Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), як за членом КСП «Нива» (с. Серби Подільського (Кодимського) району Одеської області), із земель, що на час розпаювання перебували у колективній власності цього підприємства, розташованих за межами с. Серби Подільського району Одеської області у розмірі, встановленому на території цього населеного пункту. Крім того, просить на застосовувати до цих спірних правовідносин строк позовної давності, посилаючись на те, що він пропущений ним через тяжкий стан здоров`я (онкозахворювання), яким він страждає і по даний час, що на його думку є поважною причиною звернення до суду поза межами такого процесуального строку. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначив, що 01.08.1982 року він був прийнятий в члени Колективного сільськогосподарського підприємства «Нива». 01.11.1992 року позивач був звільнений у зв`язку із скороченням штату. Дані обставини підтверджуються відповідними записами у його трудовій книжці. 17.11.1995 року КСП «Нива» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, однак, не зважаючи на те, що на час отримання цього державного акту КСП «Нива» він, залишаючись членом цього КСП, під час проведення розпаювання земель, не був внесений до списку осіб, які мало право на земельну частку (пай), внаслідок чого був позбавлений права на отримання земельної частки (паю). Позивач в судове засідання не з`явився та надав суду клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд цивільної справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився та надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд вирішив ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні за наявними у справі письмовими доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] від 01.08.1982 року, виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12), позивача на підставі наказу № 15 від 09.09.1982 року, 01.08.1982 року прийнято в члени колгоспу «Знамя Ленина». Рішенням загальних зборів (наказ № 1 від 24.02.1993 року), 24.02.1993 року колгосп «Знамя Ленина» було реорганізовано в КСП «Нива». В подальшому, наказом № 10 від 01.11.1992 року позивач [PERSON] був звільнений у зв`язку зі скороченням штату чисельності працівників. Як зазначив в позові позивач [PERSON] і ці доводи ніким та нічим не спростовані, про те, що він має право на земельну частку (пай), оскільки на час розпаювання земель КСП «Нива» був членом КСП «Нива», однак не був внесений до списку осіб, які мало право на земельну частку (пай), внаслідок чого був позбавлений права на отримання земельної частки (паю). Сертифікат про право на земельну частку (пай) позивач не отримував. Крім того, позивач [PERSON] просить не застосовувати до цих спірних правовідносин строк позовної давності, посилаючись на те, що він пропущений ним через тяжкий стан здоров`я (онкозахворювання), яким він страждає і по даний час, що на його думку є поважною причиною звернення до суду поза межами такого процесуального строку. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України(у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, зважаючи, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Нива» отримало у 1995 році до спірних правовідносин слід застосувати положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» ст. 71 ЦК УРСР (чинних на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями78 і 79 цього Кодексу (ст. 76 ЦК УРСР). Як вбачається з виписки з амбулаторної карти № [NUMBER] від 25.09.2021 року, позивач [PERSON] , починаючи з 1979 року по даний час страждає на онкологічне захворювання та потребує постійного медичного лікування. Ретельний аналіз вищевказаного письмового доказу вказує на те, що на момент отримання КСП «Нива» державного акту на право колективної власності на землю позивач страждав на тяжку невиліковну хворобу та внаслідок цієї обставини не міг вчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права. За таких обставин, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку звернення до суду з даними позовними вимогами є поважною та не вбачає підстав для застосування строку позовної давності при зверненні [PERSON] до суду з даним позовом. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IVосновним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановленийУказом Президента України № 720 від 08.08.1995 року. Відповідно до п.1Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Пунктом 2 Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95(720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була мою членом та включена до списку, що додається до державного акта па право колективної власності на землю. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17 (провадження №61-42431 св 18), від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17 (провадження №61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-181 1 3св 19), від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18 (провадження №61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18 (провадження №61-5685св19). Таким чином необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві на момент передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. За ст.4 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Також, відповідно до ст. ст. 5,19 цього Закону членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодному виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Трудові відносини членів підприємства регулюється цим Законом та статутом підприємства. Позивач [PERSON] , як член колгоспу, має право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного сільськогосподарського господарства не подавав і рахувався членом КСП, відповідно до Закону «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992р. № 2114-12 та статутних документів колгоспу. Однак КСП «Нива» не внесло його до списку пайовиків, чим порушило його гарантоване право на землю. Ніхто не може позбавити цього права інакше як за рішенням суду. Також, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»: «Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.» Відповідно до пункту 21 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності 01.01.2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Оскільки позивач був членом КСП «Нива» на час отримання даним підприємством державного акта на право колективної власності, то він має право на земельну частку (пай), а помилкове не внесення позивача до списку громадян членів КСП «Нива» до такого Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), порушує його конституційні права, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved