Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 лютого 2014 року він дав в борг [PERSON] 1000 доларів США, які останній пообіцяв повернути до 23 березня 2014 року. Однак до зазначеної дати відповідач отримані кошти не повернув та незважаючи на його неодноразові вимоги про повернення суми боргу ухиляється від виплати, посилаючись на відсутність грошей та інші причини, а тому змушений звернутися до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь 27040 гривень 25 копійок боргу, 5000 гривень моральної шкоди та 2000 гривень витрат на правову допомогу адвоката, а всього 34040 гривень 25 копійок. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі та пояснили, що 23 лютого 2014 року позивачем було надано у борг відповідачу 1000 доларів США, який він мав повернути до 23 березня 2014 року. Однак, не дивлячись на неодноразові спроби повернути борг, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань у визначений строк, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Також зазначили, що борг має бути стягнений по офіційному курсу долара по відношенню до гривні на момент розгляду справи. Також представник позивача [PERSON] пояснила, що її довірителю завдана моральна шкода відповідачем, яка полягає в тому, що позивач змушений втрачати свій час, щоб повернути належні йому кошти, звертатися до суду, в результаті чого завдається шкода його здоров'ю. Позивач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Черкаський Край» №22 від 31 травня 2017 року. У відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з розписки від 23 лютого 2014 року [PERSON] взяв у [PERSON] 1000 доларів США, які зобовязався повернути через місяць, тобто до 23 березня 2014 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості, доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачу (невиконання умов договору тощо) відповідачем не надано. Відповідно до розясень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з довідкою ТВБВ №10023/0391 філії Черкаське обласне управління №16-05/620 від 22 лютого 2017 року офіційний курс долара США по відношенню до української гривні встановлений НБУ станом на 22 лютого 2017 року за 100 доларів США становить 2704 гривні 25 копійок (а.с.7). Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 27040 гривень 25 копійок. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд вважає, що представник позивача в судовому засіданні не представила доказів, що діями відповідача позивачу заподіяні моральні страждання, не довела причинного зв'язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, також не зазначено, чим керувався позивач, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень, а тому підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди не вбачається. Відповідно до ЗУ №4191-VI від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації виплат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме ст.1, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 540 гривень 08 копійок та судові витрати за надання правової допомоги адвокатом в розмірі 2000 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial