Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуте майно, а саме 730 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначив те, що 09.12.2019 року поліцейським 1-ї роти 4-го батальйону УПП в Харківській області ДПП рядовим поліції Лямцевим Д.Г. складено постанову серії ЕАК № 1842792 про накладення на нього стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Рішенням суду від 14.05.2020 року зазначену постанову визнано протиправною та скасовано. До прийняття рішення судом Управління патрульної поліції у Харківській області направило електронну постанову серії ЕАК № 1842792 до виконання до Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). 03.03.2020 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 61407804 за вказаним документом. 05.03.2020 року отримавши від державного виконавця реквізити для сплати суми штрафу по виконавчому провадження, одразу сплатив зазначені грошові кошти в розмірі 730 грн. 12.03.2020 року винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з сплатою суми штрафу. 26.11.2020 року він звертався до відповідача з електронним запитом про повернення сплачених коштів у вигляді штрафу, однак відповіді не отримав та звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені належно, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.03.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 1842792 від 09.12.2019 року ДПП управління патрульної поліції в Харківській області про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 510 грн. 05.03.2020 року отримавши від державного виконавця реквізити для сплати суми штрафу, виконавчого збору та витрат позивач [PERSON] сплатив зазначені грошові кошти в розмірі 730 грн. 12.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з сплатою суми штрафу. Рішенням суду від 14.05.2020 року визнати протиправною та скасовано постанову поліцейського 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області департаменту патрульної поліції рядового поліції Лямцева Дмитра Геннадійовича, серії ЕАК № 1842792 від 09.12.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. стосовно [PERSON] . 26.11.2020 року [PERSON] звертався до відповідача з електронним запитом про повернення сплачених коштів у вигляді штрафу, однак відповіді не отримав та звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання постанови патрульної поліції, яка рішенням суду визнана протиправною та скасована, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти. Відповідачем вказані обставини не спростовані доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved