Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Його брат [PERSON] , по усній домовленості, поставив до приміщення гаражу свій автомобіль ЗАЗ, а потім ще один такий же транспортний засіб. У 2020 році у позивача виникла необхідність користуватися належним йому майном і він звернувся до відповідача з проханням звільнити приміщення гаражу, на що останній категорично відмовився. 01.09.2020 позивачем було направлено вимогу на адресу відповідача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, які відповідач отримав, але дієвих заходів не вжив. У зв`язку з чим позивач просив суд ухвалити рішення про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо усунення перешкод у користуванні власністю, звільнити приміщення гаражу по [ADDRESS] , від належних йому транспортних засобів. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.11.2021 відкрито провадження по справі, постановлено проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 21.12.2021. Відповідач [PERSON] копію позовної заяви з додатками отримав 01.12.2021 (а.с. 33), своїм правом на подання відзиву по справі не скористався. Підготовче засідання було відкладено на 14.01.2021, з поважних причин. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14.01.2021 справу призначено до судового розгляду на 16.02.2021. Розгляд справи відкладався на 23.03.2021, 07.04.2021, 26.04.2021, 25.05.2021, 28.05.2021, з поважних причин. 23.03.2021 у судовому засіданні представником позивача, адвокатом Смірновим С.І. було подано заяву про відшкодування судових витрат, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі: 840, 80 грн. - судового збору та 5000 грн. - за надання професійної правничої допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Смірнов С.І. у судовому засіданні вважав, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач фактично позбавлений права власності на своє майно, не може вільно користуватися та розпоряджатися ним. Крім того просив вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що гараж належить не позивачу, а їхньому батькові, зі згоди якого він поставив свої транспортні засоби до гаражу. Позивач гараж замкнув, змінив замки, ключі йому не дав, отже він не має доступу до свого майна. 01.09.2020 у телефонному режимі позивач повідомив, що має намір продати гараж і його транспортні засоби, як металобрухт. Посилався на те, що позбавлений можливості забрати транспортні засоби, оскільки вони перебувають у замкнутому приміщенні, позивач ключі йому не надає, йому потрібен час для того, щоб підготувати транспортні засоби до перевезення. Пояснив, що у приміщенні гаражу востаннє він був у 2002 році. Не заперечував, що транспортні засобі автомобілі марки «ЗАЗ», один без державного номерного знаку, що знаходяться у приміщенні гаражу по [ADDRESS] , належать йому. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що гараж розташований за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на гараж від 04.11.1998 (а.с.4,5). Відповідно до акту обстеження, складеного 24.09.2020 за участі депутата Великобагачанської селищної ради Скороденко Л.О, та свідків [PERSON] та [PERSON] , у приміщенні гаражу по [ADDRESS] знаходяться автомобіль марки «ЗАЗ» днз [NUMBER] та автомобіль марки «ЗАЗ» без номерного знаку, що належать [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] 01.09.2021 звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про усунення перешкод у користуванні своїм майном (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ЗАЗ-966 днз [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 52). Відповідно до довідки ТСЦ МВС №5344 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області за [PERSON] значаться зареєстрованими наступні транспортні засоби: автомобіль ЗАЗ-966 днз [NUMBER] та мотоцикл КМЗ ДНЕПР МТ 10 днз [NUMBER] (а.с. 50). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідач, відмовляючись добровільно звільнити займане приміщення гаражу, що перебуває у власності позивача, чинить останньому перешкоди у користуванні власністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Посилання відповідача по справі [PERSON] на ті обставини, що гараж є спадковим майном після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді та спростовуються наявними у справі доказами. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення, то підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати у виді сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як встановлено зі змісту договору про надання правничої допомоги №68/2020 від 09.10.2020 між адвокатом Смірновим С.І. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1.1. Договору Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правничої допомоги та представництва інтересів Клієнта в судах, органах прокуратури, органах внутрішніх справи, Державної виконавчої служби, Служби безпеки України, Фіскальної служби України та інших державних органах, органах місцевого самоврядування, у відносинах з організаціями та установами усіх форм власності тощо. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Із наявних матеріалів справи неможливо визначити, які витрати на правову допомогу були понесені позивачем по справі під час розгляду даної цивільної справи у Великобагачанському районному суді Полтавської області, стороною позивача не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) чи інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а тому у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial