Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, який був встановлений рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22.04.2009р. про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі 3500 грн з індексацією відповідно до закону, на стягнення вказаних аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на час призначення аліментів він від постійного місця роботи отримував заробітну плату близько 12000 грн на місяць, але в липні 2019 року за сімейними обставинами був вимушений звільнитись з роботи, перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, отримує відповідні виплати, які є єдиним джерелом його доходів, знайти нове місце роботи не вдається, мешкає з непрацездатними батьками пенсійного віку, в зв`язку з чим ці зміни у майновому стані виключають можливість сплачувати аліменти в існуючому розмірі. Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що на даний час він не працює, проходить стажування для подальшого працевлаштування на новому місці роботи, де йому обіцяють щомісячний заробіток близько 5000 грн, в зв`язку з чим не вспромозі сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 3500 грн. Окрім аліментів він також надавав сину додаткову допомогу (придбавав ліки, одяг, взуття). Неспроможність сплати аліментів в існуючому розмірі є тимчасовою (кілька місяців), заборгованість по аліментах має за червень місяць. Його батьки-пенсіонери живуть на власні доходи. Наполягає на встановленні нового розміру аліментів саме в частці від доходу. Відповідачка, як і її представники, відзиву на позов не надала; в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала й заперечила проти зміни визначеного судовим рішенням способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу, оскільки їх спільний з позивачем син страждає на ряд тяжких захворювань і має інвалідність 1-А групи, потребує значних коштів на лікування, реабілітацію, догляд, дієтичне харчування, проведення індивідуальних занять, тоді як її заробітної плати державного службовця та державної соціальної допомоги на дитину-інваліда не вистачає для матеріального забезпечення сина; вважає погіршення фінансового становища позивача лише тимчасовим, а його вимогу про зміну способу аліментів не мотивованою й фактично спрямованою на зменшення розміру аліментів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю і має статус дитини-інваліда віком до 18 років (підгрупа А). На підставі рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі 3500 грн з індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.03.2019р. і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на даний час офіційно не працює, з 15 липня 2019 року зареєстрований та знаходиться на обліку в центрі зайнятості, отримуючи виплату по безробіттю в розмірі близько 5700 грн на місяць, зареєстрований з батьками пенсійного віку, заборгованості по аліментах не має, що підтверджується копіями трудової книжки, довідок про склад сім`ї, пенсійних посвідчень, про перебування на обліку в центрі зайнятості, про доходи, про сплату аліментів. За змістом положень ст.141, 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, належний рівень матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків. Відповідно до ч.1, 2 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. В ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано , що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку ; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно зі ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Приписами ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05 лютого 2014 року по справі №6-143цс13. Однак, приписи ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України надають винятково одержувачу аліментів право вибору способу їх стягнення та подальшої його зміни. Це право стягувача є безумовним, тоді як платник аліментів не може вимагати зміни способу їх стягнення і його процесуальні можливості обмежуються правом зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення, що не суперечить вищевказаній постанові касаційної інстанції (де питання зміну способу стягнення аліментів ініціювала стягувачка аліментів). Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 04 липня 2018 року по справі №490/4522/16-ц. Відтак, в даному конкретному випадку платник аліментів [PERSON] може заявляти вимогу лише про зменшення розміру твердої грошової суми 3500 грн. Водночас [PERSON] та його представник в судовому засіданні наполягали саме на зміні способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу й своїм процесуальним правом на зміну предмету позову не скористалися, тоді як згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених особою вимог (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Натомість, одержувач аліментів [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти зміни існуючого способу стягнення аліментів, визначених у попередньому судовому рішенні. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed