Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача аліменти на утримання себе в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є його батьком, на якого Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.05.2002 року покладено обов'язок сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 60,00 грн. на місяць, до зміни матеріального становища відповідача. Позивач є інвалідом, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батька та змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки раніше встановлена судом сума аліментів не задовольняє потреб позивача щодо оплати ліків та товарів першої необхідності, а доходів матері позивача, [PERSON], також не вистачає для цього. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, але проти позову заперечував письмово, вказавши, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу сину, оскільки сам потребує медичної допомоги та пов'язаних з цим витрат, отримує невелику заробітну плату, а тому не може надавати сину допомогу сину у розмірі більшому, ніж встановлено раніше судом. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є сином відповідача, що сторонами не заперечується та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України окремого доказування не потребує. Позивач є інвалідом з дитинства 2-ї групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим УПФУ в Запорізькій області 22.03.2004 року. На підставі Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.05.2002 року відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання позивача аліменти як на повнолітню непрацездатну дитину в розмірі 60,00 грн. на місяць, до зміни матеріального становища відповідача. На виконання цього Рішення був виданий виконавчий лист № 2-943/2002, який знаходиться у провадженні ВДВС Лубенського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується Довідкою-розрахунком щодо сплати аліментів від 03.11.2015 року. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач надав суду пояснення про те, що станом на час розгляду цієї справи в суді він є офіційно працевлаштованим в Оріхіських РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» та отримує заробітну плату в розмірі близько 1200,00 грн. Крім того, він проживає разом з матір'ю, [PERSON], яка не працює, але отримує пенсію в розмірі 1267,88 грн., що підтверджується довідкою № 199 від 01.02.2016 року, виданою УПФУ в Запорізькій області. Також сам позивач, маючи статус інваліда 2-ї групи, отримує пенсію в розмірі 1049,00 грн., що також підтверджується відповідною довідкою з УПФУ в Запорізькій області. Відповідач також є офіційно працевлаштованим машиністом насосних установок в Комунальному підприємстві «Лубни-Водоканал» та отримує заробітну плату в середньому 1500,00 грн. на місяць (від 1234,49 грн. до 1820,21 грн.). Відповідно до Рішення лікарсько-консультативної комісії Лубенської центральної районної лікарні № 2/728 від 24.02.2016 року відповідач має діагноз «атеросклероз обох судин нижніх кінцівок ІІ-ІІІ ступенів, хронічна артеріальна недостатність, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-го ступеня з розсіяною неврологічною симптоматикою», та у зв'язку з цим потребує стаціонарного лікування або лікування на денному стаціонарі не менше двох разів на рік. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що обидві сторони потребують матеріальної допомоги через стан здоров'я. Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд бере до уваги те, що з часу первісного визначення розміру аліментів минуло майже чотирнадцять років. Станом на час ухвалення рішення суду від 13.05.2002 року розмір мінімальної заробітної плати складав 140,00 грн., а визначений судом розмір аліментів в сумі 60,00 грн. на місяць складав майже половину мінімальної заробітної плати. Станом на час розгляду цієї справи судом мінімальна заробітна плата складає 1378,00 грн., у зв'язку з чим аліменти в сумі 60,00 грн. на місяць не відповідають сучасному фінансово-економічному становищі в державі, не здатні забезпечити мінімальні потреби одержувача аліментів, та не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності Разом з тим суд вважає, що за встановлених обставин задоволення позовних вимог повністю, на суму аліментів 400,00 грн. на місяць, поставить відповідача у скрутне матеріальне становище з огляду на те, що він сам потребує лікування та відповідної матеріальної допомоги. Крім того, суду бере до уваги пояснення позивача щодо того, що він не приймає допомоги від своєї матері, з якою проживає, та вважає, що позивач шляхом сплати аліментів має «сплачувати за помилки молодості». З огляду на це, суд вважає, що при визначенні розміру позовних вимог позивач керувався не тільки своїми дійсними потребами, а й іншими міркуваннями, які не можуть бути підставою для визначення розміру аліментів. Також суд бере до уваги, що утримання повнолітніх непрацездатних дітей є обов'язком обох батьків, і небажання позивача отримувати допомогу від матері не може бути підставою для збільшення зобов'язань батька. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 250,00 грн. на місяць. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 7, 182, 199-202 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial