Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 12 листопада 2005 р., цього ж дня позивач уклав шлюб із [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, запис №731. Також, зазначає, що згідно з даним свідоцтвом про шлюб подружжя обрало спільне прізвище « [PERSON] ». Однак, пояснює, що стосунки між ним і відповідачкою суттєво погіршилися ще з 2013 року, подружня довіра закінчилася, вони почали жити окремо, це все в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Стверджує, що весь цей час вони живуть окремо. Вказує, що під час шлюбу у них народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Він періодично відвідує дитину, тобто спору щодо місця проживання та спілкування з дитиною у нього не має. Стверджує, що на примирення він не згідний. Також вказує, що він надає матеріальну допомогу своїй дитині, а тому спору про матеріальне забезпечення між ними також немає. Пояснює, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім правам та інтересам. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не з`явився, однак, до позовної заяви долучив заяву від 12.11.2019 року в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. У підготовче засідання відповідач не з`явилася, однак, до позовної заяви долучено заяву відповідача від 12.11.2019 року в якій вона зазначила, що не має заперечень проти позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2005 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (після реєстрації шлюбу прізвище - [PERSON] ), було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що 12.11.2005 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 731, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.11.2005 року. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін є дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження, виданого 06.05.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач визнала позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved