Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. з підстав, викладених у позовній заяві. Свої вимоги обґрунтовує тим, що старшим слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції Андрієвською Г.Й. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140310000270 від 17.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілим. Вважає, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст.2 КПК України в частині швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду. Зазначає, що у вказаній справі особі, яка завдала тілесні ушкодження потерпілому, не повідомлено про підозру. Натомість, постановами слідчого неодноразово закривалося дане кримінальне провадження, які у подальшому були скасовані постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Ковальчука О. від 17.07.2018 року та ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М.Я. від 15.02.2019 року. Даними ухвалами було встановлено, що слідчим неналежно проводиться досудове розслідування кримінального провадження №12016140310000270, оскільки таке триває більше трьох року, є неефективним та безрезультатним. Позивач вважає, що такою бездіяльністю працівників Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області йому завдано моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., яка полягає у щоденних сильних душевних стражданнях та моральних переживаннях, як потерпілої сторони у справі, оскільки держава в особі органу досудового розслідування не може захистити його порушене право, яке підлягає захисту. Тому просить позов задоволити. Справа надійшла до Галицького районного суду м.Львова 27.08.2019 року. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. Справу було призначено на 01.10.2019 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Головного управління Національної поліції України у Львівській області Михайлович А.О. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області Стегній А.В. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду представник відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області Стегній А.В. подав клопотання про заміну Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на належного відповідача, а також клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні клопотання представника Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. За розглядом клопотання представника відповідача, який ініціює перехід розгляду справи зі спрощеного провадження в загальне, встановлено, що дана справа є незначної складності, тому при відкритті провадження вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 7 ст.277 ЦПК України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Враховуючи, що провадження відкрито в порядку спрощеного провадження, спірні правовідносини є незначної складності та регулюються лише діючим законодавством України, тому у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження слід відмовити. За розглядом клопотання представника відповідача про заміну Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на належного відповідача, встановлено, що відповідно до ст.33 ЦПК України, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який має право подати відповідне клопотання. На момент відкриття провадження не завжди достовірно відомо, чи є відповідач належним. Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що особа, до якої пред`явлено позов, не повинна відповідати за ним, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то суд мав би у позові відмовити. В свою чергу, позивач мав би знову звертатися до суду з позовом вже до належного відповідача. Враховуючи, що з відповідним клопотання звернувся представник відповідача, а представник позивач вказане клопотання заперечив, тому у задоволенні такого слід відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що старшим слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції Андрієвською Г.Й. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140310000270 від 17.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілим. Як вбачається із матеріалів справи, дане кримінальне провадження неодноразово закривалося у зв`язку з відсутністю складу злочину, проте в подальшому, постанови про закриття кримінального провадження були скасовані постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Ковальчука О. від 17.07.2018 року та ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М.Я. від 15.02.2019 року. Окрім того, в матеріалах справи знаходиться підтвердження того, що позивач неодноразово звертався до органів державної влади, зокрема до СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області, слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області, ГУ НП у Львівській області, Прокуратури Львівської області з приводу недотримання органом судового розслідування розумних строків проведення досудового розслідування та бездіяльності посадових осіб ГУ НП у Львівській області під час здійснення слідства. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Так, позивач пов`язує своє право на відшкодування моральної шкоди із встановленими ухвалою слідчого судді незаконність дій та бездіяльність слідчих при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, однак зазначене рішення не є тим рішенням, за наслідком якого виникає право на відшкодування шкоди. Скарги позивача на бездіяльність слідчих розглянуті судом відповідно до вимог статей 303- 307 КПК України, і це свідчить про використання позивачем права на звернення до суду в порядку КПК України відносно бездіяльності органів досудового розслідування. Винесення зазначеної ухвали слідчим суддею за результатом розгляду скарги позивача не тягне наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність працівників органу досудового розслідування порушували його законні права та інтереси та заподіяли позивачу моральну шкоду. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у цивільній справі № 6-440цс16. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Пунктом 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди. Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснення, яке міститься у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідачів, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідачів, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed