Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування належним йому на 1/2 частини права власності житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач [PERSON] доводиться йому зятем (чоловік дочки [PERSON] ), а відповідач [PERSON] - онукою (дочка [PERSON] ), які були зареєстровані у його будинку як члени сім`ї, але з 1998 року та 2014 року, відповідно, фактично не проживають, чим порушують його права власника житла. Позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, надавши заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує. Відповідачі та третя особа були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується відповідною публікацією від 10.06.2019р., але в судове засідання не з`явились, відзиву та пояснень на позов не подали, надіславши електронною поштою заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі, з позовними вимогами погоджуються. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користуваня цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] (третя особа по справі) являються співвласниками (по 1/2 частині) житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 31.08.1996р. значиться зареєстрованим в зазначеному будинку, але фактично там не проживає з 1998 року; відповідач [PERSON] з 21.03.2008р. також лише значиться зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні, але фактично там не проживає з 2014 року; відповідачі комунальними послугами не користуються, участі в утриманні житла не беруть. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 13.07.1970р., акту закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08.02.1979р., реєстраційного посвідчення Ніжинського МБТІ від 16.08.1979р., домової книги, акту обстеження житлового будинку від 26.09.2018р., свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2004р., витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно Ніжинського МБТІ від 03.11.2004р., довідками державного реєстратора Борзнянської міської ради №371, 372 від 14.05.2019р. Відповідачами всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин їх тривалого непроживання у житловому помешканні позивача та третьої особи. Таким чином, оскільки [PERSON] , [PERSON] не мають наміру надати належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок для проживання відповідачам, а останні в ньому не проживають без поважних причин понад один рік і в добровільному порядку не бажають вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачу використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим його законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved