Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги наступним. 13 липня 1996 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, який розірвано 15 листопада 2010 року. Під час спільного проживання 03 липня 2003 року [PERSON] таємно від позивача за рахунок спільних коштів було придбано трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Про даний факт [PERSON] стало відомо 04 квітня 2017 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, яку позивачу надав адвокат. Вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана за рахунок спільних коштів. Під час перебування у шлюбі позивач і відповідачка працювали, свою заробітну плату [PERSON] віддавав дружині, а вона розпоряджалась грошима на власний розсуд, причому кошти, зароблені [PERSON], остання приховувала від сім'ї. Враховуючи наведене, позивач просив поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності та визнати за ним та позивачкою по ? частині квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явися, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 13 липня 1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 195 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 13 липня 1996 року). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 01 липня 2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Мягченко С.Г., реєстраційний № 2993, придбала квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], в 2003 році позивач з відповідачкою проживали в квартирі свідка [PERSON], яка сплачувала за квартиру комунальні послуги. Свідки надавали позивачу та його дружині матеріальну допомогу, [PERSON] всю заробітну плату віддавав [PERSON], куди вона витрачала грошові кошти, відповідачка не пояснювала. Про те, що у [PERSON] є квартира в м. Бердянську, свідок [PERSON] дізналась під час розгляду іншої справи про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування її житлом, про що і повідомила сину. За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. У відповідності із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи той факт, що спірне майно придбано в період перебування сторін у шлюбі, квартира підлягає поділу в рівних частках. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власницею спірної квартири, із зустрічним позовом вона до суду не зверталась, її право власності порушено не було і не підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на частку квартири [ADDRESS], тому в частині визнання за відповідачкою права власності на ? частку квартири позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial