Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатами [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є користувачем кімнат [ADDRESS] , у які він разом із сім`єю вселився та користується на підставі Ордеру № 8. Вказаний ордер було видано на підставі рішення правління та профспілкового комітету Закритого акціонерного товариства «Райагробуд» м. Василькова № 2 від 28.03.2008 року. На даний час у вказаних кімнатах, крім нього також реєстрацію місця проживання мають його жінка - [PERSON] , їх спільний син - [PERSON] , а також, син позивача від попереднього шлюбу - [PERSON] . Фактично в даних кімнатах [PERSON] ніколи не проживав, а реєстрація місця проживання була здійснена для отримання ним паспорту. [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживав, однак позивач змушений сплачувати усі платежі власним коштом, адже звернутися до [PERSON] з вимогою про погашення відповідних платежів, які нараховуються у зв`язку з тим, що він зареєстрований у Кімнатах не має можливості. Оскільки йому не відома адреса проживання [PERSON] , звернутись до нього з вимогою здійснити зняття реєстрації місця проживання не має змоги, а добровільно знятися з реєстрації місця проживання [PERSON] , враховуючи тривалий період відсутності, не здійснив. Таким чином, беручи до уваги, що зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] провести добровільно не представляється можливим, він вимушений звертатися до суду для вирішення даного питання в примусовому порядку, на виконання визначеної чинним законодавством процедури. Крім того, йому стало відомо, що [PERSON] має на праві власності інше житло, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 196513850 від 16.01.2020 року Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, оскільки [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживав, однак позивач змушений сплачувати усі платежі власним коштами. [PERSON] в судовому засідання просив в задоволення позову відмовити, оскільки позивач являється його батьком, після того як [PERSON] одружився вдруге відправили його проживати з бабусею, а тому його батькові відоме де він проживає. Йому перешкоджають у користуванні вказаними кімнатами, оскільки він не має права проживати. Він має житло, проте не може ним користуватися, оскільки відсутні умови для проживання, а тому він змушений проживати у батьків позивача. До правоохоронних органів він не звертався, так як позивач є його батьком. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] є користувачем кімнат [ADDRESS] у які він разом із сім`єю вселився на підставі Ордеру № 8. Вказаний ордер було видано на підставі рішення правління та профспілкового комітету Закритого акціонерного товариства «Райагробуд» м. Василькова № 2 від 28.03.2008 року (а.с. 8). Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб № 64 від 08.01.2020 року, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). Згідно акту обстеження житлових умов, який складено комендантом [PERSON] та сусідами: [PERSON] та [PERSON] від 08 січня 2020 року, а також акту обстеження житлового приміщення, складеним депутатом Васильківської міської ради [PERSON]. 08 січня 2020 року, [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживає з моменту прописки та речі його відсутні (а.с.18-19). Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Пленум Верховного суду України в своїй Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 p., роз`яснив, що судовому розгляду підлягають спори пов`язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення... У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Таким чином, оскільки причиною не проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], де він зареєстрований зокрема є те, що між сторонами існує конфліктна ситуація з приводу користування спірним житлом, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості вільно та безперешкодно користуватись ним, оскільки дитиною був відправлений проживати до батьків позивача, інтерес до вказаного житлового приміщення відповідачем не втрачений. Таким чином, враховуючи поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатами [ADDRESS] слід відмовити.

Outcome: dismissed