Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Територіальний сервісний центр №2146, про визнання права власності на транспортний засіб, скасування його державної реєстрації, зобовязання зареєструвати транспортний засіб за позивачем (а.с.1-5,30-34). Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач [PERSON] був власником спірного транспортного засобу, який в нього конфісковано 04 грудня 2015 року за рішенням № [NUMBER] правоохоронного органу Угорської республіки NAV Саболч-Сотмар-Берег обласним [PERSON] та Фінансів Прикордонної служби Берегушань, а саме: транспортний засіб марки «Меrсеdes-Веnz», моделі «Vito 109 СDІ», номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]. За наслідками проведеного протягом 7-10 березня 2016 року електронного аукціону позивач був визнаний його переможцем № 99618/160203. Відповідно до електронного протоколу аукціону позивач придбав у м. Ніредьгаза, Угорської Республіки, транспортний засіб марки «Меrсеdes-Веnz» моделі «Vito109 CDI», номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, номерний знак СЕ 0779MI та став власником даного транспортного засобу є [PERSON] посвідчення особи 963488 РА. У відповідності до законодавства України та Угорської Республіки позивач оформивши відповідні документи на Угорській митниці перевіз автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 109 CDI», номер кузова [NUMBER], 2008 року на територію України. 27 квітня 2016 року, позивач [PERSON] даний автомобіль згідно договору позички передав відповідачу [PERSON]. Відповідно до договору, [PERSON] транспортний зaciб зобов'язаний був позивачу повернути в строк до 30.06.2016 року. Однак у визначений договором термін автомобіль не було повернуто, оскільки такий 08 червня 2016 року від [PERSON] слідчим СВ Стрийського ВП ГУНП в Львівської області було незаконно вилучено, а 14 червня 2016 року транспортний засіб передано слідчому СВ Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП у Чернівецькій область. 23 червня 2016 року начальником СВ Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП у Чернівецької області [PERSON] прийнято рішення про закриття кримінального провадження i транспортний зaciб повернено [PERSON] 25 червня 2016 року [PERSON], незаконно, достовірно знаючи що автомобіль йому не належить, у змові з правоохоронними органами та працівниками територіального сервісного центру 7344 смт. Глибока, Чернівецької області, Глибоцького району здійснили перереєстрацію автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 109 CDI», номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору зареєструвавши його на [PERSON], мешканця [INFO]. Враховуючи те, що злочинними діями окремих ociб, позивачу завдана майнова шкода, позивач звернувся до СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатської області з заявою про злочин. За результатами розгляду звернення слідчим СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016070080000567 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав. З урахуванням уточнень просив врахувати, що вимоги позову стосуються, зокрема, відповідача [PERSON], а не [PERSON] як зазначено у резолютивній частині позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини та вимоги позову. Пояснив, що дійсно між ним та позивачем укладено договір позики, за яким він отримав від нього автомобіль, який у подальшому було вилучено працівниками поліції, у звязку з чим виконати зобовязання не мав можливості. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Суть заперечень зводилась до того, що від його довірителя тимчасово із володіння вибув належним йому транспортний засіб в Угорській Республіці. Позбавлення права володіння транспортним засобом його довірителем в Угорській Республіці не оспорювалось, як і результати проведеного аукціону. На його думку [PERSON] є законним власником спірного транспортного засобу та у законний спосіб розпорядився ним. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи: територіального сервісного центру № 2146 в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с. 74, 107, 110). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у справі № 6-688цс15 16 грудня 2015 року, які в силу приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх судів загальної юрисдикції. Суд встановив, що 04 грудня 2015 року за рішенням № [NUMBER] правоохоронного органу Угорської республіки NAV Саболч-Сотмар-Берег обласним [PERSON] та Фінансів Прикордонної служби Берегушань згідно з Законом 2003 року СХХVI, Пункт 61/С параграф (13) було конфісковано транспортний засіб марки «Меrсеdes-Веnz», моделі «Vito 109 СDІ», номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, український реєстраційний номер [NUMBER]. Оригінал свідоцтва про реєстрацію та реєстраційний номер зі справою за № [NUMBER] було відправлено 10 грудня 2015 року в Посольство України в Угорщині, також було повідомлено про арешт та конфіскацію (а.с.17,18). За обставинами позову, поясненнями представників, які сторонами не оспорюються, вказаний транспортний засіб належав відповідачу [PERSON] Відповідно до проведеного аукціону протягом 7-10 березня 2016 року позивач [PERSON] був визнаний переможцем електронного аукціону за № 99618/160203 та після здійснення оплати став власником придбаного у м. Ніредьгаза, Угорської Республіки, транспортного засобу марки «Меrсеdes-Веnz» моделі «Vito109 CDI», номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, номерний знак СЕ 0779MI, що стверджується належним чином посвідченою копією протоколу аукціону (апостилюванним) та відповіддю з перекладом на українську мову (а.с. 92-94). Отже заперечення представника відповідача спростовуються встановленими обставинами. У подальшому [PERSON] оформивши відповідні документи на Угорській митниці перевіз автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 109 CDI», номер кузова [NUMBER], 2008 року, реєстраційний номерний знак України СЕ 0779MI, на територію України. 27 квітня 2016 року, позивач [PERSON] автомобіль згідно договору позички передав відповідачу [PERSON] (а.с.6-7). Останній в свою чергу зобовязався повернути транспортний засіб до 01.07.2016 року. Взяті на себе зобовязання відповідач [PERSON] не виконав, у визначений договором строк транспортний засіб позивачу [PERSON] не повернув, оскільки такий 08.06.2016 року в нього було вилучено слідчим Стрийського ВП ГУНП у Львівській області при проведення огляду місця події на підставі постанови про проведення процесуальних дій на іншій території ЄРДР № 12016260080000245 (а.с.21-22). 23.06.2016 року начальником СВ Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області [PERSON] кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 12016260080000245 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.20). Спірний автомобіль було знято з обліку та працівниками територіального сервісного центру 7344 смт. Глибока, Чернівецької області, Глибоцького району здійснено його перереєстрацію на відповідача [PERSON] (а.с.19). [PERSON] звернувся до СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатської області з заявою про злочин. За результатами розгляду звернення слідчим СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР № 12016070080000567 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України (а.с.8). За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Сторонами не оспорюються факт позбавлення відповідача [PERSON] права власності на спірний автомобіль в Угорській Республіці, а позивачем набуття у цій країні, відповідно до встановленого порядку та Законів цієї країни права власності на транспортний засіб з реєстраційним номерним знаком України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч.8 ст.8 ЦПК). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби (п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів у сіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 941 від 18.11.2015 р. № 941, надалі по тексту - Порядок). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності припиняється внаслідок його конфіскації (п. 10. ч. 1 ст. 346 ЦК). Слід констатувати, що встановлені обставини вказують на те, що порушене та не визнане право позивача підлягає судовому захисту у обраний ним спосіб, передбачений законом. В той же час обраний позивачем спосіб захист, зокрема, в частині зобовязання третю особу здійснити реєстрацію транспортного засобу за позивачем, до задоволення не підлягає, оскільки між ними в даному випадку спір відсутній, а вимоги позову в цій частині є безпідставними. Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Разом з тим, згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Слід констатувати, що спір між позивачем та третьою відсутній. Позивач не звертався до такої особи про реєстрацію транспортного засобу та передчасно заявив таку вимогу. При тому, що апріорі суд не вправі зобовязувати особу вчиняти певні дії, яка не залучена до участі у справі у встановленому порядку, як належний відповідач. На переконання суду, реєстрація (перереєстрація) автомобіля відповідно до визначеного Порядком, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства, а тому суд не вправі втручатися у діяльність відповідного органу, зобов'язуючи його приймати такі рішення. За встановлених обставин, позов підлягає до часткового задоволення. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, а також те, що позивач питання про розподіл судових витрат не ставить, таке питання з урахуванням засад диспозитивності вирішенню не підлягає.

Outcome: partial