Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинення певних дій, в якому просить визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є військовослужбовцем та разом з родиною постійно проживають і зареєстровані у вищевказаній службовій квартирі КЕВ м. Харкова. В зазначену 2-х кімнатну квартиру, житловою площею 29,8 кв.м., він разом з сім`єю вселився на підставі службового ордера № 015358 від 23.09.2013, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради. На цей час позивач перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] , має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років. Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, позивач звернувся до житлової комісії в/ч [NUMBER] з відповідним проханням. Рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 12.12.2019 та наказом командира в/ч [NUMBER] № 1041 від 12.12.2019 надано згоду для зняття статусу «службове» з квартири, в якій мешкає [PERSON] з родиною. Але на звернення позивача з цього приводу до КЕВ м. Харкова, він отримав відмову, яка мотивована тим, що заступником Міністра оборони України Марценюком О. прийнято рішення № 19360/з/1-2019 від 09.04.2020 з питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01.04.2020 з військової служби в запас або у відставку. Таким чином, оскільки на теперішній час [PERSON] проходить дійсну військову службу підстави для розгляду щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення\~займаного житла\~із числа\~службових відсутні. Тобто, на даний час КЕВ м. Харкова не визнає права [PERSON] на виключення займаного ним житла з числа службових. Позивач вважає, що дана відмова КЕВ м. Харкова не узгоджується з чинним законодавством, а саме п.п. 3, 11 22 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ № 1081 від 03.08.2006 ,\~п.\~10\~Інструкції з\~організації забезпечення\~військовослужбовців Збройних\~Сил України\~та членів\~їх сімей\~жилими приміщеннями\~та п.\~6\~Положення про\~порядок надання\~службових жилих\~приміщень і\~користування ними\~в Українській\~PCP,\~затвердженого постановою\~Ради Міністрів\~№ 37\~від 04.02.1988, тому він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача надав відзив, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити та зазначає, що позивач не позбавляється свого житла та про втрату житла не можна казати, і в позовній заяві позивач посилається на норми Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 яка втратила чинність з прийняттям Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018, яка є чинною на теперішній час. Таким чином позивач припустився порушення норми матеріального права посилаючись на неіснуючий нормативний акт. Позивачем подана відповідь на відзив, в якому позивачем зазначено, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ району за встановленим порядком, а на звернення позивача до КЕВ м. Харкова із заявою щодо виключення квартири, де він мешкає з родиною, з числа службових отримав відмову, вмотивовану тим, що згідно рішення заступника Міністра оборони України від 09.04.2020 № 19360/з/1-2019 питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01.04.2020 з військової служби в запас або у відставку. Також зазначено, що у відзиві на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числі службового при наявності клопотання з цього приводу. Тому позивач вважає, що ним дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, але КЕВ відмовлено у поданні клопотання до міської ради. Представник позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі представника, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з із послужного списку військовослужбовця [PERSON] він проходить військову службу в Збройних Силах України з 01.08.1989 по теперішій час (а.с. 12). Таким чином, [PERSON] перебуває на військовій службі понад 20 років. [PERSON] зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] та сином дружини [PERSON] (а.с. 6). В зазначену квартиру позивач [PERSON] вселився на підставі службового ордера № 015358 від 23.09.2013, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби (а.с. 16). Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Міністерства оборони України, [PERSON] перебуває на квартирному обліку станом на 01.01.2020 у черзі за № 41. Рішенням житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] з даної квартири знято статус «службова», що підтверджується витягом з протоколу № 9 від 12.12.2019 (а.с. 13). [PERSON] звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак з відповіді № 5379 від 03.11.2020 КЕВ м. Харкова вбачається, що згідно рішення заступника Міністра оборони України від 09.04.2020 № 19360/з/1-2019 питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01.04.2020 з військової служби в запас або у відставку. Таким чином, оскільки на теперішній час [PERSON] проходить дійсну військову службу підстави для розгляду щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення\~займаного житла\~із числа\~службових відсутні (а.с. 19). Отже позивач є військовослужбовцем, має календарну вислугу більше 20 років, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав. Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу. Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Посилання відповідача на рішення заступника Міністра оборони України № 19360/з/1-2019 від 09.04.2020 позбавлене юридичного сенсу з огляду на те, що вказане рішення не є нормативно-правовим актом, який регламентує питання, пов`язані з предметом позову. Ніякого зв`язку вказане рішення з предметом спору не має та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Конституції України. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд зазначив, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Ухвалюючи рішення у справі, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, мав на момент звернення до суду вислугу на військовій службі 31 рік 3 місяці 25 діб, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача, судовий збір сплачений позивачем при пред`явлені позову підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved