Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 06 січня 2013 року в м. Львові на перехресті вулиць Княгині Ольги та Музики мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій позивач отримав тілесні ушкодження. Дана пригода сталась в результаті наїзду на [PERSON] громадянином [PERSON], який керував автомобілем «Нісан», д/н [NUMBER], що підтверджується постановою слідчого про закриття кримінального провадження та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року, в яких зазначено обставини ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована у відповідача згідно полісу № АВ/6562496 з терміном дії з 07.07.2012 по 06.07.2013 року. 22 серпня 2014 року позивач звернувся за виплатою страхового відшкодування до Львівської філії відповідача у м. Львові та надав всі необхідні документи. Листом від 01.10.2014 року № 04-5302 позивача було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування. Така позиція відповідача була мотивована тим, що відсутній документ, який підтверджує винність страхувальника у вчинення ДТП, а відтак на думку відповідача не настала цивільно-правова відповідальність страхувальника по полісом. Внаслідок відмови у виплаті страхового відшкодування позивач був змушений звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2016 р у справі № 761/32998/14-ц позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі та з страховика було стягнуто 100 000 грн. несплаченого страхового відшкодування та 1000 гривень сплаченого судового збору. Апеляційна інстанція в своєму рішення чітка вказала, що позивачем були надані всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування 01.09.2014 р. Таким чином, факт неналежного виконання позивачем своїх обов'язків по Закону, зокрема надання повного пакету документів 01.09.2014 р. не підлягає доказуванню. Відповідно до умов закону виплата страхового відшкодування мала би відбутися не пізніше 01.12.2014 р., проте виплата страхового відшкодування так і не відбулась в належні терміни. [PERSON] вказує, що страхова компанія, не здійснивши виплату страхового відшкодування потерпілому в строк, встановлений законодавством, відповідно своєчасно не виконав своє грошове зобов'язання перед позивачем, зобов'язання сплатити останньому штрафні санкції за своє прострочення у вигляді пені в порядку ст. 549 ЦК України та п. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати за весь прострочення виплати страхового відшкодування в порядку ст. 526 ЦК України. Тому, зі ПрАТ «Просто-Страхування» за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 100 000 грн. 00 коп. з 01.12.2014 р. по 22.11.2016 р. (день часткової виплати страхового відшкодування - 722 дні підлягають стягненню, а саме: штрафні санкції у вигляді пені в розмірі встановленої Законом України № 1961-IV, тобто відповідно до подвійної денної облікової ставки НБУ становить 85 271,23 грн., штрафні санкції у вигляді 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України - 5 934,00 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення виплати страхового відшкодування - 64 379,99 грн. Також, позивач просив стягнути на його користь понесений судовий збір у розмірі 1 555 грн. 85 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду, копію позову з відповідними додатками направлено відповідачу. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-347 від 30.05.18 року у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи та в подальшому передано справу до провадження судді Юзьковій О.Л. Ухвалою від 31 травня 2018 року справу прийнято до провадження та вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2017 року відповідачем АТ «Просто-страхування» було надано до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідачем позов не визнається з наступних підстав. 07.07.2012 року між [PERSON] та АТ «Просто-Страхування» був укладений договір № АВ/6562496, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки «Нісан» д/н [NUMBER]. 06.01.2013 року сталася ДТП за участю автомобіля «Нісан» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] Порядок визнання події страховою та проведення виплати страхового відшкодування в першу чергу регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року позивачу було відмовлено в задоволенні його позовних вимог. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року скасовано рішення першої інстанції та ухвалено нове, яким стягнуто на користь позивача 100 000, 00 грн. 11 листопада 2016 року АТ «Просто-страхування» отримало від позивача «факсиміле», заяву на виплату страхового відшкодування, на загальну суму 90 000,00 грн. (сама заява в оригіналі була отримана 23 грудня 2016 року вх.. № 7247) у зв'язку з певними домовленостями АТ «Просто-Страхування» без надання оригіналу заяви відповідно до платіжного доручення № 12744 провело виплату страхового відшкодування позивачу. В подальшому відповідно до постанови Шевченківського ВДВС в м. Києві, № ВП 53129483 від 15.12.2016 року, щодо стягнення залишку боргу у сумі 10 000.00 грн. АТ «Просто-Страхування» відповідно до платіжного доручення № 23826 від 30.12.2016 року провело виплату в розмірі 11 160,30 грн. Отже, страховик при виплаті позивачу страхового відшкодування керувався саме ст. 36.1 та ст. 36.2 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому підстав для задоволення позову на думку відповідача немає. Також, на адресу суду 20.06.2018 року надійшли заперечення на позов від АТ «Просто-Страхування», що ідентичні запереченням поданим до суду 22.05.2017 р., доказів направлення їх позивачу надано не було. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзив на позов не подав, подані заперечення на позов від 20.06.2018 р. не можуть братись до уваги, оскільки останні подані в порушення вимог ст. 178, 191 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 06.01.2013 р. в м. Львів на перехресті вулиць Княгині Ольги та Музики сталась дорожньо-транспортна пригода в який [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Дана пригода сталась в результаті наїзду на позивача транспортним засобом «Нісан» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом на день ДТП, була застрахована ПрАТ «Просто-Страхування» на підставі договору № АВ/6562496, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля. У зв'язку з відмовою ПрАТ «Просто-Страхування» виплатити страхове відшкодування, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Просто-Страхування» було задоволено, яким стягнуто з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 000,00 грн. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом апеляційної інстанції, встановлено, що факт звернення [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування 01.09.2014 року підтверджується листом від 01.10.2014 року, яким заявнику було відмовлено у визнанні страховим випадком, оскільки не було надано доказів щодо винуватості [PERSON] Як зазначає позивач, у відповідача виникли грошові зобов'язання перед [PERSON] саме від дати його звернення 01 вересня 2014 року, що встановлено рішення суду апеляційної інстанції від 20 жовтня 2016 року, а тому мають бути застосовані положення ст. 625 ЦК України та Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині стягнення пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. Судом апеляційної інстанції вказано, що виходячи з положень чинного законодавства України, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспорту. Також колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва зазначено, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Таким чином, потерпілий не будучи стороною договору страхування - наділяється правом - на його користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. При цьому , суд не може погодитись з доводами представника відповідача, які викладено у відзиві на позов, щодо застосування положень п. п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зважаючи на наступне. Пунктом 36.1. ст. 36 вищенаведеного нормативно-правового акту передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial