Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 10653 грн. 21 коп. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року працював сторожем у виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року склав 14943,83 грн., за вирахуванням обовязкових платежів із заробітної плати до виплати належить сума у розмірі 10653,21 грн. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється, для підтвердження розміру заборгованості просив витребувати у відповідача додаткові докази. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Укрзалізниця» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення відповідач повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позов [PERSON] не визнає з наступних підстав. За період з 1 по 15 березня 2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата у сумі 959,91 грн., але позивач вказану суму не отримав. З 16.03.2017 року нарахування заробітної плати було припинено. З 16 березня 2017 р. у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, нарахування заробітної плати було припинено. З вказаного часу до Дирекції не надходили документи від підприємства або [PERSON] для нарахування заробітної плати, а саме: табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час та інші первинні та бухгалтерські документи. За наведених обставин вважає неможливим здійснити нарахування заробітної плати. На підставі наведеного відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO]. 14 червня 1990 року позивач був прийнятий помічником машиніста тепловозу в Локомотивне депо Дебальцеве пасажирське. На підставі наказу № 224 від 04 липня 1996 року з 04 липня 1996 року переведений машиністом тепловозу. 10 квітня 1998 р. відповідно до наказу № 109 від 09.04.1998 р. присвоєно 3 клас кваліфікації машиністу тепловозу. З 20 жовтня 1998 року на підставі наказу № 366 переведений слюсарем з огляду та ремонту рухомого складу тепловозів на пункт технічного огляду пасажирського сектору по четвертому розряду. 31 травня 2000 року на підставі наказу № 172 від 31.05.2000 р. переведений майстром на пункт технічного огляду. Згідно з наказом № 509/Н від 28.07.2006 р. Локомотивне депо Дебальцеве пасажирське Донецької залізниці з 28 липня 2006 року перейменовано на Локомотивне депо Дебальцеве пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця». З 25 вересня 2013 року позивача на підставі наказу № 328/ОС від 25.09.2013 р. переведено бригадиром (звільненим) підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 6 розряду в дільницю пункту технічного огляду тепловозів та дизель - поїздів. 28 червня 2016 року позивача на підставі наказу № 206/ОС від 28.06.2016 р. переведено бригадиром (звільненим) підприємств залізничного транспорту 6 розряду дільниці пункту технічного огляду тепловозів. На підставі Закону України від 23.02.2012 № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З 14 липня 2016 року на підставі наказу від 11.07.2016 р. № 2/ОС «Локомативне депо Дебальцеве пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 р. № 303. 17 липня 2017 року на підставі наказу від 10.07.2017 року № 3222/ДН-ОС позивач був звільнений у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 лютого 2018 року клопотання позивача про витребування вказаних доказів було задоволено, витребувано у публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], який працював на посаді сторожа виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року. Відповідач вимоги ухвали виконав частково, пояснивши, що у зв'язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території не має можливості надати наступні документи: довідку про нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 р.; довідку про середній заробіток позивача (денний та місячний); довідку про графік роботи за період березень-липень 2017 р. Разом з тим, відповідач надав довідку про заробітну плату позивача за період з 1 січня 2017 року по 15 березня 2017 р., з якої вбачається, що структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ Укрзалізниця» позивачу [PERSON] було нараховано за січень 2017 року 3672,76 грн., за лютий 2017 р. 2782,71 грн. та за період з 1 по 15 березня 2017 р. - 1606,25 грн., яка позивачем не була отримана в касі м. Лиман. З 20 березня 2017 р. встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції на підставі наказу ПАТ «Українська залізниця» філії «Донецька залізниця» № 384 від 15.03.2017 р. та наказу Дирекції №236/ДНД від 17.03.2017 р. у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольної українській владі територією. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З наданих відповідачем довідки та відзиву вбачається, що з 20 березня 2017 р. встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам розяснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обовязок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, як обставина, на яку посилається відповідач для обґрунтування причин не нарахування заробітної плати позивачу, не спростовує можливість підтримання звязку із структурним підрозділом підприємства для передання відомостей про виконану роботу працівників. Разом з тим, відповідачем не спростовано відсутність позивача на робочому місці протягом періоду з 16.03.2017 року по 17 липня 2017 року день звільнення у відповідні робочі дні. З наведеного випливає, що позивач має право на отримання заробітної плати у спірний період, в тому числі за час простою на підприємстві не з його вини. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки відповідачем не надані відомості щодо розміру тарифної ставки (окладу) позивача,

Outcome: approved