Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , укладений 31 січня 2009 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 31 січня 2009 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом декількох останніх років сімейні стосунки між подружжям погіршились, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач стверджує, що у нього та відповідачки відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на життя. Вважає, що примирення між ними неможливе. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що сімейне життя у подружжя розладилось і обидві сторони вважають, що шлюб потрібно розірвати. Відповідачка у судовому засіданні з думкою представника позивача погодилась. Пояснила, що також бажає розірвати шлюб, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 31 січня 2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Покошицької сільської ради Коропського району Чернігівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1 (свідоцтво про шлюб від 31 січня 2009 року серії [NUMBER] ). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . На сьогоднішній день шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та примирення між ними неможливе. Обидві сторони бажають шлюб розірвати. Конституцією України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51). Статтею 24 СК України передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами частини 2 статті 36 та статті 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ті обставини, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено, обидва не бажають далі проживати у шлюбі, вимоги позивача щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved