Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд визнати трудовий договір, що згідно наказу ректора Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова №2247-18 від 26.07.2012р. був переукладений 01.09.2012р. між [PERSON] та Одеським національним університетом ім.І.І.Мечникова про роботу останнього на посаді доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин таким, що 1.09.2014р. продовжено на невизначений строк; - визнати трудовий договір, що згідно наказу ректора Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова №2149-18 від 08.07.2014р. був переукладений між [PERSON] та Одеським національним університетом ім.І.І.Мечникова про роботу останнього на посаді доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин, частково недійсним у частині визначення строку даного трудового договору; - визнати незаконним та скасувати наказ ректора Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова №310-18 від 10.02.2015р. про звільнення [PERSON] з роботи з посади доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин цього університету, на підставі п.2ст.36 КЗпП України; - визнати незаконним та скасувати запис №21 від 28.02.2015р. в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з роботи з посади доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин цього університету, на підставі п.2ст.36 КЗпП України, згідно наказу №310-18 від 10.02.2015р.; - визнати звільнення [PERSON] з 28.02.2015р. з посади доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова №310-18 від 10.02.2015р. незаконним, поновивши його на цій посаді; - стягнути з Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1.03.2015р. по день поновлення на роботі. Посилаючись на ст.39-1 КЗпПУ, вважає, що трудові договори припинені з ним не були, бо він не мав щирої волі щодо переукладання договорів, встановлення терміну у договорі у 6 місяців не відповідало його інтересам, що переукласти договори його змушувала адміністрація відповідача. Такі дії адміністрації спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює у 250000 грн. і просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та сам позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки спір з [PERSON] щодо його поновлення на роботі вирішено рішеннями Приморського районного суду м.Одеси та апеляційного суду Одеської області. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.61ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що з 1967 року позивач працював в Одеському національному університеті імені [PERSON], має наукову ступінь кандидата економічних наук й останнім часом обіймав посаду доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин ІМЕМ. Згідно наказу відповідача від 07.08.2014р. № 2149-18 з позивачем укладено строковий трудовий договір на посаді доцента кафедри світового господарства і міжнародних економічних відносин ІМЕМ з 01.09.2014р. по 28.02.2015р., на підставі відповідної заяви позивача від 18.07.2014р. Ці обставини встановлені рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2015р. за позовом [PERSON] до Одеського національного університету імені [PERSON] про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, продовження терміну дії трудового договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.04.2016р., якою залишено в силі вказане рішення суду першої інстанції, а отже доказуванню не підлягають. Також вказаними судовими рішенням встановлено, що з відповідачем [PERSON], згідно наказу №2149-18 від 7.08.2014р., було укладено саме строковий договір, який міг бути продовженим тільки за погодженням сторін, однак відповідач [PERSON] відмовився від переукладення його строку, свою волю він виявив написанням відповідної заяви про прийняття такого трудового договору після закінчення строку на який він укладався. Отже позовні вимоги щодо визнання цього договору частково недійсним в частині його строку є безпідставними. Щодо визнання трудового договору, що згідно наказу ректора Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова №2247-18 від 26.07.2012р. був переукладений 01.09.2012р. між [PERSON] та Одеським національним університетом ім.І.І.Мечникова про роботу останнього на посаді доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин, таким, що 1.09.2014р. продовжено на невизначений строк, суд приходить до наступного. Статтею 39-1 КЗпП України встановлено, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк за погодженням сторін. Частина друга цієї статті передбачає, що строковий трудовий договір укладається, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого Наказом Міністерства освіта і науки України №744 від 24.12.2002р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2003р. за № 600/7921, відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Відповіддю ректора від 3.07.2012р. №01-01-1369 відповідачу надано відповідь, що його звернення щодо продовження терміну дії строкового договору на посаді доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин ІМЕМ розглянуто і прийнято рішення про переукладання його на один рік по 31.08.2013р. Суд вважає, що переукладання строку дії спірного договору відповідає вимогам ст.23,39-1 КЗпПУ та узгоджується з нормами вказаного вище Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, а отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає, що сторона позивача в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу до задоволення позову, а суд не знаходить підстав щодо задоволення позовних вимог в частині зміни суті та правового статусу трудових договорів, що були переукладені з [PERSON] на підставі наказів №2247-18 та №2149-18, а наказу №310-18 від 10.02.2015р. вказаними судовими рішеннями було дано правову оцінку і встановлено, що він відповідає вимогам законодавства, тобто підстав для його скасування не має, отже інші позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed