Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача оформити йому технічний паспорт на житловий будинок з дотриманням належного порядку оформлення відповідних документів, стягнути з відповідача 15000 грн моральної шкоди, посилаючись на те, що 1 липня 2015 року він в черговий раз звернувся до відповідача із заявою про виправлення помилки в технічному паспорті на належний йому житловий будинок по 4-му пров. вул. Будьонного,23 в м.Конотопі, який був виданий відповідачем 5 лютого 2008 року і в якому власником всього будинку вказано [PERSON], хоча останній та йому належало по ? частині будинку. Йому в зухвалій формі було відмовлено у задоволенні його заяви і запропоновано повторно сплатити вартість проведення вимірювальних робіт та оформлення нового технічного паспорту на будинок. Однак такі вимоги відповідача є незаконними. 5 лютого 2008 року він подав відповідачу заяву про оформлення документів щодо власності на ? частину вищевказаного будинку, тоді ж оплатив роботи з виконання замірів земельної ділянки та житлового будинку, що було зроблено і був виготовлений технічний паспорт на земельну ділянку та житловий будинок. Однак в ньому було зазначено, що власником всього будинку є [PERSON] Він відразу попросив виправити помилку, на що працівники відповідача завірили його, що вони виправлять технічний паспорт та відправлять його за місцем його проживання. Але дотепер йому не виданий виправлений документ на житловий будинок. При цьому попередній технічний паспорт був виданий відповідачем 29 жовтня 1996 року і в ньому було зазначено, що власником ? частини будинку є Михалева Александра Михайловна, хоча згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 5 лютого 1965 року, спадкоємцями були [PERSON] та він в рівних частках. До того ж у штампі реєстрації від 24 лютого 1965 року відповідач вказав, що домоволодіння зареєстроване за Михалевой Александрой Михайловной та Михалевым Николаем Александровичем. У звязку з самоуправством відповідача, який змінив імена власників на російський манер, він змушений був звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, і рішенням Конотопського міськрайонного суду від 20 травня 2008 року був встановлений факт належності йому свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 12 лютого 1965 року Конотопською державною нотаріальною конторою в р. за № 1-294. Тому з 1965 року по теперішній час з вини працівників відповідача він позбавлений права володіння, користування та розпорядження своїм майном, можливості приватизувати присадибну земельну ділянку, зробити ремонт чи реконструкцію будинку, підключити його до газо- та водопостачання, сплачувати податки, чим порушуються його права, закріплені Законом України Про захист прав споживачів та ЦК України. Відповідач неналежно виконав зобовязання з виготовлення технічного паспорту на належний йому житловий будинок, чим заподіяв йому моральну шкоду, бо він має похилий вік, є інвалідом 2 групи, страждає на ряд хахворювань, за станом здоровя має дуже високий ступінь ризику. Тому будь-яке хвилювання шкодить його здоровю. Через тривале неприпустиме відношення відповідача до нього суттєво погіршився стан його здоровя, тому він вважає справедливою компенсацією моральної шкоди в розмірі 15000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просить зобов»язати відповідача оформити новий технічний паспорт на житловий будинок по 4-му пров. вул. Будьонного,23 в м.Конотопі, внести до нього відомості про те, що він є власником даного будинку, стягнути з відповідача 15000 грн. моральної шкоди, пояснив, що не згодний з діями відповідача, які тривали з 2008 року. Вищевказаний будинок йому не потрібний, бо в нього скрізь є нерухомість. Однак відповідач безпідставно не оформляє новий технічний паспорт на належний йому будинок, вимагаючи за це гроші, фабрикує документи, що не відповідають дійсності. В 2008 році через 6 днів після того, як сестра [PERSON] подарувала йому ? частину житлового будинку по 4-му пров. вул. Будьонного,23, він звернувся до відповідача з приводу оформлення технічного паспорту, але від нього стали вимагати проведення інвентаризації будинку, яка перед укладанням договору дарування частини будинку була проведена, та сплати за це грошей, хоча перед укладенням договору він оплачував роботи з проведення інвентаризації, тому він відмовився це робити. В травні 2008 року після того, як судом був встановлений факт належності йому свідоцтва про право на спадщину, він знову звернувся до відповідача з таким самим питанням, від нього в черговий раз почали вимагати проведення інвентаризації та сплати коштів, з чим він також не погодився. В 2011-2012 роках повторилося те саме. Останній раз він звертався до відповідача з приводу оформлення нового технічного паспорта в 2015 році, але йому знову запропонували провести інвентаризацію, оплатити ці роботи. Представник відповідача КП «Конотопське МБТІ» [PERSON], начальник підприємства, проти позову заперечує, пояснила, що 5 лютого 2008 року на замовлення [PERSON] МБТІ провело інвентаризацію та виготовило технічний паспорт на житловий будинок по 4-му пров. вул. Будьонного,23 в м.Конотопі. При цьому була допущена помилка, в технічному паспорті було зазначено, що [PERSON] є власником даного житлового будинку, в той час, як потрібно було вказати, що вона є власником ? частини будинку. В липні 2015 року при зверненні позивача до МБТІ йому було роз»яснено, що КП виправить допущену в 2008 році помилку, але позивача не влаштувало, що в технічному паспорті буде зазначено, що по ? частині будинку належить йому та [PERSON], бо 7 лютого 2008 року вона подарувала йому свою частину будинку. З 7 лютого 2008 року до 31 грудня 2012 року, коли МБТІ проводило реєстрацію прав власності на нерухоме майно, позивач жодного разу не звернувся до них з приводу реєстрації договору дарування частини будинку, до літа 2015 року не звертався і з приводу оформлення технічного паспорта. В інвентаризаційній справі житлового будинку немає договору дарування і рішення суду про встановлення факту належності позивачеві свідоцтва про право на спадщину. В теперішній час для отримання нового технічного паспорту також необхідно провести технічну інвентаризацію житлового будинку по 4-му пров. вул. Будьонного,23, так як в ньому відображується актуальний стан будівель та споруд, прізвище замовника інвентаризаційних робіт. Реєстрацію нерухомого майна БТІ зараз не здійснює. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні інвентаризаційну справу житлового будинку, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно довідки від 1 вересня 1962 року № 798, викладеній на російській мові, «Михалеву Георгию Дмитриевичу» належала будівля в м.Конотопі по 6-му пров. вул.Будьонного,7 на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого Конотопським міськкомгоспом 19 жовтня 1953 року за № 845 (а.с.70). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 лютого 1965 року Конотопською державною нотаріальною конторою в р. за №1-294, після смерті [PERSON] його спадкоємцями є дружина [PERSON] та син [PERSON], які успадкували в рівних частинах будинок, що знаходиться в м. Конотопі по 6-му пров. вул.Будьонного,7 (а.с.72). В судовому засіданні було встановлено, що в подальшому були змінені нумерація провулку та нумерація будинку з 6-го пров. вул.Будьонного,7 на 4-й пров. вул. Будьонного, 23 (а.с.89), що підтвердила представник відповідача [PERSON] В свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 9 грудня 1996 року Конотопською державною нотаріальною конторою в р. за №9736, зазначено, що спадкоємцем майна «[PERSON]М.», яке складається з половини житлового будинку по 4-му пров. вул.Будьонного, 23 в м.Конотопі, є дочка [PERSON] (а.с.73). Вищевказані документи знаходяться в інвентаризаційній справі житлового будинку 4-му пров. вул.Будьонного, 23, яка знаходиться в КП «Конотопське МБТІ» і була оглянута в судовому засіданні. У витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно Конотопського МБТІ від 6 лютого 2008 року вказано, що житловий будинок в м. Конотопі по 4-му пров. вул. Будьонного, 23 належав на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину /б/н/ 12.02.1965 /Конотопська держнотконтора, р.№1-294/ та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину /ААВ №685646/ 09.12.1996 /Конотопська держнотконтора, р.№9736/ по ? частині кожному (а.с.75). За договором дарування частини будинку, посвідченого 7 лютого 2008 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу [PERSON] в р. за № 214, [PERSON] подарувала брату [PERSON] ? частину житлового будинку, що розташований в м. Конотопі, 4-й пров. вул. Будьонного, 23 (а.с.11). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 20 травня 2008 року встановлений факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 лютого 1965 року Конотопською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №1-294 (а.с.12). Даних документів в інвентаризаційній справі немає. Також було встановлено, що зазначені вище договір дарування частини будинку, рішення суду не були зареєстровані органом державної реєстрації, що видно з оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору дарування та з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта, в яких відсутні відомості про позивача як власника житлового будинку по 4-му пров. вул. Будьонного, 23 в м. Конотопі (а.с.83), проти чого не заперечував сам позивач. При цьому згідно ч.4 ст.334 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення та посвідчення договору дарування, ухвалення судом рішення, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст. 334 ЦК України, що діє в теперішній час, також передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. В ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені такі терміни: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на 2008 рік речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 3 Закону в редакції, що діє в теперішній час, державна реєстрація прав є обов'язковою.Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. В п. 1 ч.1 ст.4 Закону в редакції, що діяла на час посвідчення договору дарування, ухвалення судом рішення, та в теперішній редакції також зазначено, що обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме: право власності на нерухоме майно. При цьому відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року №1844/5, до 31 грудня 2012 року державну реєстрацію нерухомого майна здійснювало бюро технічної інвентаризації, його реєстратори. В теперішній час державна реєстрація нерухомого майна не входить до їх компетенції. Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, в теперішній час державну реєстрацію прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майн. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивач доказів на підставу своїх вимог не надав, в т.ч. щодо того, що він у період з 7 лютого 2008 року, коли [PERSON] подарувала йому свою частину житлового будинку, до 31 грудня 2012 року, коли БТІ перестало здійснювати державну реєстрацію нерухомого майна, позивач надавав відповідачу договір дарування та рішення суду для проведення державної реєстрації та звертався в цей період і до літа 2015 року з приводу оформлення нового технічного паспорта чи внесення змін щодо власника до існуючого технічного паспорта, а йому в цьому було відмовлено. В інвентаризаційній справі відсутні договір дарування та судове рішення. В теперішній час суд пропонував позивачеві здійснити державну реєстрацію своїх прав на нерухоме майно , роз»яснював про таку можливість, однак позивач в категоричній формі відмовився це зробити, посилаючись на те, що державну реєстрацію має здійснити відповідач. Але, як відмічалось вище, відповідач у даний час не має таких повноважень, про що позивачеві також роз»яснювалось. Відповідач пропонував позивачеві виправити помилку, допущену при оформленні технічного паспорту на житловий будинок по 4-му пров. вул. Будьонного, 23, відповідно до правовстановлюючих документів, що знаходяться в них та належним чином зареєстровані. Але позивач також категорично проти цього заперечує. Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень чинного законодавства щодо виникнення права власності на нерухоме майно, немає підстав для задоволення позову в частині оформлення нового технічного паспорта на житловий будинок по 4-му пров. вул. Будьонного, 23 з внесенням відомостей, що позивач є власником цього будинку. Відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн. Доказів стосовно цього позивач також не надав. До речі, суд, виходячи з положень належності та допустимості доказів, не враховує акт від 1 липня 2015 року, складений за участю [PERSON] та [PERSON], про те, що працівник Конотопського БТІ в брутальній формі відмовив позивачеві у виправленні помилки при виготовленні технічного паспорту (а.с.47), оскільки у суда немає даних, за яких обставин та яким чином складався даний акт, чи , дійсно, дані особи були в цей час в МБТІ, були присутні при складанні цього акту, клопотання про їх допит в якості свідків позивач не заявляв.

Outcome: dismissed