Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі: 3/10 частин згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» від 07.02.1998 року № Н-3457 та 7/10 частин згідно договору дарування, посвідченого 18.05.2009 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М . реєстровий №2901. В належному позивачу будинку зареєстрована також відповідачка - [PERSON], [INFO], яка за місцем реєстрації не проживає з 1998 року по теперішній час. Зв'язків з колишнім власником та відповідачем позивачка не підтримує, про їх місце перебування їй нічого не відомо вже кілька років. У зв'язку з реєстрацією відповідачки в належному позивачу будинку, позивач позбавлений можливості в повному обсязі володіти належною йому власністю. Договір про користування спірним будинком між позивачем та відповідачкою не укладався, вона не є членом його родини, а право користування будинком є похідним від права власності на цей будинок. Всі зазначені обставини і змусили позивача звернутися до суду з позовом, в якому він просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, однак надав до суду заяву в якій позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з'являлась, була повідомлена належним чином про місце та час розгляду справи, заперечень на позов суду не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими позивачем, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні. Належність [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] підтверджується договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» від 07.02.1998 року № Н-3457 на 3/10 частин будинку та договору дарування, посвідченого 18.05.2009 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М . реєстровий №2901 на 7/10 частин будинку. Факт не проживання відповідачки [PERSON] за місцем реєстрації в період з 1998 рік по 2015 рік підтверджується довідкою Долинської сільської ради Запорізького району, Запорізької області № 1433/02-01-26 від 16.11.2015 року та складеним Актом від 20.11.2015 року. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечувалися. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею своїх дій, які можуть порушити його право, а бо з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Реєстрація за своїм змістом згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло. За змістом ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, на підставі запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зазначені правові норми встановлюють певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов'язано насамперед з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved