Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що його бабусі [PERSON] на підставі Договору міни квартир від 24.03.2000 року належала квартира [ADDRESS]. 17.06.2015 року [PERSON] склала заповіт на користь позивача, а [INFO] померла. Після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контори, де йому повідомили про необхідність подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Однак, [PERSON] неправильно зрозумів роз'яснення та звернувся до нотаріальної контори лише після спливу встановленого законом терміну, де отримав постанову про відмову у вчиненні дій. Спадкоємицею майна померлої у порядку спадкування за законом є її донька та матір позивача [PERSON], яка не була зареєстрована та не проживала з [PERSON] за однією адресою на дату смерті останньої, фактично спадщину не прийняла, із заявою про її прийняття до нотаріальної контори не зверталася та не заперечує проти прийняття спадщини [PERSON] Позивач не був зареєстрований з бабусею за однією адресою, однак фактично постійно мешкав у належній їй квартирі та вступив в управління та володіння спадковим майном. Враховуючи відсутність у нього іншого шляху оформлення спадку, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], що померла [INFO] (а.с.2-4). Ухвалою суду від 22.08.2018 року провадження по справі було відкрито (а.с.54). Сторони у судове засідання не з'явилися, надавши заяви про слухання справи за їх відсутності. У заявах позивач на позовних вимогах наполягає, відповідач позов визнає, проти його задоволення не заперечує (а.с.58,59). Враховуючи, що [PERSON] у повному обсязі визнала позов [PERSON], суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON], якій на праві приватної власності на підставі Договору міни квартир, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. 24.03.2000 року за реєстровим № 616 належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-21,24). За життя вона склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. 17.06.2015 року за реєстровим № 1447, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з його б не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с.22-23). 14.03.2018 року позивач звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на його ім'я, однак державним нотаріусом Є.В. Апальковим було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій за вих. № 885/02-31 від 14.03.2018 року, та роз'яснено [PERSON] про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.43,52 на зв.). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON], яка є єдиною спадкоємицею за законом після своєї матері [PERSON], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, не прийняла її фактично, оскільки не була зареєстрована та не проживала за однією адресою з померлою, не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за своїм сином [PERSON] (а.с.25,42-52,59). Осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині в порядку спадкування за заповітом судом не встановлено. Факт родинних відносин між сторонами та спадкодавцем підтверджений документально (а.с.12-18). Враховуючи той факт, що [PERSON] - єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], бажає оформити своє право власності на спадкове майно, від спадкування не усувався, а його вимоги ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб, зважаючи на наявність заповіту як фундаментального волевиявлення спадкодавця, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], що померла [INFO]. Крім того, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов, суд у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вважає доцільним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що в даному випадку становить 352,40 грн. (а.с.1).

Outcome: approved