Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на домоволодіння № 86 по вул. Зарічна (колишня назва вул. Щорса) у с. Березняки Смілянського району Черкаської області в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що починаючи з 30 травня 1981 року по 11 липня 2014 року був зареєстрований та проживав у вказаному домоволодінні. З 11 липня 2014 року [PERSON] був знятий з реєстрації за вказаною адресою та з 18 липня 2014 року зареєстрував адресу проживання в [INFO] (колишня назва - провулок Краснопресненський)[ADDRESS], однак, продовжив проживати у домоволодінні № 86 по вул. Зарічна (колишня назва Щорса) у с. Березняки. [PERSON] почав використовувати домоволодіння № 86 по вул. Зарічна (колишня назва Щорса) у с. Березняки з 1984 року після смерті баби - [PERSON], яка померла 27 лютого 1984 року. З того часу [PERSON] самостійно оплачує комунальні послуги, утримує дане домоволодіння в належному стані, використовує для власних потреб присадибну земельну ділянку, провів до будинку газ, у 2004 році замовив виготовлення технічного паспорту на будинок для оформлення права власності. Таким чином, [PERSON], починаючи з 1984 року, добросовісно заволодів та почав користуватися зазначеним домоволодінням та проживає за вказаною адресою і на даний час, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Під час проживання у домоволодінні № 86 по вул. Зарічна (колишня назва вул. Щорса) у с. Березняки Смілянського району Черкаської області [PERSON] відкрито володіє та користується ним. Інші особи вказаним нерухомим майном не користувались, не володіли та не заявляли свої права. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння № 86 по вул. Зарічна (колишня назва вул. Щорса) у с. Березняки, Смілянського району Черкаської області. До початку розгляду справи по суті позивач подав до суду заяву, відповідно до якої просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу без його участі. Представник відповідача подав суду заяву, якою позов [PERSON] визнав повністю, підтвердив обставини, викладені позивачем в позовній заяві та просив справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачено положеннями статей 15, 16 ЦК України, а також частиною четвертою статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач із 1984 року проживає в домоволодінні № 86 по вул. Зарічна (колишня назва вул. Щорса) у с. Березняки Смілянського району Черкаської області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Березняківської сільської ради № 534 від 30 травня 2016 року та повідомлення Березняківської сільської ради № 02-41/232 від 09 червня 2016 року наданого на адвокатський запит, встановлено, що відповідно до даних погосподарської книги № 4, будинковолодіння № 86 по вул. Зарічна (колишня назва Щорса) у с. Березняки, зареєстроване за [PERSON], вказане домоволодіння ним використовується з 1984 року. Таким чином, [PERSON], починаючи з 1984 року, добросовісно заволодів та почав користуватися зазначеним домоволодінням, а саме, проживає в ньому, за власні кошти утримує його, здійснює поточні ремонти. Відповідно до ст.319 ЦК України, здійснення права власності відбувається через володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном не залежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Одним із способів набуття права власності Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Згідно ч.ч.1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до листа Верховного суду України №93/0/54-13 від 01.11.2013 щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна п'ять років. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст.344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 01 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо обєктів нерухомості могла застосовуватись лише після 01 січня 2011 р., а щодо рухомого майна після 01 січня 2006 р. Позивач добросовісно набув право на належне [PERSON] домоволодіння, відкрито і безперервно володіє нею протягом часу визначеного законом. Заволодіння домоволодінням № 86 по вул. Зарічна (колишня назва вул. Щорса) у с. Березняки Смілянського району Черкаської області відбулось без порушення норм права (викрадення, шахрайство). Вказане також підтверджується повідомленням державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори № 1370 від 03 серпня 2016 року, відповідно до якого після смерті 27 лютого 1984 року [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкові справи не заводились, що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру. Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує будинок та присадибну земельну ділянку, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірним будинковолодінням. За таких обставин, відповідно до положень ч.3 ст. 344 ЦК України, за позивачем слід визнати право власності на домоволодіння № 86 по вул. Зарічна (колишня назва вул. Щорса) у с. Березняки Смілянського району Черкаської області. Оскільки позивач на підставі п. ч. ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а відповідач в особі Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області на спірне домоволодіння не претендує і воно йому не виділяється, тому, виходячи із розяснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та положень ч.2 ст. 88 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved