Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив спонукати відповідача виконати умови мирової угоди, яка визнана ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2014р. та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 17116,47 грн., з яких сума основного боргу 13506,47 грн., сума інфляційних втрат 3376,61 грн. та 237,72 грн. 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2014р. у справі №127/19441/14-ц визнано мирову угоду, укладену 22.12.2014 р. між представником позивача [PERSON] [PERSON] і відповідачем [PERSON], згідно з п. 1.6 якої [PERSON] зобовязується сплачувати 13506,47 грн. рівними частинами по 560,00 грн. щомісяця шляхом перерахування грошових коштів до 20 числа кожного місяця на рахунок, належний позивачу. Проте, відповідач не виконує мирової угоди, ухиляється від сплати коштів та добровільно відмовляється погасити заборгованість, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду про спонукання відповідача до виконання мирової угоди та стягнення заборгованості у звязку з невиконанням мирової угоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судові засідання, призначені на 24.11.2015р. та 08.12.2015р. не зявлялася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ([ADDRESS]). Конверти з повістками про виклик в судове засідання в усіх випадках повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання». Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Отже, оскільки судові повістки надсилалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та повернуті до суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа №127/19441/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на ? частку квартири та стягнення коштів в порядку регресу. За наслідками розгляду вказаної справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2014р. у справі №127/19441/14-ц, яка набрала законної сили 30.12.2014р., визнано мирову угоду, укладену 22.12.2014 р. між представником позивача [PERSON] [PERSON] і відповідачем [PERSON]. Так, відповідно до п. 1.5 зазначеної мирової угоди сторони домовилися, що [PERSON] визнає перед [PERSON] свої зобовязання по сплаті суми коштів у розмірі 856,50 дол. США, що станом на день укладення даної угоди, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно сумі в розмірі 13506,47 (тринадцять тисяч пятсот шість гривень 47 копійок). При цьому, згідно з п. 1.6 мирової угоди [PERSON] зобовязалася сплачувати 13506,47 грн. рівними частинами по 560,00 грн. (пятсот шістдесят грн. 00 копійок) щомісяця. Сторони також узгодили, що зазначені платежі здійснюються [PERSON] до 20 числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № 29244825509100, належний [PERSON], відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ОКПО 14360570, номер картки 4627 0550 0044 3159 (абз. 2 п. 1.6 мирової угоди). Однак, в порушення взятих на себе зобовязань відповідач щомісячні платежі передбачені п.1.6 мирової угоди не здійснює. Частиною 1 статті 626 та пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Таким чином, суд вважає, що зазначена вище мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, а тому на її підставі виникають цивільно-правові зобовязання. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як зазначено вище та встановлено судом відповідач взяла на себе зобовязання сплатити відповідачу 13506,47 грн. рівними частинами по 560,00 грн. щомісяця, здійснюючи платежі до 20 числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Однак, взяті зобовязання відповідач не виконує, у звязку з чим, станом на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача складає 6160,00 грн., яка виникла за період січень-листопад 2015р. (11 платежів по 560 грн. (11*560=6160), а відтак позовні вимоги в частині стягнення 6160,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги в частині стягнення 7346,47 грн. задоволенню не підлягають, оскільки строк сплати щомісячних платежів починаючи з грудня 2015 року по грудень 2016 року не настав, так як зобовязання відповідача полягає у сплаті щомісячних платежів рівними частинами по 560 грн. При цьому, вищезазначеною мировою угодою не передбачено права позивача на дострокове стягнення всієї суми заборгованості у разі неналежного виконання зобовязання відповідачем. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у звязку з невиконанням умов мирової угоди підлягають задоволенню частково, нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних також підлягають коригуванню. Таким чином, при визначені інфляційних втрат та 3% річних, суд враховує, що за період з 21.01.2015р. по 20.02.2015р. кількість днів прострочки платежу складала 31 календарний день, з 21.02.2015р. по 20.03.2015р. 28 днів, з 21.03.2015р. по 20.04.2015р. 31 день, з 21.04.2015р. по 20.05.2015р. 30 днів, з 21.05.2015р. по 20.06.2015р. 31 день, з 21.06.2015р. по 20.07.2015р. 28 днів, з 21.07.2015р. по 20.08.2015р. 31 день, з 21.08.2015р. по 20.09.2015р. 31 день, з 22.09.2015р. по 20.10.2015р. 29 днів, з 21.10.2015р. по 20.11.2015р. 31 день, з 21.11.2015р. по 07.12.2015р. 17 днів. Крім того, суд враховує, що індекс інфляції у січні 2015 року складав 103,1%, у лютому 2015 р. 105,3%, у березні 2015 р. 110,8%, у квітні 2015 р. 114,0%, у травні 2015 р. 102,2%, у червні 2015 р. 100,4%, у липні 2015 р. 99,0%, у серпні 2015 р. 99,2%, у вересні 2015 р. 102,3%, у жовтні 2015 р. 98,7%, у листопаді 2015 р. 102,0%. Таким чином, провівши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням того, що розмір заборгованості відповідача збільшувався поступово (щомісяця + 560 грн.) суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення 84,96 грн. 3% річних та 735,84 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог слід відмовити у звязку з їх помилковим обрахуванням, яке повязане з безпідставним нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу 13506,47 грн., тоді як необхідно проводити нарахування починаючи з суми щомісячного платежу (560 грн.), який збільшувався щомісячно до загальної суми боргу - 6160,00 грн. на момент розгляду справи в суді. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи зазначене суд вважає належним способом захисту, в разі невиконання стороною умов мирової угоди, звернення до суду з позовною заявою про спонукання до виконання до мирової угоди та стягнення заборгованості у звязку з її невиконанням. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 23 вересня 2015 року при розгляді справи №6-274цс15. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статі 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищенаведене суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині спонукання відповідача до виконання мирової угоди, укладеної 22.12.2014р. представником [PERSON] [PERSON] та [PERSON], яка визнана ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у звязку з невиконанням мирової угоди від 22.12.2014р. в розмірі 6980,80 грн. з яких 6160 грн. основний борг, 84,96 грн. 3% річних, 735,84 грн. інфляційні втрати Згідно частині 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати у даній справі складаються зі сплачено позивачем, згідно квитанцій №32388566 від 23.10.2015р. та №0.0.456299327.1 від 03.11.2015р., судового збору в загальній сумі 974,4 грн. та сплачених позивачем згідно квитанції б/н від 23.11.2015р. 3000,00 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] (свідоцтво №644 від 25.09.2009р.) згідно з договором про надання правової допомоги від 01.06.2015р. (а.с. 34-37). Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 397,40 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору та 1223,52 грн. витрат повязаних з наданням правової допомоги. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial