Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради, треті особи ре-єстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, Управлін-ня регулювання земельних відносин Житомирської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та права користування. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Житомирської міськради № 195 від 13 лютого 1947 року була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво двохквартирного будинку його діду [PERSON] і його батьку [PERSON] в м. Житомирі по вул. Банківській, 46 (нині пров. 1 -й Завокзальний, 25). В 1948 році будівництво ними було завершене та було побудовано будинок загальною площею 96, 78 кв. м. (літера А), сарай площею 15, 04 кв. м. (літера Б), сарай площею 9, 66 кв. м. (літера В), сарай площею 6.3 кв. м. (літера Г). вбиральня площею 1,63 кз. м. (літера Д) по 1А іде-альних доль. Однак право власності на збудований будинок ними зареєстровано не було. Позивач у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглядати спра-ву без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.82). Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу без її участі (а.с.80). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору реєстраційної служби Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить розглядати справу без його участі (а.с.49). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління регулювання земельних відносин Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що постановою Житомирської міськради № 195 від 13 лютого 1947 року була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво двохквартирного будинку діду по-зивача [PERSON] і батьку позивача [PERSON] в м. Житомирі по вул. Банківській, 46 (нині пров. 1 -й Завокзальний, 25). В 1948 році будівництво було завершене та було побудовано будинок загальною пло-щею 96, 78 кв. м. (літера А), сарай площею 15, 04 кв. м. (літера Б), сарай площею 9, 66 кв. м. (літе-ра В), сарай площею 6.3 кв. м. (літера Г). вбиральня площею 1,63 кз. м. (літера Д) по 1А ідеальних доль. Однак право власності на збудований будинок зареєстроване не було. В 1976 році померла дружина діда [PERSON]. 26 травня 1979 року помер дід [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть І-ТП № 363704. 02 грудня 1985 року помер батько [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть І-ТП № 496866. 25 червня 2005 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть І-ТП № 016170. Після смерті діда позивача, його батько прийняв спадщину, а після смерті батька і ма-тері спадщину від діда, батька, матері прийняв позивач. Родинні стосунки позивача з [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження ІІ-ЯР№ 228214. Факт прийняття спадщини позивача стверджується тим, що ще до смерті батька і діда я проживав спільно з ними, що підтверджується відміткою в паспорті про приписку в м. Житомирі по пров. 1-му Завокзальному, 25 з 17 листопада 1977 року та домовою книгою. Про факт прийняття позивачем спадщини свідчить договір № 64159 про надання по-слуг з газопостачання від 15. 12. 2006 року, договір № 5-253-32 про користування електричною енергією від 08 листопада 2000 року, повідомленням ДПІ у м. Житомирі від 22. 03. 2013 року за № 10416/9/17-3 про те, що згідно до збережених архівів в 2008-2012 роках плату за землю по пров. 1-мі Завокзальному, 25 здійснював позивач. Про те, що після смерті діда, батька, матері прийняв спадщину позивач, як спад-коємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується, зокрема, і домовою книгою про членів сімї прописаних і проживаючих разом з спадкодавцями в період з 26 травня 1979 року по 25 червня 2005 року. Після смерті діда, батька, матері позивача, він є єдиним спадкоємцем за законом. Інших осіб, які б претендувати на майно не має, а тому позивач є єдиним спадкоємцем відкритої спадщини. Брат позивача [PERSON] помер 15. 11. 2004 року, що ствер-джується свідоцтвом про смерть 1-ТП № 257089. Брат [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не претендує на спадщину (заява від 05 березня 2013 року ВТС № 083784). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його сме-рті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за за-коном мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадко-давцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається [PERSON], є єдиним спадкоємцем всього майна. Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користу-ватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, ви-значеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право прива-тної власності є непорушним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше пря-мо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, а також те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті діда, батька та матері і позбавлена можливості в інший спосіб захистити свої права та оформити спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу; визнання права власності на домоволодіння за позивачем у порядку спадкування не порушує прав інших осіб і не заборонено законом, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтова-ними та підлягають задоволенню. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку перехо-дить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового приз-начення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передава-тися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфіте-взис).

Outcome: approved