Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом вказуючи, що 06 жовтня 2008 року між ним ВАТ НАСК «Оранта» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № К738-021/08/СТ. Згідно даного договору обєктом страхування є транспортний засіб марки «MAZDA CX-9», фіолетового кольору, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВКС 079470, протиугонна система іммобілайзер. Вартість застрахованого транспортного засобу 290900 (Двісті девяносто тисяч девятсот) грн. Стверджує, що в квітні 2011 року застрахованим транспортним засобом незаконно заволоділи треті особи. Наступив страховий випадок. 11 квітня 2011 року він подав заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до умов договору страховик повинен був виплатити йому страхове відшкодування в розмірі 70 % від дійсної вартості застрахованого транспортного засобу в сумі 203630 (Двісті три тисячі шістсот тридцять) грн. до 16 травня 2011 року. Однак, до цього часу відповідач не здійснив виплату вказаної суми відшкодування. В квітні 2013 року він повторно звернувся до відповідача з заявою про повідомлення йому результатів по його зверненню. Відповіді він не отримав. Тому, просить суд стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» відшкодування в сумі 203630 (Двісті три тисячі шістсот тридцять) грн., а також пеню в сумі 30350 (Тридцять тисяч триста пятдесят) грн. 63 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обємі, просить задовольнити позов. Представник ВАТ НАСК «Оранта» [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими. Пояснив, що відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу № К738-021/08/СТ укладеного з позивачем 06 жовтня 2008 року при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник або його довірена особа зобовязані негайно повідомити цілодобову сервісну службу страховика або надати докази відсутності можливості повідомити таку службу одразу після настання можливості; негайно повідомити про випадок в органи Міністерства внутрішніх справ України чи інші компетентні органи; не пізніше двох робочих днів з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, повідомити страховика про обставини події та надати страховику письмову заяву про страхову виплату. У разі якщо з поважних причин страхувальник чи його довірена особа не могли подати страховику заяву про страхову виплату у встановлений термін, вони повинні підтвердити це документально. Крім заяви про страхову виплату для врегулювання страхового випадку страхувальник та/або його довірена особа зобовязані надати страховику достовірну інформацію і документальні докази, необхідні для підтвердження факту, причин та обставин настання страхового випадку та визначення розміру страхового відшкодування, та ряд документів, перелік яких зазначено у договорі. Страхувальник зобовязаний передати страховику повний комплект оригінальних ключів, усі комплекти пультів керування (брелоків, карток, ключів) протиугінними, охоронними, пошуковими системами, якими оснащений застрахований; технічний паспорт та інші документи від викраденого застрахованого транспортного засобу одночасно з поданням письмової заяви про страхову виплату або (якщо документи і ключі надано органом МВС) після закінчення (припинення) розслідування або винесення судового рішення по кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння. Позивач стверджує, що заява про виплату страхового відшкодування була подана 11 квітня 2011 року, однак в матеріалах страхової справи дана заява відсутня, крім того не надано жодних документів на підтвердження факту настання страхового випадку. Тому просить суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення по слідуючих підставах. Як вбачається з пояснень представників сторін, матеріалів справи 06 жовтня 2008 року між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта», за участю вигодонабувача АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К738-021/08/СТ. Обєктом страхування є транспортний засіб марки «MAZDA CX-9», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору ) № К738-021/08/СТ від 06 жовтня 2008 року, було встановлено безумовну франшизу по ризику «Незаконне заволодіння» у розмірі 0,00%. Згідно додатку №1 до цього ж договору, автомобіль був застрахований на сім років з відповідними щорічними платежами. Початок дії договору наступав щорічно з 07 жовтня поточного року і діяв до 06 жовтня наступного року за умови сплати до 06 жовтня наступного року річного страхового платежу. 06 жовтня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено і нотаріально посвідчено договір застави № 738/94-А-2 транспортного засобу марки «MAZDA CX-9», відповідно до п.2.1.7 якого і було застраховано транспортний засіб. Відповідно до відмовного матеріалу № 25062/09 Шевченківського районного управління внутрішніх справ м.Києва, громадянин [PERSON] 18.12.2009 року повідомив, що в період з 16:00 год. до 19:00 год. невстановлена особа заволоділа автомобілем [NUMBER], яким він керував за довіреністю. В результаті перевірки вказаного факту 24 грудня 2009 року оперуповноваженим Шевченківського РУ ГУМВС в м.Києві [PERSON] було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України. Згідно листа Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області № 58/2 1180 від 03.02.2014 року, 19.01.2011 року в чергову частину поштою надійшла заява від громадянина [PERSON] про те, що 06.04.2009 року [PERSON] шляхом шахрайства (під приводом укладення доручення на право володіння та керування) заволодів його автомобілем [NUMBER]. Дане повідомлення було зареєстровано і дані матеріали були передані за належністю в прокуратуру м.Рівне. Відповідно до повідомлення Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області № 58/18-10028 від 23.10.2013 року, 18.03.2013 року [PERSON] повторно надіслав поштою заяву про заволодіння гр. [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою його автомобілем. Дані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12013190130000212 від 18.03.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. В подальшому вказаний злочин було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 289 КК України і проводиться досудове розслідування. Вказаний автомобіль оголошено в розшук. Вказані документи спростовують твердження позивача про те, що треті особи незаконно заволоділи транспортним засобом в квітні 2011 року. Згідно протоколу огляду та вилучення від 18.12.2009 року, що міститься у відмовному матеріалі, у [PERSON] було вилучено довіреність на право керування автомобілем [NUMBER], серії ВМВ № 958550, витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей серії МР № 863869 та ключ. Як пояснив 18.12.2009 року [PERSON] вказаний автомобіль він брав у [PERSON] під виплату, знав, що автомобіль придбаний в кредит, виданий Укрсоцбанком і що страховий поліс КАСКО на нього не розповсюджується. Він особисто за весь час з 06.04.2009 року вніс платіж безпосередньо в банк лише один раз, в решті випадків гроші передавав особисто [PERSON] Вказане суперечить доводам заяви [PERSON] від 19.01.2011 року про заволодіння його автомобілем [PERSON] під приводом укладення доручення на право володіння та керування. 28.02.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області із заявою про вчинення [PERSON] злочинів, передбачених ст. ст.190,191,222,358,366 КК України, вказуючи, що за весь період з 06.10.2008 року, тобто з моменту укладення кредитного договору № 738/94-А-1 згідно якого [PERSON] отримав 52572 дол.США на придбання автомобіля марки «MAZDA CX-9», ним було сплачено лише 1252 дол.США, тобто два планових платежі за договором. Прострочка по кредиту почала відраховуватися з 16.01.2009 року. [PERSON] ігнорував численні листи ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогами про погашення заборгованості, надані ним телефонні номери відключені або недійсні. Крім цього вказує, що позивач приховав, що страхові платежі до договору добровільного страхування здійснювалися не особисто ним, а ПАТ «Укрсоцбанк» згідно договору ВКЛ № 738/94-А-1 від 06.10.2008 року. Відповідно до п. 1.1.1 вказаного договору платежі повинні були здійснюватися траншами щорічно. Кожна наступна видача траншу мала здійснюватися за умови погашення попереднього траншу згідно п.1.1.2. договору. Поскільки, [PERSON] попередній транш не погасив, то Укрсоцбанком другий платіж здійснений не був і з 07.10.2009 року автомобіль став не застрахованим. Вказані обставини представником позивача в судовому засіданні не спростовані, жодних документів щодо повернення будь-якої частини кредиту, отриманого на придбання автомобіля та повернення першого траншу сплаченого банком НАСК «Оранта» по договору страхування не надав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Договором страхування від 06.10.2008 року встановлено, що у разі настання страхового випадку, вигодонабувачем є ПАТ «Укрсоцбанк». Доводи позивача та його представника про свої права на страхову суму з посиланням на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 17.04.2013 року, якою задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення з [PERSON] 574705 грн. 45 коп. заборгованості за договорами кредиту, є безпідставними. Наявність вказаної ухвали і виконавчого листа не свідчить про погашення позивачем заборгованості. Крім цього, ПАТ «Укрсоцбанк» не мало права на страхове відшкодування, оскільки з 07.10.2009 року автомобіль був не застрахований, так як черговий транш страхового платежу по договору ВКЛ № 738/94-А-1 здійснений не був у звязку з непогашенням позивачем попереднього траншу. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed