Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому трудової книжки. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що відповідно до паспорту його прізвище, ім'я, по батькові зазначені як [PERSON], однак в його трудовій книжці, заповненій 04.07.1975 російською мовою вказано «[PERSON]». Також до трудової книжки видано вкладиш [NUMBER], заповнений 20.06.1985, в якому також російською мовою вказані прізвище, ім'я та по батькові заявника як «[PERSON]». У зв'язку з вказаними розбіжностями в написанні по батькові заявника, у останнього виникли ускладнення при оформленні документів на пенсію за віком, оскільки вказані розбіжності були виявлені працівниками Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова та по цій причині у заявника не були прийняті документи для оформлення пенсії. У зв'язку з викладеним [PERSON] вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні заявник підтримав свою заяву , посилаючись на обставини, викладені в ній, просив задовольнити. Заінтересованою особою подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова, в якій, також, заінтересована особа просила вирішити вказану справу на розсуд суду та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. З паспорту громадянина України [NUMBER], виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22.05.2001, вбачається, що вказаний паспорт видано на ім'я [PERSON] (а.с. 5). 04 травня 1975 р. та 04 липня 1975 р. на ім'я (в перекладі з російської) [PERSON] видано свідоцтво про восьмирічну освіту (а.с. 17) та атестат [NUMBER] про професійно-технічну освіту (а.с. 16) відповідно. Крім того, 13.05.1977 на ім'я (в перекладі з російської) [PERSON] видано військовий квиток [NUMBER] (а.с. 12-15). Однак, з трудової книжки вбачається, що її видано 04.07.1975 на ім'я (в перекладі з російської) [PERSON] (а.с.7-8), як і вкладиш до трудової книжки серії [NUMBER] від 20.06.1985 (а.с. 9-11). 25.05.2018 Приватним акціонерним товариством «Харківське автотранспортне підприємство 16355» видано на ім'я [PERSON] довідку про заробітну плату у період з червня 1991 р. по жовтень 1994 р. для обчислення пенсії (а.с. 18). 12.06.2018 [PERSON] звернувся до Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Харкова із заявою щодо призначення йому пенсії за віком. Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яке відбулось 15.06.2018, протокол № 24, відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком, у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років, оскільки існують розбіжності в зазначенні по батькові заявника в трудовій книжці «[PERSON]» з паспортними даними «[PERSON]», «[PERSON]» (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження. Частиною першою ст. 318 ЦПК України передбачено, що заявник у своїй заяві зобов'язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. В п. 12 вищевказаної Постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. За положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК у порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Однак, заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, того, що 04.07.1975 на його ім'я дійсно було видано трудову книжку та вкладиш до неї серії [NUMBER] від 20.06.1985, згідно яких саме заявник [PERSON] з 07.07.1975 по 16.05.2013 працював на різних установах, підприємствах, організаціях та був звільнений з останнього місця роботи, а саме Комунального підприємства «Харківводоканал», 16.05.2013 за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 326 КЗпП (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами належності [PERSON] трудової книжки, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed