Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS], зобов'язавши відповідача не перешкоджати користуватися зазначеною земельною ділянкою та відновити її межі таким чином, щоб забезпечити її прямолінійний контур на відстані не менше 1,0 метра від домоволодіння [ADDRESS], мотивуючи тим, що з боку відповідача порушено межу між їхніми земельними ділянками. Крім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та наполягає на його задоволенні. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, лише в рамках відновлення меж, визначених висновком експертизи. Представник третьої особи Табаківської сільської ради до суду не з'явився, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить позивачу [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності від 09.08.2011 року за № САС 961609. А відповідно до свідоцтва про право власність САС № 961660 від 13.09.2011 року відповідачу [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Державні акти на право власності на земельні ділянки сторони не отримували, тобто обидві сторони являються землекористувачами, що підтверджено відповідними рішенням сільської ради про виділення спірних земельних ділянок для користування сторонам. Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Крім цього, відповідно до п.а ч. 1 ст. 96 ЗКУ землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Як вбачається з вимог ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до висновку експерта № 185-13 від 25.04.2014 року проведення судової будівельно-технічної експертизи, фактично межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідає первинній документації виділення зазначених земельних ділянок в користування сторонам. Та в результаті проведеного експертного дослідження, встановлено, що межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] повинна проходити з відступом 0,81 м від кута житлового будинку літ. «А», з відступом 0,63 м. від кута сараю літ. «В», розташованих на земельній ділянці [ADDRESS]. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача витрати на правову допомогу, суд виходить з того, що позивачем не надано доказів сплати суми на таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача частину суми сплаченого судового збору в розмірі 57,35 грн., а саме пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial