Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою з вимогою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що упродовж 2007-2008 рр. та у 2012 р. він надав [PERSON] позику грошові кошти у сукупному розмірі 20\~000,00 доларів США у підтвердження чого відповідач надав йому розписку від 14 квітня 2012 року згідно якої боржник зобовязувався повернути йому усю суму боргу протягом 3-х місяців з моменту написання розписки. Крім того відповідач надав ще дві розписки від 02 січня 2008 року та ще одну (без дати) на підтвердження передачі коштів у сумі 15\~000,00 доларів США. Вказує, що відповідач зобовязувався повернути йому кошти загальною сумою 20\~000, 00 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позовної заяви складає 561\~237,00 гривень, оскільки підтвердив це розпискою від 14 квітня 2012 року, а також сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу згідно розрахунку долученого до позовної заяви у розмірі, як він вказує за Варіантом 1 за період з 15 липня 2012 року по 21 вересня 2018 року - 3% річних 104\~184,14 грн.; інфляційних збитків 777\~481,62 грн.; за Варіантом 2 (уразі початку перебігу позовної давності з 01 лютого 2016 року) за період з 01 лютого 2016 року по 21 вересня 2018 року 3% річних 44\~426, 20 грн., інфляційних збитків 178\~753,98 грн. Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Пояснив, що проживав у фактичних шлюбних відносинах із матірю відповідача [PERSON] з 2007 по 2016 роки. У цей час періодично позичав гроші матері відповідача та відповідачу, розписок не вимагав. Після припинення фактичних шлюбних відносин, маючи намір повернути позичені гроші неодноразово звертався до Зарічненського відділення поліції, яке за результатом розгляду звернень відмовляло йому у внесенні відомостей до ЄРДР з підстав існування цивільно - правових відносин. Представник позивача у судовому засіданні додатково пояснила, що оскільки відповідач написав розписки то є підстави для стягнення з нього суми боргу у розмірі 20\~000,00 доларів США, 3% річних та інфляційних витрат, вказала, що надані позивачем письмові докази підтверджують факт передачі позивачем та отримання відповідачем у позику грошових коштів, а розписки містять усі необхідні ознаки, які підтверджують укладення договору позики. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги заперечив з підстав зазначених у відзиві, де зазначив, що твердження позивача про його ухилення від виконання зобов'язань є неправдивим та не відповідає дійсності. Вказав, що дійсно 20\~000,00 доларів США у відповідача не позичав, а у 2007 році позичив у [PERSON] С, 3 000,00 доларів США, що можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] Зазначив у відзиві, що розписки він та його мати не писали. Упродовж 2007 2014 рр. його мати [PERSON], кошти в сумі 3 000,00 доларів США позивачеві віддала, але не отримала розписки від нього про сплату боргу. Оскільки на той час перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, які у 2014 році припинила. У звязку з наведеним просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав відсутності належних доказів у підтвердження існування боргових зобовязань та з підстав відсутності належно оформлених розписок. Вказав на сплив строк позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Учасники справи на стадії підготовчого провадження так і під час розгляду справи по суті клопотань про виклик свідків та клопотання про призначення експертизи не заявляли, тому суд забезпечуючи принцип доспозитивності, визначений ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Суд заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, всебічно, повно, обєктивно дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Так, у судовому засіданні досліджено оригінали письмових доказів, наданих позивачем у підтвердження існування договірних відносин позики між сторонами, а саме: - Пояснюючу записку\~(а.\~с.\~5) від 14 квітня 2012 року підписано [PERSON] у якій зазначено, що (текст зазначено мовою оригіналу) [PERSON] позичив протягом 2007-2008 років двадцять тисяч американських доларів. 20 Т США з допомогою матері [PERSON] та [PERSON], який у його присутності позичив у стороннього чоловіка три тисячі США та пять тисяч американських доларів у другого чоловіка, да тисячу на весілля. Да моя мати [PERSON] позичила мені три кредіти в Банках да у знакомих і в родини напозичала, що обща сума составіла десять тисяч доларів США. Ще я позичив гривнями в сумі тисячу доларів на весільні расходи, да ще тисячу доларів позичив на кредіт ………, це все для мене позичав [PERSON],. який протягом всіх цих років виплачував мої долги та я як він проживає разом з моєю матір'ю. Я обіцяв їм повернути гроші в сумі двадцять тисяч США доларів, да в мене не получилось, але в цьому місяці поверну все по нулях. ….. Пояснююча записка\~підписана [PERSON] (ініціалів не зазначено) 14 квітня 2012 року та засвідчена [PERSON] - Розписку (без зазначення дати) (а. с. 6) за підписом [PERSON] (ініціалів не вказано), де вказано, що (наведено мовою оригіналу) Я [PERSON]. Мені [PERSON] позичив у ……..? 15т000 (доларів). Далі по тексту вказано на неможливість віддати позичені кошти. У останньому абзаці зазначено Я, обіцяю, що буду старатись скоро віддати вам усі 15т000 (доларів) і проценти. Дати підпису не вказано. - Лист (без назви) (а. с. 7) за підписом [PERSON] (ініціалів не вказано) від 02 січня 2008 року. За змістом якого (наведено мовою оригіналу) Я [PERSON]. Беру гроші двадцять пять тисяч гривень у [PERSON], які були передані [PERSON]. Долг обязан повернути до 02. 07.08 ………. Отже у Пояснюючій записці наданій позивачем та у позовній заяві зазначено, що протягом 2007-2008 років позивач позичав відповідачеві частинами грошові кошти, загальна сума яких склала 20 000,00 доларів США, які зобовязувався повернути в цьому місяці. Зясовуючи дійсну правову природу цього письмового доказу висновується відсутність у ньому вказівки на конкретну дату отримання суми позики (частин суми позики), оскільки договір позики є реальним, тобто таким, що є укладеним з моменту передачі грошей (ст. 1046 ЦК України) то ця обставина має безпосереднє значення для підставності позовної вимоги. Крім того вказаний доказ датований 14 квітня 2012 року, що фактично робить його неналежним, оскільки він складений пізніше, а докази передання коштів у позику на момент передачі у 2007-2008 рр. сторонами не надані. Позивач у судовому засіданні не зміг пояснити обставини передачі відповідачеві грошових коштів, дати та місце передачі. Суть його пояснень зводилась до того, що під час спільного проживання із матірю відповідача він періодично надавав гроші у позику, при цьому переважно отримував їх у третіх осіб, яким згодом віддавав власні. Суд не вбачає підстав вважати розписку (а. с. 6) належним доказом, оскільки вона не містить дати її складення, дати передачі грошових коштів і не стосується предмета доказування, бо навіть вказана у ній сума 15 000,00 доларів логічно не співвідноситься із ціною позову. Крім того з цих же підстав суд не бере до уваги письмовий доказ (а. с. 7) оскільки за його змістом [PERSON] отримав 25\~000,00 гривень від [PERSON], які були передані [PERSON], що по перше не стосується предмету позову та по друге не доводить реальної передачі суми позики саме відповідачу саме від позивача, а не від [PERSON], який не є учасником справи. Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16. Разом з цим, у постанові Верховний Суд України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже з огляду на викладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю [PERSON] належними та допустимими доказами укладання між ним та відповідачем договору позики та передачі грошової суми позичальнику, оскільки надані копії письмових доказів не містять відомостей про дату передачі позики (частин позики), дату повернення суми позики, що унеможливлює встановити факт передачі грошових коштів. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно у звязку з вищевказаним не вбачається правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, тому і у цій частині заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed