Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, про стягнення завданих збитків, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.09.2009 року між ним та відповідачем укладено письмові договори позики на загальну суму 130000,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не повертав позичені кошти він звернувся з позовом до суду та 13.03.2013 року Ужгородським міськрайонним судом постановлено рішення згідно якого позов задоволено та стягнуто з відповідача 130000,00 грн. боргу і 1300,00 грн. на відшкодування судового збору. Рішення суду набуло законної сили 30.05.2013 року за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] апеляційним судом Закарпатської області. 19.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист на примусове виконання рішення, на підставі якого 06.08.2013 року ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39205346. В подальшому він звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь завданих збитків за період з 30.05.2013 року по 31.07.2017 року та згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2018 року його позов задоволено та на підставі виконавчого листа виданого 19.02.2018 року Ужгородським міськрайонним судом, 06.03.2018 року ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55938086. Однак, рішення суду від 13.03.2013 року не виконано, що підтверджується листом ДВС за вих. № 27940/19 від 05.2019 року. Посилаючись на ст. 124 Конституції України, ч.2 ст. 14 ЦПК України та ст. 325 ЦК України просив судзадовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь збитки від інфляційних втрат за період з 01.08.2017 по 31.05.2019 року, що складають 27577,00 грн., згідно доданого розрахунку та 3% річних за період з 01.08.2017 року по 30.09.2019 року, що складає 8320,00 грн. В подальшому позивач подав заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та просив суд стягнути з [PERSON] 3% річних за період з 01.08.2017 року по 30.05.2019 року, що складає 6356,36 грн. В решті позовні вимоги залишив без змін. В судовому засіданні позивач зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області від 30.05.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 130000,00 грн. та 1300 грн. судового збору. На підставі виконавчого листа, виданого 19.06.2016 року Ужгородським міськрайонним судом у справі № 712/15856/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 130000,00 грн. та 1300 грн. судового збору, 06.08.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39205346. Як вбачається з повідомлення Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 14.05.2019 року № 27970/19, на виконанні в Ужгородському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 55938086 від 06.03.2018 року по виконанню виконавчого листа виданого 19.02.2018 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] збитків на загальну суму 165288 грн, та виконавче провадження № 40631620 від 11.11.2013 року по виконанню виконавчого листа № 712/15856/12, виданого 19.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 131300 грн. Залишок заборгованості по вищевказаних виконавчих документах становить 296588 грн., що свідчить про те, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.03.2013 року не виконано. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзаці 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який міститься в матеріалах справи. Відповідач своїм правом надати зауваження чи заперечення щодо розрахунку позивача не скористався. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що зменшені позовні вимоги є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача слід стягнути збитки від інфляційних втрат за період з 01.08.2017 року по 31.05.2019 року, що складає 25577,00 грн., згідно доданого розрахунку та 3% річних за період з 01.08.2017 року по 30.05.2019 року, що складає 6356,36 грн. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач є інвалідом 2 групи та згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави (на рахунок спеціального фонду державного бюджету України) слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved