Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та просить встановити факт того, що [PERSON] та [PERSON], яка померла 14 серпня 2013 року, належить на праві спільної сумісної власності по ? частці квартири [ADDRESS]. Заявник обґрунтовує заяву тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], яка є його матірю, на підставі договору купівлі-продажу квартири №95/1087 від 24 травня 1995 року. 14 серпня 2013 року [PERSON] померла, та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частини вищевказаної квартири. Згідно заповіту від 19 грудня 2011 року заявник є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у вищевказаному договорі купівлі-продажу квартири не було зазначено, яка саме частина квартири належала [PERSON] Вищевказане стало приводом для звернення [PERSON] із зазначеною заявою. В судовому засіданні [PERSON] підтримав вищевказану заяву та просив її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вважає заяву [PERSON] обґрунтованою. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду заяви повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та зазначила, що вважає обґрунтованою заяву [PERSON] Суд, вислухавши заявника та зацікавлену особу, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири №95/1087 від 24 травня 1995 року. 14 серпня 2013 року [PERSON] померла, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД №348219. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частини вищевказаної квартири. Згідно заповіту від 19 грудня 2011 року [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], тому має право на спадкування в порядку ст. ст. 1217, 1268 ЦК України. Однак, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що у вищевказаному договорі купівлі-продажу квартири не було зазначено, яка саме частина квартири належала [PERSON] Співвласник вказаної квартири [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт того, що їй та [PERSON] у рівних частках належить вищевказана квартира. Відповідно до ст. 370 ЦК України Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], яка померла 14 серпня 2013 року, належить на праві спільної сумісної власності по ? частці квартири [ADDRESS]. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Тому, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved