Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Запорізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є його рідним сином, який з 2009 року проживає разом із [PERSON] [INFO] у відповідачів народився син - [PERSON], який проживав разом із ними до певного часу за адресою: [ADDRESS]. Під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON], малолітня дитина постійно була недоглянута, голодна, так як батьки ніде не працювали та вели аморальний спосіб життя, пиячили, внаслідок чого, враховуючи таку поведінку відповідачів по справі, позивач [PERSON] забрав онука жити до себе. Починаючи з серпня 2014 року по сьогоднішній день, малолітній [PERSON] постійно проживає разом із позивачем, за адресою: [ADDRESS], який піклується про онука, приймає активну участь у його вихованні та забезпеченні всім належним та необхідним. Крім того, з ними проживають його дружина [PERSON] та його матір [PERSON], з якими у них склалися доброзичливі стосунки, та які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. За місцем його проживання створені усі належні умови для проживання дитини, у дитини є необхідні дитячі речі, створене відповідне нормальне харчування для дитини відповідного віку. Відповідачі у свою ж чергу, за весь час проживання малолітнього [PERSON] разом із позивачем, з дитиною навіть не спілкуються, нею не цікавляться, не приймають ніякої участі у її вихованні, матеріально зовсім не підтримують, не забезпечують належне виховання та розвиток сину, не забезпечують дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, не купують одягу, іграшок, не цікавляться внутрішнім його світом, дитина позбавлена відвідувати жодної можливості дитячі свята, культурні заходи, що є складовою частиною її виховання та розвитку духовних цінностей, нормального усвідомлення, тим самим ухилилися від виконання свої батьківських обов'язків щодо виховання сина. В зв'язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутися до суду, та просить суд позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району [PERSON],не з'явився, при цьому надіслав до суду висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському районупро доцільність позбавлення батьків [PERSON] та [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - начальник відділу соціальної роботи по Вознесенівському району Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON], не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розгляд цивільної справи проводити у її відсутності. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, показів свідків, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст. 5 Хартії прав сім'ї (22.10.1983 року) «оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід'ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей». Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обовязків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України (далі СК України). Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позвом про позбавення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено під час розгляду справи, батьками відповідача у справі [PERSON] являються [PERSON], тобто позивач у справі, та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 28.07.2016 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Позивач [PERSON] проживає та зареєстрований в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] у місті Запоріжжя народився [PERSON], батьками якого є: мати [PERSON], а батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 18.09.2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 689. Неповнолітня дитина проживає за адресою: [ADDRESS], разом з дідусем [PERSON], тобто з позивачем. Відповідачі проживають окремо від дитини, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, а [PERSON] зареєстрованого місця реєстрації немає, проте проживає разом із [PERSON] за місцем його реєстрації. Відповідно до листа ДНЗ (Ясло-Садок) № 118 «Чайка» Запорізької міської ради Запорізької області від 20.02.2018 року № 01-32/18, вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний заклад (ясла-садок) № 118 «Чайка» Запорізької міської ради з 16.11.2015 року по теперішній час. Дитину до дошкільного закладу приводить та забирає прабабуся [PERSON], та дід [PERSON] Прабабуся [PERSON] приймає активну участь у житті групи, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та вихованням дитини, своєчасно вносить оплату за харчування в дошкільному закладі. Батько [PERSON] та мати [PERSON] не приймають участь у вихованні дитини, не цікавляться життям сина в дошкільному закладі, жодного разу не приводили та не забирали сина з дошкільного навчального закладу. З батьками [PERSON] завідувач та вихователі групи не знайомі. Згідно листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 20.02.2018 року № 487/03-В надісланому позивачу, випливає, що 23.01.2018 року від Управління праці та соціального захисту населення по Дніпровському району надійшла інформація стосовно осіб на призначення соціальної допомоги, де була зазначена [PERSON] Спеціалістами відділу соціальної роботи по Вознесенівському району був здійснений вихід та проведено соціальне обстеження, під час якого було встановлено факт проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з бабусею, [PERSON], [INFO]. Також, 14.02.2018 року був здійснений вихід до батьків малолітньої дитини, які проживають за адресою: [ADDRESS], ае за вказаною адресою двері не відчинили. Зі слів сусідів, зазначені особи їм невідомі. В дверях квартири було залишено контактну інформацію та запрошення відвідати спеціалістів Центру. Як зазначено у листі КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради від 14.02.2018 року № 01-8/366, [PERSON], [INFO] народження, прибув під спостереження амбулаторії № 8, дільниця № 1, у листопада 2015 року. Жодного разу за цей період мати та батько на прийом з дитиною не з'являлись, станом здоров'я ніколи не цікавилися. При відвідуванні педіатром вдома, разом з дитино була прабабуся. На всі прийоми до педіатра приходила з хлопчиком прабабуся, та виконувала завжди та в повному обсязі всі рекомендації дільничного педіатру щодо обстеження та лікування дитини. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], [INFO] народження, за адресою: [ADDRESS], від 01.02.2018 року встановлено, що умови проживання дитини задовільні, дитина має все необхідне для проживання та виховання. Висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 21.05.2018 року № 01-10/0942 підтверджується те, що батьки малолітнього [PERSON], [INFO] народження, злісно не бажають займатися вихованням сина, а тому на засіданні опікунської ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати або батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому, у ст. 164 СК України наведені лише підстави і ознаки ухилення від виконання батьківських обов'язків. Утім, чіткого визначення самого поняття «ухилення» не визначено. У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, з огляду значення словосполучення «ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини», з об'єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно до практики ЄС «Справа Гаазе проти Німеччини» п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі «Хант проти України» п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення усправі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 року № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 року № 216/2914/14-ц). За змістом ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно з положеннями до ст.ст. 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює (далі - Конвенції про права дитини), що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупностідають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Із досліджених письмових доказів, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час вихованням свого малолітнього сина не займаються, не приймають участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться його станом здоров'я та навчанням, не спілкуються з сином та не відвідують його, а також не надають матеріальної допомоги на його утримання, що протирічить ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Зазначені обставини також були підтверджені показами свідків, які були допитані судом. Надані під час розгляду справи доводи відповідача [PERSON] про те, що вона бажає бачитися та спілкуватися з дитиною, але у неї є перепони в цьому, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів належних на вказане, окрім її пояснень. Щодо посилання у судовому засіданні відповідача [PERSON] на його бажання спілкуватися з дитиною, не є юридично визначальним та не спростовує встановлені висновки суду. Натомість суд приймає як належні, достатні та достовірні докази у виді показань свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які наголошували у судовому засіданні про злісне та тривале невиконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню малолітнього [PERSON], [INFO] нардження. Проаналізувавши покази цих свідків, суд дійшов висновку, що за місцем мешкання позивача [PERSON] створені найкращі умови, в тому числі, в матеріально-побутовому плані, для виховання дитини, що відповідає як найкращім інтересам дитини - [PERSON] З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну можливість у відповідачів, які є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність їх вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачами батьківських обовязків, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, їх задоволення, оскільки такі вимоги відповідають інтересам малолітнього, що не позбавляє відповідачів права в подальшому, за наявності до того підстав, поновити свої батьківські права в судовому порядку відповідно до ст. 169 СК України.

Outcome: approved