Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 06.12.2009 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,00га, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ- ВН №036750, виданого 20.06.2003 року, який на даний час втрачено, про що наявне оголошення в газеті. Спадкоємцем щодо майна померлої являється позивач по справі. Інших спадкоємців немає. Він вчасно прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном. Звернувшись з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. В зв`язку з цим позивач [PERSON] змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що належала [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору в судове засідання не з`явився. однак надав на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та просить справу заслухати в його та позивача відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явились, однак надали до суду заяву, в якій просили справу заслухати в їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно померлої за її сином [PERSON] Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3\~ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами\~ст.247 ЦПК України.\~\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ №161607, виданого 07.12.2009 року виконкомом [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] померла 06 грудня 2009 року (а.с.4). Родинний звязок позивача з померлою підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-УР №1002725 від 20.10.1962 року, виданим на імя [PERSON], [INFO], в якому в графі мати записана [PERSON](а.с.9). Довідкою №2407 від 26.12.2016 року, виданою виконкомом [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в с.Н.Ободівка, вул.Шевченка, 20, Тростянецького району Вінницької області. Спадкоємцем до її майна являється син [PERSON], який проживав разом з матір`ю до дня її смерті, вели спільне господарство, а також він проводив поховання та обрядові обіди, доглядав присадибну ділянку, що являється фактом прийняття спадщини.(а.с.8). Отже спадкоємцем після її смерті являється син [PERSON], який фактично вступив в управління спадковим майном, доглядав господарство, проводив невеликі ремонти. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права на спадкове майно [PERSON], а саме земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільської ради Тростянецького району, оскільки правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку втрачені. Належність спадкодавцеві [PERSON] земельної ділянки на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №036750 від 20.06.2003 року підтверджено наступними доказами: довідкою №428 від 11.04.2018 року виданою виконкомом [PERSON] сільської ради Тростянецького району зазначено, що дійсно [PERSON] належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, на яку було видано Державний акт серії ІІ-ВН №036750, площею 1,00га. Відповіддю Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підтверджено, що [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства(а.с.10). З оголошення, надрукованого в газеті «Тростянецькі вісті» від 09.02.2018 року підтверджено, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №036750 від 20.06.2003 року втрачено(а.с.16). Позивач [PERSON] вчасно прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді №830/02-17 від 25.11.2017 року завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, тобто оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю, не має змоги оформити свої спадкові права через нотаріальну контору(а.с.13). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1216 ЦК Ураїни, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що «Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених у пунктах 10,11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після смерті [PERSON], за таких умов позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 грн. (704,80 / 50%). На підставі наведеного та

Outcome: approved