Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,875 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що [INFO] в смт Зачепилівка, Зачепилівського району, Харківської області померла його мати [PERSON] у віці 90 років. [PERSON] за час свого життя 06 березня 2002 року склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла своєму синові / позивачу [PERSON]/, все належне їй майно, де б таке не було та чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON] у Зачепилівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №23/2013. [PERSON] прийняв спадщину. Після закінчення шестимісячного терміну, протягом якого спадкоємці звертаються з відповідними заявами про прийняття спадщини, позивач звернувся до Зачепилівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус Зачепилівської державної нотаріальної контори повідомила позивача про те, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину, мотивувавши це тим, що за час життя спадкодавця не проведена державна реєстрація земельної ділянки га згідно листа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 37.08.2013 р. за №1692/07 на запит нотаріуса від 08.07.2013 року №509/02-14 відсутні дані про земельну ділянку в програмному забезпеченні Державного земельного кадастру, тобто їй не присвоєно кадастровий номер. На підставі викладеного нотаріус Зачепилівської державної нотаріальної контори Постановою від 10 жовтня 2013 року №765/02-31 відмовила [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач вважає, що право спадкодавця, [PERSON] на зазначену земельну ділянку площею 0,0875 га, що розташована по [ADDRESS] підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, який зареєстровано 20.12.1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3128. Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю оформлено та видано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1999 року, серія АВЕ №995874 та зареєстровано розпорядженням Харківського міського голови від 10.12.1999 року №2536 «Про реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS]». Земельну ділянку по [ADDRESS] було виділено у 1992 році для будівництва індивідуальних будинків. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлявся про день та час розгляду справи у встановленому порядку, направив до суду заяву слухати справу за його відсутністю, проти позовних вимог не заперечує. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заперечення, у яких вказав, що позовні вимоги не визнає у зв'язку з тим, що позивач не надав доказів щодо наявності землевпорядної документації про встановлення меж спірної ділянки, внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, а також присвоєння їй кадастрового номеру, просив розглянути справу за відсутності представника. Суд, вислухав пояснення позивача, його представника, перевірив матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2302, [PERSON] придбала земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0,0875 га. / а.с.10 / На підставі вказаного договору [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю ІУ-ХР №051056, зареєстрований 20.12.1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3128. / а. с. 12 / Відповідно до заповіту від 06.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №603, [PERSON] заповіла все своє майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], синові позивачу [PERSON] / а. с. 7 / [INFO] в смт Зачепилівка, Зачепилівського району, Харківської області померла мати позивача. [PERSON] у віці 90 років, про що 12 січня 2013 року складено відповідний актовий запис № 2 підтвердженням чого с свідоцтво про смерть від 12.01.2013 року, серія [NUMBER]. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування лають особи, визначені у заповіті. Частиною 3 цієї статті передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] у Зачепилівській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №23/2013. Спадщину прийняв син спадкодавця позивач [PERSON] згідно заповіту. Після закінчення шестимісячного терміну, протягом якого спадкоємці звертаються з відповідними заявами про прийняття спадщини, позивач звернувся до Зачепилівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус Зачепилівської державної нотаріальної контори повідомила позивача про те, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину, мотивувавши це тим, що за час життя спадкодавця не проведена державна реєстрація земельної ділянки га згідно листа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 37.08.2013 року за №1692/07 на запит нотаріуса від 08.07.2013 року за №509/02-14 відсутні дані про земельну ділянку в програмному забезпеченні Державного земельного кадастру, тобто їй не присвоєно кадастровий номер. Згідно прикінцевих та перехідних положень п. 2 Розділу 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими не залежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації цих прав. Нотаріус Зачепилівської державної нотаріальної контори Постановою від 10 жовтня 2013 року №765/02-31 відмовила [PERSON] Право спадкодавця, [PERSON] на зазначену земельну ділянку площею 0,0875 га, що розташована по [ADDRESS] підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, який зареєстровано 20.12.1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3128. Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю оформлено та видано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1999 року, серія АВЕ №995874 та зареєстровано розпорядженням Харківського міського голови від 10.12.1999 року №2536 «Про реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS] ». Земельну ділянку по [ADDRESS] було виділено у 1992 році для будівництва індивідуальних будинків, що підтверджується наступними наданими доказами: - Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 07 квітня 1992 року №132; - Договором «Про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності» від 12.08.1992 року за №2-9354 ; - Акт відводу земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва Житлового будинку від 29.07.1992 року за №3213-4. У зв'язку з тяжким станом здоров'я спадкодавець не встигла за життя здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку, що постало причиною неможливості отримання спадкоємцем свідоцтва про право власності на спадщину в нотаріальній конторі та змушує звернутись з позовом до суду. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, останній не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є земельна ділянка, що знаходиться по [ADDRESS], суд вважає поданий позов доказаним та таким, що відповідає вимогам наведеного законодавства України, а тому підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212 -215, 224 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 330, 392, 1223, 1225,1233-1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд, -

Outcome: approved