Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому оскаржив та просить скасувати постанови начальника СУ ГУНП в Кіровоградській області Таршина Д.А. від 23 та від 31 січня 2018 року, якими йому відмовлено у задоволенні клопотань про винесення постанов про стягнення з Державного бюджету України 160000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, а також 15000 грн судових витрат у кримінальному провадженні № 12016120000000028 та просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на його користь вищевказані кошти. Крім того, просить стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу, які він здійснив у даній цивільній справі. Позов обґрунтовує тим, що у 2008 році СУ УМВС України в Кіровоградській області відносно нього порушено кримінальну справу № 30-895. 01.09.2010 року позивач уклав з адвокатом Усатенко Ю.Ю. договір про надання правової допомоги для захисту своїх інтересів у вказаній кримінальній справі. 26.06.2011 року складено обвинувальний висновок, і справа передана до суду. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2013 року у справі № 1-165/11 [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. Вказаний вирок апеляційним судом Кіровоградської області скасовано з направленням справи на новий розгляд. 19.02.2016 року постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області кримінальна справа направлена прокурору Кіровоградської області для проведення додаткового розслідування. 15.03.2016 року відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України внесені до ЄРДР за № 12016120000000028. 05.12.2016 року слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області кримінальне провадження № 12016120000000028 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину. 20.01.2018 року позивач звернувся до слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області з клопотанням щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в яких просив: винести постанову про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на його користь 160000 грн, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі № 30-895 (судова справа № 1-165/11), кримінальне провадження № 12016120000000028; та винести постанову про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на користь [PERSON] 15000 грн судових витрат, сплачених ним за виконання судової експертизи у кримінальній справі № 1-165/11, кримінальному провадженні № 12016120000000028. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 01.09.2010 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Усатенком Ю.Ю. Витрачені кошти на надання правової допомоги підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету за постановою органу, що здійснював досудове розслідування, який закрив кримінальне провадження. Позивач надав 23 квитанції про сплату адвокату гонорару на загальну суму 160000 грн. Крім того, зазначив, що 24.11.2015 року в ході здійснення судового розгляду ним сплачено 15000 грн за проведення ФОП [PERSON] судової експертизи, що підтверджується квитанцією № 730, які є судовими витратами. Однак, 05.04.2018 року позивач отримав постанову від 23.01.2018 року, в якій йому відмовлено у задоволенні його клопотання від 20.01.2018 року щодо винесення постанови про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на його користь 160000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі № 30-895, судовій кримінальній справі № 1-165/11, кримінальному провадженні № 12016120000000028, а в травні 2018 року позивач отримав постанову про відмову в задоволенні клопотання щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на його користь 15000 грн витрат, сплачених ним за виконання судової експертизи у кримінальній справі №1-165/11, кримінальному провадженні № 12016120000000028. Позивач вважає вказані постанови незаконними та, беручи до уваги те, що кримінальне провадження № 12016120000000028 від 15.03.2016 року стосовно нього за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 364. ч.2 ст. 366 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, а тому у нього виникло беззаперечне право на відшкодування завданої органом досудового розслідування і судом матеріальної шкоди. У зв`язку з відмовою органу поліції в задоволенні його клопотань він звернувся до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, надали пояснення по обставинам справи. Представник відповідача - ГУНП в Кіровоградській області Гайдашук В.В. в судовому засіданні позов заперечила, у своїх поясненнях та у відзиві на позов зазначила, що постановою начальника СУ ГУНП в Кіровоградській області від 23.01.2018 про відмову у задоволенні клопотання про винесення постанови про стягнення з Державного бюджету України 160000 грн за сплату наданих юридичних послуг, прийнята на підставі того, що згідно матеріалів кримінального провадження № 12016120000000028 підозрюваний [PERSON] 18.11.2008 написав заяву на представництво його інтересів на досудовому слідстві адвокатом Смірновою Г.Р., якою того ж дня було надано ордер на участь в кримінальній справі в інтересах [PERSON] 16.03.2011 обвинувачений [PERSON] власноручно написав заяву про відмову від захисника Смірнової Г.Р. та в подальшому виявив бажання, щоб його права на досудовому слідстві представляв адвокат Усатенко Ю.Ю. 23.03.2011 слідчим СУ УМВС України в області Клімічевим О.О. винесено постанову про прийняття відмови обвинуваченого [PERSON] від захисника Смірнової А.Р. та винесено постанову про допуск захисника Усатенка Ю.Ю. до участі в кримінальній справі в інтересах [PERSON] . До матеріалів кримінальної справи долучено договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Усатенко Ю.Ю. та [PERSON] , в якому в реквізиті «дата» рукописно зазначено «01.09.» та надруковано «2011 року», де останню одиницю в році виправлено ручкою на «0», що ставить під сумнів дату укладання даного договору. Крім того, в п.4.1 даного договору вказано, що «Грошова винагорода (гонорар) за даним договором та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою», яка не долучена ні до матеріалів кримінального провадження, ні до самого клопотання. Надані [PERSON] квитанції виконані однією і тією ж пастою, тобто в один день, а не за період з 01.09.2010 по 2016 рік. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 160000 грн, заявлений позивачем, є неспівмірним із витраченим адвокатом часом та обсягом виконаних ним робіт та не доведений належними доказами. Підставою прийняття постанови від 31.01.2018 про відмову у задоволенні клопотання про винесення постанови про стягнення з Державного бюджету України 15 000 грн судових витрат за виконання судово-економічної експертизи, виконаної атестованим експертом [PERSON], стало те, що орган досудового слідства - СУ УМВС в Кіровоградській області дану експертизу не призначало, а експертиза була призначена Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за клопотанням захисника обвинуваченого [PERSON] - Усатенка Ю.Ю. , який в своєму клопотанні просив призначити проведення вказаної експертизи ФОП [PERSON] , а не будь-якій іншій державній експертній установі, що ставить під сумнів вартість даної експертизи. Оскільки слідчим управлінням УМВС України в Кіровоградській області судово-економічна експертиза не призначалась, в зв`язку з чим зазначеним органом досудового розслідування неможливо прийняти рішення про відшкодування коштів, витрачених на проведення цієї експертизи. Враховуючи підстави закриття кримінального провадження відносно [PERSON] , необґрунтованість співмірності розміру витрат на оплату послуг захисника щодо виконаних робіт в поєднанні з недоведеністю належними доказами витрат на правову допомогу, та зважаючи на обставини проведення судової експертизи, представник ГУНП в Кіровоградській області просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. У відзиві на позов зазначила, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу передбачений спеціальним законом, а межі та порядок відшкодування судових витрат регламентується цивільним процесуальним законодавством, при цьому вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати судових витрат за проведення судової експертизи у кримінальній справі у розмірі 15000 грн. Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин, оскільки не вчиняла будь-яких протиправних дій або бездіяльності відносно позивача та не порушувала його прав і охоронюваних законом інтересів, а тому не може нести відповідальність за дії органів влади, створених державою. У зв`язку з чим Державна казначейська служба заперечує проти стягнення судових витрат та просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, його представника, а також представника ГУНП в Кіровоградській області, дослідивши матеріали справи, письмові докази, зваживши доводи сторін, суд встановив наступні фактичні обставини справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.03.2008 року постановою заступника начальника СУ УМВС України в Кіровоградській області, на підставі матеріалів дослідчої перевірки по заяві [PERSON] , порушено кримінальну справу № 30-895 за фактом заволодіння цінними паперами (акціями), відносно посадових осіб ВАТ «Кіровоградрибгосп», за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1, ч.3 ст.358 КК України. 17.11.2008 року порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України. Справу об`єднано в одне провадження з кримінальною справою № 30-895. 18.11.2008 року постановою слідчого [PERSON] у кримінальній справі № 30-895 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України. 09.03.2009 року постановою слідчого порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, яку об`єднано в одне провадження з кримінальною справою № 30-895. Згідно договору про надання правової допомоги від 01.09.2010 року, укладеному між [PERSON] та адвокатом Усатенко Ю.Ю., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 343 від 21.04.2009 року, останній взяв на себе зобов`язання надавати [PERSON] правову допомогу по захисту у кримінальній справі в СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області. Відповідно до п.4.1, п.6.1 вказаного договору, грошова винагорода (гонорар) за даним договором та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с.28). Додатковою угодою від 01.09.2010 року визначено, що вартість правової допомоги, згідно договору про надання правової допомоги становить 30000 грн на рік (а.с. 195 ). Захист інтересів [PERSON] адвокатом Усатенко Ю.Ю. під час досудового розслідування кримінальної справи № 30-895 підтверджується відповідними процесуальними документами (а.с.39-83). Згідно вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 , ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання: - за ч.4 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років; - за ч.2 ст. 364 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) - у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки; - за ч.2 ст. 366 КК України (у редакції від 05.04.2001 року ) - у виді позбавлення волі строком на два роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. [PERSON] на підставі п.5 ч.3 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного за ч.2 ст.366 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) покарання у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено [PERSON] остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та періодично з`являтися у ці органи для реєстрації (а.с.84-91). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07.11.2013 року вищевказаний вирок скасовано з направленням матеріалів кримінальної справи на новий судовий розгляд. За клопотанням представника позивача судом витребувана та оглянута в судовому засіданні цивільна справа № 390/1230/18, з матеріалів якої вбачається, що постановами суду від 16.07.2014 року, 29.09.2014 року, 24.03.2015 року, 20.08.2015 року під час розгляду кримінальної справи № 1-165/11 призначались судово-економічні експертизи щодо визначення ринкової вартість однієї акції ВАТ «Кіровоградрибгосп» станом на 18.10.2001, 23.10.2002, 01.11.2001, 22.01.2002, 25.01.2002, 29.01.2002, 01.02.2002, 12.02.2002, 01.04.2002, 02.04.2002, 07.03.2002, 12.03.2002, 13.03.2002, 03.03.2003, 14.03.2002, 01.04.2002, 13.03.2003, 19.03.2003, 09.02.2004, 05.07.2004. Проведення експертиз доручались експертним установам Міністерства юстиції України. Для забезпечення проведення експертиз надавались судові доручення (справа № 390/1230/18 т.2 а.с.106-111, 114). У зв`язку з невиконанням судових доручень 06.01.2015 року винесено окрему постанову. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2015 року по справі призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено незалежному атестованому експерту [PERSON] На вирішення експертизи поставлено питання, щодо ринкової вартість однієї акції ВАТ «Кіровоградрибгосп» станом на 18.10.2001, 23.10.2002, 01.11.2001, 22.01.2002, 25.01.2002, 29.01.2002, 01.02.2002, 12.02.2002, 01.04.2002, 02.04.2002, 07.03.2002, 12.03.2002, 13.03.2002, 03.03.2003, 14.03.2002, 01.04.2002, 13.03.2003, 19.03.2003, 09.02.2004, 05.07.2004 (а.с.92). Згідно квитанції Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» Кіровоградське регіональне управління № 730 від 24.11.2015 року [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] 15000 грн за виконання судової експертизи (справа № 390/1230/18 т.1 а.с.151). Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2016 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених за ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, направлено прокурору Кіровоградської області для організації та проведення додаткового розслідування та слідчих дій (а.с.92-97). Відповідно до виданих адвокатом Усатенко Ю.Ю. квитанцій, [PERSON] здійснив наступні витрати на захист: 01.09.2010 року - 10000 грн, 03.10.2011 року - 20000 грн, 09.11.2012 року - 2500 грн, 27.12.2012 року - 2500 грн, 26.11.2012 року - 5000 грн, 07.02.2013 року - 4000 грн, 28.01.2013 - 3000 грн, 15.02.2013 року - 2000 грн, 05.03.2013 року - 1000 грн, 05.04.2013 року - 2000 грн, 21.05.2013 року - 500 грн, 05.06.2013 року - 3500 грн, 25.06.2014 року - 5000 грн, 01.09.2014 року - 500 грн, 15.09.2014 року - 5000 грн, 21.10.2014 року - 7500 грн, 25.12.2014 року - 5000 грн, 05.02.2015 року - 8000 грн, 13.03.2015 року - 7500 грн, 28.08.2015 року - 500 грн, 09.12.2015 року - 15000 грн, 29.12.2015 року - 25000 грн, 15.03.2016 року - 25000 грн. Загальна сума витрачених [PERSON] коштів на правову допомогу адвоката Усатенка Ю.Ю. складає 160 000 грн (справа № 390/1230/18 т.1 а.с.121-125). Після повернення кримінальної справи на додаткове розслідування відомості про вказані кримінальні правопорушення 15.03.2016 року внесено до ЄРДР за № 12016120000000028. Відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Лисенко Л.І. від 05.12.2016 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження №12016120000000028 від 15.03.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень (а.с.7-11). В січні 2018 року [PERSON] звернувся до слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області з клопотаннями щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в яких просив: винести постанову про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на користь [PERSON] 160000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі № 39-895, судовій кримінальній справі № 1-165/11, кримінальному провадженні № 12016120000000028; а також винести постанову про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на користь [PERSON] 15000 грн судових витрат, сплачених громадянином за виконання судової експертизи у кримінальній справі № 1-165/11, кримінальному провадженні № 12016120000000028. 23.01.2018 року заступником начальника ГУНП в Кіровоградській області - начальником слідчого управління Таршиним Д.А. винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальній справі № 1-165/11 (кримінальне провадження № 12016120000000028). 31.01.2018 року заступником начальника ГУНП в Кіровоградській області - начальником слідчого управління - Таршиним Д.А. винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] щодо відшкодування судових витрат у кримінальній справі № 1-165/11 (кримінальне провадження № 12016120000000028). Підстави прийняття вказаних постанов є аналогічними тим, які вказані у відзиві представника відповідача - ГУНП в Кіровоградській області (а.с.13-21). З постанови Верховного Суду від 25.03.2020 року, постановленої у цивільній справі № 390/116/18 вбачається, що у січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, яку завдано йому порушенням кримінальної справи № 30-895. Рішенням суду першої інстанції від 14.08.2018 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на користь [PERSON] : 357 408 грн на відшкодування моральної шкоди, вирішено питання щодо судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2018 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено, а саме: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на користь [PERSON] 500 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.03.2020 року постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасовано, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року залишено в силі. При цьому, Верховним Судом у вказаній постанові зазначено, що змінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд помилився у визначенні початку перебування позивача перебування під слідством і судом, оскільки кримінальну справу відносно [PERSON] було порушено та притягнуто його в якості обвинуваченого 17 листопада 2008 року і саме з цього моменту має відраховуватися період його перебування під слідством і судом, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, провадження № 14-342цс18 (а.с.167-174). Відповідно до приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає встановленим факт того, що [PERSON] перебував під слідством і судом у кримінальній справі № 30-895, кримінальне провадження № 12016120000000028, починаючи з 17 листопада 2008 року. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Відповідно до ст.22 ЦК України: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування ; збитками є, зокрема , втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Приписами ч.ч. 1, 2 ст.1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року з наступними змінами та доповненнями, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п.2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Згідно вимог п.3, п.4 ст.3 Закону України №266/94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові в тому числі відшкодовуються (повертаються) суми судових витрат, сплачених громадянином, а також відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Як передбачено ст.12 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина, визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Верховним Судом у справі № 641/8857/17 надано висновок, згідно якого закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19). Отже, суд виходить з презумпції спричинення позивачу шкоди у зв`язку з понесенням ним витрат за правову допомогу та судових витрат у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та обов`язку саме відповідачів спростувати таку презумпцію. Як вбачається з матеріалів справи, після порушення відносно [PERSON] кримінальної справи захист його інтересів здійснювалось адвокатами Смірновою Г.Р. та Усатенко Ю.Ю . Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Верховний Суд у справі № 752/11464/16-к дійшов висновку, що п.2 ч.1 ст.50 КПК України визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1, - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті. Таким чином, повноваження адвоката Усатенка Ю.Ю., як захисника [PERSON] у кримінальній справі № 30-895 підтверджені належними документами згідно до вимог відповідного процесуального закону. Отже, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями органу досудового розслідування щодо [PERSON] та його необхідністю на звернення за правовою допомогою до адвоката, а відповідно з необхідністю позивача оплачувати гонорар адвоката. Відповідно до наданого представником позивача договору про надання правової допомоги від 01.09.2010 року адвокат Усатенко Ю.Ю. із вказаної дати виконував обов`язок по наданню правової допомоги - захисту по кримінальній справі в СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наданою у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 року договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч.1, ч.3 ст.27 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Представником ГУНП в Кіровоградській області поставлено під сумнів дату укладання договору про надання правової допомоги, оскільки вона вважає, що [PERSON] укладено договір з адвокатом Усатенко Ю.Ю. не 01.09.2010 року, а 01.09.2011 року, через виправлення, що міститься в тексті договору, проте зазначене твердження спростовується наданим представником позивача примірником договору про надання вказаного договору, в якому датою його укладання зазначено 01.09.2010 року. Належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження внесення виправлень у вказаний договір представником ГУНП в Кіровоградській області суду не надано, тому враховуючи, що кримінальна справа відносно [PERSON] № 30-895 повернута для організації та проведення додаткового розслідування, суд відхиляє вказані заперечення. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, тому витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням відповідних документів. Відповідно до ст.30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до додаткової угоди від 01.09.2010 року до договору про надання правової допомоги, [PERSON] та адвокат Усатенко Ю.Ю. погодили, що вартість правової допомоги становить 30000 грн на рік. Крім того, позивач стверджує, що сукупний розмір його витрат на правову допомогу по захисту у кримінальній справі № 30-895 складає 160000 грн, на підтвердження вказаних вимог посилається на відповідні квитанції, оригінали яких містяться у цивільній справі № 390/1230/18, які досліджені судом. Представник відповідача 1 у відзиві на позов вказує, що під час розгляду клопотання про відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 160000 грн ним не було долучено до клопотання додаткової угоди, на підтвердження їх понесення у вказаному розмірі, тому неможливо встановити фактичну суму коштів, витрачених на правову допомогу, що стало підставою для відмови у задоволенні заявлених у клопотанні вимог. Суд не погоджується із наведеними доводами представника ГУНП в Кіровоградській області, оскільки відшкодування позивача витрат на гонорар захисника у кримінальній справі № 30-895 здійснювалось з дотриманням вимог щодо їх документального підтвердження, співмірності зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та під час досудового слідства, критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Висновок суду ґрунтується на тому, що 01.09.2010 року під час укладання договору про надання правової допомоги [PERSON] та адвокат Усатенко Ю.Ю. самостійно визначили, що грошова винагорода (гонорар) за даним договором та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою, згідно якої вартість правової допомоги становить 30000 грн на рік. Правову допомогу адвокат Усатенко Ю.Ю., як захисник [PERSON] , здійснював впродовж тривалого часу перебування останнього під слідством і судом, зазначений проміжок часу охоплює період понад 6 років. Отже, розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування, відповідає критеріям складності кримінальної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та під час досудового слідства, та критерію розумності їхнього розміру. Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Згідно висновку Верховного Суду, наданого в постанові від 16.04.2020 року по справі № 727/4597/19, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Таким чином, суд вважає, що документально підтверджений захист інтересів [PERSON] адвокатом Усатенком Ю.Ю. здійснювався упродовж тривалого часу, - з 01.09.2010 року по 05.12.2016 року і наданий ним обсяг послуг та комплекс здійснених процесуальних дій обумовлені складністю кримінальної справи. Зважаючи на наявність договору про надання правової допомоги від 01.09.2010 року, додаткової угоди та досліджених судом квитанцій на оплату гонорару захиснику-адвокату Усатенку Ю.Ю., суд вважає, що позивачем підтверджено суму, сплачену ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у кримінальній справі № 30-895 саме у розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) грн. Відповідно до приписів ст.14 Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами) громадянин має право подати заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат. Отже, постанова начальника СУ ГУ НП в Кіровоградській області від 23.01.2018 року про відмову в задоволенні клопотання підлягає скасуванню, а позовні вимоги в частині стягнення 160000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі № 30-895 (судова справа № 1-165/11, кримінальне провадження № 12016120000000028) підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача судових витрат, сплачених ним на виконання судової експертизи під час судового розгляду кримінальної справи № 30-895, суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються у тому числі із витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів. Аналогічна норма містилась і в ст.91 КПК України від 1960 року щодо судових витрат. З постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2015 року у справі № 1-165/11 вбачається, що судом задоволено клопотання захисника [PERSON] - адвоката Усатенка Ю.Ю. та призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено незалежному атестованому експерту [PERSON], на вирішення якої поставлено питання щодо ринкової вартості однієї акції ВАТ «Кіровоградрибгосп» станом на визначені у постанові дати (а.с.92). Суд зазначає, що стратегія захисту інтересів обвинуваченого у кримінальному провадженні визначається захисником за погодженням із особою, відносно якої порушено кримінальну справу. Захисник, як сторона кримінального провадження, має широке коло повноважень на вчинення відповідних процесуальних дій, яким адвокат Усатенко Ю.Ю. скористався та заявив відповідне клопотання, обґрунтованості якого надана належна правова оцінка судом, який прийшов до висновку про необхідність призначення судово-економічної експертизи. Представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області в своїх запереченнях позовних вимог щодо відшкодування позивачу судових витрат на проведення вищевказаної судово-економічної експертизи зазначає, що вказана експертиза не призначалась слідчим управлінням УМВС України в Кіровоградській області, тому вказаним органом досудового розслідування неможливо відшкодувати кошти, витрачені на проведення експертизи. Однак, згідно імперативних приписів ст.1 Закону № 266/94-ВР у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У зв`язку з чим, суд відхиляє вищевказані заперечення представника ГУНП в Кіровоградській області, оскільки відшкодування судових витрат, понесених особою під час кримінального провадження відносно нього, яке було закрито за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення, підлягають безумовному відшкодуванню і Законом 266/94-ВР таке відшкодування не ставиться в залежність від ініціатора вчинення відповідних процесуальних дій, які потягли сплату таких судових витрат. Нормами Закону № 266/94-ВР, як спеціального закону, граничного розміру відшкодування судових витрат, здійснених громадянином, не передбачено. На підтвердження сплати [PERSON] судово-економічної експертизи у справі № 1-165/11 (№ 30/895, кримінальне провадження № 12016120000000028) суду надано квитанцію № 730 від 24.11.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплачено 15000 грн за проведення [PERSON] судової експертизи, тому суд вважає вказаний документ належним і допустимим доказом понесення [PERSON] судових витрат у зазначеній кримінальній справі, достовірність якого відповідачами не оспорюється. Представник відповідача Державної казначейської служби у відзиві на позов заперечив стягнення судових витрат та зазначив, що зазначений відповідач не вчиняв неправомірних дій або бездіяльності відносно позивача, а тому не може нести відповідальність за дії інших органів влади, створених державною. Надаючи оцінку зазначеним запереченням суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, згідно якої ДКСУ та її територіальні органи можуть бути залучені до участі у справі про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади (його посадовими чи службовими особами), «з метою забезпечення завдань цивільного судочинства», проте їх незалучення не може бути єдиною підставою для відмови у позові. Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №724/716/16-а визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. З урахуванням вищенаведеного, судом, під час розгляду справи, встановлено належність відповідачів, визначених [PERSON] , тому відсутні правові підстави для їх заміни або залучення співвідповідачів. В частині способу здійснення відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 170, 174 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи без діяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку визначеному законом. Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Державу Україна в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до ст.43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Відповідно до п.1, п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. З цих підстав суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.267 ЦПК України визначити наступний порядок виконання судового рішення, а саме: відшкодування [PERSON] сум, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги - 1600000 (сто шістдесят тисяч) грн, та сплачених ним судових витрат - 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн, у кримінальній справі № 1-165/11, кримінальному провадженні № 12016120000000028, підлягає виконанню шляхом стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь [PERSON] шляхом списання зазначених коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Відповідно до вимог ст.14 Закону № 266/94-ВР сторони у справі про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, звільняються від сплати судових витрат, тому суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області адвокатом Усатенком Ю.Ю., договір про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2018 року, додаткова угода від 01.11.2019 року до вказаного договору, квитанція, а також детальний опис робіт (надання послуг). В детальному описі робіт (наданих послуг) зазначено, що за договором про надання професійної правничої допомоги [PERSON] адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» виконано аналіз законодавства, збирання доказів складання позовної заяви (5000 грн), представництво в цивільній справі в Кіровоградському районному суду Кіровоградської області (15000 грн). Позивачем заявлено до відшкодування 20000 грн, в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в даній цивільній справі. Представник ГУНП в Кіровоградській області подав до суду письмове клопотання, в якому просить відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 20 000 грн, мотивуючи свої заперечення відсутністю акта приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання правової допомоги, а послуги, зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), є загальними, неконкретизованими та незрозумілими в частині вихідних даних, з яких адвокат визначив розмір таких витрат. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Досліджуючи подані представником позивача докази по сплаті витрат на професійну правничу допомогу, аналізуючи заперечення одного з відповідачів про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність, суд враховує, що безпосередньо у самому тексті договору про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2018 року відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише міститься відсилання до додаткової угоди, яка була підписана пізніше. Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Усатенком Ю.Ю. та [PERSON] щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу, до розміру 2000 грн, що на переконання суду, відповідає критеріям їх відшкодування, визначеним законом. Згідно приписів ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати у даній справі по сплаті витрат на професійну правничу допомогу за рахунок держави. Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст.55, 56, 59 Конституції України, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 2, 3, 4, 22, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 12, 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 1, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»,

Outcome: partial