Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 05.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Ужгородським міським відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №67. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторюються неодноразово. Останній рік відповідачка проживає окремо, дитина залишилася на вихованні батька. Оскільки збереження сімї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 05.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Ужгородським міським відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №67, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], 03.05.2011 року в розмірі 1500грн. щомісячно від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, малолітню доньку [PERSON] залишити проживати із батьком [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги, а саме просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 05.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Ужгородським міським відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №67, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], 03.05.2011 року в розмірі 5500грн. щомісячно від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Також представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності [PERSON], проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки згідно вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 05.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Ужгородським міським відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №67, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб [PERSON] І-ФМ №147340 від 19.11.2016 року (Повторно). Згідно ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [PERSON] 1 ФМ №195884 від 11.05.2011 року). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що останній рік відповідачка проживає окремо, дитина залишилася на вихованні батька. Факт проживання дитини з [PERSON] підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки №14 від 02.02.2017 року, виданою ОСББ «Тиса Уж». З наявної в матеріалах справи копії [PERSON] ААГ №006363, виданого 01.09.2013 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, визнана недієздатною. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Із п.2 ч.1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Однак, судом встановлено, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] в розмірі 5500грн. щомісячно є необґрунтованою, не підтвердженою жодним доказом про матеріальне становище відповідачки, наявності в неї банківських рахунків чи інших доходів. А тому, суд приходить до переконання, що дана вимога підлягає до частково задоволення в частині стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 2000грн. на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене та, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню, з відповідачка підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дитини.

Outcome: partial