Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування втраченого заробітку за період з 02 червня 2011 року по 04 лютого 2016 року у розмірі 101806 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02 червня 2011 року о 10 год. 30 хв. [PERSON] керуючи мікроавтобусом «Mercedes Benz Vito 111», рухаючись по 155 км. +320 м. автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне зі сторони смуги для руху в протилежному напрямку, не переконавшись в тому, що це не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перед початком розвороту завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав дороги та допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry», що рухався по лівій смузі в попутному напрямку під його керуванням. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2013 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. «г» ст. 1, ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2011 році». В результаті отриманої травми позивачу встановлена втрата професійної працездатності 40 % на термін з 06 жовтня 2011 року по 11 жовтня 2015 року та визнаний інвалідом 3 групи, а з 12 жовтня 2015 року визнаний інвалідом 3 групи довічно та встановлено 35 % втрати професійної працездатності. Вважає, що відвідач зобовязаний відшкодувати йому втрачений заробіток у розмірі 40 % та 35 % за вищевказані періоди часу. Окрім того, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яка також повинна бути стягнена з відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Високий замок». Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. «г» ст. 1, ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2011 році». Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, 02 червня 2011 року о 10 год. 30 хв. [PERSON] керуючи мікроавтобусом «Mercedes Benz Vito 111», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по 155 км. +320 м. автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне зі сторони смуги для руху в протилежному напрямку, не переконавшись в тому, що це не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перед початком розвороту завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав дороги та допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER], що рухався по лівій смузі в попутному напрямку під його керуванням. В результаті даної ДТП водій автомобіля Toyota Camry» [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоровя. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Актом спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 02.06.2011 року із головою Районної державної адміністрації [PERSON] та головним спеціалістом загального відділу Рівненської районної державної адміністрації [PERSON] від 26 вересня 2011 року затвердженого т.в.о. начальника управління Держгірпромнагляду по Рівненській області встановлено, що груповий нещасний випадок 02 червня 2011 року із [PERSON] та [PERSON] стався при виконанні ними посадових обовязків Відповідно до листа Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи Рівненської обласної державної адміністрації від 28.01.2016 р. № 01-12/137 в результаті отриманої травми 06 жовтня 2011 року [PERSON] визнаний інвалідом 3 групи терміном на один рік, причина інвалідності трудове каліцтво, з ураженням опорно-рухового апарату та було встановлено 40 % втрати професійної працездатності; 25 вересня 2012 року при черговому переогляді обласної МСЕК продовжено 3 групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво, з ураженням опорно-рухового апарату та було встановлено 40 % втрати професійної працездатності; 24.09.2013 року повторно оглядався на обласній МСЕК, продовжено 3 групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво, з ураженням опорно-рухового апарату та було встановлено 40 % втрати професійної працездатності; 12.10.2015 року [PERSON] оглядався на обласній МСЕК, визнаний інвалідом 3 групи довічно, причина інвалідності трудове каліцтво, з ураженням опорно-рухового апарату та встановлено тридцять пять відсотків втрати професійної працездатності. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно довідки про доходи Рівненської районної державної адміністрації від 16 січня 2016 року, заробіток [PERSON] за останні три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва складав: березень 2011 року 4029, 58 грн., квітень 2011 року 3927, 80 грн., травень 2011 року 3950, 08 грн. , відповідно середньомісячний заробіток складає (4029, 58+3928, 80+3950, 08): 3= 3969, 15 грн. Оскільки середньомісячний заробіток позивача є меншим від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Тобто розмір втраченого заробітку складає: 960 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01.04.2011 ) х 5 (пятикратний розмір мінімальної заробітної плати) = 4800:100% х 40 % (втрата професійної працездатності) = 1920 грн. (з 06 жовтня 2011 року по 11 жовтня 2015 року, тобто за 48 місяців втрачений заробіток складає 92\~160 грн. За період з 11 жовтня 2015 року по 04 лютого 2016 року розмір втраченого заробітку складає 1378 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01.10.2015 р.) х 5 (пятикратний розмір мінімальної заробітної плати) = 6890 : 100 % х 35 % (втрата професійної працездатності) = 2411, 5 грн., тобто за 4 місяці втрачений заробіток складає 9646 грн. Загальна сума 101\~806 грн. Судом також встановлено, що будь-які грошові виплати [PERSON] у звязку з отриманням трудового каліцтва не отримував, що підтверджується повідомленням від Рівненської міської виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.04.2016 р. № 03/354 та довідками про доходи [PERSON] з 02 червня 2011 року по 18 грудня 2013 року. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь втрачений заробіток за період з 02 червня 2011 року по 04 лютого 2016 року у розмірі 101\~806 грн. обґрунтовані і підлягають до задоволення. Позовна вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн. підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. Представники позивача обґрунтовуючи розмір моральної шкоди вказав, що [PERSON] ставши інвалідом 3 групи, почав шкутильгати на одну ногу, що перешкоджає активно займатись йому своїм хобі полюванням. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно розяснень п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із вищевказаних положень, при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті. Суд приймає до уваги факт те, що отримання позивачем тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, внаслідок чого він став інвалідом 3 групи із втратою непрацездатності 35 % довічно змусили його тривалий час лікуватись, що призвело до порушенням нормальних життєвих звязків, негативно відбилось на його фізичному та психічному стані. Визначаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини травмування, ступінь його тяжкості, характер та глибину повязаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, однак розмір відшкодування 100\~000 грн. є надмірною. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у звязку з каліцтвом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає що частково задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30\~000 грн. відповідає глибині і силі страждань, які отримав потерпілий.

Outcome: partial