Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна та стягнення коштів, в якому просив суд: - витребувати від [PERSON] безпідставно набуті речі: телевізор «Thompson» вартістю 2000 грн., швейну машину «Lucznik» вартістю 1000 грн.,\~ пральну машину «Зоря» вартістю 750 грн., пральну машинку «Малютка» вартістю 750 грн., DVD плеєр «ВВК» вартістю 500 грн.; - стягнути з [PERSON]\~ на його користь безпідставно отримані від нього кошти в сумі 3000 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані від нього кошти в сумі 14 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечував, щодо задоволення позовних вимоги позивача. Пояснив суду, що позивач є його батьком, він проживав разом з ним та його сімєю за адресою вул. Гагаріна, 52, м. Костопіль, Рівненська область у період з листопада місяця 2016 року по квітень 2018 року. Зазначив, що він не позичав у позивача кошти в сумі 3000 грн., як той зазначив у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала повністю, з підстав викладених у відзиві на позов. Так, у відзиві відповідач вказала, що вона дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні у м. Рівне та м. Київ, однак позивач не позичав їй жодних коштів. Позовні вимоги вважає безпідставними та голослівними. Вказала, що вона з її чоловіком [PERSON], спільно доглядали за його батьком [PERSON], позивачем по справі, який у період з листопада 2016 року по 04.04.2018 року проживав з ними за адресою вул. Гагаріна, 25, м. Костопіль. Щодо\~ позовних вимог відносно її сина [PERSON], зазначила, що телевізор який просить витребувати у нього позивач, [PERSON] у квітні місяці 2018 року перевіз до себе у будинок у с. Маща, Костопільського району. Щодо відсутності у будинку позивача швейної машини, двох пральних машин та DVD плеєр, ні їй, ні іншим відповідачам по справі нічого не відомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON] та [PERSON], всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON]\~ на користь\~ [PERSON] безпідставно отримані від нього кошти в сумі 3000 грн. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані від нього кошти в сумі 14 000 грн., суд приходить до висновку, що останні до задоволення не підлягають з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] у період з листопада 2016 року по квітень 2018 року проживав разом із своїм сином, відповідачем по справі, [PERSON] та його сімєю за адресою м. Костопіль, вул. Гагаріна, 52, Рівненська область. У квітні місяці 2018 року позивач [PERSON] повернувся проживати до [INFO]. Позивач у позовній заяві зазначає, що його син, [PERSON], за час спільного проживання, взяв у нього 3000 грн. на різні потреби, мотивуючи це тим, що поверне найближчим часом, а в лютому місяці 2018 року він позичив своїй невістці, [PERSON], 14 000 грн. на лікування.\~ [PERSON] до спірних правовідносин просив суд застосувати ч. 1 ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Як було зазначено вище, позивач у позовній заяві зазначає, що кошти у розмірі 3000 грн. та 14 000 грн. були позичені у нього його сином [PERSON] та невісткою [PERSON] Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Суд вважає за вірне зазначити, що поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15. Однак, стороною позивача не надано належного письмового доказу, що договір позики між ним та відповідачем [PERSON], та між ним та [PERSON]\~ були укладені в письмовій формі, як це передбачено статтею 1047 ЦК України, оскільки вказані [PERSON] у позовній заяві суми позики, 3000 і 14 000, у десять разів перевищують встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Окрім того, з досліджених в судовому засіданні телефонних розмов позивача з відповідачами [PERSON] та [PERSON], вбачається, що кошти, у незазначеному розмірі, позивач надавав [PERSON] не у позику на лікування, як він зазначив у позові, а на витрати повязані з його утриманням та спільним проживанням, харчуванням, в період з листопада 2016 року по квітень 2018 року, із зазначеної суми у них залишилося 5000 гривень, які вони, як було встановлено, повернули. Щодо заявленої вимоги позивача до [PERSON] про витребування від нього\~ безпідставно набуті речі: телевізор «Thompson» вартістю 2000 грн., швейну машину «Lucznik» вартістю 1000 грн.,\~ пральну машину «Зоря» вартістю 750 грн., пральну машинку «Малютка» вартістю 750 грн., DVD плеєр «ВВК» вартістю 500 грн., суд приходить до висновку, що останні до задоволенню не підлягають з таких підстав. Як зазначалося вище відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві позивача зазначає, що коли він повернувся\~ проживати в [INFO], то виявив, що в будинку відсутні наступні речі: телевізор «Thompson» вартістю 2000 грн., швейну машину «Lucznik» вартістю 1000 грн.,\~ пральну машину «Зоря» вартістю 750 грн., пральну машинку «Малютка» вартістю 750 грн., DVD плеєр «ВВК» вартістю 500 грн. В обґрунтування предявлених вимог до [PERSON]\~ позивач посилається на те, що сусіди бачили, що речі з будинку виносив його внук [PERSON] Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статтей 79 та 80 докази мають бути достовірними та достатніми. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ні позивачем при подачі позовної заяви, ні його представником у судовому засіданні, не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, щодо перебування у володінні [PERSON] вказаних у позові речей, та доказів того, що зазначені речі перебувають у відповідача [PERSON] та були ним безпідставно набуті. З листа Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області від 23.04.2018 року за № 3390/212/01-2018 «Про результати розгляду звернення» вбачається, що [PERSON] звертався до органів поліції з приводу неповернення речей його сином [PERSON], а не внуком [PERSON] Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що телевізор «Thompson», про який у позові згадує позивач знаходиться у його будинку у с. Маща, Костопільського району, Рівненської області. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог позивача повністю за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed