Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в якому вказує, що 12 квітня 2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від [PERSON] позику в сумі 52000 гривень строком на 3 місяця, які зобов`язався повернути до 12 липня 2018 року зі сплатою відсотків -10 % за кожен місяць. Але в установлений строк [PERSON] позику не повернув, відсотки не сплачував та залишається боржником по зобов`язанню. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики в сумі 52000 гривень, відсотки за договором в сумі 156000 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 18.09.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження із повідомленням (викликом сторін), судове засідання призначено на 08 жовтня 2020 року. Відповідачем [PERSON] відзив на позов [PERSON] не надано. Відповідач [PERSON] 08 жовтня 2020 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань від нього до суду не надходило, відзив на позов не подав. Тому, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що [PERSON] позивачем було надано у позику кошти у розмірі 52000 гривень строком на 3 місяці, про що 12 квітня 2018 року було укладено письмовий договір. Відповідач отримав у позику 52000 гривень, та не повернув їх у визначений договором строк - 12 липня 2018 року. Відсотки та пеню, у розмірі передбаченому умовами договору [PERSON] також не сплачував. Позивач просить стягнути з відповідача лише суму позики 52000 гривень та відсотки в сумі 156000 гривень, всього у сумі 208000 гривень, та відшкодувати судові витрати. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 12 квітня 2018 року позикодавець [PERSON] надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 52000 гривень, строком на три місяці з 12 квітня 2018 року по 12 липня 2018 року зі сплатою відсотків -10 % за кожен місяць. Відповідно до п. 2.1. договору позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцю до 12 липня 2018 року, сплачувати 10% від суми позики за кожен місяць (п. 2.2. договору). Також згідно умов даного договору (п.2.3) за порушення строків повернення позики та відсотків позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 1 % за кожен день прострочення платежу, що підтверджується оригіналом договору позики, який підписаний [PERSON] та [PERSON] із зазначенням їх паспортних даних (а.с.23-24). До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України докази на підтвердження фактичних обставин на які посилається сторона повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - взаємозв`язку та достатності. Наданими представником позивача та дослідженими у суді належними та допустимими доказами, а саме оригіналом договору позики, укладеного 12 квітня 2018 року підтверджено факт досягнення домовленості між сторонами про отримання [PERSON] позики від [PERSON] у розмірі 52000 гривень на умовах строковості, платності та повернення у конкретно визначеному розмірі та виді. [PERSON] у визначений договором строк не повернув [PERSON] позику і залишається боржником по зобов`язанню, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу договору позики, укладеного 12 квітня 2018 року, який наданий суду представником позивача та долучений до матеріалів справи (а.с.23). Натомість доказів щодо виконання зазначених у договорі умов позики відповідач зі свого боку суду не надав. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що в судовому засіданні, на підставі досліджених доказів доведено факт невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язання за договором позики від 12 квітня 2018 року, укладеного з [PERSON] .. Велика Палата Верховного Суду у поставі від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами договору позики від 12 квітня 2018 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків від суми позики, яку надано до 12 липня 2018 року - 10% (п.2.2 договору, а.с.23). Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця [PERSON] нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Враховуючи викладене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення із [PERSON] на користь позивача 52000 гривень позики за договором, відсотків за три місяці користування позикою - в сумі 15600 гривень (5200х3=15600), а всього 67600 гривень. В іншій частині вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено 2080,00 грн. судового збору (а.с.1), отже частка, пропорційна до задоволених позовних вимог, складає 676 грн(67600х 2080/208000=676), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial