Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] про звільнення на підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» майна з-під арешту (а.с.2-9). Ухвалою суду від 06.12.2017 р. за заявою позивача відповідача було змінено на належного [PERSON] та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] (а.с.81). Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд звільнити з-під арешту нерухоме майно промисловий комплекс (ковбасний цех) за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Промислова, 3 «а», накладений постановами Головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] (далі Головний ДВ Ізмаїльського МВДВС ГТУЮ в Одеській області) № 38146638 від 13.09.2016 р. та № 55428382 від 21.12.2017 р. (а.с.61-70, 141-150). Свої вимоги обґрунтував тим, що вказаними постановами накладено арешт на нерухоме майно промисловий комплекс (ковбасний цех), яке іпотекодавець і власник - [PERSON] за іпотечним договором для забезпечення боргових зобовязань за кредитним договором № 010/15-56/08-167, укладеним 06.06.2008 р. між ПАТ «[PERSON] Аваль» (далі Банку) та [PERSON], передав Банку в іпотеку. Арешт від 13.09.2016 р. державним виконавцем було накладено у зведеному виконавчому провадженні за різними записами про обтяження. Проте, оскільки іпатекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмете іпотек переважно перед іншими кредиторами цього боржника, а вартість вказаного нерухомого майна не перевищує розмір заборгованості [PERSON] ПАТ «[PERSON] Аваль», арешт з предмету іпотеки має бути знято. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представники відповідача у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову просила розглянути позовні вимоги відповідно до норм законодавства. Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.09.2016 р. Головним ДВ Ізмаїльського МВДВС ГТУЮ в Одеській області [PERSON] за виконавчим провадженням № 38146638 було накладено арешт на промисловий комплекс (ковбасний цех), розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул..Промислова, 3 «а» лише за виконавчим листом № 2-3710/11, виданим 14.02.2013 р. Ізмаїльським міскрайонним судом Одеської області про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» боргу в сумі 784\~070, 67 грн. (а.с.129). Згідно копії вказаної постанови про арешт майна від 13.09.2016 р., копії договору купівлі-продажу промислового комплексу від 15.02.2007 р., копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.12.2007 р., копії висновку про вартість нерухомого майна, копії інформаційної довідки з Державного реєстру від 26.12.2017 р. щодо оскаржуваної постанови від 21.12.2017 р. про арешт майна боржника, власником вказаного нерухомого майна є відповідач - [PERSON] (а.с.56-57, 137, 138-139). Відповідно до ст.41 Конституція України\~\~кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Одним із шляхів захисту\~\~права\~\~власності є звернення особи з позовом\~\~про звільнення майна з-під арешту, який полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним,\~\~обмеженні права користування майном,\~\~вилученні у боржника та передаванні майна на зберігання іншим особам. Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець застосовує арешт майна\~\~з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця. Іншою формою захисту права власності на арештоване майно є подання скарги на дії державного виконавця. У відповідності до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», суб'єктом подання відповідної скарги є стягувач або боржник. Скарга подається з метою встановлення дотримання державним виконавцем вимог закону під час накладання арешту на майно. Згідно ч.1 ст.60 Закону «Про виконавче провадження», на яку позивач посилається як на підставу позовних вимог, особа,яка вважає,що\~\~майно, на яке накладено арешт,належить їй,а не боржникові,може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи зі змісту п.1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06. 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, спори про право цивільне, повязані з майном, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Як передбачено п.2 вказаної Постанови, позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, враховуючи, що позивач не є власником вказаного нерухомого майна та не володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі вказаним нерухомим майном, а, отже, і не є належним позивачем у справі, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed