Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.06.2012 року він уклав із [PERSON] договір безвідсоткової грошової позики на суму 18 900 доларів США шляхом щомісячного повернення по 700 доларів США та з остаточним терміном повернення суми позики 03.01 2013 року. Позивач надав відповідачу вказану суму коштів, виконавши своє зобов'язання. Про укладення договору свідчить розписка. Відповідач своїх зобов'язань не виконав, коштів не повернув, тому просив стягнути суму боргу, що еквівалентна 174 558,51 гривень, а також за порушення зобов'язань просив стягнути пеню у розмірі 30 383,81 гривень, 6 539,70 гривень - 3% річних та 2 284,60 гривень - інфляційні втрати. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог у зв'язку із зміною офіційного курсу гривні до долара США та збільшенням облікової ставки НБУ для розрахунку пені та просив стягнути з відповідача 212 576.86 гривень - суму основного боргу, 40 460,79 гривень - пені, 8 697,86 гривень - 3% річних та 3 835,32 гривень - інфляційні втрати, а всього 265 570,82 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи відсутніми за місцем реєстрації, про що свідчать відмітки у повідомленнях, що, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається, що судове повідомлення вручені її належним чином і є підставою для заочного розгляду справи, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його божникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 02.06.2012 року укладено договір безвідсоткової грошової позики на суму 18 900 доларів США на умовах щомісячного повернення по 700 доларів США в період з 03.07.2012 року по 03.12.2012 року та остаточне повернення суми боргу у розмірі 14 700 доларів США 03.01.2013 року. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України позивач вправі вимагати відшкодування 3% річних за прострочення виконання зобов`язання і сума такого відшкодування становить 8 697,86 гривень, як вбачається з належно проведеного позивачем розрахунку. Згідно п.6.3 Договору при неповерненні коштів у строк, передбачений п.5.1 Договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь період прострочення, що становить 40 460,79 гривень. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 3 835,32 гривень, суд виходить з наступного. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги , які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, тому норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. За наведених та встановлених судом обставин, вимоги позивача щодо стягнення основної суми боргу, 3% річних та пені є обґрунтованими і підлягають задоволенню і не підлягають вимоги про стягнення інфляційних втрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати по справі, які поніс позивач, пропорційно до розміру задоволених вимог (98,55%), що становить 2617,20 гривень. Враховуючи наведене, ст.ст. 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial