Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності та виплату компенсації за частку власності, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина житлової квартири [ADDRESS], і 1/ 6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого четвертою нотаріальною конторою 29 листопада 2006 року. Відповідачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого четвертою нотаріальної державною конторою 29 листопада 2006 року належить 1/6 частина житлової квартири [ADDRESS]. Спірна квартира знаходиться на 4 поверсі 9 - ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 43,1 кв.м, в тому числі перша кімната - 10,3 кв.м, друга кімната - 18,6 кв.м, третя кімната - 14,2 кв.м, кухні - 5,8 кв.м, вбиральні площею - 0,9 кв.м та ванної - 2,0 кв.м, коридору - 7,3 кв.м , вбудованої комори - 0,3 кв.м., загальною площею 60,2 кв.м. Квартира не має ізольованих кімнат, які за площею б відповідали ідеальним часткам сторін у спільній власності, її розміри і план розташування не дають можливості виділити належну кожному частку квартири в натурі з утворенням ізольованих квартир з самостійним виходом, тобто зазначену квартиру неможливо розділити без втрати її цільового призначення, оскільки вона є неподільною річчю за нормами ч.2 ст.183 ЦК України. Частка відповідачки - 1/6 в загальній власності є не значною і не може бути виділена в натурі, крім того їх спільне володіння і користування майном з відповідачкою неможливо, внаслідок того, що між ними склалися особисті неприязні відносини. Просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], компенсувати відповідачці вартість її частки у спільному майні, стягнувши з нього на її користь суму, яка буде визначена екпертизою, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги. Крім того, пояснив суду, що грошей, необхідних для внесення на депозитний рахунок суду у нього не має. Його син уклав договір з фінансовою установою про виділення грошових коштів, необхідних для оплати частки у праві власності відповідачці. Однак на даний час гроші їм не виділили. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і заперечувала проти його задоволення, пояснивши суду, що позивач не має можливості виплатити їй грошову компенсацію за частку у спірній квартирі. І взагалі вартість належної їй частки оцінена була ще в березні місяці, а на даний час в зв»язку з нестабільною ситуацією в країні ціна значно зросла. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги не обґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1995 року, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] і членам сім'ї - [PERSON]. Після смерті [PERSON] на 2/3 частки квартири [ADDRESS] видано свідоцтво про право на спадщину за законом 22.08.2006 року за реєстром № 3-1248, за № 3-1250 - чоловікові, [PERSON], синові - [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 08.02.2008 року, загальна площа вказаної квартири складає 60,2 кв. метрів, жила - 43,1 кв. метра. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2012 року виділено відповідачці [PERSON] в користування кімнату площею 10,3 кв.м. в картирі [ADDRESS]. Відповідно до висновку експерта № 375 від 12 березня 2014 року не виявляється можливим виділити в натурі 1/6 частини трикімнатної картири [ADDRESS]. Дійсна ринкова вартість квартири складає 202 934 грн. Вартість 1/6 частки квартири складає 33 822 грн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що відповідачка в спірній квартирі не проживає, між нею та позивачем існують неприязні відносини. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: - частка є незначною і не може бути виділена в натурі; - річ є неподільною; - спільне володіння і користування майном є неможливим; - таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Це є відповідною гарантією для особи, право власності якої може бути припинено за рішенням суду, та свідчить про дійсність намірів позивача направлених на забезпечення майнових прав особи шляхом компенсації вартості частки. Суд вважає, що невиконання позивачем [PERSON] обов»язкової умови передбаченої для припинення права [PERSON] на частку у спільному майні свідчить про відсутність у нього наміру забезпечити майнові права відповідачки шляхом компенсації їй вартості належної частки у спільному майні, що є підставою для відмови в задоволенні заявленого ним позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed