Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, зобовзання сплатити страхові внески та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.07.2015 року він був прийнятий на дане підприємство на посаду слюсара-ремонтника IV розряду. 09.10.2015 року переведений на посаду оператора котельні IV розряду. 29.02.2016 року він звільнився з роботи за згодою сторін. При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року становить 11294,36грн.(нараховано), та 9211,16грн. до виплати. Крім того, відповідачем за весь період заборгованості не сплачено обовязкових платежів, згідно Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Також позивач на підставі ст.117 КЗпП просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення суду. Крім того, [PERSON] вказує на те, що в результаті неправомірних дій відповідача, йому завдано моральної шкоди, оскільки в звязку з невиплатою зарплати, у нього довгий період часу не було коштів, щоб утримувати себе, свою сімю, сплачувати комунальні платежі. Внаслідок несплати внесків, він не отримував допомоги по безробіттю, що завдало значних моральних страждань. Змінився звичайний спосіб життя, позивач постійно знаходиться в нервовому стані, тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3504,32грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіславши заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що є відповідне поштове повідомлення про вручення, однак надав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу в її відсутності за наявними в справі доказами. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останні скористались своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким. Судом встановлено, що позивач 05.05.2015 року прийнятий на роботу до ДП «Тростянецький спиртовий завод» на посаду слюсара-ремонтника IV розряду. 09.10.2015 року переведений на посаду оператора котельні IV розряду. 29.02.2016 року він звільнився з роботи за згодою сторін.(п.1 ст.36 КЗпП України), що підтверджується копією трудової книжки серії АТ №876326, виданої 07.08.2001 року на імя [PERSON], [INFO](а.с.4,5). Відповідно до довідки про доходи від 22.04.2016 року за №50 встановлено, що загальна сума заробітної плати, нарахованої, але не виплаченої [PERSON] за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року становить 11294,36грн, з них сума податків 2083,20грн., тобто заборгована заробітна плата позивача, яка підлягає стягненню з відповідача безпосередньо становить 9211,16грн., про що просить сам позивач в своїй заяві(а.с.7). Правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими та регулюються нормами КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно з ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, на день звільнення позивача йому належало виплатити 11294,36 грн.(з урахуванням сум податків). Частинами 1,2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно розяснень, наданих у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. У п. 21 вказаної Постанови роз'яснено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач стверджує, та нічим не спростовано відповідачем, що розмір середньоденної заробітної плати становить 83,83грн. з урахуванням положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» на день подання позовної заяви сума середньоденного заробітку за весь час затримки розрахунку складала: 22+21+7(кількість робочих днів за березень, квітень, травень 2016 року)х83,83грн.=4191,50грн. Станом на день постановлення рішення кількість робочих днів складає всього 58 днів, тобто загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення становить 4862,14грн.( 58 днів х 83,83грн.=4862,14грн.) Позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку він обраховував, виходячи з прожиткового мінімуму на 2016 рік. Згідно із статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, для відшкодування моральної шкоди працівнику повинен бути наявний факт порушення його законних прав. До такого факту належить будь-яке субєктивне право, яке виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди між сторонами трудових правовідносин і має чинність. Факт порушення відповідачем законних прав позивача та спричинення цим моральної шкоди позивачу, суд вважає доведеним, і з урахуванням встановлених обставин справи, вважає за можливе задовольнити в цій частині позовні вимоги повністю, стягнувши з ДП «Тростянецький спиртовий завод» 3504,32грн. Відповідно до п. 171.1. ПКУ особою, відповідальною за нарахування, утримання та оплату (перерахування) до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, тому при виплаті суми заборгованості позивачу обовязок утримати податки покладається на відповідача. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, було звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача в сумі 551 грн. 20 коп. Виходячи із положень ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved