Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У позові [PERSON] вказав, що згідно договору дарування, посвідченого 16 січня 2001 року приватним нотаріусом [PERSON] Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області, йому належить 2/3 частини приватизованої квартири №165 в житловому будинку №103 по вул. Луцькій в м. Володимирі-Волинському Волинської області. Згідно договору дарування, посвідченого 28 травня 2002 року приватним нотаріусом [PERSON] Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області, йому належить 1/3 частини приватизованої квартири №165 в житловому будинку №103 по вул. Луцькій в м. Володимирі-Волинському Волинської області. За вказаною адресою, за його згодою було зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак останні близько 8 років за місцем реєстрації не проживають, самостійно зняти їх з реєстрації місця проживання не може, що створює йому перешкоди вільно користуватися і розпоряджатися належним йому на праві приватної власності жилим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі не проживають у квартирі позивача, комунальних послуг не сплачують, позивач просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою №165 по вул. Луцькій, 103 в м. Володимирі-Волинському Волинської області. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, однак подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити. У підготовче судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, однак подали суду заяви з проханням розглядати справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно вимог ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).\~\~ Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що стверджується договорами дарування квартири від 16 січня 2001 року та 28 травня 2002 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11251098 від 21.10.2013 року та будинковою книгою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO], належній позивачу, однак фактично там не проживають, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] таким, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Враховуючи викладене,

Outcome: approved