Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на 1/3 ідеальну частину приватизованої квартири розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 14.05.1987 року № 125 йому видано ордер на житлове приміщення № 290 серії «Г» від 27.05.1987 року з сім'єю із трьох чоловік на право заняття житлового приміщення площею 47,9 кв.м., яка складається з трьох кімнат. [INFO] дружина [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на 1/3 частину приватизованої квартири. Спадкоємцями майна померлої являється він, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, інших спадкоємців немає. На протязі шести місяців після смерті дружини, він, [PERSON], та дочка [PERSON] звернулись в Ковельську держнотконтору з заявами про відмову від прийняття спадщини. Таким чином спадкоємцями являлись [PERSON] та [PERSON], який не заявляв претензій щодо спадкового майна і виявив бажання свою частку в приватизованій квартирі включити як право власності [PERSON] Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26.03.2014 року визнано за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальної частини приватизованої квартири розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Не вникнувши в текст рішення суду працівниця сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ковельського МРУЮ категорично відмовилась зареєструвати право власності на позивача, таким чином оспорює його право на частину приватизованої квартири. Пояснюють тим, що свідоцтво про право власності на житло № 209 виписано на одну людину, а згідно рішення суду 2/3 частини квартири присуджено [PERSON] В свідоцтві зазначено, що [PERSON] є власником всієї квартири і свідоцтво № 209 не має юридичної сили, фактично заперечується його право на 1/3 ідеальну частину приватизованої квартири. Тому звернувся до суду з позовом про визнання права власності на відповідну частину приватизованої квартири. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно в судовому порядку. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю з вище вказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про підставність і обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до повного задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого ЗАГС м.Луків, [PERSON] був одружений з [PERSON] з 04.06.1957 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO]. Заповіт від імені померлої на вказане майно не складався, тому в силу ст.1223 ЦК України має місце спадкування за законом. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на 1/3 частину приватизованої квартири. Спадкоємцями майна померлої являються її чоловік [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах, інших спадкоємців немає. Як слідує з свідоцтва про право власності на житло № 209 від 04.08.1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення у квартири за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], ізольована квартира складається з трьох кімнат, має загальну площу 64, 8 кв.м. Як вбачається з технічного паспорта від 28.02.2014 року, квартира [ADDRESS] розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 47,9 кв.м., у тому числі перша кімна - 8,7 кв.м., друга - 16,9 кв.м., третя - 22,3 кв.м., кухня площею - 9,8 кв.м., коридор - 4,1, 09 кв.м., кладова - 1,4, 04 кв.м. Загальна площа квартири - 64,5 кв.м. Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно підлягають до задоволення.

Outcome: approved