Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Житомира [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області, [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області, [PERSON] управління державної казначейської служби України у Житомирській області, [PERSON] державної казначейської служби України у м. Житомирі, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування у розмірі 5445,22 грн. в порядку регресу та стягнути моральний збиток в сумі 50 000 грн в солідарному порядку з відповідачів та судові витрати. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування у розмірі 5445,22 грн. в порядку регресу та стягнути моральний збиток в сумі 50 000 грн. з відповідачів та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 04.11.2013 року Корольовським районним судом м. Житомира було ухвалено заочне рішення у цивільній справі №296/5990/13-ц за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» [PERSON] міської ради до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення в сумі 9880,40 грн. та судові витрати у солідарному порядку. 23.01.2015 року [PERSON] стало відомо про наявність постанови Богунського ВДВС [PERSON] МУЮ від 24.10.2014 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду в частині стягнення солідарного боргу в сумі 9880,40 грн. та судових витрат. Постановою державного виконавця від 16.05.2016 року про закінчення виконавчого провадження, встановлено, що він повністю сплатив борг за себе та [PERSON] як солідарного боржника в розмірі 9880,40 грн. Крім того, було стягнуто виконавчий збір в сумі 988,04 грн. та за проведення виконавчих дій 22,00 грн. Оскільки позивач повністю сплатив борг, вважає, що у відповідності до ст.544 ЦК України, має право на зворотну вимогу (регрес) до відповідача [PERSON], яка зобов'язана відшкодувати йому суму боргу, що припадає на її, за вирахуванням його частки. А тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 5445,22 грн. на підставі зворотної вимоги за виконаним солідарним обов`язком. Крім того, обґрунтовуючи вимоги до [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Житомира [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області та [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області позивач вказав, що через бездіяльність відповідачів, які не вживали заходів щодо належної організації виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] боргу, з позивача була стягнута сума боргу за рішенням суду у повному обсязі, крім того додатково стягнуто виконавчий збір та виконавчі витрати. При цьому, через неналежне виконання рішення суду позивачу довелося самостійно сплачувати суму боргу, що призвело до понесення ним додаткових витрат, обмежило його права на отримання усієї суми заробітної плати, внесло напруження у відносинах в сім'ї позивача, викликало душевні хвилювання. Оскільки, кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України, відповідачами у справі також мають бути відповідні органи Державної казначейської служби. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася за реєстрованим місцем проживання. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. В запереченнях від 13.07.2016 року вказано, що [PERSON] районним відділом державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області не здійснювались утримання основної заборгованості на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» із заробітної плати [PERSON] та [PERSON], у звязку з відсутністю на виконанні у відділі відповідних виконавчих документів. Також зазначила, що у позовній заяві [PERSON] відсутнє будь-яке обґрунтування причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача, як і не обґрунтовані вимоги про відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 33-39). Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Житомира [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Представники відповідача [PERSON] управління державної казначейської служби України у Житомирській області [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. В запереченнях від 01.02.2017 року представник [PERSON] управління державної казначейської служби України у Житомирській області [PERSON] вказав, що Головне управління, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало, фактичними даним на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи не володіє. На підставі цього Головне управління є неналежним відповідачем по даній справі. Також зазначив, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, а не є органом з якого підлягає стягненню моральна та матеріальна шкода завдана іншим органом створеними державою. Таким чином, відсутні будь-які неправомірні дії та бездіяльність з боку [PERSON] управління, а отже і вина. Відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями [PERSON] управління та спричиненою позивачу шкодою (а.с.125-126). Представник відповідача [PERSON] державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. В своїх запереченнях від 01.02.2017 року відповідач вказав, що управляння казначейства, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало, фактичними даним на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи не володіє. На підставі цього управління казначейства є неналежним відповідачем по даній справі. Також зазначила, що управління казначейства здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, а не, як вважає позивач , - є органом з якого підлягає стягнення моральної та матеріальної шкода завданої іншими органом створеними державою. Таким чином, відсутні будь-які неправомірні дії та бездіяльність з боку управління казначейства та призначеною позивачем шкодою. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2013 року задоволено цивільний позов КП «Житомиртеплокомуненерго» [PERSON] міської ради до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» [PERSON] міської ради за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 9880,40 грн. та судові витрати в розмірі 229,40 грн.(цивільна справа №296/5990/13-ц а.с. 39). На виконання рішення суду Корольовським районним судом м. Житомира 30.01.2014 року було видано чотири виконавчі листи №296/5990/13-ц. На підставі виконавчого листа від 04.11.2013 року за №296/5990/13-ц про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 9880,40 грн. державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] МУЮ [PERSON] 24.10.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП №45209576 про стягнення з [PERSON] боргу на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» [PERSON] міської ради (а.с.60). 28.11.2014 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] МУЮ [PERSON] було винесено постанову про стягнення з [PERSON] витрат на проведення виконавчих дій в сумі 22,00 грн. (а.с.61). На вимогу державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] МУЮ [PERSON] та згідно відповіді ДПС було встановлено, що боржник ([PERSON]А.) працює в [PERSON] державної служби України з надзвичайних ситуацій в Житомирській області, вул. Героїв Пожежних, буд.67-Б (а.с.62). Пунктом 1 Постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] МУЮ [PERSON] від 28.11.2014 року було постановлено звернути стягнення на заробітну плату боржника ([PERSON]А.) (а.с.63). Пунктом 2 Постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] МУЮ [PERSON] від 28.11.2014 року було постановлено проводити щомісячне утримання з заробітної плати, що належить до виплати боржнику в розмірі 20% (а.с.63). Пунктом 3 Постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] МУЮ [PERSON] від 28.11.2014 року було постановлено утримані кошти перераховувати в рахунок боргу перед КП «Житомиртеплокомуненерго» в сумі 9880,40 грн., виконавчого збору 988,04 грн. та витрат на проведення виконавчих дій 22,00 грн. (а.с.63). Відповідно до розпоряджень, затверджених заступником начальника Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління, [PERSON], грошові кошти, які стягувалися з [PERSON] та надходили на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа перераховувалися на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» (а.с. 64-75). Постановою головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 26.05.2015 року було встановлено, що згідно відповіді ПФУ боржник ([PERSON]А.) працює в комунальній установі «Центральна районна лікарня» [PERSON] міської ради с. Станишівка, шосе Сквирське, б. 3 Житомирського району. Також, цією постановою було постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданий 30.01.2014 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованості в сумі 9880,40 грн. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.91). Листом від 26.05.2015 року №18/3-31/17891 [PERSON] ВДВС [PERSON] МУЮ направляє постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист №296/5990/13-ц від 30.01.2014 року за належністю до ВДВС [PERSON] РУЮ (а.с.90). Постановою державного виконавця Слинчук М.В. органу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції від 05.10.2015 року було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданий 30.01.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованості в сумі 9880,40 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.93). Листом від 05.10.2015 року №15309 державний виконавець ВДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] направила на адресу [PERSON] ВДВС [PERSON] МУЮ постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження для виконання та відома (а.с.92). Постановою старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 29.10.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданого 30.01.2014 року про стягнення на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованості в сумі 9880,40 грн. (а.с.100). Вказана постанова була направлена боржнику та стягувачу для відома відповідно до листа від 29.10.2015 року №15/3-31/5004 (а.с.99). 23.11.2015 року державним виконавця [PERSON] відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] було складено акт відповідно до якого було встановлено, що боржник ([PERSON]А.) працює в КУ «ЦРЛ» ЖРР, що знаходиться за адресою: Станишівка, шосе Сквирське, 3. Територія підвідомча іншому відділу ДВС (а.с.102). Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 24.11.2015 року було встановлено, що згідно відповіді УПФУ боржник ([PERSON]А.) працює в комунальній установі «Центральна районна лікарня» [PERSON] міської ради, що знаходиться за адресою: Станишівка, шосе Сквирське, б. 3. Територія підвідомча іншому відділу ДВС. Також, цією постановою було постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданий 30.01.2014 року про стягнення на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованості в сумі 9880,40 грн. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.105). Листом від 24.11.2015 року №15/3-31/26489 державний виконавець Корольовського ВДВС [PERSON] МУЮ [PERSON] направляє постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист №296/5990/13-ц від 30.01.2014 року за належністю до ВДВС [PERSON] РУЮ (а.с.104). Постановою державного виконавця Слинчук М.В. органу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції від 16.12.2015 року було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданий 30.01.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» [PERSON] міської ради боргу в сумі 9880,40 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 109). Листом від 16.12.2015 року №19103 державний виконавець ВДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] направляє на адресу [PERSON] ВДВС [PERSON] МУЮ постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження для виконання та відома (а.с.109). Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 12.01.2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданого 30.01.2014 року про стягнення на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» за послуги централізованого опалення в сумі 9880,40 грн. (а.с.137). Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 28.01.2016 року було встановлено, що згідно відповіді УПФУ боржник ([PERSON]А.) працює в комунальній установі «Центральна районна лікарня» [PERSON] міської ради. Територія підвідомча ВДВС [PERSON] РУЮ. Також, цією постановою було постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №296/5990/13-ц виданий 30.01.2014 року про стягнення на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» за послуги централізованого опалення в сумі 9880,40 грн. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.138). Однак, докази отримання виконавчого листа [PERSON] районним відділом державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області відсутні. Вбачається, що постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира [PERSON] територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] від 21.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження було встановлено, що борг з боржника було стягнуто в повному обсязі, згідно довідки №01-4/1138 від 29.04.2016 року виданої [PERSON] ДСНС України в Житомирській області. Також, цією постановою було постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №296/5990/13- ц виданого 30.01.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення боргу у розмірі 9880,40 грн. (а.с. 76). Відповідно до розпорядження №44285566 від 29.11.2016 року, затвердженого виконуючим обовязки начальника [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби [PERSON], грошові кошти в сумі 312,34 грн. , які стягувалися з [PERSON] та надходили на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа перераховувалися на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» (а.с. 94). Відповідно до розпорядження №44285566 від 30.01.2017 року, затвердженого виконуючим обовязки начальника [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби [PERSON], грошові кошти в сумі 229,40 грн., які стягувалися з [PERSON] та надходили на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа перераховувалися на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» (а.с. 135). Крім того, відповідно до копії платіжного доручення №334 від 30.01.2017 року КП «Житомиртеплокомуненерго» отримало кошти в сумі 229,40 грн. (а.с.135). Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як встановлено в суді, сума стягнутих з [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» коштів складає 9880 грн. 40 коп., тобто частка позивача складає: 9880 грн. 40 коп. : 2 = 4940 грн. 20 коп. А тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 4940 грн. 20 коп. в порядку зворотної вимоги. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] стягнутих з позивача виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, слід зазначити наступне. Так, позивач вважає, що сума, що складається із сплаченого виконавчого збору в розмірі 10% суми боргу та витрат на проведення виконавчих дій, який був стягнутий з позивача у звязку з невиконанням рішення в наданий виконавчою службою строк, сплачена з вини відповідача [PERSON] та повинна бути нею відшкодована. Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. В даному випадку позивач добровільно не виконав своїх зобовязань щодо сплати коштів за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, в звязку з чим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2013 року у справі №296/5990/13-ц з нього солідарно стягнутий борг у сумі 9880,40 грн. та судові витрати на суму 229,40 грн. Рішення суду, яким встановлено солідарний порядок стягнення боргу та судового збору не скасоване. Тому видані згідно цього рішення виконавчі листи підлягали виконанню саме солідарними боржниками, якими було визначено позивача [PERSON] та [PERSON] Далі позивач не виконав постанову ВП №45209576 від 24.10.2014р. про відкриття виконавчого провадження - добровільно не виконав судове рішення, внаслідок чого з позивача стягнуто сума 9880,40 грн. (борг та 10% виконавчого збору). Тобто позивач мав добровільно виконати свої зобовязання та рішення суду. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] стягнутих з позивача виконавчого збору у сумі 988,04 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 22,00 грн. задоволенню не підлягають. З наведених вище підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів. Зволікання виконавчої служби з виконання судового рішення про стягнення боргу з іншого солідарного боржника [PERSON] не впливало (не виключало повністю або частково) на обов'язок позивача як солідарного боржника сплатити кредитору усю суму боргу самостійно. Тому, суд вважає недоведеними обставини порушення прав позивача діями (бездіяльністю) відповідачів, а тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Крім того, суд вважає вимоги про стягнення моральної шкоди необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд виходить при вирішенні спору по суті з доказів, що є в матеріалах цивільної справи та наданих сторонами. Так, підставами для відшкодування моральної шкоди [PERSON] визначає у позові його душевні страждання, яких він зазнав у звязку із стягненням боргу. Однак, суд вважає, що дане ствердження позивача не підтверджується належними та допустимими доказами. Самі лише пояснення позивача та його представника не можуть бути підставами для стягнення моральної шкоди. Позивачем не доведено можливість стягнення моральної шкоди з іншого солідарного боржника у разі невиконання ним солідарного обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 551,20грн., що є мінімальною сумою судового збору за вимогами майнового характеру.

Outcome: partial