Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 98219,18 грн. (девяносто вісім тисяч двісті девятнадцять гривень 18 копійок) за невиконання умов договору купівлі - продажу, посилаючись на те, що 23.07.2010 року він придбав у відповідача квартиру [ADDRESS]. Рішенням Южноукраїнського міського суду від 08.08.2011 року були задоволенні позовні вимоги гр. [PERSON] до нього як добросовісного набувача та вселено останню у вищезазначену квартиру, також стягнуто з нього 1820,00 грн. судових витрат. 12.03.2012 року рішенням Южноукраїнського міського суду були задоволені його позовні вимоги до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних у звязку з укладенням договору купівлі продажу, та стягнено з останньої на його користь 180000,00 грн. надлишково сплачених коштів та 2300,00 грн. судових витрат. Проте відповідачем дане рішення суду не виконується. До початку розгляду справи по суті позивач змінив підстави позову. Просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню за порушення грошового зобовязання за 2014 рік у розмірі 37194,51 грн., інфляційні втрати 44543,63 грн., 3% річних у сумі 16481,04 грн., а всього 98219,18 грн. та 982,19 грн. судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні вимоги свого довірителя підтримала та просила про їх задоволення у повному обсязі. Наполягала, що саме норми ст.625 ЦК України розповсюджуються на дані спірні правовідносини. Зазначила, що саме по собі стягнення боргу за рішенням суду та перебування рішення на примусовому виконанні не позбавляє позивача права на стягнення інфляційних, трьох процентів річних, а також пені, передбачених за невиконання зобов'язання. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову зазначаючи, що з його довірительки, яка є пенсіонеркою, стягуються кошти в порядку примусового виконання рішення суду на підставі виконавчих листів. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу №615 чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.7). Дану квартиру було зареєстровано у КП БТІ м. Южноукраїнська за [PERSON] (а.с.8), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.9). 08 серпня 2011 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача і вселення в квартиру було задоволено у повному обсязі вимоги позивача та витребувано у [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] та вселено до неї [PERSON]О (а.с.10-12). На підставі вищезазначеного рішення суду 1/2 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON], а інша 1/2 частки квартири на підставі рішення суду від 23.07.2010 року належить [PERSON], що підтверджується копією з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.50). Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 180000,00 (сто вісімдесят тисяч гривень) сплачених за договором купівлі продажу №615 від 23.07.2010 року, 3000,00 (три тисячі) грн. моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 2526,40 грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди [PERSON] було відмовлено (а.с13-14). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2012 року рішення Южноукраїнського міського суду від 12.03.2012 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні даної вимоги відмовлено та зменшено суму судових витрат з 2526,40 грн. до 2300,00 грн. Рішення суду набрало законної сили (а.с.15-16). Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. За приписами ст.223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Згідно зі ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналіз вищенаведених норм закону дозволяє дійти висновку, що на конституційному рівні закріплений принцип обов'язковості судових рішень, який поширюється як на осіб, які брали участь у справі. Набрання рішенням суду законної сили породжує наступні правові наслідки: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов'язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконано примусово. В судовому засіданні встановлено, що відділом державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1424/45/2012 від 19.06.2015 виданого Южноукраїнським міським судом. Як вбачається з листа за №211942 від 19.02.2015 року [PERSON] було повідомлено про те, що згідно утриманих з серпня 2012 по грудень 2014 року та перерахованих грошових коштів на його користь складає 8389,75 грн. Залишок заборгованості по вищезазначеному виконавчому документу складає 173910,25 (сто сімдесят три тисячі девятсот десять гривень 25 копійок) (а.с.26). Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення ст.625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів стягнених на користь позивача на підставі судового рішення, позивач фактично просить зобов'язати особу виконати рішення суду шляхом ухвалення судом іншого рішення, що є неприпустимим, оскільки на законодавчому рівні врегульована процедура примусового виконання рішення суду. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про неправомірність вимог позивача і вважає, що права останнього не є порушеними та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed