Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ФОП [PERSON] неустойку за порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживача». Позов мотивував тим, що від 7 грудня 2016 року в інтернет магазині «Цифросвіт» ФОП [PERSON] придбав холодильник за 15340 грн., таким чином уклавши договір купівлі - продажу поза межами торгівельного майданчика. В період гарантійного терміну експлуатації на задній стінці холодильника зявились тріщини. Він звернувся до сервісного центру де після обстеження йому надали акт, відповідно до якого холодильник не підлягає ремонту. Після цього він зателефонував до інтернет магазину та повідоми про поломку холодильника, на що йому повідомили що йому потрібно надіслати заяву про повернення коштів. 5 грудня 2017 року він на адресу інтернет - магазину відправив заяву за допомогою ТОВ «Нова Пошта», в якій просив порвернути кошти за холодильник та організувати доставку його до м. Києва. Після цього йому зателефонував представник магазину та повідомив його про те, що для повернення коштів за холодильник йому необхідно відправити його до м. Києва для огляду у сервісному центрі. Однак він не погодився на дану пропозицію та повідоми працівника магазину про те, що доставку холодильника має здійснювати саме продавець. Після цього він неодноразово звертався як до [PERSON] так і до працівників інтернет - магазину з метою отримання своїх коштів сплачених за холодильник, однак його вимога залишалась без задоволення. Після цього він написав скаргу до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Києві після чого йому зателефонував [PERSON] та просив терміново надати йому номер рахунку на який він зможе перевести йому кошти за холодильник. Він повідомив йому, що рахунку в нього немає та запропонував перерахувати кошти за допомогою пошти, на що він відмовився. Після тривалих переговорів [PERSON] погодився за власний рахунок оплатити доставку холодильника з м.Сміли до м. Києва та він здійснив відправку. Після цього йому було повернуто вартість холодильника. Однак в зв`язку з тим, що кошти йому були повернуті із значною затримакою він вважає, що відповідно до ч. 9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживача» відповідач має сплатити йому неустойку за кожен день затримки повернення коштів в сумі 33441 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити повністю. Поясив суду, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу холодильника поза межами торгівельного приміщення, а саме через інтернет - магазин. В період гарантійного терміну на задній стінці холодильника з`явились тріщини. Він звернувся до сервісного центру «ТАСМ ЛТД», де отимав акт від 21 листопада 2017 року, відповідно до якого: прилад є гарантійним та підлягає заміні через торгівельну мережу». Після отримання вказаного акту він відразу зателефонував до інтертет - магазину та повідомив про поломку холодильника, просив повернути йому кошти та забрати холодильник. Йому відповіли, що буде сплачена компенсація після того як він напише відповідну заяву та відправить холодильник до сервісного центру в м. Київ. Він 5 грудня 2017 року направив відповідну заяву з вимогою про повернення коштів. Однак категорично був не згідний із тим, що він має здійснювати доставку холодильника за власні кошти до м. Києва та відмовився від цієї вимоги відповідача. Він не одноразово звертався до відповідача з метою вирішення даної проблеми, однак йому повідомляли, що необхідно спершу відправити холодильник та надати свої реквізити банківської карти, потім йому буде виплачена компенсація у розмірі вартості холодильника. В зв`язку з тим, що відповідач не бажав вирішити вказану проблему, він у квітні 2018 року звернувся із скаргою до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Києві. Лише після цього з ним зв`язався [PERSON] та просив негайно надати свої реквізити банківського рахунку для повернення йому компенсації за холодильник. Він повідомив, що немає рахунку у банку та просив кошти йому переслати за допомогою поштового переказу на що [PERSON] йому відмовив. Після довготривалих переговорів відповідач погодився оплатити доставку холодильника до сервісного центру в м. Київ та він 13 липня 2018 року за допомогою Нової Пошти здійснив його відправку. 13 серпня 2018 року він отримав переказ від [PERSON] у розмірі 15417 грн. 09 коп. Вказує на те, що оскільки його заяву про повернення коштів за товар неналежної якості відповідач отримав 6 січня 2019 року, а кошти йому було перераховано лише 13 серпня 2018 року, тому відповідно до ч. 9 ст. 12 ЗУ «Про судовий збір» йому має бути виплачена неустойка у ромірі 1% вартості товару за кожен день затримки повернення коштів, що складає 33441 грн. 20 коп., які і просить суд стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Лук`яненко Г.О. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволені через необгрутованість та не доведеність. Пояснила, що дійсно позивач [PERSON] здійснив купівлю через інтернет - магазин «Цифросвіт» ФОП [PERSON] холодильника «Liberty SSBS-429SS», серійний №16060092, уклавши таким чинои договір купівлі - продажу поза межами торгівельного майданчика за допомогою засобів дистанційного звэязку. 5 грудня 2017 року від позивача на адресу відповідача надіслано через ТОВ «Нова пошта» заяву датовану 4 грудня 2017 з проханням: повернути кошти за холодильник «Liberty SSBS-429SS» на підставі висновку акта обстеження побутового приладу сервісного центру «ТАСМ ЛТД» від 21 листопада 2017 року: «побутовий прилад є гарантійним і підлягає заміні через торгівельну мережу»; організувати транспортування приладу до офісу продажу за рахунок магазину; у разі відмови задоволення вимог - надати письмову відповідь надіславши рекомендованим листом на зазначену адресу. Відповідачем на підставі акту сервісного центру [PERSON] було погоджено компенсацію у розмірі вартості холодильника, а також відшкодування вартості його транспортування, про що йому було повідомлено заявою від 19 грудня 2017 року. Однак позивачем у своїй заяві не було вказано місця з якого необхідно забрати неякісний товар, а саме холодильник та не надано реквізитів платіжної карти на яку можна було б перерахувати компенсацію. [PERSON] дійсно неодноразово звертався до ФОП [PERSON] з проханням повернути йому кошти за холодильник та йому повідомлялось про те, що необхідно здійснити відправку холодильника до сервісного центру в м. Київ, а потім йому будуть повернуті кошти. Однак [PERSON] на вказані прохання не реагував, холодильник відправляти відмовився, вказавши, що це має зробити продавець як і не повідомляв номеру банківського рахунку. Після тривалих переговорів [PERSON] погодився відправити холодильник до м. Києва та 17 серпня 2018 року він був отриманий ФОП [PERSON] 13 серпня 2018 року на особовий рахунок [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано 15 417 грн. 09 коп. згідно квитанції №Р24А464251261А01703 компенсації у вигляді вартості холодильника. Вважає, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] неустойки за кожен день просторечення повернення коштів у сумі 33441 грн. 20 коп. є безпідставними та такими, що не грунтуюються на вимогах закону. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживача» у разі виявлення протягом установленого гарантійного строку істотного недоліку, який виник з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджений за необхідності висновком експертизи, то споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же або аналогічний, із числа наявних у продавця (виробника), товар. Позивач скористався своїм правом зазначеним в ч. 1 ст. 8 вказаного вище закону та 5 грудня 2017 року надіслав за допомогою ТОВ «Нова Пошта» на адресу ФОП [PERSON] заяву про повернення коштів за непридатний для використання холодильник, його транспортування та надання письмової відповіді. Однак вказана заява не містить обов`язкових даних, а саме немає вимоги про розірвання договору купівлі - продажу холодильника, місця де можна забрати товар та реквізитів банківського рахунку на який відповідач мав би можливість повернути компенсацію. Тому вважає, що така заява не може слугувати доказом на підтвердження дати розірвання договору та початку нарахування неустойки. Відповідач же в свою чергу неодноразово намагався домовитись з позивачем про повернення холодильника до м. Києва та потім сплату йому компенсації та витрат за його транспортування. Однак [PERSON] категорично відмовлявся займатись доставкою холодильника та відмовився надати реквізити банківської картки. Після того як сторони досягли згоди щодо транспортування холодильника та він був відправлений до м. Києва, позивачем був наданий банківський рахунок то відповідачем в свою чергу було виконано вимоги ЗУ «Про захист прав споживача» та здійснено перерахунок коштів. Вказала суду на те, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору, дане положення закріплене в ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживача». Повідомлення споживачем [PERSON] продавця [PERSON] про розірвання договору відбулось в день коли відповідач отримав товар - холодильник, а саме 18 липня 2018 року. Відповідач в установлений законодавством термін в період 30 днів повернув позивачу кошти в розмірі вартості холодильника та вартість його транспортування до м. Києва. Отже відповідно ФОП [PERSON] виконав всі вимоги ЗУ «Про захист прав споживача», кошти повернуті ним вчасно, після розірвання договору, тому вимоги про стягнення неустойки з нього до задоволення не підлягають бо є безпідставними та не законними. Дослідивши метеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволення позову, виходячи з такого. Згідно з вимогами ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 7 грудня 2016 року через інтернет магазин «Цифросвіт» придбав холодильник марки «Liberty SSBS-429SS», серійний № [NUMBER] у відповідача ФОП [PERSON] . Відповідно до п. 7,8,9 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживача» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку; договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; Як вбачається з пояснень позивача, представника відповідача та матеріалів справи між [PERSON] (споживачем) та ФОП [PERSON] (продавцем) було укладено договір купівлі - продажу холодильника на відстані поза торгівельним приміщенням (через інтернет магазин). Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг, виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Під час гарантійного терміну експлуатації вказаного вище холодильника, на задній стінці з`явились тріщини. В зв`язку з цим позивач звернувся до сервісного центру «ТАСМ ЛТД» в м. Сміла для встановлення причин. Вказаний сервісний центр позивач обрав, в зв`язку з тим, що він вказаний в наданому йому гарантійному талоні (а.с.14). Відповідно до акту обстеження умов експлуатації побутового приладу № 16 від 21 листопада 2017 року наданого сервісим центром «ТАСМ ЛТД» - наданий побутовий прилад є гарантійним і підлягає заміні через торгівельну мережу (а.с.15). Обставини щодо придбання товару, а саме холодильника марки «Liberty SSBS-429SS», серійний № [NUMBER] у відповідача ФОП [PERSON] та те, що вказаний товар в період гарантійного обслуговування вийшов з ладу сторонами не оспорюються, тому доказуванню не підлягають. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач [PERSON] після отримання акту обстеження умов експлуатації побутового приладу, звернувся до відповідача з письмовою заявою про: поверненння коштів за холодильник «Liberty SSBS-429SS» на підставі висновку акта обстеження «ТАСМ ЛТД» від 21 листопада 2017 року; організацію транспортування приладу до офісу продажу за рахунок магазину, а у разі відмови задоволення вимог - надання письмової відповіді надіславши рекомендованим листом на зазначену адресу. Вказану заяву відповідач ФОП [PERSON] отримав 6 грудня 2017 року, що підтверджується копією експерс - накладної № 59000301011848 (а.с.17). Дані обставини представником відповідача в судовому засіданні також не оспорювались, тому доказуванню не підлягають. Крім того як вказувалось представником відповідача в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем, відповідачем ФОП [PERSON] на підставі акту сервісного центру [PERSON] було погоджено компенсацію у розмірі вартості холодильника, а також вартості його транспортування. Дані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією відповіді ФОП [PERSON] від 19 грудня 2017 року (а.с.18). Згідно з ч. 1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача (ч. 3 даної статті). Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги (ч. 5 цієї ж статті). Доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п`ять кілограмів продавцю, виробнику (підприємству, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) та їх повернення споживачеві здійснюються за рахунок продавця, виробника (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті). Такі ж положення містяться і в ЦК України. Згідно з положеннями ст.678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Відповідно до ст.708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Як досліджено судом вище та підтверджено сторонами, позивач скористався своїм правом, як покупця, на пред`явлення однієї із вимог передбачених ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживача» та направив до продавця ФОП [PERSON] заяву з вимогою про повернення коштів (а.с.13). На вказану заяву отримав від продавця відповідь про те, що йому погоджено суму компенсації у розмірі вартості холодильника та відшкодування вартості транспортування (а.с.18). Однак, представник відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову як у відзиві на позовну заяву так і в судовому засіданні вказувала на те, що позивач звертаючись до відповідача із вимогою про повернення коштів не дотримався всих вимог вказаних в ст. 8 та ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживач», а саме не заявив вимогу про розірвання договору укладеного між сторонами 7 грудня 2016 року та не повідомив продавця про місце, де продукція може бути повернена. Представник відповідача в судовому засіданні вказувала на те, що представники інтернет - магазину «Цифросвіт» та і сам [PERSON] не одноразово звертались до [PERSON] із проханням переслати холодильник «Liberty SSBS-429SS» до сервісного центру в м. Київ після чого йому буде перерахована компенсація у розмірі вартості холодильника та витрати за його транспортування. Окрім того його неодноразово просили повідомити свій банківський рахунок з метою перерахування коштів. Однак [PERSON] категорично відмовлявся здійснювати відправку холодильника за свій рахунок та не повідомляв свого номеру банківської карти. В зв`язку з чим відповідач не міг вважати договір розірваним та не мав підстав для повернення коштів. Позивач в свою чергу в судовому засіданні на доводи представника відповідача пояснив, що він виконав всі вимоги передбачені ЗУ «Про захист прав споживача», написавши заяву про повернення коштів датовану 4 грудня 2017 року. Вказав суду на те, що він діяв відповідно до Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, згідно яких він повинен надіслати продавцю заяву з відповідною вимогою. Однак ані вимог до такої заяви а ні її зразку дані правила не містять, тому посилання представника відповідача на недотримання ним вимог Закону не мають правового підґрунтя. Вважає, що пред`явлення ним вимоги про повернення коштів є підтвердженням розірвання договору укладеного між ним та відповідачем 7 грудня 2016 року та відповідно з 31 дня дня після отримання ФОП [PERSON] такої вимоги - 7 січня 2018 року по 13 серпня 2018 року (день отримання компенсації) і підлягає стягненню неустойка в розмірі 1% від вартості холодильника за несплату, у передбачений Законом термін, коштів в сумі 33441 грн. 20 коп. З тексту оглянутої в судовому засіданні заяви позивача датованої 4 грудня 2017 року, отриманої відповідачем 6 грудня 2017 року, дійсно не вбачається вимоги щодо розірвання договору укладеного між сторонами 7 грудня 2016 року та не міститься вказівка на те, де саме продавець ФОП [PERSON] може забрати продукцію. Натомість з наявних в матеріалах справи копіях відповідей ФОП [PERSON] (а.