Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24 липня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 302 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 01 вересня 2017 року. На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 24 липня 2017 року надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані. У строк вказаний у розписці відповідач обумовлену грошову суму не передав, до сьогоднішнього часу сума позики не повернута відповідачем повністю. Відповідач повертати у добровільному порядку грошову суму відмовляється, від зустрічей ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, сума позики у розмірі 302 000 грн., позивачеві не повернута, тому позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] вказану суму боргу: 302 000 грн., проценти за користування позичкою у розмірі 5378,08 грн.; 3% річних у розмірі 1290,74 грн.; інфляційні витрати в розмірі 6040 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та надав аналогічні за змістом даного позову пояснення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, 6)як розподілити між сторонами судові витрати, 7)чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як встановлено у судовому засіданні між сторонами склалися правовідносини за договором позики. Судом встановлено, що 24 липня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 302 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 01 вересня 2017 року. На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 24 липня 2017 року надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язаня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник ігнорував вимоги позивача щодо повернення боргу, та ухилявся від виконання своїх договірних обов'язків. Умовами договору від 24 липня 2017 року не встановлено, що даний договір є безпроцентним, тому позивач має право на одержання від відповідача (позичальника) процентів від суми позики за весь час користування нею за договором відповідно до облікової ставки НБУ. Так облікова ставка за вересень 2017 року складала 12,5%. Кількість днів прострочки з 01 вересня 2017 року по 23 жовтня 2017 року складає 52 дні, тому 302 000 грн. х 12,5%: 350 днів х 33 дні = 5378,08 грн., що складає суму процентів. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Розрахунок 3% річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки відповідно до ст. 625 ЦК України, становить: 302 000 грн. х 3% : 365 днів х 52 дні (кількість днів прострочки) = 1290,74 грн. Індекс інфляції за вересень 2017 року складає 102,0%, інфляційні витрати, що підлягають стягненню становлять: 302 000 грн. х 102% - 302 000 грн. = 6040 грн. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 302 000 грн., процентів за користування позикою у розмірі 5378,08 грн., 3% річних у розмірі 1290,74 грн., інфляційні витрати 6040, грн. - підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3147 грн. 10 коп.

Outcome: approved