Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Колодязнянське» про визнання договору оренди землі припиненим та зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 вересня 2008 року між ним та ТОВ «Колодязнянське» був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідач по справі прийняв від позивача в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7, 5143 га, яка належить йому на праві приватної власності. Відповідно до п. 17 договору оренди, передача земельної ділянки орендарю здійснюється не пізніше 5 календарних днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, при умові дотримання протиерозійної організації території господарювання. Цього ж дня, на виконання вказаного пункту договору, між позивачем та відповідачем було складено акт передачі-прийому земельної ділянки № 170. Вказаний договір укладено строком на 10 років, що закріплено пунктом 7 договору. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Дворічанському районі Харківської області 13 березня 2012 року за № 632188204000687. Позивач у справі вважає, що відповідач, зловживаючи часом реєстрації договору оренди землі, відтягував момент повернення земельної ділянки власнику, тому вважає, що договір, укладений між позивачем та відповідачем 01.09.2008 року закінчив свою дію 01.09.2018 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просили суд задовольнити їх з підстав, викладених вище. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11 жовтня 2004 року, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 31 серпня 2004 р. № 192, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7, 5143 га для ведення товарного сільськогосподарського, яка розташована на території Колодязнянської сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Колодязнянське». 01 вересня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Колодязнянське» був укладений договір оренди землі (без номеру), відповідно до умов якого відповідач по справі прийняв від позивача в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7, 5143 га, яка належить йому на праві приватної власності, розташовану за межами населених пунктів, на території Колодязнянської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Відповідно до п. 17 договору оренди, передача земельної ділянки в оренду здійснюється не пізніше 5 календарних днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, при умові дотримання протиерозійної організації території господарювання. Цього ж дня, на виконання вказаного пункту договору, між позивачем та відповідачем було складено акт передачі-прийому земельної ділянки № 170. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Дворічанському районі Харківської області 13 березня 2012 року за № 632188204000687. Позивач по справі вважає, що відповідач, зловживаючи часом реєстрації договору оренди землі, відтягував момент повернення земельної ділянки власнику, тому вважає, що договір, укладений між позивачем та відповідачем 01.09.2008 року закінчив свою дію 01.09.2018 року. Представником відповідача у справі, в наданому до суду відзиві на позовну заяву, зокрема зазначено, що вказаний договір 13 березня 2012 року був зареєстрований у відділі Держкомзему у Дворічанському районі Харківської області, що підтверджується записом № 632188204000687 на останній сторінці договору з підписом і печаткою органу державної реєстрації. Відповідно до п. 7 договору оренди землі, договір укладений строком на 10 років. Згідно з пунктом 37 договору, він набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про оренду землі» та Земельного Кодексу (чинних на момент укладення договору), вважає, що строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто з моменту його державної реєстрації, а не з моменту його укладення. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526\~ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язань та закріплено основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). За її змістом належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані, зокрема, з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 17 цього Закону передбачає, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Отже строк дії спірного договору оренди землі починається після його державної реєстрації, а не з моменту його укладення. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, відповідно до положень ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Судом встановлено, що при укладенні спірного договору оренди землі, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Точної дати закінчення строку дії договору його умовами не передбачено, зокрема зазначено, що договір укладений строком на 10 років, при цьому він набирає чинності з моменту державної реєстрації вказаного договору. Таким чином, відлік строку дії вказаного договору оренди землі пов`язаний з моментом державної реєстрації орендарем свого права оренди. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Посилання позивача на те, що права та обов`язки на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін почали діяти з моменту укладення спірного договору, спростовується висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 624/954/16-ц, в якій йдеться про те, що моментом укладення договору оренди землі є день, коли сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору і скріпили його своїми підписами. Однак набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed