Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його дружина [PERSON] 13.11.2017р. він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, постановою нотаріуса від 13.11.2017р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки 17.10.2017р. була подана заява про прийняття спадщини за заповітом гр. [PERSON] . Із тексту даної постанови, йому стало відомо, що 12.01.2008р. заповідачка [PERSON] склала заповіт на Ѕ частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розташований в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] .. Позивач вважає, що він як чоловік померлої є спадкоємцем першої черги у відповідності до ст. 1241 ЦК України, а тому має право на спадщину за законом на Ѕ частку у праві власності на житловий будинок. В той же час, відповідач [PERSON] є племінником заповідачки, однак для позивач не зрозуміло, чому його дружина склала заповіт на ім`я відповідача, оскільки вона ніколи не мала з ним близьких родинних стосунків, тому позивач вважає, що заповіт був підписаний не його дружиною. Посилаючись на ст. 215, ч. 1-3, 5 та 6 ст. 206 ЦК України просив визнати заповіт від 12.01.2008р. який був складений від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] недійсним. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. 12 лютого 2019 року ухвалою суду призначено у справі почеркознавчу експертизу проведення якої доручено експертам ЧНДЕКЦ УМВС України. Провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 28 березня 2019 року провадження у справі відновлено для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року розглянуто клопотання експерта та зупинене провадження у справі. 08.05.2019р. на адресу суду надійшов висновок експерта №1/291 від 07.05.2019р. згідно якого підпис від імені [PERSON] в заповіті від 12 січня 2008 року посвідченому [PERSON] , приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу 12 січня 2008 року, зареєстрованому в реєстрі за №255 (бланк ВКС №989444) виконаний, ймовірно, самою [PERSON] . Ухвалою суду від 20 травня 2019 року провадження у справі поновлено. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач додатково зазначив, що він вважає, що заповіт було підписано ні його покійною дружиною, оскільки вона за життя не підтримувала родинних стосунків зі своїм племінником - відповідачем. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та висновок експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України №1/291 від 07.05.2019р., суд встановив відповідні ним правовідносини та прийшов до наступних висновків. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 4). Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивач та [PERSON] , 1932 року народження, уклали шлюб 19 травня 1962 року. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки у праві власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Р.В. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою від 13.11.2017р. йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки під час розгляду заяви було встановлено, що 17.10.2017р. була подана заява про прийняття спадщини за заповітом гр. [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 6). В судовому засіданні було досліджено оригінал заповіту складеного 20 січня 2008 року та посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрованого в реєстрі за №255, з якого вбачається, що [PERSON] всю належну їй Ѕ частину житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в\~ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до\~ст. 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. В\~ст. 1247 ЦК України\~визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що вважає даний заповіт недійсним, оскільки на його думку заповіт підписаний не його дружиною. Згідно з вимогами\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу\~ст. 12 ЦПК України\~зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Так, як на підставу визнання заповіту недійсним позивач посилається на ст. 215 ЦК України, якою визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. На переконання сторони позивача, підставою для визнання правочину недійсним полягає в тому, що заповіт було підписано не його покійною дружиною. Разом з тим суд враховує наступне.\~Статтею 1257 ЦК України\~визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених\~ст. 1257 ЦК України\~обставин, в ході судового розгляду не встановлено. Так, згідно висновку експерта №1/291 від 07.05.2019р. встановлено, що підпис від імені [PERSON] в заповіті від 12 січня 2008 року посвідченому [PERSON] , приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу 12 січня 2008 року, зареєстрованому в реєстрі за №255 (бланк ВКС №989444) виконаний, ймовірно, самою [PERSON] (а.с. 111-115). При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача та був підписаний саме заповідачем. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що сумніви позивача у волевиявленні померлої [PERSON] шляхом складання та підписання оскаржуваного заповіту, не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому із врахуванням наведеного вище позов не підлягає задоволенню в цілому. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають до відшкодуанню за рахунок відповіадча.

Outcome: dismissed