Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, штрафних санкцій, збитків, зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що сторони уклали попередній договір уступки права вимоги, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання у майбутньому укласти із ТОВ фірма «Консоль ЛТД» додатковий договір до договору про пайову участь у будівництві, укладеного між товариством та ним, або договір уступки права вимоги відповідно до якого передати [PERSON] належне [PERSON] право вимоги щодо об'єкту будівництва, згідно договору про пайову участь у будівництві. На виконання вказаного договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 242100 грн. та 10000 доларів США. У попередньому договорі укладеному сторонами був визначений строк до якого останні мають укласти один з вище вказаних договорів щодо передачі прав вимоги на об'єкт будівництва, проте у визначений попереднім договором строк основний договір укладений не був. Разом з тим, [PERSON] також на виконання попереднього договору передав [PERSON] 33000 доларів США та 165440 грн., на підставі розписок, проте право на об'єкт будівництва [PERSON] [PERSON] не передав.В подальшому після закінчення будівництва та введення об'єкту в експлуатацію, останній був зареєстрований за дружиною [PERSON] [PERSON] Враховуючи наведене, [PERSON] вважає, що грошові кошти передані ним [PERSON] набуті останнім без достатньої правової підстави та продовжують ним утримуватися, а за таких обставин маються бути витребувані у [PERSON] та [PERSON] та повернуті [PERSON] На вимогу [PERSON] повернути грошові кошти [PERSON] не відреагував, у зв'язку з чим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно штрафні санкції в розмірі 3% річних від неповернутої суми, яку останні безпідставно набули та продовжують утримувати та інфляційні витрати. Крім того, [PERSON] просив витребувати у [PERSON] та [PERSON] належне йому майно, яке залишилось у об'єкті будівництва - квартирі, відшкодувати витрати на проведення ремонту та стягнути з [PERSON] та [PERSON] судові витрати пов'язані з оплатою судового збору та витрат пов'язаних із явкою [PERSON] до суду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON] вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у задоволенні останніх та пояснив, що грошові кошти в розмірі 10000 доларів США сплачені на виконання попереднього договору, а отже набуті не без відповідної правової підстави. Крім того, враховуючи, що основний договір не був укладений з вини [PERSON], грошові кошти в розмірі 10000 доларів США підлягають залишенню у [PERSON] Також, представник [PERSON] та [PERSON] зазначив, що інші грошові кошти зокрема 242100 грн. та 33000 доларів США та 165440 грн. [PERSON] не передавалися, останній будь яких розписок не писав, у зв'язку з чим не підлягають поверненню. Щодо майна, [PERSON] не надав доказів на підтвердження наявності останнього у квартирі, а також, що останнє знаходиться у володінні [PERSON] та [PERSON] Крім того, представник [PERSON] та [PERSON] зазначив, що ремонті роботи у квартирі, проводились [PERSON] без достатньої правової підстави, останній не був власником об'єкту будівництва і здійснив відповідні дії без відповідного дозволу власника майна, або особи в якої останнє перебувало у володінні, тим більш, що вселення [PERSON] до квартири було незаконним, внаслідок чого останнього було виселено на підставі судового рішення. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON] із зустрічним позовом, про стягнення упущеної вигоди, посилаючись на те, що внаслідок ухилення [PERSON] від виконання умов попереднього договору та як наслідок не укладення основного договору, через фінансову неспроможність, [PERSON] та [PERSON] було завдано збитків, які виразились в упущеній вигоді та необхідних витратах не відновлювальний ремонт. Так, [PERSON] не сплативши частину коштів, про які мала місце домовленість у попередньому договорі, незаконно вселився у квартиру, де проживав, робив ремонт, звідки в подальшому був виселений рішенням суду, внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] не могли здавати квартиру в оренду та будуть нести витрати на переробку ремонту, який [PERSON] зробив у об'єкті будівництва - квартирі не будучи власником, без будь якої правової підстави та згоди власника квартири. В судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. [PERSON] проти задоволення зустрічних вимог заперечував, посилаючись на те, що на підтвердження останніх позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.02.2008 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та [PERSON] було укладено договір пайової участі у будівництві на проектування, будівництво та введення у експлуатацію готельного комплексу в пгтПартеніт /Т.І а.с. 5 - 6/. 03.03.2009 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору пайової участі у будівництві на проектування, будівництво та введення у експлуатацію готельного комплексу в пгтПартеніт щодо зміни дати виділення в натурі долі об'єкту будівництва та конкретизація об'єкту у вигляді двох кімнатних апартаментів [NUMBER] на 5-му поверсі, загальною площею 75,7 кв.м. у корпусі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] /Т.І а.с. 7/. 16.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання у майбутньому укласти із ТОВ фірма «Консоль ЛТД» додатковий договір до договору про пайову участь у будівництві, укладеного між товариством та ним, або договір уступки права вимоги відповідно до якого передати [PERSON] належне [PERSON] право вимоги щодо об'єкту будівництва, згідно договору про пайову участь у будівництві /Т.І. а.с. 10/. На виконання вказаного договору 07.06.2012 року [PERSON] було передано [PERSON] 10000 доларів США, що було оформлено розпискою та зазначено у попередньому договорі/Т.І а.с. 9, 10/, а також 242100 грн., які були передані в момент укладення попереднього договору, тобто 16.06.2012 року, про що зазначено у п. 2 останнього. Строк дії попереднього договору був встановлений у п. 7 до 01.08.2012 року. Таким чином вбачається, що грошові кошти в сумі 10000 доларів США та 242100 грн. були передані [PERSON] [PERSON] не без відповідної правової підстави, а під час дії попереднього договору. Суд вважає доводи представника [PERSON] та [PERSON] в частині того. що 242100 грн. не були передані такими, неспроможними, оскільки факт передачі таких коштів безпосередньо визначений у п. 2 попереднього договору, який підписаний сторонами останнього. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна євідносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном ємайно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням єправовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, [PERSON] набув грошові кошти в розмірі 10000 доларів США та 242100 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою подальшого укладення основного договору. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. Правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Отже,повернення грошових коштів у вище вказаних сумахне може мати місце на підставі ст. 1212 ЦК України, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. В свою чергу, у п. 7 попереднього договору /Т.І. а.с. 10/ визначено, що кожна із сторін попереднього договору може продовжити строк дії цього договору до 15 серпня 2012 року, попередивши іншу сторону не пізніше ніж за 5 днів до 01.08.2012 року. Так, до 01.08.2012 року основний договір сторонами укладений не був, і останніми не було вчинено жодної дії для його продовження, які визначені у п. 7 попереднього договору. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Враховуючи наведене, строк дії договору сплинув 01.08.2012 року. Разом з тим, 08.08.2012 року [PERSON] було передано [PERSON] 8000 доларів США, 04.11.2012 року 25000 доларів США та 165440 грн. /а.с. 11, 12/. Отже, враховуючи те, що дія попереднього договору була припинена підстава для передачі відповідних грошових сум була відсутня, а за таких обставин вказані кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, у зв'язку з чим суд задовольняє вимоги в цій частині, проте в частині стягнення грошових коштів із [PERSON], оскільки саме останній отримував грошові кошти. Станом на 15.05.2015 року за офіційним курсом Національного банку України 33000 доларів США становить 678480 грн., що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] не отримував вказаних грошових коштів, оскільки останній не надав доказів на те, що дослідженні розписки про отримання [PERSON] вказаних сум, складалася не останнім. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у стягненні 3% річних та інфляційних витрат згідно ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що між сторонами були відсутні грошові зобов'язання, дана норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536цього Кодексу). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. [PERSON] не вірно визначив правову позицію, а саме щодо застосування правових норм для визначення процентів, оскільки ст. 536 ЦК України та ст. 625 ЦК України мають різну правову природу і нарахування по них здійснюються окремо і не залежать один від одного. Крім того, не підлягають і задоволенню вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на проведення ремонту виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Так, [PERSON] було проведено ремонті роботи згідно договору на ремонтно - планувальні і оздоблювальні роботи із ФОП [PERSON] /Т.І а.с. 155-157/, які виконані згідно акту /Т.І а.с. 158/, за які [PERSON] сплачено /Т.І а.с.159/. Проте, як вбачається з матеріалів справи у [PERSON] були відсутні правові підстави для вселення до об'єкту будівництва, а саме апартаментів [NUMBER] на 5-му поверсі, загальною площею 75,7 кв.м. у корпусі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та здійснення будівельних робіт, оскільки [PERSON] не був власником такого майна. Вперше право власності на вказане майно було зареєстровано за [PERSON] 02.04.2013 року /Т.ІІ а.с. 4/. Крім того, факт незаконного проживання та вселення до об'єкту будівництва підтверджується рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 24.12.2013 року /Т.І а.с. 89 - 91/. Крім того, [PERSON] не наведено правової підстави для відшкодування здійснених ним на власний розсуд та всупереч вимог закону відповідних витрат на ремонт. Крім того, суд критично оцінює надану [PERSON] квитанцію до прибуткового касового ордеру, оскільки не наданий витяг із журналу ФОП [PERSON] в якому було б зазначено відповідну проплату. Таким чином суд вважає, що в розумінні ст. 57 ЦПК України така квитанція є неналежним доказом. Також, суд вважає, що не підлягають і задоволенню вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] повернути майно, згідно акту від 19.03.2013 року, яке залишилось у апартаментах [NUMBER] у корпусі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] /Т.І а.с. 161 - 162/, оскільки в судовому засіданні [PERSON] згідно ст. 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, що вказане майно належить саме йому на праві власності, не зміг пояснити, яке дійсно майно було у наявності і доказів того, що вказане ним майно, перебуває у незаконному володінні [PERSON] та [PERSON] та не зазначив відповідної правової підстави вказаних вимог. Крім того, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Так, [PERSON] та [PERSON] просять стягнути з [PERSON] вартість відновлювального ремонту, який необхідно провести після здійснення ремонту [PERSON], згідно експертного дослідження /Т.І. а.с. 92-125/. Проте, [PERSON], [PERSON] та представник останніх не надали суду належних та допустимих доказів про наміри проведення таких ремонтних робіт або про їх виконання. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не довели суду спричинення [PERSON] втрат, яких останні зазнали у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрат, які [PERSON] та [PERSON] зробили або мусять зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Також, [PERSON], [PERSON] та представник останніх не надали суду належних та допустимих доказів про втрату доходу, які [PERSON] та [PERSON] могли б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушене (упущена вигода). Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповіді на запит про вартість оренди житла, зокрема аналогічного апартаментам [NUMBER] у корпусі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] /Т.І. а.с. 126-127/ не можуть свідчити про наміри [PERSON] та [PERSON] здавати вказане майно в оренду. Суд вважає, що на підтвердження вказаної обставини мали бути надані договори оренди житла укладені в установленому законом порядку тощо. Крім того, не підлягають стягненню витрати на проїзд [PERSON] оскільки відповідно до ч. 2 ст. 85 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Проте, [PERSON] не надав доказів на підтвердження відповідних витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial