Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до[PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просиввизнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, щойому на підставі договору дарування від 19.02.2013 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно з відомостями будинкової книги у вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина - [PERSON] . Однак вона не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, її особистих речей у квартирі немає, і взагалі вона квартирою не цікавиться. На його численні вимоги знятися з реєстрації відповідач відмовляється, тому він змушений звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав, щоне заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання за місцем своєї реєстрації та місцем фактичного проживання, від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до Договору дарування квартири від 19.02.2013 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 590422 від 19.02.2013. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , та відповіддю Виконавчого комітету Уманської міської ради від 16.08.2020 на запит суду. Відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою реєстрації у квартирі [ADDRESS] з 24 січня 2017 року. Зазначене підтверджується актом не проживання особи за місцем реєстрації від 15.07.2019. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою понад один рік. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому позов належить задовольнити. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір, який сплатив позивач при зверненні до суду, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved