Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Краматорського міського суду від 15.08.2014 року встановлено, що [PERSON] з дітьми [PERSON], 2004 року народження та [PERSON], 2008 року народження проживають окремо. Квартира є приватною власністю [PERSON], що підтверджується документами, прав власності на неї у інших осіб немає. Відповідно до п.п. 1.2. розділу 1 та п.2.1. розділу 2 наказу Міністерства юстиції України від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» проживаючи за адресою: [ADDRESS] відповідачка не перереєструвала дитину [PERSON] за новим місцем проживання. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судовому засідання підтримав позов та послався на обставини, які викладені в позові. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що вона проживає в квартирі своєї матері, своєї квартири вона немає. Крім того, [PERSON] має інвалідність. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши що відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Згідно ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вислухавши доводи позивача, відповідача, представника третьої особи - Органа опіки та піклування Краматорської міської ради, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Так, в суді встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 07.10.2000 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON], [INFO] року є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER], зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. Згідно свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру серії САА №346073 від 25.09.2003 року квартира [ADDRESS], в якій проживає відповідачка належить [PERSON]. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1991994 від 14.11.2003 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до рішення Краматорського міського суду від 13.08.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Краматорського міського суду від 15.08.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Як вбачається з Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №201/1 від 11.03.2014 року [PERSON] має інвалідність. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною і батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 7,8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Враховуючи наведені норми права, та обставини справи суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Outcome: dismissed