Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Позивач разом з відповідачкою у справі з 26 листопада 2003 року перебували у шлюбі, який 06 жовтня 2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони у справі мають двох неповнолітній дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання яких рішенням суду від 07 лютого 2012 року з [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2012 року і до повноліття старшої дитини. Колишня дружина та донька хоча і зареєстровані в будинку позивача, але фактично в ньому не проживають з 2011 року. Син позивача - [PERSON] , починаючи з квітня 2021 року проживає з [PERSON] та перебуває на повному його утриманні, що свідчить про зміну обставин та відсутність підстав для подальшого стягнення аліментів на утримання сина на користь відповідачки, яка продовжує отримувати аліменти на утримання сина, які витрачаються не в інтересах дитини. У зв`язку з цим позивач просить суд припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідачки, і стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина та сплачений судовий збір. 28 серпня 2021 року була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначене відкрите судове засідання о 09 год 00 хв 23 вересня 2021 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення на її адресу фактичного місця проживання, вказану у позові, рекомендованого листа, який повернувся до суду з відміткою «вручено 16.10.21» та розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, а відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому від [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 лютого 2005 року, виданим Жовтневою сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 серпня 2009 року, виданого Жовтневою сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 07 лютого 2012 року (справа № 2/2009/15/2012) з [PERSON] присуджено стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2012 року і до повноліття старшої дитини. Згідно з постановою 690/13 від 06 серпня 2012 року відділу державної виконавчої служби Куп`янського МРУЮ Харківської області, з [PERSON] постановлено утримувати аліменти на підставі виконавчого листа № 2/2009/15/2012 від 21 лютого 2012 року, виданого Дворічанським районним судом Харківської області. Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року (справа № 618/704/15-ц, провадження № 2/618/213/15) шлюб, зареєстрований 26 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Дворічанського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 47, між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище [PERSON] . Відповідно до довідки № 43 від 28 травня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у комунальному закладі «Куп`янська спеціальна школа» Харківської обласної ради в 5-А класі та знаходиться на неповному державному забезпеченні. Згідно з довідкою про утримані аліменти № 269 від 08 червня 2021 року, наданою структурним підрозділом «Служба колії» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», з [PERSON] , який працює в виробничому підрозділі «Куп`янськ-Південна дистанція колії» Регіональної філії «Південна залізниця», з грудня 2020 року до травня 2021 року стягнуто аліменти у розмірі 25755 грн 60 коп. Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщення № 16-20/39 від 16 червня 2021 року, наданої Дворічанською селищною радою Куп`янського району Харківської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ; син - [PERSON] ; донька - [PERSON] ; бувша дружина - [PERSON] . Згідно з актом № 1 від 16 червня 2021 року, в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Бувша дружина - [PERSON] та донька [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з 2011 року. Відповідно до довідки № 468 від 24 червня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається на І курсі за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва (категорія А1, А2, В1). Слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування. Водій автотранспортних засобів (категорія С)» у Державному навчальному закладі «Куп`янський регіональний центр професійної освіти». Термін закінчення навчання 30 червня 2023 року. [PERSON] знаходиться на неповному державному забезпеченні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета вказаного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що з квітня 2021 року дитина - син [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд приймає до уваги, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - позивачем у справі та повністю знаходиться на його утриманні, таким чином, змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 07 лютого 2012 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає таке. Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду вказаної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачем в позовній заяві заявлено дві вимоги - про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, за одну з яких його звільнено від сплати судового збору, а за іншу судовий збір ним сплачено, то суд стягує з відповідача судовий збір як на користь позивача, так і на користь держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved