Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просив стягнути із відповідача аліменти на його користь у тверді грошові сумі на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі по 700 гривень на кожну дитину, починаючи з дня подання до суду позовної заяви та до виповнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, та в період шлюбу у них народилось двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. 11.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого 01.02.2016 року орган опіки та піклування Віньковецької райдержадміністрації місце проживання дітей визначив разом із батьком. З того часу вихованням та утриманням дітей позивач займається самостійно, оскільки відповідач необхідної матеріальної допомоги на дітей не надає. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити. В підтримання позову [PERSON] пояснив, що з червня 2015 року діти постійно проживають з ним, а мати зрідка їх навідує. При цьому вона постійної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а лише на його прохання придбала для них взуття, колготки та трусики. Вказував, що відповідач отримує соціальну допомогу на дочку [PERSON] до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 1012 гривень, але незважаючи на те, що дитина проживає не з нею, цих коштів вона йому не віддає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, погодившись сплачувати аліменти у розмірі не більше як 350 гривень на одну дитину щомісяця, оскільки вона постійної роботи не має, підробляє заробітками, живе на найманій квартирі, за яку сплачує 500 гривень, та ще окремо платить за комунальні послуги, а по можливості вона купує дітям ліки, одяг, оплатила дитячий садок. Заслухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 17.06.2011 року сторони зареєстрували свій шлюб, та під час шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] народження, та дочка [PERSON], [INFO]. 11.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Віньковецького районного суду. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Віньковецької районної державної адміністрації від 01.02.2016 року, місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO], визначено з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Факт постійного проживання дітей із позивачем за вищевказаною адресою підтверджено актом від 09.02.2016 року, складеним депутатом Віньковецької селищної ради М.П. Цісаром, та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які вони дали у судовому засіданні. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у позивача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] та дочку [PERSON], суд бере до уваги, що відповідачка не працює, сталого, регулярного доходу не має, погодилась передати позивачу банківську картку для отримання ним державної соціальної допомоги на дочку до досягнення нею трирічного віку. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1400 гривень щомісячно. Разом з тим, у судовому засіданні відповідачка визнала, що спроможна сплачувати щомісячно на утримання дітей по 350 гривень аліментів. А тому враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, що встановлений на 2016 рік, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки на користь позивача аліменти у розмірі по 370 гривень на одну дитину щомісячно. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial