Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок під номерами 3, що знаходиться в м. Глухів по вул. Ушинського, виділивши йому в користування 22/50 частини земельної ділянки, площею 0,1120 га на якій розташована його 22/50 частина житлового будинку. Свій позов обґрунтовував тим, що 30.07.2013 р. він придбав у власність 22/50 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул. Ушинського, 3 в м. Глухові. Інша частина будинку належить відповідачу. Під будинком знаходиться земельна ділянка площею 0,1120 га, що була виділена в постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка не була поділена. Посилаючись на норму ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач вказує, що до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена його частина будинку. Оскільки він з відповідачем не може дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали з підстав, що в ньому викладені. Відповідач і його представник проти позову заперечували, посилаючись на неможливість встановлення порядку користування земельною ділянкою через відсутність затвердженої технічної документації із землеустрою. Крім того, сторона відповідача зазначала, що якщо встановити такий порядок користування, це призведе до неможливості нормального користування будинком та порушення санітарних правил і норм протипожежної безпеки, оскільки будинок має лише один заїзд та подвіря. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснював, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки ні позивач, ні відповідач не є користувачами спірної земельної ділянки. Для того, щоб стати користувачами земельної ділянки треба розробити та затвердити технічну документацію з землеустрою або на правах оренди, або ж розділивши в натурі домоволодіння. У 2012 р. за цією адресою надавався дозвіл на розроблення технічної документації на правах оренди строком на 1 рік. Однак документацію власники так і не затвердили. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши і перевіривши письмові докази та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 30.07.2013 р. позивач придбав у власність 11/25 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що розташовані по пров. Ушинського, 3 в м. Глухові, що знаходиться на земельній ділянці Глухівської міської ради площею 0,1120 га (т.1 а.с.6). Інші 14/25 частини цього житлового будинку з 26.09.2003 р. належать на праві власності відповідачу (т.1 а.с.60). Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 377 ЦК України та ст.ст. 120, 125 ЗК України у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Як слідує з положень ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Згідно з розясненнями Верховного Суду України, викладеними у п.п. 18, 25 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р., відповідно до яких вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 р. відповідно до ст. 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд, зокрема у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель,\~\~ плодоягідних\~\~ насаджень;\~\~ правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце. Позивачем не надано суду документів, які б підтверджували виділ цієї земельної ділянки під будівництво або ж інші документи, на підставі яких би суд міг встановити правомірність користування спірною земельною ділянкою. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу, за яким позивач придбав у власність 11/25 часток житлового будинку, земельна ділянка під будинком, не була обєктом цього договору. Водночас рішенням Глухівської міської ради від 21.03.2012 р. попереднім власникам, у яких позивач придбав частину будинку, та відповідачу, було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по пров. Ушинського, 3 у м. Глухові для будівництва і обслуговування житлового будинку на умовах оренди (т.1 а.с.15). На підставі цього рішення землевпорядною організацією виготовлено технічну документацію із землеустрою та зареєстровано спірну земельну ділянку у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру, площею 0,1120 га. Вказана реєстрація була здійснена при формуванні земельної ділянки шляхом відкриття Поземельної книги (т.1 а.с.11-19, 131, 220-225). Однак протягом року, як це було передбачено рішенням міської ради, технічна документація із землеустрою не була подана на затвердження і дозвіл на її розроблення вважається анульованим. Отже за відсутності затвердженої в установленому законодавством порядку технічної документації із землеустрою, зокрема з затвердження границь ділянки на місцевості, площі тощо, суд позбавлений можливості встановити порядок користування спірною земельною ділянкою, що знаходиться у комунальній власності, а тому відмовляє у позові. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на залучення експерта. На підставі викладеного та відповідно до статей 19, 92, 79-1, 116, 120, 125 ЗК України,

Outcome: approved