Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту непроживання у квартирі, позбавлення права користування жилим приміщенням. Зазначав, що є власником кв. [ADDRESS] . Крім нього у зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання його брата [PERSON] . З моменту реєстрації місця проживання до теперішнього часу (понад 10 років) відповідач у квартирі не проживав жодного дня. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації відмовляється. Відповідачу на праві власності належить кв. [ADDRESS] . Відповідач жодних витрат на утримання квартири не несе. Посилаючись на зазначені обставини, просив встановити факт непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад один рік, позбавити відповідача права користування зазначеною квартирою. Заперечуючи проти позову, відповідач вказав на те, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір дарування від 26.12.16 є незаконним, його батько під час укладення договору був людиною похилого віку, інвалідом та не збирався відчужувати своє майно. Він частково несе витрати по утриманню спірної квартири. Квартира [ADDRESS] йому на праві власності не належить, оскільки право власності на вказану квартиру зареєстровано за його дружиною. Зазначену квартиру він передав у власність дружини, після смерті батька. Крім того, батьком було складено заповіт на нього та позивача у справі, згідно якого [PERSON] заповів йому 1/3 частину всього майна. Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач вказав на те, що у спірній квартирі з 01.07.17 до теперішнього часу ніхто не проживає. Позивач не може користуватися квартирою, оскільки відповідач має власний ключ. Надані відповідачем квитанції не підтверджують те, що він постійно несе витрати по утриманню квартири, оскільки квитанції датовані після подачі вказаного позову до суду. Доказів на те, що відповідач проживає у спірній квартирі не надано. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити, відповідач проти задовлення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є жінкою троюрідного брата сторін вказала на те, що бувала часто в гостях померлого [PERSON] , який проживав один, відповідач у квартирі не проживав. Квартира перебуває у незадовільному стані. У судове засідання 21.04.21 сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності сторін. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 26.12.16, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9-11). Згідно з довідкою форми № 3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району» від 02.09.17 у зазначеній квартирі з 06.03.07 зареєстрований [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до акту від 28.07.16, складеного комісією дільниці № 1 в складі майстра технічної дільниці Ляш Н.Д., майстра технічної дільниці [PERSON] , майстра ремонтної дільниці [PERSON] , в ході обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою, факт його непроживання підтверджено сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). Згідно з листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 07.09.17 будинок [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [ADDRESS] - це один і той же будинок (а.с. 17-18). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилався на норми ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1-4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Як установлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та відповідно до норм чинного законодавства має право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та не може бути протиправно позбавлений права власності на квартиру чи обмежений у його здійсненні. Ураховуючи те, що відповідач не є власником спірної квартири, не проживає у ній та створює власнику - позивачу у справі, перешкоди у користуванні спірною квартирою, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та позбавлення відповідача права користування зазначеною квартирою. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі відповідачем суду не надано. Одночасно суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що йому згідно заповіту [PERSON] (а.с. 40) належить 1/3 частина спірної квартири, оскільки доказів того, що на підставі вказаного заповіту було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] суду не надано. Разом з тим, позов в частині встановлення факту непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад один рік задоволенню не підлягає, оскільки вимога в цій частині нечітка, а саме не зазначено чітко періоду непроживання відповідача у спірній квартирі.

Outcome: partial