Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 3/8 частин квартири та визнання частково недійсним договору довічного утримання від 25.12.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. В ході судового розгляду справи 29.04.2014 року позивач збільшив позовні вимоги, доповнивши позов вимогами про визнання спільним майном подружжя: померлих [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]. Свій позов мотивує тим, що рішенням міськвиконкому від 10.10.1986 року за гр.[PERSON] була закріплена двокімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] на склад сім»ї 2 чол. У відповідності до реєстраційного посвідчення від 22 липня 1992 року дана квартира зареєстрована за гр.[PERSON] [PERSON] та її чоловік [PERSON] визнані власниками вказаної квартири. 09.04.2004 року [PERSON] підписав заповіт, за яким все майно, що належатиме йому на день смерті заповів [PERSON]. 09.04.2004 року [PERSON] підписала заповіт, за яким все майно, що належатиме їй заповіла [PERSON]. [INFO] гр. [PERSON] помер. Після смерті відкрилася спадщина, яка складається як зазначено в позові , із ? частини квартири [ADDRESS] на ? грошових вкладів у ПАТ КБ «Приватбанк». [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка ? майна, як дружина та ? майна, як обов»язкову частку у спадщині. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті він дізнався, що 25 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на 3/8 частин зазначеної квартири, а договір довічного утримання, як вважає позивач підлягає до часткового визнання недійсним. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], його представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] заперечуючи проти позову пояснили, що згідно реєстраційного посвідчення, виданого Черкаським об»єднаним бюро технічної інвентаризації від 22.07.1992 року кооперативна квартира [ADDRESS], зареєстрована на праві власності за [PERSON], а після 25.12.2008 року вказана квартира на праві власності належить відповідачу [PERSON] в силу договору довічного утримання. Посилання в позові на те, що [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON] ? частину майна на праві спільної сумісної власності до якого входить і зазначена квартира не підтверджується жодними обставинами, адже право власності у [PERSON] на квартиру виникло задовго до смерті її чоловіка і не пов»язано із спадкуванням. Суд, вислухавши пояснення представника позивача за довіреністю [PERSON], відповідача [PERSON], його представників за довіреністю [PERSON] та [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали інвентарної справи по квартирі [ADDRESS], копії спадкової справи після померлого [PERSON], цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що рішенням міськвиконкому від 10.10.1986 року за гр.[PERSON] була закріплена двокімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] на склад сім»ї 2 чол. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Черкаським об»єднаним бюро технічної інвентаризації від 22.07.1992 року кооперативна квартира [ADDRESS], зареєстрована на праві власності за [PERSON]. 09.04.2004 року [PERSON] склав заповіт, за яким все майно, що належатиме йому на день смерті заповів [PERSON]. 09.04.2004 року [PERSON] склала заповіт, за яким все майно, що належатиме їй заповіла [PERSON]. Зазначений заповіт скасований 04.04.2006 року(витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 4411928). 13 листопада 2006 року [PERSON] склала заповіт за яким все майно, що належатиме їй заповіла [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть гр. [PERSON] [INFO] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2006 року (зареєстровано в реєстрі за № 2-1488 ) [PERSON] належить право власності на ? частку у спільному майні подружжя - грошові вклади в ощадбанку № 220 в м.Черкаси. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2006 року (зареєстровано в реєстрі за № 2-1489) [PERSON] належить право власності на ? частки майна [PERSON] - грошові вклади в ощадбанку № 220 в м.Черкаси. 25 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов»язався довічно повністю утримувати [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] померла. Враховуючи норми чинного законодавства і зокрема положення ст..ст.182, 334 ЦК України основною умовою для визначення статусу нерухомого майна є державна реєстрація прав на нього. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Черкаським об»єднаним бюро технічної інвентаризації від 22.07.1992 року кооперативна квартира [ADDRESS], зареєстрована на праві власності за [PERSON]. [PERSON] при житті не скористався своїм правом щодо поділу майна подружжя, а саме : квартири [ADDRESS] і квартира не була поділена між подружжям при житті , а навпаки 22.07.1992 року була зареєстрована на праві власності за [PERSON]. За таких обставин позовна вимога щодо визнання спільним майном померлих [PERSON] та [PERSON] квартири, її поділ не підлягає до задоволення. 13 листопада 2006 року [PERSON] склала заповіт за яким все майно, що належатиме їй заповіла [PERSON]. 25 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов»язався довічно повністю утримувати [PERSON] Підстав для визнання зазначеного договору довічного утримання недійсним суд не вбачає. За результатами судового розгляду суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed