Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики. Позивач посилається на те, що згідно укладеного між ним та [PERSON] договору позики 26.12.2018, він позичив останньому грошові кошти в сумі 10000,00 грн. Даний договір був зафіксований розпискою. Позичені кошти, [PERSON] зобов`язувався повернути до 01.04.2019, а в разі неповернення боргу вчасно зобов`язувався сплатити проценти в розмірі 50 грн за кожен прострочений день. Рішенням суду було стягнуто із відповідача борг за договором позики. Однак наразі суму боргу в добровільному порядку [PERSON] не повернув. Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позов та стягнути із [PERSON] на його користь 3500,00 грн процентів за прострочення зобов`язання, судовий збір в розмірі 768,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі1600,00 грн. Ухвалою судді від 18.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про підтримку позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату. Час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення з відміткою про отримання останнім судової повістки. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та не подання відзиву відповідачем ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 26.12.2018 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 10000,00 грн, який було укладено в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики позивачем надано копію розписки (а.с. 8), оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи №550/435/19 (провадження №2/550/133/19). Згідно умов договору позики, [PERSON] 26.12.2018 отримав від [PERSON] кошти в сумі 10000,00 грн та зобов`язувався їх повернути до 01.04.2019. В разі несвоєчасного виконання зобов`язання, [PERSON] погодився сплачувати відсотки у розмірі по 50,00 грн за кожен прострочений день. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 02.05.2019 у справі №550/435/19, задоволено позов [PERSON] , яким стягнуто із [PERSON] борг в сумі 10000,00 грн за договором позики від 26.12.2018 та судові витрати (а.с.9-11). Рішення суду набрало законної сили 03.06.2019. На даний час рішення суду в добровільному порядку відповідачем [PERSON] не виконано, борг [PERSON] не повернуто. Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надані позивачем в борг відповідачу грошові кошти, на підтвердження чого суду надано копію розписки та копію рішення суду про стягнення боргу, відповідач не повернув. Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідач не надав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно умов Договору позики від 26.12.2018, сторонами визначено, що в разі несвоєчасного виконання зобов`язання по поверненню суми основного боргу, а саме до 01.04.2019, [PERSON] погодився сплачувати [PERSON] відсотки у розмірі по 50,00 грн за кожен прострочений день. Враховуючи те, що Договором позики, який було укладено між сторонами, встановлений розмір процентів, що підлягає стягненню із відповідача у разі несвоєчасного повернення боргу у встановлений договором строк, а саме до 01.04.2019, відповідач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зобов`язаний сплатити позивачу по 50,00 грн за кожен день прострочення такого зобов`язання за період з 02.04.2019 по день звернення до суду. Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлена та доведена в судовому засіданні вимога про стягнення із [PERSON] процентів в сумі 3500,00 грн за прострочення виконання зобов`язання. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах в сумі 3500,00 грн. Стосовно стягнення із відповідача на користь позивача витрат на послуги адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: розрахунок вартості надання правничої допомоги на суму 1600,00 грн, квитанцію №7 від 10.06.2019. акт приймання - передачі наданих послуг на правничу допомогу, угоду на представництво інтересів у цивільні справі (а.с.12-15). За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1600,00 грн. за надану правову (правничу) допомогу адвоката. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, а саме квитанції за №0.0.1373881561.1 від 06.06.2019, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн (а.с.2). На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved