Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача 2660,54 грн. заборгованості по сплаті аліментів, 1820,15 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 2861,51 грн. інфляційних витрат та 343,37 грн. 3% річних. Позов обґрунтовано тим, що починаючи з 11.02.2011 року на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області по справі № 2-256/11 було визначено розмір аліментів на користь позивача з відповідача на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Позивач зазначає, що відповідач вказану заборгованість в добровільному порядку не сплачує, у звязку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, 18.09.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов (а.с. 55). Відповідач в судове засідання не зявилась, 18.09.2017 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві зазначила, що заперечує щодо позову (а.с. 56). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, у листі від 20.02.2017 року просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с. 19). Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.2014 року старшим державним виконавцем Корольовського ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44404689 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржниці, копію якої направлено для виконання зв місцем роботи боржниці до ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів». Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.01.2017 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 2660,54 грн. (з яких 2304,85 грн. залишок заборгованості за період з листопада 2013 року по липень 2014 року; 355,69 грн. заборгованість, що утворилась за період з серпня 2014 року по грудень 2016 року) (а.с. 18-19). Відповідно ч.ч.1,2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Наведена норма встановлює обов'язкову умову для нарахування пені -вину особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти. Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі перебуває на обліку в нейрохірурга та потребує лікування, протягом останніх трьох років своєчасно здійснює сплату аліментів, що свідчить про усвідомлення обовязку утримання дитини, заборгованість зі сплати аліментів утворилась у період з листопада 2013 року по липень 2014 року та позивачем не надано доказів, що вказана заборгованість утворилась з вини відповідача, у звязку з чим, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 100,00 грн. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних слід зазначити наступне. Згідно частини другої статті 184 СК України визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно пункту 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». З матеріалів справи вбачається, що розмір стягуваних з відповідача аліментів визначено у відсотках, а саме 1/4 частина від всіх видів заробітку, а тому вимога про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягає. Суд також не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, оскільки до даних правовідносин, які виникли внаслідок прострочення сплати аліментів може бути застосовано спеціальну норму права, а саме cт. 196 СК України, а не cт. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial