Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив встановити факт, що [PERSON] з 2000 року по день смерті свого батька - [PERSON] , померлого [INFO] фактичного разом із спадкодавцем за місцем реєстрації свого проживання за адресою: [ADDRESS] постійно не проживав. Встановити факт, що [PERSON] спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] за адресою: [ADDRESS] , не прийняв. В обґрунтування позову зазначив, що він зареєстрований та постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності йому та членам його родини- дружині [PERSON] та їх дітям- [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , а також відповідачу [PERSON] , який є його рідним братом. Також співвласниками квартири були їх батьки [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на належне йому майно, якє складається із частки померлого в спільній сумісній власності, а саме спірної квартири. Він прийняв спадщину після смерті батька, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із померлим, а після його смерті не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Також спадщину після смерті батька прийняла дружина батька [PERSON] , яка на час відкриття спадщини також проживала разом з ним, однак [INFO] вона померла. Відповідач хоча і зареєстрований за спірною адресою, однак на час відкриття спадщини після смерті батька у квартирі не проживав, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався. Фактично у спірній квартирі [PERSON] не проживає з 1997 року, оскільки після реєстрації шлюбу переїхав проживати до дружини, де і продовжує мешкати по теперішній час. Також відповідач не допомагає сплачувати комунальні платежі та за життя спадкодавців не ніс жодних витрат на утримання спірної квартири, його особисті речі у квартирі відсутні. Поряд з чим, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідач відразу закрив на замок кімнату спірної квартири, в якій вона постійно мешкала та розпочав проведення ремонтних робіт в цій кімнаті, чим порушив його права на користування спільною сумісною власністю. 10.11.2017 року відповідач зареєстрував за спірною адресою місце проживання свого неповнолітнього сина, який жодного дня в спірній квартирі не проживав. Наявність реєстрацій місця проживання [PERSON] за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він проживав зі спадкодавцем та відповідно не свідчить про своєчасність прийняття спадщини. Встановлення факту не проживання за місцем реєстрації [PERSON] впливає на виникнення його майнових прав на спадкове майно та визначення розміру частки спадкового майна. З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся лише 03.03.2018 року. Таким чином, [PERSON] , який був лише зареєстрований за місцем проживання батька, але не мешкав там на час відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся лише 03.03.2018 року, тобто з пропущенням установленого законом строку для прийняття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв спадщину та відповідно не набув права на спадкове майно після смерті батька. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.04.2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 13.05.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що спірною є трикімнатна квартира [ADDRESS] , він зареєстрований у зазначеній квартирі. 21.06.1997 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після цього позивач змушував його переїхали до дружини. Між ними постійно виникали скандали, позивачем здійснювались перешкод у проживанні у спірній квартирі. У 1999 році він був вимушений звернутись до суду з позовом про вселення у спірну квартиру. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.03.1999 року він був вселений у квартиру. У 2007 році, він, а також всі повнолітні мешканці звернулися із заявою про дозвіл на приватизацію займаної ними житлової площі. Позивач не заперечував його право на приватизацію житла, чим підтвердив, що квартира є його постійним місцем проживання. [INFO] помер їх батько [PERSON] та на день смерті батька, він у спірній квартирі проживав, там знаходилися і по теперішній час знаходяться його речі. Місце його проживання і місце його реєстрації було місце відкриття спадщини: [ADDRESS] . Заяву про відмову від спадщини після смерті батька до нотаріальної контори він не подавав. [INFO] померла їх мати [PERSON] та після смерті батьків він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Нотаріус перевірила його реєстрацію, яка співпадала з місцем відкриття спадщини. Твердження позивача, що заява про прийняття спадщини була подана ним після закінчення строку для її подання є надуманим. Спірна квартира була і на даний час є його постійним місцем проживання, іншого житла у м. Харкові він не має. Твердження позивача що він проживає у своєї дружини, не відповідають дійсності. Просив у задоволенні позову відмовити. 01.06.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що незрозуміло хто саме чинив відповідачу перешкоди в проживанні у спірній квартирі. Він не примушував відповідача виселитися зі спірної квартири. Крім того, у поданому відзиві відповідачем у іншій справі він зазначив, що з 2001 року у спірній квартирі проживала їх сестра [PERSON] , яка доглядала за матір`ю та займала кімнату де нібито проживав відповідач, зазначене спростовує факт його проживання у спірній квартирі. Конфлікти щодо проживання чинилися саме з боку відповідача. Після винесення рішення про його вселення, він так і не вселився до спірної квартири, виконавчий лист у справі про вселення не видавався. [PERSON] так і залишився проживати за місцем проживання своєї дружини. Факт участі у приватизації не підтверджує факт проживання та прийняття спадщини після смерті батька. Просив позов задовольнити. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року витребувані докази та інформація. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2020 року витребувані докази та викликані свідки. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 3-07-297221 від 26.06.2007року належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 17.11.2018 року [PERSON] надано відповідь в якій зазначено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON] звернувся [PERSON] , заяву подав 03.03.2018 року. 10.03.2018 року з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці № 20 з місця проживання про склад сім`ї та прописку на день смерті спадкодавця за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дочці спадкодавця [PERSON] 23.03.2018 року було надіслано листа, про те що вона пропустила строк для прийняття спадщини, але може звернутись до суду. Відповіді на лист не надійшло. Більш ніхто з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтво про право на спадщину не звертався. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 27.11.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.03.1999 року поновлено порушене право [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] та його вселено до вказаної квартири. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] [INFO] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). Після реєстрацію шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.02.1998 р. [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності частка в квартирі [ADDRESS] . З відповіді КНП «Міська поліклініка № 25» Харківської міської ради від 01.07.2020 р. вбачається, що [PERSON] перебуває на медичному обліку в КНП «МП № 25» ХМР з 1997 року за особистим бажанням. Медична картка була заведена у 1989 році Центральною клінічною лікарнею Московського району за адресою проживання [PERSON] - [ADDRESS] , продовжена КНП «МП № 25» ХМР з 1997 року. З відповіді ПАТ «Харківенергозбут» від 02.07.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За період з 01.01.2019 до цього часу на особовий рахунок надійшли наступні оплати за використану електричну енергію: оплата від 27.02.2019 у сумі 200,00 грн., оплата від 06.03.2020 у сумі 200,00 грн., оплата від 03.06.2020 у сумі 300,00 грн., оплата від 03.06.2020 у сумі 0,06 грн. Станом на 24.06.2020 по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за використану електричну енергію, яка складає 1067,12 грн. Інформація, що розкриває дані про споживача, нарахування та розрахунки за спожиту електроенергію, визначена ПрАТ «Харківенергозбут» як конфіденційна. З відповіді КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради від 27.07.2020 року вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під наглядом КНП «МДКЛ № 24» ХМР з народження по теперішній час. Хлопчику після виписки з пологового будинку була заведена «Історія розвитку дитини». Декларація про надання первинної медичної допомоги [PERSON] була укладена батьками з лікарем-педіатром [PERSON] 04.05.2018 р. З відповіді КНП «Міська поліклініка № 25» Харківської міської ради від 10.08.2020 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2017 по теперішній час листки непрацездатності в КНП «МП № 25» ХМР не відкривались. На диспансерному обліку [PERSON] не перебуває, інформація щодо випадків епілептичних нападів відсутня. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона сусідка [PERSON] з 1980 року. У квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] з дружиною та їх троє дітей. На день смерті [PERSON] у квартирі проживали [PERSON] з дружиною та двома дітьми, дружина [PERSON] та донька [PERSON] , але про неї вона точно не пам`ятає. На день смерті матері [PERSON] в квартирі проживав [PERSON] з родиною та [PERSON] . [PERSON] виїхав дуже давно з квартири, одразу після закінчення школи. Вона заходила до них у гості, [PERSON] була дуже задоволена дочкою та родиною невістки, погано ні про кого не говорила. Дружину [PERSON] вона там не бачила, квартирі вона не проживала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з народження проживає у спірній квартирі, її дядько [PERSON] виїхав з квартири у 2009 році, коли їй було 10 років. Бабуся жила сама у своїй кімнаті, після пожежі в даній кімнаті ніхто не проживає, за останні 6-7 місяців туди став часто приходити дядько з дружиною, в травні 2020 року завезли мебель. До смерті дід проживав з бабусею в одній кімнаті. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона сусідка сторін у справі. У будинку проживає з 1974 року. Родину [PERSON] знає з 1999-2000 років. Часто заходила до них у гості. [PERSON] вона в квартирі не бачила, він мешкав в квартирі дружини. Вона пам`ятає, що [PERSON] проживав у квартирі до 2 класу свого сина. В квартирі мешкали батьки, [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює лікарем у КНП «МП № 25» ХМР з 2015 року. Для укладення декларації з лікарем особам необхідно надати ідентифікаційний код, паспорт, зазначити номер телефону. У неї уклали декларацію 1400 осіб, тому вона не пам`ятає як [PERSON] ставив підпис на декларації. Декларацію з лікарем особа може укласти незалежно від місця проживання. Чи звертався до неї [PERSON] , вона не пам`ятає, його дружина також укладала з нею декларацію. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] пояснив, що він рідний брат позивача, у спірній квартирі проживає з 1975 року. Також в квартирі проживали батьки та брат з родиною. Його дружина проживала у квартирі з 1997 по 2000 роки, потім були скандали та сварки та вона з сином проживають окремо. У нього була своя кімната 14 кв.м., в маленькій кімнаті проживав брат з родиною, у великій мати та батько. В 1999 році він звертався до суду з позовом про вселення, оскільки були сварки з батьками, братом та сестрою. За рішенням суду його вселили, після цього йому у проживанні не перешкоджали. Він перебував за вказаною адресою на медичному обліку, але в зв`язку з поганим ставленням лікарів, став на облік до поліклініки № 25. З дружиною він не проживав, через сварки з тещою. Теща померла у 2007 році, однак до дружини він все одно не переїхав, оскільки там проживала її сестра. Після смерті батька та матері вони з братом пішли до нотаріуса, щоб оформити спадщину. Після смерті батька він до нотаріуса не йшов, оскільки думав, що проживав у квартирі та спадщину прийняв. За комунальні послуги в квартирі він сплачує, він давав матері гроші. Після смерті матері за комунальні послуги ніхто не платить. У квартирі є його речі, ліжко, стіл, стілець. Світла в його кімнаті немає майже рік, позивач перерізав електроенергію. Під час пожежі його речі частково постраждали. В акті про пожежу він не зазначений, оскільки свідчий сказав, що достатньо двох осіб вказати. До смерті матері він проживав з ній у кімнаті. У них було два холодильника, один його, а інший родини брата. З батьками у нього був сумісний бюджет. Коли вони приватизували квартиру, він брав участь у приватизації та ніхто проти цього не заперечував. В цей час у нього народився син та він бажав, щоб останній також брав участь у приватизації, однак родина не погодилася. За батьками доглядав він та брат по черзі. Мати готувала їжу, він прибирав у квартирі, брат також помагав. У батьків та дружини брата були складні відносини. Коли він звернувся до нотаріуса, той перевірив його місце реєстрації. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що його брат [PERSON] в спірній квартирі з 1999 року не проживав. Він проживає у своєї дружини. В спірній квартирі він зі своєю родиною проживає з 1974 року по теперішній час. Його дружина вселилася у квартиру у 1997 році, а діти проживають з народження. З цієї квартири він нікуди не переїжджав, вони проживають у кімнаті прощею 12 кв.м. з 1999 року, в інших кімнатах він не проживав. [PERSON] , як одруживс, перестав проживати в квартирі, його син ніколи не з`являвся у квартирі. В 1999 році [PERSON] звертався до суду з позовом про вселення. Спір виник через його дружину, батьки не бажали, щоб вона проживала у їх квартирі. Після рішення суду він так до квартирі не вселився, вони з дружиною ночували пару ночей у квартирі і після цього поїхали. Ніхто не заперечував проти його вселення. Речі [PERSON] з`явились у квартирі в восени 2020 року, це диван та посуд. Після пожежі в 2017 році в кімнаті не стало світла. На момент смерті батька у 2009 році [PERSON] у квартирі не проживав, також в квартирі він не проживав і на момент її приватизації. Вони не перешкоджають його правам, у квартирі він досі залишається прописаним. Коли приватизували квартиру, він не з`явився для підписання документів. Після 1999 року у них з братом відносини суто робочі. У 1999 році, коли його дружина була вагітною, він приходив до батьків та вимагав гроші за свою частку та під час цього наніс його дружині удар у живіт та у неї була травма, після цього з ним відносини неприязні. [PERSON] систематично приходив та вимагав свою частку за квартиру, це було і за життя батьків. Дружина брата не бажає жити у спірній квартирі . Коли батько хворів, вони з дружиною викликали швидку та забирали його з лікарні. Він не заперечує що у [PERSON] є частка у квартирі, але тільки та, що за приватизацією. Ключі від спірної квартири у [PERSON] є, він в останній час приходить до квартири. Встановлення факту не проживання йому треба для усунення брата від спадкування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] його вітчим. На [ADDRESS] він проживає разом зі своєю матір`ю. Коли йому було 7-8 років, його матір почала зустрічатися з [PERSON] , він не проживав у них постійно так як його бабуся та тітка були проти того, щоб він проживав у них. Він приходив на 2-3 дні. З 2000 по 2009 роки вінвітчим проживав на [ADDRESS] , він був у нього в гостях, вони так зустрічали день народження його матері. Так вітчим проживав у маленькій кімнаті з балконом, а його батьки проживали у великій кімнаті. Коли помер батько вітчима, він проживав на [ADDRESS] . Вони вже тоді працювали з ним та його братом [PERSON] . Його бабуся померла приблизно у 2010 році, тітка з донькою живуть за кордоном, вони виїхали приблизно 5 років тому. На даний час по [ADDRESS] проживають його матір та брат (син [PERSON] ). [PERSON] на деякий час брав брата проживати до себе на [ADDRESS] вони перевозили вітчиму диван та в травні 2020 року робили в квартирі електрику. Зараз [PERSON] проживає у цій квартирі. Його мати теж деякий час проживала там з вітчимом, коли це було він не пам`ятає, батьки [PERSON] ще були живі. У кімнаті вітчима є телевізор, диван, люстра. Вітчим не переїжджав до його матері, оскільки у нього було своє житло. Ремонт після пожежі вони не робили. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді неприйняття спадщини чи втрати права на спадщину. Відповідно до пункту 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місце знаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття (п.п. 3.1). Відповідно до п.п. 3.21, 3.22 цього Порядку спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Таким чином, саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». У такому випадку спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Факт реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] , підтверджується даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , згідно якого він зареєстрований за вказаною адресою з 04.10.1988 року. Як встановлено судом, з часу відкриття спадщини пройшло більше шести місяців, і протягом цього строку від [PERSON] не надходило заяв про відмову у прийнятті спадщини після смерті батька [PERSON] . Таким чином, [PERSON] після смерті батька [PERSON] в силу правил частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняв спадщину, а реєстрація місця проживання, є достатньою обставиною для визнання спадкоємця таким, який прийняв спадщину за правилами частини третьої статті 1268 ЦК України. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц. При цьому Верховний суд у своїй постанові зазначив, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Фактичне місце проживання відповідача не має правового значення у цій справі, з огляду на зміст позовних вимог, а надані позивачем докази про наявність заборгованості за комунальні послуги і спірній квартирі, акт про пожежу, який не містить даних, що [PERSON] проживає у спірній квартирі, показання свідків про не проживання відповідача зі спадкодавцем не змінюють висновки суду. Крім того, вимога про встановлення факту постійного непроживання зі спадкодавцем не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України. Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога. Вимог про визнання права власності на всю квартиру у порядку спадкування за законом, як за єдиним спадкоємцем, позивач не заявляв. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, у справі № 592/7860/17. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed