадового окладу щомісячно. Позивач 28.07.2017 р. звертався до ректора ДонДТУ [PERSON] з заявою, в якій просив надати роз`яснення щодо невиплати надбавок. Ухвалою суду від 18.06.2020 р. було задоволено клопотання позивача про заміну відповідача Донбаського державного технічного університету належним відповідачем - Східноукраїнським національним університетом ім. В. Даля. Відповідач - Східноукраїнський національний університет ім. В. Даля позов не визнав та надав суду відзив на уточнену позовну заяву. Свої заперечення проти позовних вимог мотивував тим, що оскільки [PERSON] присвоєне вчене звання доцента кафедри соціально-гуманітарних дисциплін, присуджено науковий ступень кандидата історичних наук зі спеціальності археологія та здобуто науковий ступень доктора історичних наук, а основним місцем роботи позивача була посада вченого секретаря ДонДТУ , його діяльність за профілем за основним місцем роботи не збігалася з наявним ученим званням/науковим ступенем, тому доплати за вчене звання та науковий ступінь за основною посадою - вченого секретаря, позивачу не здійснювались. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. В матеріалах справи містяться його заперечення на позовну заяву, в яких він зазначає, що [PERSON] присвоєно вчене звання доцента кафедри соціально-гуманітарних дисциплін, присуджено науковий ступінь кандидата історичних наук зі спеціальності археологія та здобуто науковий ступінь доктора історичних наук, а основним місцем роботи позивача була посада вченого секретаря ДонДТУ , його діяльність за профілем не збігається з наявним ученим званням/науковим ступенем, тому доплати за вчене звання та науковий ступень йому не здійснювалися. Третя особа - Міністерство освіти і науки України в судове засідання свого представника не направила, заперечень на позовну заяву не надала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та суду пояснив, що він займав посаду вченого секретаря до реорганізації ДонДТУ, крім того, на 0,5 ставки займався викладацькою діяльністю в університеті і за ці 0,5 ставки отримував надбавки за вчене звання та науковий ступінь, а за основною посадою - вченого секретаря - ні. Вважає це незаконним тому і звернувся до суду з позовом. На підставі чого розраховано ним суму доплат, яку він просить стягнути з відповідача, суду пояснити не зміг. Представник відповідача Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля Кавунник К.П. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи суд встановив: З копії трудової книжки [NUMBER] (а.с.5-6), що [PERSON] 01.09.1999 р. прийнятий на посаду асистента кафедри СГД Донбаського гірничо-металургійного інституту; 02.11.2015 р. переведений на посаду вченого секретаря; 31.08.2017 р. звільнений за власним бажанням ст. 38 КзпП України; З атестату доцента серії ДЦ від 19.06.2003 р. (а.с.9) [PERSON] присвоєно вчене звання доцента кафедри соціально-гуманітарних наук; З диплому кандидата наук серії [NUMBER] від 04.07.2001 р. (а.с.10) [PERSON] присуджено науковий ступень кандидата історичних наук зі спеціальності археологія; З диплому доктора наук серії [NUMBER] від 26.06.2017 р. (а.с.11) [PERSON] здобув науковий ступінь доктора історичних наук; З копії заяви від 28.07.2017 р. (а.с. 8) встановлено, що [PERSON] звертався до ректора Донбаського державного технічного університету, головного бухгалтера, в.о. начальника відділу кадрів, голови профспілкової організації, юрисконсульта ДонДТУ з проханням надати роз`яснення щодо невиплат йому надбавок за науковий ступінь та наукове звання на посаді вченого секретаря; З копії листа Міністерства освіти і науки України від 19.09.2017 р. щодо умов оплати праці начальника навчально-методичного відділу та вченого секретаря, адресованого Донбаському державному технічному університету (а.с.21) встановлено, що надаючи роз`яснення, МОН України зазначив, що доплати за вчені звання та наукові ступені встановлюються працівникам при обов`язковій умові - їхня діяльність за профілем повинна збігатися з їх науковим ступенем та наявним вченим званням. Відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівників на займаній посаді визначається керівниками навчальних закладів, установ освіти та наукових установ; З довідки № 61-2 від 12.02.2020 р. (а.с.96), виданої Східноукраїнським національним університетом ім. В. Даля встановлено, що [PERSON] . З 13.07.2019 р. працює на посаді професора на кафедрі хімії та охорони праці; З наказу Міністерства освіти і науки України № 587 від 05.06.2018 р. про реорганізацію Донбаського державного технічного університету (а.с.а.с. 98-103) встановлено, що Донбаський державний технічний університет реорганізується шляхом приєднання до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). Оцінивши зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступного. Предметом позову є стягнення ненарахованих доплат за науковий ступінь та вчене звання позивача за основною посадою вченого секретаря, починаючи з моменту призначення на цю посаду й по день звільнення. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про вищу освіту» вчена рада є колегіальним органом управління закладу вищої освіти, який утворюється строком на п`ять років, склад якого затверджується наказом керівника закладу вищої освіти протягом п`яти робочих днів з дня закінчення повноважень попереднього складу вченої ради. Вчену раду закладу вищої освіти очолює її голова, який обирається таємним голосуванням з числа членів вченої ради закладу вищої освіти, які мають науковий ступінь та (або) вчене (почесне) звання на строк діяльності вченої ради. До складу вченої ради закладу вищої освіти входять за посадами керівник закладу вищої освіти, заступники керівника, керівники факультетів (науково-навчальних інститутів), учений секретар, директор бібліотеки, головний бухгалтер, керівники органів самоврядування та виборних органів первинних профспілкових організацій працівників закладів вищої освіти, а також виборні представники, які представляють наукових, науково-педагогічних працівників і обираються з числа завідувачів (начальників) кафедр, професорів, докторів філософії, докторів наук, виборні представників, які представляють інших працівників закладу вищої освіти і які працюють у ньому на постійній основі, виборні представники аспірантів, докторантів, асистентів-стажистів, лікарів (провізорів)-інтернів, лікарів-резидентів, керівники виборних органів первинних профспілкових організації студентів та аспірантів, керівники органів студентського самоврядування закладу вищої освіти відповідно до квот, визначених статутом закладу вищої освіти. Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про вищу освіту» учасниками освітнього процесу у закладах вищої освіти є: 1) наукові, науково-педагогічні та педагогічні працівники; 2) здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти; 3) фахівці-практики, які залучаються до освітнього процесу на освітньо-професійних програмах; 4) інші працівники закладів вищої освіти. Згідно ч. 1 ст. 53 ЗУ «Про вищу освіту» науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. Згідно положень ст. 54 ЗУ «Про вищу освіту» в Україні присвоюються так вчені звання: 1) старший дослідник; 2) доцент; 3) професор. Вчене звання професора та доцента присвоюється особам, які професійно здійснюють науково-педагогічну або творчу мистецьку діяльність. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про вищу освіту» науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 и 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір доплат за рахунок власних надходжень. Керівник закладу вищої освіти відповідно до законодавства, статуту та колективного договору визначає порядок, встановлює розміри доплат, надбавок, премій, матеріальної допомоги та заохочення педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників закладу вищої освіти. Відповідно до п.п.п. «в» та «г» п.п. 3 п. 4 Наказу МОН України від 26.09.2005 р. № 557 установлено доплати працівникам: що за вчене звання: доцента, старшого наукового співробітника, старшого дослідника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати); за науковий ступінь: доктора наук - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати); кандидата наук - у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Зазначені доплати встановлюються працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем (вченим званням). За наявності у працівника двох наукових (двох або більше вчених звань) ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим степенем (званням). Відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівника на займаній посаді визначається керівником навчальних закладів, установ освіти та наукових установ. В п. 7 Наказу № 557 зазначено, що з 1 вересня 2005 року Інструкція про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів, затверджена наказом Міністерства освіти України від 02.04.1993 р. № 91, зареєстрована у Мінюсті України 03.12.1993 р.№ 181 застосовується в частині, що не суперечить умовам оплати праці, визначеним цим наказом. Відповідно до положень Інструкції про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 02.04.1993 р. № 91, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 03.12.1993 р. № 181 учений секретар відноситься до керівних працівників вузу і в разі виконання у цьому навчальному закладі педагогічної роботи не менш ніж 150 годин в навчальному році як на умовах погодинної оплати праці, так і за сумісництвом до 0,5 ставки відповідного викладача, він має право на щорічну відпустку за основною посадою тривалістю 48 робочих днів (п.20). А відповідно до п. 26 цієї Інструкції працівникам із числа професорсько-викладацького складу, які виконують обов`язки вченого секретаря, встановлюється доплата в розмірі від 10 до 30 відсотків за основною посадою, але не більше 50 відсотків окладу за посадою, обов`язки якої виконуються. Судом встановлено, що основною посадою позивача у період з 02.11.2015 р. по 31.08.2017 р. була посада вченого секретаря, яка є керівною посадою. Крім того, позивач, як він зазначив в поясненнях, наданих в судовому засіданні, виконував педагогічну роботу викладача на 0,5 ставки та отримував за це доплати за вчене звання та науковий ступінь. Позивачем не надано суду під час розгляду цивільної справи будь-яких належних до допустимих доказів на підтвердження порушення його прав на оплату праці, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи з невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. З приводу позовних вимог до відповідача [PERSON] , оскільки окремою підставою для відмови у позові є пред`явлення позову не до тієї особи, суд зазначає наступне. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, оскільки суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Та, оскільки визначення відповідача є виключно правом позивача, суд, дійшовши переконання, що позов подано не до тієї особи, відмовляє у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до неї та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Таким чином, у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , який на момент подання позову був ректором ДонДТУ, а на даний час перебуває у трудових відносинах зі Східноукраїнським національним університетом та займає посаду завідувача кафедри, то у задоволенні позовних вимог щодо визнання його бездіяльності незаконною слід відмовити. Оскільки суд дійшов переконання про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного, ЗУ «Про вищу освіту», Наказу МОН України від 26.09.2005 р. № 557 Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ, Інструкції про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 02.04.1993 р. № 91, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 03.12.1993 р. № 181,

Outcome: dismissed