Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2015 року помер [PERSON], яким при житті 14 квітня 2000 року було складено на його користь заповіт на належне йому право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЧН №0093912, виданий Борзнянською райдержадміністрацією 18.10.1996р., але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як в подальшому спадкодавець замість сертифіката отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. В звязку з цим, просить розтлумачити заповіт, посвідчений 14.04.2000р. директором Чернігівського геріатричного будинку-інтернату [PERSON], яким [PERSON], померлий 15.06.2015р. заповідав [PERSON] право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЧН №0093912, таким чином, що [PERSON] має право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] земельної ділянки площею 2,42га, яка посвідчена державним актом серії ЯБ №247946, шо розташована на території Головеньківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, замість сертифікату серії ЧН №0093912. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, пояснивши, що померлий [PERSON] доводиться йому рідним дядьком по материнській лінії; зі спадкоємців у дядька, крім нього, залишилася рідна сестра, а його мати - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] спору між ним та матірю щодо розподілу спадкового майна згідно заповіту дядька, складеного саме на нього, немає. Позов подав саме до Головеньківської сільської ради, оскільки на її території знаходиться земельна ділянка, яку він має намір успадкувати. Головеньківська сільська рада Борзнянського району в судове засідання представника не направила, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до пунктів 4 та 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Оскільки заповіт це односторонній правочин, який був укладений 14 квітня 2000 року, а права та обовязки за ним виникли у спадкоємців лише після смерті заповідача у 2015 році, то суд вважає за можливе поширювати на спірні правовідносини положення ЦК України. Приписами ст.ст.1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, яким згідно зі ст.1220 ЦК України є день смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що 15 червня 2015 року помер [PERSON], який проживав у Чернігівському геріатричному будинку-інтернаті. При житті 14 квітня 2000 року [PERSON] склав на користь [PERSON] заповіт, посвідчений директором будинку-інтернату, на належний йому земельний сертифікат серії ЧН №0093912. Після смерті [PERSON] позивач у визначений законом шестимісячний строк подав до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; інші спадкоємці таким правом не скористалися. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть, заповіту, спадкової справи Другої Чернігівської державної нотаріальної контори. Відповідно до вимог ч.1 ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Згідно з ч.2 ст.1256 ЦК України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Отже, системний аналіз зазначених вимог закону вказує на те, що тлумачення заповіту здійснюється судом лише за наявності таких правових умов: 1/зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2/наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. За змістом положень ч.3 ст.10, чч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як вбачається з наданих позивачем у судовому засіданні пояснень, спору між спадкоємцями (ним та його матірю [PERSON]М.) щодо тлумачення заповіту немає. Нотаріусом також у належній процесуальній формі (постанова) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме через наявність спору між спадкоємцями позивачеві не відмовлялося (постановою державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 15 квітня 2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] лише через незрозумілість змісту заповіту). Також [PERSON] не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що державний акт серії ЯБ №247946 був виданий [PERSON] саме взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0093912, хоча на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України позивачеві судом було розяснено його права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій, зокрема щодо надання та витребування додаткових доказів. Крім того, даний позов [PERSON] звернутий до Головеньківської сільської ради Борзнянського району, оскільки на її території знаходиться земельна ділянка, яка входить до складу спадщини. Однак, належними відповідачами в даній справі має бути мати позивача [PERSON] (як рідна сестра померлого й спадкоємець другої черги за законом) або ж з огляду на приписи ст.1277 ЦК України орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (спадщина після померлого [PERSON] відкрилася в м. Чернігові). Разом з тим, своїм процесуальним правом на заміну Головеньківської сільської ради належним відповідачем або ж залучення співвідповідачів позивач у відповідності до положень ст.33 ЦПК України не скористався. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed