Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги,обґрунтовує їх тим, що згідно свідоцтва про народження його мати є [PERSON] , а батько [PERSON] . [PERSON] є батьком його батька, а його дідом, помер [INFO] , та був похований його батьком та позивачем на Лучанському кладовищі в м. Суми в місці, відведеному для цього в установленому порядку. Після смерті діда він з батьком встановили йому пам`ятник, що увічнює пам`ять про померлого та місце поховання було огороджено. Після смерті дідуся, він постійно утримує його могилку в належному стані, зберігає місце його поховання. [INFO] помер його батько [PERSON] . Він, як єдиний син, виконав бажання батька, яке було виражено в усній формі в присутності матері [PERSON] , щоб він поховав його біля батька [PERSON] на Лучанському кладовищі в м. Суми. На виконання його волевиявлення, він організував і провів поховання померлого біля його батька [PERSON] в м. Суми на Лучанському кладовищі. [INFO] померла його мати [PERSON] . Виконуючи волевиявлення матері, з урахуванням традицій та церемоній поховання померлих, з використанням ритуалів та атрибутів поховання та облаштування могили, ним було організовано та проведено поховання матері поруч з могилою батька та діда в одній огранці на Лучанському кладовищі м. Суми. Таким чином, це місце на Лучанському кладовищі в м. Суми стало місцем родинного поховання. Він, як користувач родинного поховання встановив пам`ятник батьку та матері, утримує в належному естетичному та санітарному стані могили батьків та діда, зберігає місце родинного поховання. Позивач зазначає, що він здійснив перше поховання його діда на відведеному для цього місці поховання, а тому він є користувачем родинного місця поховання його діда, батька та матері, але оригінал свідоцтва про смерть діда [PERSON] першого похованого, був давно втрачений, у зв`язку з чим відповідач не визнає його користувачем місця родинного поховання. Він звернувся до відповідача для отримання свідоцтва про поховання померлого діда та батьків, з метою вирішення питання майбутнього підпоховання у родинну могилу членів родини, при цьому надав відповідачу копії свідоцтв про смерть батьків та повторне свідоцтво про смерть дідуся [PERSON] , виданого відділом ДРАЦС Сумського міського управління юстиції 20 січня 2012 року. Оригінали свідоцтв про смерть діда [PERSON] та батька [PERSON] були втрачені в період зміни місця проживання, а тому він отримав в органах РАЦС повторні свідоцтва про їх смерть. Наявність повторних свідоцтв про смерть діда та батька, а не оригіналів, стала підставою для відмови йому у видачі відповідачем свідоцтва про поховання як користувачу родинного поховання. Оригінал свідоцтва про смерть його матері у нього зберігся, тому 03 березня 2020 року йому відповідач видав свідоцтво про поховання матері, як користувачу місця одинарного поховання. Посилаючись на вказані обставини, просить суд постановити рішення, яким встановити факт здійснення позивачем поховання його дідуся [PERSON] , який помер [INFO] та його батька [PERSON] , який помер [INFO] та поховані ним на Лучанському кладовищі в м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2020 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження на 01 липня 2020 року 13 год. 00 хв. 01 липня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 15 вересня 2020 року, 09 год. 00 хв. у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача. 15 вересня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 14 січня 2021 року, 09 год. 30 хв. за клопотанням представника позивача для надання часу для уточнення позовних вимог. 12 січня 2021 року від представника позивача адвоката Біцан О.М. надійшла уточнена позовна заява (а.с.42-43). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2021 року закрито підготовче засідання по справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 02 квітня 2021 року, 10 год. 00 хв. 22 січня 2021 року від представника відповідача КП «Спеціалізований комбінат» надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позову [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві вказує, що у позивача відсутні оригінали свідоцтв про смерть на померлих діда та батька, тому він не може у відповідача отримати свідоцтва про поховання на ці поховання та в майбутньому розпоряджатися місцями цих поховань як користувач місця родинного поховання, а також здійснювати в цих могилах підпоховання. З вимогами позивача не погоджується, оскільки порядок надання ритуальних послуг, організації та проведення поховання в м. Суми регулюється Законом України «Про поховання та похоронну справу» (надалі - «Закон»), наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19 листопада 2003 р. (надалі - «Наказ») та рішенням Сумської міської ради № 973-МР від 28 листопада 2007 р. (зі змінами) «Про порядок утримання кладовищ та функціонування місць поховань в місті Суми». У відповідності до ст.2 Закону користувачем місця поховання (місця родинного поховання) є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене ст.25 Закону. Згідно із вимогами абз.3, 4 ст.25 Закону після здійснення поховання виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого (особи, яка здійснила поховання) як користувачу місця поховання (місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством видається свідоцтво про поховання. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання. Також зазначає, що згідно п.3 «Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення», затвердженого Наказом, укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі оригіналу свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого. У відповідності до ст.11 Закону, поховання померлих покладається як на родичів померлого так і на інших осіб, які зобов`язалися поховати померлого. При цьому повторне свідоцтво про смерть видається відділом Державної реєстрації актів цивільного стану кожному близькому родичу, незалежно від того хто проводив ці поховання. З урахуванням вищевикладеного та наявних у позивача повторно виданих свідоцтв про смерть на померлих родичів [PERSON] , [PERSON] , копії оригіналу свідоцтва про смерть та копії свідоцтва про поховання померлої [PERSON] , зазначає, що позивач, у розумінні ст.2 Закону є тільки користувачем місця поховання померлої матері [PERSON] . Вважає, що позивач для набуття права користувача місця поховання померлих інших родичів: діда [PERSON] та батька [PERSON] , з початку повинен був в порядку окремого провадження, відповідно до п.2 підпункту 5 ст.293 ЦПК України, у судовому порядку встановити юридичний факт проведення ним цих поховань, потім, на підставі рішення суду, згідно до вимог Закону, отримати в КП «Спецкомбінат» свідоцтво на ці поховання, тому що у позивача відсутні оригінали свідоцтв про смерть на цих померлих. При відмові [PERSON] у наданні свідоцтва про поховання КП «Спецкомбінат» керувався вимогами ст.ст.2, 11, 25 Закону та п. 3 «Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення» затвердженого Наказом. З наведених норм діючого законодавства та обставин викладених у позовній заяві вбачається, що КП «Спецкомбінат» жодним чином не порушував права, свободу чи законні інтереси позивача. Тому просить суд позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення (а.с. 50-52). 22 березня 2021 року від представника позивача адвоката Біцан О.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що оскільки КП Спеціалізований комбінат відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про поховання як користувачу родинного поховання в добровільному порядку, вважає, що встановлення факту, що має юридичне значення пов`язане з вирішенням спору про право, тому позивач звернувся відповідно до закону з позовом на загальних підставах. В своєму відзиві відповідач зазначив, що [PERSON] необхідно звернутись до суду щодо встановлення факту проведення поховань померлих родичів, а потім на підставі такого рішення суду відповідач видасть йому свідоцтва про поховання. Позивач саме і звернувся до суду з цього приводу, враховуючи відмову відповідача, вважаючи наявність спору про право. Тому вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с.55-56). 25 березня 2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.59-60). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] та його представник - адвокат Біцан О.М. підтримали заявлені вимоги, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] , який народився [INFO] , його батьками є [PERSON] (по батькові не зазначено) та [PERSON] (по батькові не зазначено) (а.с.8). Судом також встановлено, і ця обставина підтверджена КП «Спецкомбінат», що на території Лучанського кладовища в м. Суми є родинне поховання, де розташовані поховання [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.44). Позивачу [PERSON] видано свідоцтво про поховання [PERSON] , яка похована 14 вересня 1992 року на Лучанському кладовищі в м. Суми (а.с.10). Судом також встановлено, що позивач не має оригіналів свідоцтв про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано повторно, вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] у віці 73 років, про що складено актовий запис № 437, місце реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано повторно, [PERSON] , [INFO] у віці 64 роки, про що складено відповідний актовий запис № 43, місце державної реєстрації Відділ РАЦС Ковпаківського райвиконкому (а.с.5). З повідомлення КП «Спеціалізованого комбінату» №01-11/6 від 25 лютого 2020 року на адресу заявника [PERSON] вбачається, що на звернення щодо надання на ім`я позивача [PERSON] свідоцтв про поховання діда та батька, було надано відповідь, в якій зазначалося, що свідоцтво про поховання видається на підставі оригіналу свідоцтва про смерть (а.с.9). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що з позивачем є товаришами, знайомі з 1985 року, були сусідами. У 1988 році він допомагав йому з похоронами батька. Він займався вінками, квітами і катафалком. Батько заявника похований на Лучанському кладовищі. Там також поховані і дід, і бабуся заявника. Свідок пояснив, що він був присутній на похоронах батька позивача, на кладовищі, на поминках. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем він перебуває у дружніх стосунках, десь з 1984 року. Коли помер батько позивача, позивач звернувся до нього за допомогою в організації похорон. Також пояснив, що він ходив з позивачем на Лучанський цвинтар у 1988 році для дозволу поховання його батька в огорожі з дідом. Дозвіл був надано. Він був присутнім на похоронах батька позивача, потім був присутнім на поминальному обіді. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача, у шлюбі з ним перебуває з 1995 року. У фактичних шлюбних відносинах з позивачем з 1974 року. Свідок суду пояснила, що їй відомо, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] . Похованням діда займався її чоловік, він замовляв вінки, інші атрибути для поховання. [INFO] помер батько позивача, мама позивача була хворою, і не могла займатися похованням батька, тому похованням батька на Лучанському кладовищі займався позивач. Мати позивача померла у 1992 році, і її також захоронили поруч з чоловіком. Як вбачається з схеми розташування родинного поховання на Лучанському кладовищі в м. Суми, дати поховання [PERSON] та [PERSON] співпадають з датами поховання, зазначеними заявником (а.с.44). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі Закон) усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. За ст. 23 Закону для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог. Рішенням виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у місцях поховання можуть бути відведені сектори для почесних поховань, поховання померлих (загиблих) військовослужбовців (сектори військових поховань), а також сектори для поховання померлих за національною чи релігійною ознакою. Для почесних поховань органи місцевого самоврядування можуть відводити земельні ділянки поза територією місць поховання, на яких створюються меморіальні бульвари, сквери, парки і кургани Слави. Поділ кладовищ на розряди за майновим станом не допускається. Порядок функціонування місць поховань визначається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Існуючі місця поховання не підлягають знесенню і можуть бути перенесені тільки за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування у випадку постійного підтоплення, зсуву, землетрусу або іншого стихійного лиха. Орган місцевого самоврядування може прийняти рішення про часткове або повне припинення поховання померлих (закриття) кладовища в разі, якщо на території кладовища немає вільних місць для облаштування нових могил (колумбарних ніш), а поховання померлих можливе лише на місцях родинного поховання або шляхом підпоховання в могилах за згодою користувачів місць поховання відповідно до\~\~цього Закону. За ст. 11 Закону поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком) іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. За ст. 2 Закону користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене\~статтею 25\~цього Закону. Згідно ч. 3, 4 ст. 25 Закону після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Крім того, відповідно до абз. 2 п. 3 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193, укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком) іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством видається відповідне свідоцтво. Враховуючи, що заявник фактично здійснював організацію поховання діда [PERSON] , який помер [INFO] та батька [PERSON] , який помер [INFO] , та фактично взяв на себе зобов`язання поховати померлих, то в даному випадку суд вважає необхідним встановити факт проведення заявником поховання зазначених осіб, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Доводи відповідача з приводу того, що порушене позивачем питання має бути вирішене в окремому провадженні, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається зі змісту відповіді від 25 лютого 2020 року (а.с. 3), відповідачем фактично заперечується факт здійснення поховання позивачем дідуся та батька в місці родинного поховання, тобто права позивача оспорюються відповідачем, а тому між сторонами наявний спір про право. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved