Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Лубенської центральної міської лікарні про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він є інвалідом 2 групи внаслідок отриманої травми хребта, відчуває постійний гострий біль. У 2015 році в ході лікування в Харківському науково-дослідному інституті йому були призначені знеболюючи ліки на основі морфіну. Протягом 2016 року він неодноразово звертався до [PERSON] Лубенської центральної міської лікарні за призначенням йому таких ліків, на що отримував відмову на призначення знеболюючих препаратів, у зв'язку з чим останній змушений терпіти сильний біль. На підставі викладеного, [PERSON] прохав суд визнати неправомірною бездіяльність [PERSON] Лубенської центральної міської лікарні щодо не надання йому знеболюючих ліків на основі морфію та зобовязати відповідача їх йому призначити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні 15.09.2017 року представник позивача [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. В судове засідання 11.10.2017 року представник позивача [PERSON] не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідача [PERSON] Лубенської центральної міської лікарні [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні 15.09.2017 року проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що позивачу призначалися відповідні медичні препарати в залежності від стану здоровя, на даний час медичних підстав для призначення позивачу морфіну не має. В судове засідання 11.10.2017 року представники відповідача не зявилися, від відповідача до суду надійшла заява, у якій відповідач прохав суд розглядати справу за відсутності свого представника. У звязку з розглядом справи 11.10.2017 року за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання, перебуває на обліку у лікаря невролога, ендокринолога поліклініки КЛЦМЛ з діагнозом: віддалені наслідки ураження електрострумом (1965р.) у вигляді дисциркуляторної енцефалопатії II ст. з розсіяною неврологічною симптоматикою, стійким цефалгічним, вираженим вестибулоатактичним та астеноневротичним синдромами, правосторонньою брахіалгією. Полісегментарний остеохондроз шийного, грудного, попереково-крижового відділів хребта зі стійким корінцевим больовим синдромом, цукровий діабет II типу, легка форма, ІХС: дифузійний кардіосклероз, екстра систолічна аритмія СН II А. ГХ ІІ, ст.3, ризик ІІІ, хронічний бронхіт ДН І, хронічний холецистопанкреотит, в стадії ремісії, варикозне розширення вен нижніх кінцівок Іст., хронічний тромбофлебіт нижніх кінцівок [PERSON] Тривожний розлад. Згідно виписки з історії хвороби № 3393, наданої Харківським інститутом неврології, психіатрії та наркоманії НАМ України вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ГУ ІНПН НАМН України з 06.10.2015 року по 16.10.2015 року з діагнозом полісегментарний остеохондроз шийного, грудного, попереково- кресцевого відділів хребта зі стійкою торакалгією, правостостороньою брахіалгією з обмеженою функцією правого плечового суглоба на фоні наслідків електротравми з легким нижнім парапарезом. Під час лікування у даному відділенні [PERSON]І проводилася медикаментозна терапія, в тому числі препарату Налбуфін з подальшою рекомендацією його застосування після проходження лікування. Даний препарат являється наркотичним аналгетиком, категорія відпуску - за рецептом. Судом встановлено, що з листопада 2015 року позивач регулярно звертався до КЛЦМЛ з вимогою про призначення йому морфіну, пояснюючи це сильними болями в спині та в правів руці. 25.11.2015 року комісією в складі лікарів невролога, травматолога, ревматолога психіатра, сімейного лікаря, хірурга провели обстеження [PERSON], який скаржився на біль в області шиї, правого плеча ,обмеження рухів у правому плечовому суглобі, біль в ногах, судоми в них. Комісія не виявила підстав для призначення [PERSON] препарату морфін, від запропонованого стаціонарного лікування та обстеження в умовах неврологічного стаціонару [PERSON] відмовився. В подальшому позивачем неодноразово з січня по квітень 2016 року отримувалися рецепти на синтетичний морфіноподібний знеболюючий препарат налбуфін. Як пояснював в судовому засіданні представник відповідача препарат налбуфін являється синтетичним морфіоподібним препаратом, його призначення визначає лікар у разі потреби і він відпускається тільки за рецептом. До листопада 2015 року позивач регулярно звертався з вимогою призначити йому налбуфіну. При призначенні [PERSON] даного препарату провели його обстеження, вивчили виписки з історії хвороби, рекомендації лікарів Харківського інституту неврології, психіатрії та наркоманії НАМ України, тому призначили препарат налбуфін по 1 інєкції в день протягом короткого часу, який [PERSON] скуповував в розмірі 120 ампул. У звязку з наполяганнями [PERSON] виписувати йому морфін 15.07.2016 року він був комісійно оглянутий лікарями КЛЦМЛ та йому було рекомендовано стаціонарне обстеження у умовах неврологічного відділення Лубенського обласного госпіталю для ВВ. [PERSON] перебував на лікуванні в Лубенському обласному госпіталі для ВВ з 19.07.2016 р. по 8.08.2016р., у виписці з історії хвороби йому рекомендовано морфін як знеболююче. На основі даних рекомендацій [PERSON] 31.08.2016р. виписано 20 таблеток морфіну. 29.09.2016р. [PERSON] у звязку з подальшими скаргами на неефективність морфіну виписано 10 ампул налбуфіну. Згідно письмового акту комісійного огляду [PERSON] від 01.11.2016 року у складі комісії лікарів Лубенського міського центру ПМСД з метою підтвердження використання за призначенням виписаного за рецептом пацієнту [PERSON] розчин налбуфіну, було проведено огляд місць проведення внутрішньо - мязових інєкцій. При цьому слідів від виконання даних інєкцій не виявлено, що підтверджується копією акту від 01.11.2016 року вих.№499. При обстежені пацієнта по оцінці DІRЕ, яка визначає потребу пацієнта в призначені опіоїдної аналгезії, [PERSON] набрав 12 балів. Потреба встановлюється при набрані 14-21 балів На підставі цього, комісія лікарів Лубенського Центру ПМСД не дала погодження на виписування [PERSON] налбуфіну, морфіну чи інших аналогічних препаратів і звернулася до керівництва [PERSON] Лубенської КЦМЛ з проханням ще раз провести комісійний огляд [PERSON], що підтверджується оціночним листом обстеження відбору пацієнтів для тривалого отримання опіоїдної аналгезії, дата проведення оцінки DІRЕ [PERSON] 31.10.2016 року. Судом встановлено, що 16.11.2016 року [PERSON] був оглянутий комісією в складі лікарів [PERSON] Лубенської ЦМЛ, яка в своєму висновку зазначила, що підстав у подальшому призначенні [PERSON] знеболюючих препаратів наркотичного ряду не має та рекомендовано курс лікування в амбулаторних умовах, що підтверджується відповідним висновком. Отже, в судовому засіданні не встановлено необхідність призначення позивачу [PERSON]І знеболюючих препаратів на основі морфію. Згідно ч.2 ст. 283 ЦК України, охорона здоров'я забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбаченою Конституцією України за законом. В судовому засіданні встановлено, що при кожному зверненні позивача до відповідача, останньому, в порядку ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я», надавалась медична, позивачу проводилися огляди, встановлювався діагноз та виписувались рецепти на отримання ліків, крім того, неодноразово на протязі поточного року комісією лікарів проводився детальний огляд позивача в медичному закладі, що вбачається з медичної документації позивача та приписів лікарів. Також, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не завжди дотримувався схеми прийому приписаних ліків, були зафіксовані відсутність слідів прийому медичного препарату на час його скарг про відмову відповідачем в призначені опіоїдної аналгезії. Згідно ст. 15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом із тим, в судовому засіданні в порядку ст. 60 ЦПК України, позивача не доведено неправомірність бездіяльність відповідача [PERSON] Лубенської ЦМЛ в частині надання медичної допомоги позивачу, в тому числі, призначення адекватного знеболення, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed