Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2007 року народження. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що за час спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час вони припинили спільне проживання. [PERSON] один утримує сина, що підтверджується довідкою Оляницької сільської ради. Дитина постійно потребує щоденних витрат на харчування та предмети гігієни, предмети розвитку. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач [PERSON] в добровільному порядку не надає. Вона працює медичною сестрою по проведенню передрейсових та післярейсових оглядів водіїв транспортних засобів у Ладижинській філії ПАТ «Миронівський хлібопродукт», має стабільний регулярний дохід щомісяця, і тому має реальну можливість сплачувати аліменти, тому позивач просив визначити аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином повнолітня, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути 300,00 грн. за надання правової допомоги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав за обставин, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала на підставі заперечень поданих до суду. Заперечення мотивоване тим, що 13 травня 2006 року було укладено шлюб між нею та [PERSON] Під час шлюбу у них народився син. Життя з позивачем не склалось і на сьогоднішній день між ними були припинені будь-які сімейні відносини, а шлюб розірвано. Їхній син [PERSON] проживає разом із позивачем, який перешкоджає участі матері у його вихованні і виступає категорично проти того, щоб їх син проживав разом з нею. Відповідач зверталася в орган опіки та піклування Тростянецької РДА із заявою про визначення способів участі матері у вихованні дитини, місце та час їх спілкування. 09 лютого 2017 року розпорядженням голови Тростянецької РДА № 46 від 09 лютого 2017 року її заяву було задоволено, визначено спосіб, місце, дні та години зустрічей з сином, а батька зобов'язано не перешкоджати у спілкуванні з дитиною. Окрім того зазначила, що в позовній заяві, позивач вказує, що вона матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча і має таку можливість. Але дана обставина не відповідає дійсності. Відповідно до ч.1 ст.187 Сімейного кодексу України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Тобто, сплата аліментів можлива також за власним волевиявленням платника аліментів шляхом подачі заяви про стягнення аліментів за місцем роботи. [PERSON] звернулась із відповідною заявою за місцем роботи та просила стягувати з неї аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Отже, подання заяви про добровільне стягнення аліментів за місцем роботи спростовує твердження позивача про те, що вона відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання сина. Зазначила, що періодично надавала посильну матеріальну допомогу на утримання сина, що може підтвердити сам позивач. Зокрема, в серпні місяці минулого року під час підготовки сина до школи придбала йому одяг та необхідні речі на суму 1500 гривень. Після першого вересня придбала йому також кофту (350 грн.), сапоги ( 700 грн.), куртку (800 гри.), джинси (580 грн). Кожного тижня привозила продукти харчування за місцем проживання сина в село Оляниця та додатково надавала сину кишенькові гроші в розмірі 50, 100 гривень. Загальний розмір наданої нею матеріальної допомоги з серпня місяця в матеріальному вираженні складає не менше 4,5-5 тисяч гривень не рахуючи вартості продуктів харчування, тому твердження позивача про те, що вона не надає матеріальної допомоги, не відповідає дійсності. Позовну заяву позивача вважає незаконною та необґрунтованою, тому у задоволенні позову просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що у сторін, які перебували у зареєстрованому шлюбі, народився син [PERSON], [INFO], батьками якого є: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області №913 від 08.12.2016 року, [PERSON], 1978 року народження, проживає разом з сином [PERSON] в с. Оляниця (а.с.4). Згідно довідки №90 від 08.09.2016 року, виданої [PERSON], вона постійно працює з 01.05.2014 року на посаді сестри медичної про проведенню передрейсових та післярейсових оглядів водіїв транспортних засобів в Ладижинській філії ПАТ «Миронівський хлібопродукт» та її дохід за останні 12 місяців становить 42698,17 грн. (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач не проживає з позивачем однією сім'єю. Обставин, які б доводили необхідність звільнення її від обов'язку утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Суд також враховує, що дитина проживає з батьком, який має обмежені можливості її утримувати, а забезпечення потреб дитини вимагає значних витрат. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, а відповідач заперечує проти стягнення з неї аліментів, зазначивши, що матеріальну допомогу на утримання сина надає постійною. Досліджуючи матеріальний стан відповідача було встановлено, що вона працює сестрою медичною про проведенню передрейсових та післярейсових оглядів водіїв транспортних засобів в Ладижинська філія ПАТ «Миронівський хлібопродукт», отримує стабільно заробітну плату, що не заперечується самою [PERSON] Відповідач зобов'язана утримувати сина до досягнення ним повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти. Доказів того, що у відповідача на утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, що мають значення для визначення розміру аліментів, суду подано не було. Не було й підтверджено письмовими доказами звернення відповідача за місцем роботи із заявою про стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 500,00 гривень та на які вона посилається у своєму запереченні проти позову. При визначення розміру аліментів суд враховує зазначені сторонами дані про особу та майновий стан позивача та відповідача, те що аліменти стягуються на утримання однієї дитини, тому вважає за можливе стягнути їх в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином повноліття, починаючи з 23.01.2017 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання дитини щомісячно аліменти і саме такий розмір аліментів не суперечитиме інтересам дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. та на користь позивача 300,00 грн. судових витрат за надання правової допомоги адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: approved