с.18,19,21) вбачається, що продавець намагався досягнути згоди щодо умов розірвання договору та сплатити покупцю компенсацію у розмірі вартості холодильна та витрат за його транспортування до м. Києва. Згідно з вимогами ст.709 ЦК України, продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюються продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов`язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок. Ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживача» вказує також на те, що договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. Судом встановлено, що продавець ФОП [PERSON] повідомив покупця [PERSON] про те, що витрати, які ним будуть понесені за повернення холодильника до м. Києва йому будуть компенсовані та повернуті разом із компенсацією у розмірі вартості холодильника, задля чого йому необхідно лише відправити холодильник та реквізити банківського рахунку для такого перерахування. Отже, суд вважає, що доводити представника відповідача про те, що оскільки позивачем не було вказано у заяві місця з якого продавець має забрати продукцію то відповідно ФОП [PERSON] просив покупця здійснити повернення продукції до м. Києва за що йому будуть повернуті всі понесені ним витрати такими, що відповідають матеріалам справи та не суперечать вимогам Закону. Що стосується розірвання договору укладеного між сторонами суд зазначає наступне. Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підстави для зміни або розірвання договору визначені законодавцем у ст. 651 ЦК України. Відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі - продажу на відстані поза торгівельним або офісним приміщенням за допомогою засобів дистанційного зв`язку. П. 8 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживача» вказує на те, що договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Засоби дистанційного зв`язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані (п. 11 вище вказаної тсатті). Договір між сторонами було укладено за допомогою інформаційної мережі, зокрема через інтернет - магазин «Цифросвіт». З копії експрес накладної № 59000350220272 від 13 липня 2018 року вбачається, що відповідач ФОП [PERSON] отримав холодильник 18 липня 2018 року (а.с.23). Судом встановлено, що згоди щодо розірвання договору сторони досягли лише 13 липня 2018 року, коли позивач [PERSON] відправив холодильник до м. Києва. Ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживача» вказує на те, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей (ч. 9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживача»). Згідно ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживача» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Відповідно до договору купівлі - продажу укладеного за допомогою засобів дистанційного зв`язку поза межами торгівельного приміщення, укладеного між сторонами 7 грудня 2016 року [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] матеріальну річ - холодильник «Liberty SSBS-429SS». Повернення холодильника до продавця ФОП [PERSON] відбулось 18 липня 2018 року, що підтверджується вище вказаною експрес - накладною (а.с.23). Суд вважає, що саме дана подія свідчить про розірвання договору укладеного між сторонами та саме з цієї дати слід починати розрахунок затримки повернення коштів за холодильник та його транспортування та відповідно нараховувати неустойку. Як вбачається з дублікату квитанції № Р24А464251261А01703 від 13 серпня 2018 року [PERSON] перерахував [PERSON] 15417 грн. 09 коп. Даний факт отримання компенсації у розмірі вартості холодильника та витрат за його транспортування 13 серпня 2018 року підтвердив і сам позивач як в позовній заяві так і під час судового засідання. Щодо твердження позивача про те, що він виконав всі дії для розірвання договору укладеного між ним та відповідечм, оскільки надіслав заяву про повернення коштів, як того вимагають Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, суд зазначає наступне. Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами є підзаконним нормативно - правовим актом, а ЗУ «Про захист прав споживача» є законом України який має вищу юридичну силу та безпосередньо регулює відносини, що склались між позивачем та відповідачем, саме його норми підлягають застосуванню у даній справі та саме за захистом своїх прав, як споживача, посилаючись на вказаний закон звернувся [PERSON] . Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На думку суду позивач не надав відповідних доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення відповідачем вимог ЗУ «Про захист прав споживача» щодо повернення коштів за товар. В зв`язку з вище викладеним суд приходить до висновку про те, що відповідачем ФОП [PERSON] компенсація за неякісний товар та варість його транспортування була сплачена у передбачений Законом термін (30 днів з моменту повернення матеріальної речі та відповідно розірвання договору купівлі - продажу), оскільки холодильник отримано продавцем 18 липня 2018 року, а кошти повернуто покупцю -13 серпня 2018 року. Отже відповідно і підстави для нарахування неустойки за порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживача» у суду відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позовних вимог. [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позов до задоволення не підлягає, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. Відповідач вимог про стягнення з позивача понесених судових витрат на заявляв.

Outcome: dismissed