Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та просить визнати за ним право власності на 1/2 квартири розташованої за адресою [ADDRESS], вартістю 48 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23.10.2010 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який 14.08.2014 року було розірвано. За період шлюбу ними було спільно набуте майно, яке складається, в тому числі, з квартири [ADDRESS]. Дана квартира була придбана ними за спільні кошти в 2011 році для спільного сімейного проживання, де вони й проживають по даний час. З їх взаємної згоди кошти платилися спільно, а квартира була оформлена на відповідачку, згідно договору купівлі-продажу від 10.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Христинівського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4449, за ціною 96 000 грн. Тому він вважає вищевказане майно таке, що належить кожному з них у рівних частках кожному, тобто по ?. На даний час відповідачка створює перешкоди для його проживання в цій квартирі(змінила замки без його відома), не дає згоди на реєстрацію його проживання в цій квартирі, тому він змушений був звернутись до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його адвокат [PERSON] позов підтримали і прохали його задовольнити. Позивач пояснив, що після весілля вони поселились в помешканні матері дружини, тому відразу сформувався намір придбання житлової квартири чи будинку для сумісного проживання. Стартова сума коштів малась, оскільки на весілля, яке провелось за кошти його батьків, їм було подаровано 48 000 грн. А також вони з дружиною на протязі року із заробітної плати зібрали суму 8000 гривень на купівлю квартири, в сумі в них було 56 000 грн. Крім того, [PERSON] - житель Російської Федерації, на весіллі пообіцяв їм надати матеріальну допомогу при купівлі квартири, мотивуючи тим, що вони молоде подружжя, йому сподобались, він забезпечений та може надати таку допомогу. Після цього він, перебуваючи у пошуку житлового будинку чи квартири,відшукав З-кімнатну квартиру, яка і є предметом спору. На оглядини квартири він брав своїх батьків, які також пообіцяли надати допомогу при купівлі квартири чи будинку. Враховуючи що 56 000 грн були готівкою, він провів обмін у [PERSON] (гривні на долари США) та маючи 7000 доларів США, вони з дружиною передали цю суму, як аванс продавцеві - [PERSON]. Передача авансу проводилась в присутності подружжя, його батька [PERSON] та тітки відповідачки [PERSON]. На підтвердження авансу 7000 доларів США [PERSON] на його ім'я написав письмову розписку, зазначивши, що від нього отримав аванс 7000 дол. США, і що ця розписка буде знищена при отриманні чергових 7000 дол. США. [PERSON] вони повідомили, що віднайдена квартира за 14 тисяч доларів США, що заплачений аванс 7000 дол. США. Враховуючи, що його батьки пообіцяли надати 2000 дол. США на купівлю квартири, вони повідомили, що потрібна допомога, яку він обіцяв в сумі 5000 дол. США. На ім'я дружини поступила така допомога. Домовившись про реєстрацію договору купівлі-продажу на 10.11.2011 р., він з дружиною отримав у своїх батьків 09.11.2011р. 2000 дол. США. 10.11.2011 р. в приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] продавцям було передано 7000 дол. США. [PERSON] розписку, яку писав про аванс 7000 дол. США знищив. Більш того, у квартирі проведений ремонт за кошти його батьків та його батьками, вартість якого становить половину вартості квартири. Ооскільки квартира з часу здачі в експлуатацію 40 років не ремонтувалась, його батьки повністю зняли шпалери, штукатурку у всіх кімнатах, провели штукатурні роботи цементним розчином, ізогіпсам, сатенгіпсом. Всі стіни обклеєні новими шпалерами, а стеля - Ізогіпсом, сатенгіпсом, емульсіонкою (євроремонт). У ванній кімнаті замінена ванна, бойлер, плитка, підлога, дзеркала, електроосвітлення, заміна каналізації, вся сантехніка, перероблено опалення, куплений новий газовий котел, лічильник. Повністю облаштований балкон. Мався лише каркас. Влаштована крівля, бокові стіни метало профілем. Кошти у його батьків для надання допомоги мались, оскільки батьки в с. Розсішки ведуть особисте підсобне господарство, включаючи утримання свиноматок та реалізацію поголів'я молодняка поросять, а його батько виїжджає періодично в м. Київ на виконання замовлень по євроремонтах квартир та має від виконаних робіт доходи. Відповідачка та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову. Позивачка пояснила, що кошти на здійснення купівлі квартири дали її родичі, а тому вона вважає, що квартира є її особистою власністю, оскільки куплена за власні кошти. Вона вказала, що квартира куплена за 14 тисяч доларів США, із яких 7 тисяч доларів США давала її покійна мати, а 5 тисяч доларів США позичив її двоюрідний брат, який проживає у м. Москва. Батьки позивача допомагали тільки з ремонтом, тобто фізично, а коштів на купівлю квартири чи на придбання будівельних матеріалів на ремонт квартири не давали. Ремонт квартири проводився за її кошти, які присилав її дядько із Москви. Також вона пояснила, що гроші 5 тисяч доларів США, які позичив брат, необхідно повернути. Доля боргу позивача становить 2,5 тисяч доларів США. Крім того, позивачка пояснила, що кошти, що були подаровані на весілля, були ними витрачені до купівлі квартири і на придбання квартири не витрачались. Також вона вказала, що погоджується на долю позивача в розмірі 1/3 частини квартири. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які являються батьками позивача, пояснили, що квартира куплена за 14 тисяч доларів США, 7 тисяч з яких це спільні кошти сторін (весільні подаровані), 5 тисяч дав брат відповідачки з Москви, 2 тисячі дали вони. Ремонт у квартирі проводився ними і за власні кошти. П`ять тисяч доларів, що дав брат, не позичались, а були дані в подарок на придбання квартири. Свідок [PERSON] - сестра позивача, дала аналогічні пояснення. Свідок [PERSON]- тітка відповідачки пояснила, що мати відповідачки на купівлю квартири дала 7 тисяч доларів США, які протягом життя збирала, допомагав її брат з Москви. Ремонт робили батьки позивача. Говорили, що квартиру купила мати відповідачки, тому вони зроблять ремонт. Грошей на купівлю квартири у батьків позивача не було. Свідок [PERSON] пояснила, що у матері відповідачки були гроші і саме вона купила квартиру. Гроші також матері [PERSON] передава брат з Москви. Скільки було подарованих грошей на весілля вона не знає. Свідок [PERSON] - пояснив, що кошти на купівлю квартири давла мати [PERSON]. На проведення ремонту гроші давала відповідачка, один раз він був при цьому присутнім. Свідок [PERSON] пояснила, що квартиру купила мати відповідачки, про це їй повідомила мати позивча. Свідок [PERSON], яка пояснила, що мати [PERSON] говорила, що 7 тисяч доларів США на купівлю квартири дала вона, 5 тисяч доларів США брат дав. Свідок [PERSON] пояснив, що продав квартиру за 14 тисяч доларів США. 7 тисяч давла [PERSON], розписку написав на імя [PERSON]. Через 15 днів договір оформляли в нотаріуса, тоді йому було передано ще 7 тисяч доларів США. В судовому засіданні були досліджені також письмові докази: копія свідоцтва про шлюб, договір купівлі продажу квартири, телеграма [PERSON], лист 31 про перерахування коштів в сумі 5 тисяч доларів США, кошторис витрат на ремонт, довідка Розсішківської сільської ради, заява на видачу готівки, характеристика на [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Розсішківській сільській раді Христинівського району Черкаської області. За час шлюбу сторонами на праві спільної сумісної власності набуте майно, а саме квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Христинівського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4449. З їх взаємної згоди квартира була оформлена на відповідачку. Рішенням Христинівського районного суду від 14.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. На теперішній час взаємної згоди щодо добровільного поділу майна нажитого під час шлюбу сторонами не досягнуто. На даний час відповідачка створює перешкоди для проживання позивача в квартирі, не дає згоди на реєстрацію його проживання в цій квартирі, тому він змушений був звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитані в якості свідків родичі сторін підтвердили факт отримання частини коштів для придбання квартири сторонами під час шлюбу від родичів. В судовому засіданні також було встановлено та підтверджено показами свідків той факт, що родичі позивача прагнучи до поліпшення житлових умов молодого подружжя, здійснювали ремонт спірної квартири за власні кошти та власними силами. Заперечення відповідачки, що кошти на ремонт квартири надавались нею, належного підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Вона перебувала у декретній відпустці, коштів не мала, а коштів, що перерахував її брат в розмірі 7 749 грн. недостатньо для проведення ремонту. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Протягом судового розгляду відповідачкою та її представником не були надані належні (допустимі) докази, які б давали підстави суду дійти висновку про обґрунтованість їх вимог про відмову в задоволенні позову та визнання особистою власністю відповідачки спірної квартири. Так позивачка та її свідки пояснювали, що 7 тисяч доларів США на купівлю квартири надала її мати. Між тим не надано суду доказів того, що мати позивачки мала такі заощадження, що вона могла зібрати такі кошти, тоді як позивач стверджував, що 7 тисяч доларів США це спільні кошти подружжя, а саме подаровані на весілля та зібрані гроші подружжя протягом року із заробітної плати. Відповідачка належними та достовірними доказами спростувати вказаний факт не змогла. Крім того, відповідачка стверджує, що 5 тисяч доларів США на придбання квартири було позичено її братом. Між тим, договір позики не надала, позивач договір позики заперечує, тому суд вважає, що такого договору не існує, але якби такий договір і відбувся, то сторони в рівних частках несли б зобов'язання, поскільки договір вчинений в інтересах сім`ї. Доводи відповідачки, що гроші на придбання квартири надали її родичі, не є підставою до відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, оскільки жодних договорів або умов з цього приводу не укладалось, ці кошти були надані для забезпечення житлових умов молодого подружжя, тим паче, що позивач також, прагнув до поліпшення таких умов шляхом здійснення ремонту спірної квартири, а також в той час він ще дбав про матеріальне забезпечення сім'ї. Таким чином на підставі викладеного суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, відтак позивач має право на 1/2 її частку. Відповідачем не доведено про наявність будь-яких угод щодо добровільного поділу майна нажитого під час шлюбу, що є безумовною підставою до задоволення позову.

Outcome: approved