Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що він знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 29.06.2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №621. Від шлюбу є неповнолітня дитина: син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося, у сторін відсутнє взаєморозуміння, спільні інтереси. Також, позивач вказує, що сім'я розпалась остаточно, сторони прийшли до висновку, що розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про родину у їх спільної дитини. Примирення та збереження шлюбу не можливо. [PERSON] та [PERSON] проживають окремо з 2010 року, спільне господарство не ведеться, щодо утримання дитини досягнута згода. Позивач надав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с.24). Від відповідача також надійшла заява до суду про розгляд справи за її відсутності та про те, що вона визнає позовні вимоги (а.с.25). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 29.06.2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №621 (а.с.11). Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, з питання утримання спільної дитини досягнута згода, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім та їх дитини інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Враховуючи викладене та

Outcome: approved