Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 7300 доларів США, а також понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався на те, що 29 грудня 2017 року між ним та відповідачем був укладений Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1418. Згідно з умовами даного договору позивачем було позичено відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу в строк до 31 січня 2018 року включно. Крім того, 03 січня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в стані приватизації, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 4. Згідно з умовами вказаного договору, сторони у строк до 31 січня 2018 року зобов`язувалися укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (основний договір) у нотаріальний формі та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до істотних умов основного договору, договір купівлі-продажу квартири повинен бути укладений за 8000 доларів США, відповідач зобов`язувався приватизувати квартиру та підготувати у строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, сторони повинні виконати свої взаємні обов`язки за основним договором (продавець передати майно, а покупець - сплатити відповідну грошову суму) під час укладення основного договору. Посилався, що вимогами п. 3 Договору від 03 січня 2018 року зафіксовано, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 2000 доларів США і зазначена сума грошових коштів розцінюється сторонами за договором як аванс у рахунок наступного укладення договору купівлі-продажу квартири. Зазначив, що після підписання 03 січня 2018 року договору та отримання за ним коштів відповідач запропонував позивачу вважати отримані ним за договором позики, укладеним 29 грудня 2017 року, 3000 доларів США авансом у рахунок наступного договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири, а також передати йому ще 2300 доларів США також в якості авансу у рахунок наступного укладення договору купівлі-продажу вказаного жилого приміщення, вважаючи тим самим розрахунок за купівлю-продаж квартири здійсненим у повному обсязі в остаточно погодженому розмірі в сумі 7300 доларів США. Позивач, погодившись з даною пропозицією відповідача, 09 січня 2018 року передав відповідачу 2300 доларів США, про що відповідач видав йому розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Таким чином, за домовленістю з відповідачем позивачем останньому було передано 7300 доларів США. Водночас, в подальшому відповідач став ухилятися від спілкування з позивачем, так і не повідомив його про закінчення приватизації квартири, яку позивач мав намір купити та про що сторонами був підписаний відповідний договір, та, як наслідок, між позивачем та відповідачем у погоджений строк так і не був укладений основний договір купівлі-продажу квартири, як і не були повернуті отримані відповідачем від позивача грошові кошти в розмірі 7300 доларів США. 15 жовтня 2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено листа з вимогою повернути вказану вище суму грошових коштів, але відповідач проігнорував таку вимогу позивача, залишивши її без відповіді, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на обставини, як вони викладені у пред`явленому позові. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 29 грудня 2017 року між сторонами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В.О., зареєстрований в реєстрі за № 1418, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 доларів США зі строком повернення до 31 січня 2018 року включно. Крім того, 03 січня 2018 року між сторонами був укладений договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в стані приватизації, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В.О., зареєстрований в реєстрі за № 4, згідно з умовами якого [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються у строк до 31 січня 2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (основний договір), у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Як істотні умови договору сторони погодили наступне: п. 2.1.: продавець - [PERSON] , покупець - [PERSON] ; п. 2.2.: об`єкт - квартира [ADDRESS] та яка знаходиться у стані приватизації; п. 2.3: за згодою сторін договір купівлі-продажу квартири повинен бути укладений за 8000 доларів США, що еквівалентно 224 000,00 гривень за курсом НБУ. Згідно з вимогами п. 2.5 договору [PERSON] зобов`язується приватизувати квартиру за адресою: [ADDRESS] та підготувати у строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири та не погіршити технічний стан нерухомості, не змінювати його комплектність без узгодження з Покупцем. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу [PERSON] передав, а [PERSON] отримав гроші в сумі 2000 доларів США, що на день підписання цього попереднього договору є еквівалентом суми - 56 000,00 гривень за курсом НБУ, зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі як аванс у рахунок наступного договору купівлі-продажу, як це закріплено вимогами п. 3 вказаного договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в стані приватизації. Вимогами п. 4 сторонами погоджено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням договору. 09 січня 2018 року [PERSON] , [INFO] , підтвердив факт отримання від [PERSON] залишку від суми за продаж його квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 2300 доларів США, що знаходить своє підтвердження оригіналом розписки від 09 січня 2018 року, підписаної [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 236029025 від 08.12.2020, відомості щодо права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відсутні. Таким чином, знаходить своє підтвердження та обставина, що квартира [ADDRESS] , на праві власності за [PERSON] не зареєстрована. 15 жовтня 2019 року в порядку досудового врегулювання спору [PERSON] було направлено на адресу [PERSON] вимогу про повернення 8000 доларів США авансу, у зв`язку з неукладенням в узгоджений строк договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позики, укладеного 29 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 29 грудня 2017 року, в тому числі розписок або квитанцій про грошові перекази коштів, відповідач в ході судового розгляду не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. У ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови [PERSON] прийняти виконання зобов`язання за договором позики. Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 29 грудня 2017 року, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми грошового зобов`язання за зазначеним договором позики у повному обсязі у розмірі 3 000 доларів США. При цьому, суд виходить з положень ч. 1 ст.13 ЦПК України та розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь авансу, сплаченого в рахунок укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом з`ясовано, що 03 січня 2018 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О., зареєстрований в реєстрі за № 4. За умовами цього попереднього договору сторони зобов`язались у термін до 31 січня 2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка знаходиться в стані приватизації. Вимогами п. 2.5. Договору сторонами погоджено, що [PERSON] зобов`язується приватизувати квартиру за адресою: [ADDRESS] та підготувати у строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири та не погіршити технічний стан нерухомості, не змінювати його комплектність без узгодження з покупцем - [PERSON] . Умовами п. 2.3. попереднього договору купівлі-продажу квартири від 03 січня 2018 року визначено, що продаж квартири буде вчинено за 8000 доларів США, що еквівалентно 224 000,00 гривень за курсом НБУ. У день укладення вказаного вище попереднього договору купівлі-продажу квартири позивач сплатив відповідачеві 2000 доларів США, що еквівалентно 56000,00 гривень за курсом НБУ у якості авансу за основним договором (п. 3 попереднього договору). Також 09 січня 2018 року позивач сплатив відповідачеві 2300 доларів США в якості авансу в рахунок наступного укладення основного договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, що знаходить своє підтвердження розпискою, підписаною [PERSON] та [PERSON] . Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 08 грудня 2020 року квартира [ADDRESS] [PERSON] на праві власності не належить, а відтак, на порушення вимог п. 2.5. договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в стані приватизації, вказане жиле приміщення [PERSON] приватизовано не було, що свідчить про ухилення відповідача від укладення основного договору купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомого майна у строк до 31 січня 2018 року. Будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, які перешкоджали [PERSON] виконати вимоги укладеного 03 січня 2018 року з [PERSON] договору з незалежних від волі відповідача причин, матеріали справи не містять. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це закріплено вимогами ст. 629 ЦК України. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За загальним правилом якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України). Ураховуючи, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку, з яким сторони пов`язували укладення договору купівлі-продажу квартири, у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання повернути позивачеві суми попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), що відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України є грошовим зобов`язанням. Правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 15 жовтня 2019 року [PERSON] надіслав [PERSON] претензію щодо повернення в добровільному порядку грошових коштів в розмірі 8000 доларів, отриманих [PERSON] як аванс в рахунок укладення в подальшому у строк до 31 січня 2018 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] залишено без відповіді. Поряд з цим, суд звертає увагу, що, як це знаходить своє підтвердження доказами, які містяться при матеріалах справи, як аванс в рахунок укладення в подальшому у строк до 31 січня 2018 року договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, [PERSON] отримав від [PERSON] суму в розмірі 4300 доларів США, з яких: 2000 доларів США [PERSON] отримав від [PERSON] 03 січня 2018 року під час укладення договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в стані приватизації (п. 3 попереднього договору) та 2300 доларів США, отриманих [PERSON] від [PERSON] згідно з розпискою від 09 січня 2018 року. У свою чергу, грошові кошти в розмірі 3000 доларів США [PERSON] отримав від [PERSON] на підставі договору позики, укладеного 29 грудня 2017 року, та яку у строк, визначений сторонами - до 31 січня 2018 року включно (п. 1 договору позики) [PERSON] [PERSON] не повернув. Підстави вважати вказану суму грошових коштів авансом в рахунок укладення в подальшому сторонами договору купівлі-продажу вказаної вище квартири відсутні, адже договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в стані приватизації від 03 січня 2018 року, такої умови не містять. Таким чином, матеріалами справи знаходять своє підтвердження ті обставини, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути: 3000 доларів США в рахунок порушення [PERSON] зобов`язання з повернення грошових коштів, отриманих ним від [PERSON] на підставі договору позики, укладеного 29 грудня 2017 року; 4300 доларів США (2000+2300=4300), отриманих [PERSON] від [PERSON] як аванс в рахунок укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Загалом, сума, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача становить 7300 доларів США. Водночас, суд звертає увагу, що саме суму в розмірі 7300 доларів США позивач [PERSON] просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] , а, згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд доходить висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс, сплачений позивачем відповідачу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 03 січня 2018 року та 09 січня 2018 року, про що відповідач видав позивачу розписку, у сумі 4300 доларів США, а також 3000 доларів США, отриманих відповідачем від позивача на підставі укладеного 29 грудня 2017 року договору позики. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2063 гривні 02 копійки. На підставі викладеного і

Outcome: approved