Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Обгрнутовубчи свої вимоги вказує на те, що згідно виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 28.10.2013 року, рішенням цього ж суду, присуджено на користь [PERSON] із [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 25000 грн., суму заробітку втраченого внаслідок втрати загальної працездатності в сумі 20680 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., разом на суму 55680 грн. Зазначає, що у подальшому [PERSON] сплатила невелику частину боргу, а саме 9463, 65 грн., а іншу частину боргу у сумі 46216, 35 грн. прострочила та сплатила лише 26.11.2019 року. Позивач вказує на те, що [PERSON] порушила грошове зобов`язання, а у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних за весь період прострочення від суми простроченого зобов`язання 46216, 35, становить 8413, 91 грн., індекс інфляції за вказаний період становить 75533, 62 разом на суму 83947, 53 грн. А тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 3 % річних за весь період прострочення зобов`язання встановленого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2012 року у справі №2-2500/11, у розмірі 8413, 91 грн. та індекс інфляції у розмірі 75533, 62 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд констатує, що відповідачу [PERSON] було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала на розгляді цивільна справа №2-2500/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за результатами розгляду якої видано виконавчий лист від 28.10.2013 року, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 25 000 грн., суму заробітку втраченого внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 20680 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказане рішення суду набуло законної сили 18.04.2013 року. На виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом 28.10.2013 року було видано виконавчий лист № 2-2500/11. 26.11.2019 року згідно платіжного доручення №10608 з [PERSON] було стягнено 46216, 35 грн. боргу. Судом встановлено, що станом на 25.11.2019 року [PERSON] не виконано в добровільному порядку рішення Ужгородського міськрайоного суду від 14.09.2012 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946 цс 15 та постанові КЦС ВС № 459/3560/15-ц від 16.05.2018 року, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. З оглянутого розрахунку, наданого позивачем, сума 3 % річних та інфляційних втрат від прострочення грошового зобов`язання за період з 01.11.2013 року по 25.11.2019 року складає 75533, 62 грн. - інфляційні втрати, 8413, 91 грн. - 3 % річних. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, суд констатує, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. З оглянутого розрахунку, наданого позивачем, сума 3 % річних та інфляційних втрат від прострочення грошового зобов`язання за період з 01.11.2013 року по 25.11.2019 року складає 75533, 62 грн. - інфляційні втрати, 8413, 91 грн. - 3 % річних. Судом перевірено вказаний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, наданий позивачем та встановлено, що розрахунок здійснено відповідно порядку нарахування трьох процентів річних та застосування індексів інфляції при розгляді судових справ за відповідний період. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так як [PERSON] рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2012 року не виконувала належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ними грошовогозобов`язання, то у позивача виникло обґрунтоване право вимагати в якості відшкодування, передбачені ст. 625 ЦК України, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними, допустимими а у своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову в повному обсязі. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2020 року.

Outcome: approved