Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділу ДВС Жмеринського міськрайонного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи його тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.12.2013 р. з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р., в розмірі 1/4 заробітку до досягнення дитиною повноліття. Оскільки після ухвалення даного рішення суду він втратив роботу, то не мав змоги сплачувати аліменти, в результаті чого утворилась заборгованість, яка в листопаді 2014 р. становила 10335 грн. у зв'язку із цим постановою головного державного виконавця ВДВС Жмеринського МРУЮ Троцької К.Г. від 20.11.2014 р. було накладено арешт на належну йому на праві власності згідно державного акту ЯЖ №268307 від 13.10.2008 р., земельну ділянку площею 0,0656 га за адресою [ADDRESS], а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна в межах суми боргу по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 41275742. Заборгованість по сплаті аліментів ним погашені та станом на 12.02.2015 р. борг відсутній, а тому вважає, що необхідність в обмеженні права на майно відпала. Існування даного арешту позбавляє його права вільно розпоряджатися своєю власністю. З огляду на зазначене просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жмеринського МРУЮ Троцькою К.Г. від 20.01.2014 р. у виконавчому провадженні № 41275742, належну йому земельну ділянку площею 0,0656 га за адресою: [ADDRESS] та скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задоволити та звільнити з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жмеринського МРУЮ Троцькою К.Г. від 20.11.2014 р. у виконавчому провадженні № 41275742, належну йому земельну ділянку площею 0,0656 га за адресою: [ADDRESS] та скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна. Додатково та на запитання пояснив, що дійсно він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] та має спільну дочку, на утримання якої з нього за рішенням суду від 13.12.2013 року стягуються аліменти. Оскільки відповідач втратив роботу, за ним виникла заборгованість по аліментах в сумі 10335 грн., яку він однак погасив та на даний час заборгованості немає. Оскільки він мав намір продати належний йому будинок по [ADDRESS], знявся з реєстрації та подав документи до нотаріуса, то виявилось, що на земельну ділянку, на якій розташований будинок накладено арешт у зв»язку з невиконанням аліментних зобов»язань. Причиною продажу будинку позивач вказав необхідність виплати аліментів до повноліття дитини, а також намір придбати інше житло. Вказав, що зобов»язується надалі сплачувати аліменти, не допускати заборгованості, спору із колишньою дружиною не має. Також він знайшов роботу в м.Києві, тобто матиме дохід, достатній для сплати аліментів. Просив позов задовольнити, судові витрати не стягувати з відповідачки, а віднести на його рахунок. Не заперечив проти винесення заочного рішення у справі, оскільки відповідачу відомо про вказані обставини та вона до відділу ВДВС надала заяву про зняття арешту з земельної ділянки. Представник третьої особи ВДВС Жмеринського міськрайонного управління юстиції Троцька К.Г. проти задоволення позову [PERSON] не заперечила, просила його задовольнити, виступила на боці позивача. Суду поянила, що в її провадженні знаходиться виконавче провадження №41275742 щодо виконання виконавчого листа Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2013 року про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина. Боржником з часу відкритя провадження та до 2015 року було сплачено лише 770 грн. аліментів. Щодо сплати аліментів боржник повідомляв, що не має коштів та роботи, від виконання рішення щодо сплати аліментів не ухилявся, пояснюючи несплату скрутним матеріальним становищем. Після повідомлення стягувачкою дошлюбного прізвища боржника, держвиконавцем було встановлено в останнього наявність нерухомого майна - земельної ділянки по [ADDRESS] та відповідно до вимог ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» винесла постанову про арешт вказаного нерухомого майна та накладення заборони на відчуження всього належного майна боржнику. Надалі [PERSON] в лютому 2015 року повністю погасив існуючу заборгованість за аліментами та здійснив переплату, а тому заборгованості на даний час по аліментах немає та відпала необхідність у накладенні арешту, однак відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» зняття арешту у випадках незавершеного виконавчого провадження здійснюється лише за рішенням суду. У разі зняття арешту судом, заборону на його відчуження буде знято державним виконавцем. Стягувачка претензій до боржника не має, надала до відділу ДВС заяву про зняття арешту. Так само і [PERSON] надав заяву про зняття арешту, однак йому було рекомендовано звернутись до суду. Просила позов задовольнити, не заперечила проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.20) повідомлялась належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.23), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутність не надала, поважності причин неявки суду не повідомила, позов не оспорила. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явились в судове засідання без поважних причин. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи не заперечив позивач та представник третьої особи, про що заявили у судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали виконавчого провадженні № 41275742, вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 20.01.2009 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації, якого прізвище чоловіка «[PERSON]». (а.с. 5) Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а також з позивача [PERSON] стягуються аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] р. (а.с. 6) За вказаним рішенням суду видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконання у відділі ДВС Жмеринського МРУЮ. У зв'язку із заборгованістю позивача (боржника) [PERSON] по сплаті аліментів головним державним виконавцем Троцькою К.Г. 20.11.2014 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 7), а саме накладено арешт на земельну, площею 0,0656 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] в межах суми 10335,00 грн. Також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії Яж № 268307 від 13.10.2008 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0656 га в м. Жмеринка по [ADDRESS], кадастровий номер 0510300000:00:002:0844. (а.с. 9) Право власності позивача [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстровано згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2014 р. (а.с. 10) Крім того, позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в м. Жмеринці (а.с. 11-13) Обтяження накладені на вказану вище земельну ділянку, що належать позивачу, зареєстровані у Реєстрі речових прав, їх обтяження та об'єкт нерухомого майна на підставі постанови про арешт ВДВС Жмеринського міськрайонного управління юстиції від 20.11.2014 року. (а.с. 14-16) Згідно довідки Відділу ДВС Жмеринського МРУЮ станом на 12.02.2015 р. заборгованість по сплаті аліментів у боржника (позивача) [PERSON] відсутня. (а.с. 8) Встановлені обставини підтверджуються оглянутими у судовому засіданні матеріалами виконавчого провадження № 412275742, із якого також слідує про те, що стягувачка [PERSON] зверталась до начальника ВДВС Жмеринського МРУЮ із заявою від 02.03.2015 року про зняття арешту з нерухомого майна, на яке постановою державного виконавця було накладено арешт. Наявність в реєстрі відомостей про обтяження даного нерухомого майна позбавляє можливості власника здійснити право щодо вільного розпоряджання цим майном. Згідно ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що майно, належне [PERSON] - земельна ділянка площею 0,0656 га в м. Жмеринка по [ADDRESS], на яку постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жмеринського МРУЮ Троцькою К.Г. від 20.11.2014 р. у виконавчому провадженні ВП№ 41275742 накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу, слід звільнити з-під арешту. Щодо вимоги скасування заборони на відчуження будь-якого належного позивачу майна, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки згідно ч.2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто виходячи з аналізу положень ст. 60 вказаного закону, суд позбавлений можливості скасувати заборону на відчуження будь-якого належного позивачу майна, та такі дії віднесені до компетенції державного виконавця, який в силу своїх повноважень здійснює примусове виконання рішень судів. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial