Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 20.12.2009р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2500,00 доларів США та 2500,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 20.12.2010р. На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 17.05.2010р. надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані 20.12.2009р. У строк вказаний у розписці відповідач обумовлену грошову суму не передав, до сьогоднішнього часу сума позики не повернута відповідачем повністю. Відповідач повертати у добровільному порядку грошову суму відмовляється та переховується. Станом на 27.11.2013р. Нацбанком України встановлено офіційний курс долару США: 799,3000 за 100 доларів США. Таким чином, сума позики у розмірі 2500,00 доларів США еквівалентна 19982,50 грн., а разом складає 22482,50 грн., у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 22482,50 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та надав аналогічні за змістом даного позову пояснення. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Крім того, про дату та час розгляду справи відповідача було повідомлено через оголошення у газеті «Наша газета» № 9 (3865) від 21.01.2014р., тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, 6) як розподілити між сторонами судові витрати, 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як встановлено у судовому засіданні між сторонами склалися правовідносини за договором позики. Судом встановлено, що 20.12.2009р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2500,00 доларів США та 2500,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 20.12.2010р. На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 17.05.2010р. надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані 20.12.2009р. (а.с.4). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник ігнорує вимоги позивача щодо повернення боргу, та ухиляється від виконання своїх договірних обов'язків. Ці обставини дають підстави вважати, що відповідач відмовляється сплачувати борг. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 22482,50 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 229,40 грн.

Outcome: approved