Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №22 від 12.11.2004 року, вчинений Таврійською сільською радою Голопристанського району Херсонської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 09 листопада 2002 року уклав шлюб з відповідачкою. В 2004 році в них народився син [PERSON] , батьком якого записано позивача, згідно ч.1 ст. 122 СК України. Перебуваючи в шлюбі сторони декілька разів фактично розлучалися та проживали окремо. В зв`язку з цим, у [PERSON] виникли сумніви щодо його батьківства, оскільки саме перед тим як [PERSON] завагітніла, шлюбні відносини між подружжям не підтримувалися. В 2011 році їхній шлюб було розірвано рішенням суду. Таким чином, позивач вважає, що ймовірно не являється біологічним батьком [PERSON] , а тому оспорює своє батьківство та просить задовольнити його вимоги. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з дружиною сімейне життя не складалося, вони часто сварилися, конфліктували та навіть проживали окремо. Дружина неодноразово казала йому, що батьком їхнього сина являється не він, а інший чоловік. Син дійсно не схожий ані на батька ані на матір. Після розірвання шлюбу, чутки про те, що він не є батьком [PERSON] позивач чув і від односельчан, які казали, що про це розповідала сама [PERSON] . Вважаючи свої переконання достовірними та обґрунтованими, позивач наполягав на задоволенні його вимог. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги відповідачкою не визнаються, однак, якщо позивач не бажає бути батьком їхнього сина, то при вирішенні справи вони покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2002 року Таврійською сільською радою Голопристанського району Херсонської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , про що Таврійською сільською радою Голопристанського району Херсонської області зроблено відповідний актовий запис №22. Батьком хлопчика записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Малолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Прізвище позивачки [PERSON] змінено на дошлюбне. Предметом судового розгляду є оспорювання позивачем свого батьківства відносно неповнолітньої дитини [PERSON] та виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Ухвалою Голопристанського районного суду від 22 вересня 2020р. за клопотанням сторони позивача у справі було призначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої постановлено питання: Чи являється [PERSON] , [INFO] біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] ? Проведення експертизи доручено експерту Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. Роз`яснено сторонам, що наслідки ухилення від участі в експертизі передбачені ст. 109 ЦПК України. 08.10.2020р. з експертної установи до суду надійшов лист в якому зазначено, що для відбору біологічних зразків сторонам та дитині необхідно з`явитися 27.10.2020р. 27.10.2020р. представник відповідача письмовою заявою повідомила, що [PERSON] та [PERSON] не зможуть прибути до експертної установи в зв`язку з перебуванням відповідачки за межами території України. Орієнтовна дата повернення - березень 2021р. В листі заступника начальника Одеського ОБСМЕ, яке надійшло до суду 18.12.2020р. вказано, що для відібрання зразків 24.11.2020р. відповідач та дитина не з`явилися. При цьому, [PERSON] у вказану дату, як і 27.10.2020р. прибув. В зв`язку з отриманням листа від представника відповідача та відсутності точної дати повернення [PERSON] на територію України просили суд самостійно призначити та узгодити наступну дату. В своїй заяві від 22.04.2021р. [PERSON] повідомила, що [PERSON] перебуває та буде знаходитися на території України до 20 травня 2021р. В зв`язку з цим, датою проведення експертизи було визначено 17.05.2021р. та повідомлено сторін про необхідність їхньої явки, а також їхнього сина до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. 26.05.2021р. до суду було повернуто без виконання копію ухвали про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи в зв`язку з неприбуттям 27.10.2020р., 24.11.2020р. та 17.05.2021р. [PERSON] та дитини [PERSON] до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертизи. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналіз змісту наведеної норми права свідчить, що зазначені в ній наслідки можуть застосовуватись лише у випадку, коли експертиза не проведена. В даній справі, суд приходить до висновку, що триразова неявка [PERSON] разом з сином до експертної установи свідчить про недобросовісне користування нею належними їй процесуальними правами та її небажання неухильно дотримуватися процесуальних обов`язків, а тому суд визнає факт відсутності кровного споріднення між позивачем та [PERSON] та вважає дану підставу достатньою для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved