Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 132600,00 грн. та суму судового збору у розмірі 1326,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2016 відповідач отримав у позивача в борг грошові кошти в розмірі 120000,00 грн., про що між сторонами була складена розписка. Датою повернення боргу згідно розписки є 08.08.2016. Крім того, 21.11.2016 відповідач отримав у позивача в борг грошові кошти в розмірі 12600,00 грн., про що між сторонами була складена розписка. Датою повернення боргу згідно розписки є 23.11.2016. Разом з тим, відповідачем грошові кошти не повернуті, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення останніх. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 08.11.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 29.11.2018 на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 30.11.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками була повернута на адресу суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 05.08.2016 [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 120000,00 грн. строком до 08.08.2016, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.4). Крім того, 21.11.2016 [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12600,00 грн. строком до 23.11.2016, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.5). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останніх у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що розписки від 05.08.2016 та 21.11.2016 в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 132600,00 грн. (120000,00 грн. за розпискою від 05.08.2016 + 12600,00 грн. за розпискою від 21.11.2016 = 132600,00 грн.) Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 132600,00 грн. у визначені строки, позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 132600,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума судового збору 1326,00 грн.

Outcome: approved