Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу (позики), посилаючись на те, що 05.12.2012 року він позичив [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 19 450 доларів США, що станом на момент звернення до суду становить 155463 гривні 85 коп., про що останні написали розписку та зобовязались повернути позичену суму грошей до 01.03.2013 року. Зазначає, що у встановлений строк відповідачами вище зазначена сума позики у добровільному порядку повернута не була, на неодноразові звернення позивача з проханням повернути борг, останні не реагували та позику не повернули, у звязку з чим [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов до [PERSON] в якому ставлять питання про визнання недійсним вказаного договору позики, оскільки розписка про отримання позики у [PERSON] ними була написана під тиском останнього та впливом тяжких сімейних обставин, що виникли внаслідок народження [PERSON] недоношеної дитини, яка померла 20.07.2012 року. Крім того, зазначають, що в день написання розписки жодних грошових коштів ними, [PERSON], отримано не було. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, а зустрічні позовні вимоги не визнали, вказавши, що жодного тиску щодо написання розписки з боку [PERSON] на [PERSON] не було, так як знаючи їх як порядних та відповідальних осіб, [PERSON] вдруге надав їм позику, а вони добровільно написали розписку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] вимоги первісного позову не визнали, підтримавши вимоги зустрічного позову, в якому просили визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] згідно розписки від 05.12.2012 року, посилаючись на обставини викладені в зустрічній заяві. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що 05 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] 19 450 доларів США, які зобовязались повернути останньому до 01.03.2013 року, Факт отримання [PERSON] та [PERSON] цих грошових коштів та строк їх повернення підтверджується розпискою написаною та підписаною власноруч [PERSON] та [PERSON] від 05.12.2012 року. Відповідачі [PERSON] борг [PERSON] в розмірі 19450 доларів США, що на момент звернення до суду становить 155 463 гривень, в строк до 01 березня 2013 року не повернули. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]В не заперечували, що вказана розписка написана ними власноручно та ними ж підписана. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За наведених обставин договір позики між сторонами є укладеним. Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли позикові відносини, зумовлені характером обов'язку боржника у грошовому зобов'язанні, що існує між позикодавцем і позичальником, та з урахуванням норм закону. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка це письмовий документ з підписом, який засвідчує, що особа котра його написала, отримала товар, гроші, матеріальні цінності тощо і бере на себе певні зобовязання. Обовязковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника) або його уповноваженого представника. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Вище зазначене свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] порушили своє зобов'язання за договором позики (в розумінні ст. 610 ЦК України), а тому відповідно до положень ст.ст. 1049, 1050 ЦК України повинні повернути суму позики відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Таким чином, вирішуючи питання щодо первинних позовних вимог позивача [PERSON], приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору позики із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачами, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошовий борг в сумі 155 463 гривні 85 коп. Стосовно заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити у їхньому задоволенні виходячи зі слідуючих обставин матеріалів справи. За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Покази [PERSON], надані в судовому засіданні в якості свідків щодо не отримання ними коштів від [PERSON] у момент написання розписки, суд не може брати до уваги як доказ на підтвердження того, що гроші не були ними одержані, так як в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] та [PERSON] правочину, а саме договору позики, під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах, згідно вказаних вимог закону, та необґрунтовано яким чином укладення між ними та [PERSON] угоди про позику могло б усунути або зменшити тяжку для них обставину. Таким чином враховуючи наведене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 1554 гривень 64 коп. в рахунок відшкодування оплати судового збору. Враховуючи наведене, ст.ст. 526, 1047, 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: approved