Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про визнання наданими послуг за Угодою про надання юридичних послуг від 13 лютого 2020 року, яка була укладена між відповідачем та позивачем як адвокатом (надалі - Угода), у період з 13.02.2020 по 26.05.2020 на загальну суму 19000,00 грн та стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в розмірі 19000,00 гривень на виконання Угоди. Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, посилається на те, що в 13 лютого 2020 року між ним як адвокатом та [PERSON] було укладено Угоду, згідно з якою відповідач зобов`язався сплатити [PERSON] гонорар в сумі 19000,00 грн за представництво інтересів в органах місцевої влади та місцевого самоврядування, а також у суді за надання послуг щодо оскарження постанови приватного виконавця Кохан П.І. про накладення арешту на майно. У межах цивільно-правової реалізації вищевказаної Угоди ним, як адвокатом, було надано правову допомогу [PERSON] , однак відповідач не розрахувався з ним за надані послуги. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 13 лютого 2020 року між адвокатом Семанцо Олександром Олександровичем та [PERSON] було укладено угоду про надання юридичних послуг (а.с. 6), на підставі якої адвокат (позивач) взяв на себе зобов`язання надавати [PERSON] юридичні послуги по здійсненню захисту його прав і законних інтересів та надання йому необхідної юридичної допомоги при провадженні досудових та судових справ в обсязі та на умовах, визначених Угодою. Згідно з п.4 Угоди за роботу, виконану адвокатом, замовник виплачує йому гонорар в сумі 19000,00 грн.; розрахунок за роботу здійснюється замовником до вступу адвоката у справу (попередня оплата). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати наданими послуг за Угодою та стягнути з відповідача на свою користь гонорар. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить з того, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон). У статті першій Закону (у редакції на час укладення договору) наведена правова детермінація договору про надання правової допомоги. Так, законодавець визначає вказаний правочин як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною 1 статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється главою 63 Цивільного кодексу України та загальними положенням про договір, передбаченими главою 52 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 Цивільного кодексу України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 Цивільного кодексу України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики (у редакції 2020 року) гонорар є \~формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для\~зміни розміру\~гонорару,\~порядок його\~сплати,\~умови повернення\~тощо визначаються\~в договорі\~про надання\~правової допомоги. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Адвокатський гонорар є однією з умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Угода не визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, умови повернення тощо. Зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/17845/15-ц. Крім того, правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору. У цій справі такі докази позивач суду не надав, не надала будь-якого розрахунку на підтвердження обсягу виконаної ним роботи (фіксований розмір, погодинна оплата тощо). Також слід зазначити, що згідно з підпунктом 4.2 пункту 4 Угоди розрахунок за роботу мав бути проведений замовником послуг ( [PERSON] ) до вступу адвоката ( [PERSON] ) у справу (попередня оплата). Тобто, [PERSON] , вступаючи у справу, а також надаючи юридичні послуги [PERSON] , мав отримати від відповідача обумовлену суму гонорару. По відношенню до цього слід зазначити, що ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін, тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме недостовірності, неточності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку. Так, відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає в невиконанні відповідачем зобов`язань за Угодою. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик настання відповідних правових наслідків. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати по справі у сумі 840,80 грн підлягають віднесенню на позивача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed