Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу на праві особистої власності належить домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями за адресо: [ADDRESS] . Відповідач за позовом [PERSON] брат його колишньої дружини, з його дозволу 30.09.2008 року вселився та був зареєстрований за вказаною адресою. Однак, з січня 2016 року йому невідомо де проживає відповідач. До цього часу відповідач з реєстрації у належному йому на праві власності будинку не знявся і продовжує бути зареєстрованим, хоча з січня 2016 року відомостей про його місце перебування не має та за місцем реєстрації свого проживання він не з`являється. З даним позовом він вимушений звернутися, так як реєстрація відповідача в його житлі перешкоджає здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшли заяви в якій він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В зв`язку з тим, що відповідач не з`явився в судове засідання, про час і місце якого був повідомлений судом у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, які є у справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.07.2008 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КПТІ «Інвентаризатор» № 19566608 від 17.07.2008 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів № 6240127 від 16.07.2008 року, копіє домової книги (а.с. 7-15). З довідки Красноградської міської ради № 4080 від 23.08.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). З довідки депутата міської ради [PERSON] від 21.08.2019 року витікає, що зі слів сусідів: [PERSON] , [PERSON] фактично [PERSON] не проживає з 2016 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (а.с 10). За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. За вимогами ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає більше 1 року в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності, але залишається зареєстрованим в ньому, чим порушує його право власника на володіння та користування будинком. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved