Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позов мотивовано тим, що позивач є власником [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2016 року. За вказаною адресою проживає його син [PERSON], який був зареєстрований 06.04.2004 року колишнім власником квартири [PERSON] Зазначає, що на даний час у нього склались складні відносини з відповідачем, оскільки останній пиячить у належній йому квартирі, порушує тишу і спокій, вчиняє сварки, з боку відповідача були здійснені дії по псуванню його майна, яке мається в квартирі. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виселитись з квартири, однак останній відмовляється. Вказує, що оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника будинку перехід прав і обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника, а відповідач не є членом сім»ї, то він підлягає виселенню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові та наявні в матеріалах справи докази. Додатково пояснила, що юридичними підставами виселення відповідача є норми статтей 150 ЖК України та 391 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав : Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним батьком відповідача [PERSON] Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2016 року, [PERSON], яка померла 12.12.2014 року, заповіла своєму сину [PERSON] належну їй на праві власності квартиру 58, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Козацькій в будинку 44 (а.с.5). Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6-7) позивач [PERSON] є власником [ADDRESS]. Згідно довідки паспортної служби КП «Новозаводське» Чернігівської ради №2408 від 27.04.2016 року, позивач [PERSON], власник, зареєстрований в квартирі з 2010 року. Відповідач [PERSON], син, дійсно проживає і постійно зареєстрований в квартирі з 2004 року та іншого житла не має. (а.с.8). Відповідно до ст.47 Конституції України, це ж положення закріплено і в ч.4 ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Суд не бере до уваги твердження представника позивача, що з моменту смерті [PERSON], відповідач [PERSON] втратив право користування даною квартирою та повинен бути виселений без надання іншого жилого приміщення, оскільки нормами Житлового та Цивільного Кодексів України підстава виселення після набуття права власності на житлове приміщення щодо членів сім»ї відчужувача, не передбачена. Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В даному судовому засіданні суду не надано жодного доказу того, що відповідач [PERSON] порушив права позивача щодо його власності. Суду не надано доказів про те, що у відповідача є інше житло. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову , оскільки встановлено, що правові підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення відповідача [PERSON] без надання йому іншого житла відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed