Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 11.02.2014 року на перехресті вулиць Келецька та 40-річчя Перемоги в м. Вінниці сталася дорожньо -транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача MITSUBISHI Outlander 2.4, державний номер [NUMBER]. Винним у скоєнні вказаної ДТП є [PERSON], відповідач по справі, про що свідчить постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2014 року. В результаті пошкодження автомобіля позивачу були заподіяні збитки в розмірі 107 661,00 грн. Розмір збитків визначався оцінювачем за замовленням ПАТ «Страхова група «ТАС», цивільно-правова відповідальність в якій застрахована відповідачем. Остання погодилась сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. Разом з тим, позивач зазначив, що дослідження не було повним, тому такий розмір збитків не відповідає фактичним. Крім матеріальних збитків [PERSON] заподіяно моральну шкоду. Він отримав стрес, його стан здоров'я погіршився, на тривалий час змінився його уклад життя, адже він використовував автомобіль як основний засіб пересування, оскільки мешкає за містом, а навчається в місті, а це змушує його прикладати додаткові зусилля в організації свого життя. До того ж його переживання посилилися внаслідок того, що відповідач обіцяв йому відремонтувати автомобіль, але фактично цього не має наміру зробити. Моральну шкоду він оцінює в 20 000,00 грн., яку і просив стягнути з відповідача разом з матеріальною шкодою в розмірі 57 661грн. Надалі позивач із врахуванням висновку судової експертизи збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 198 793,00 грн., 20 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо недоговірних зобов'язань в частині загальних підстав відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки майнову та моральну шкоди. Судом встановлено, що 11.02.2014 року о 13.00 год. на перехресті вулиць Келецька-40-річчя Перемоги в м.Вінниці [PERSON], керуючи автомобілем «Шкода», державний номер [NUMBER], повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав перевагу в русі автомобілю MITSUBISHI Outlander 2.4, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення від якого автомобіль MITSUBISHI Outlander 2.4, державний номер [NUMBER], відкинуло на автомобіль «Мазда», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] в результаті винних дій якого завдана шкода, повинен нести цивільну відповідальність. Суд звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована АТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 327 9109 від 10.08.2013 року, яка, враховуючи ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, погоджується виплатити позивачу 50 000,00 страхового відшкодування (а.с.16). За висновком здійсненої у справі судової автотоварознавчої експертизи від 26.06.2014 року №63, проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області, розмір матеріального збитку (шкоди), спричиненого власнику автомобіля MITSUBISHI Outlander 2.4, державний номер [NUMBER], тобто позивачеві, становить 248 793,30 грн. Визначаючись щодо розміру збитку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що у разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Враховуючи викладене, суд, з урахуванням розміру страхового відшкодування, яке відповідно до повідомлення виплачуватиме ПАТ «Страхова група «ТАС», приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає збиток в розмірі 198 793,00 грн. Одночасно, суд звертає увагу, що розмір матеріального збитку (шкоди), спричиненого власнику автомобіля MITSUBISHI Outlander 2.4, державний номер [NUMBER], тобто позивачеві, становить 248 793,30 грн., що дорівнює ринковій вартості зазначеного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, автомобіль позивача є фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим. При цьому, суд враховує роз'яснення, надані в п. п. 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, відповідно до яких, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування вартості збитку, який як вбачається відповідає ринковій вартості автомобіля, тобто йому фактично відшкодовується вартість автомобіля, тому на позивача слід покласти зобов'язання передати залишки автомобіля відповідачу після відшкодування останнім шкоди, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства як справедливість та розумність. При цьому суд враховує, що стягнути різницю між вартістю автомобіля та вартістю його залишків після ДТП неможливо, оскільки позивачем доказів щодо цього суду не надано та клопотання щодо цього не заявлено. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, оскільки де є порушення права людини це призводить до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; моральна шкода може полягати, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач просив суд відшкодувати моральну шкоду, завдану не тільки внаслідок пошкодження майна, а й моральну шкоду, що йому завдана внаслідок ухилення відповідача, всупереч положенням ст.1166 ЦК України, від відшкодування майнової шкоди. Тобто моральну шкоду, завдану у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з'ясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди майну та умисним щодо її відшкодування. Глибина душевних страждань позивача наявна, але не критична. Позивач тривалий час позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, що призводить до певних незручностей, він хвилюється. Посилання позивача на погіршення стану його здоров'я нічим не доводиться. Здібності потерпілого не погіршилися і він не позбавлений можливостей їх реалізації, тому даний фактор судом не врахований. Ступінь вини заподіювача шкоди судом вже був визначений, про що йшлося вище. За результатом даного розгляду, суд вважає, що відповідач винен в заподіянні моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях позивача внаслідок пошкодження його майна та протиправній бездіяльності відповідача щодо відшкодування майнової шкоди. Тому, виходячи із вищезазначеного,

Outcome: partial