Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики зазначивши, що між [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2020 року був укладений договір відповідального зберігання і перевезення коштів. Цей договір був оформлений у вигляді розписки. Згідно умов розписки Сторони зазначили, що [PERSON] 31 травня 2020 року отримав на відповідальне зберігання грошові кошти в сумі 160 000 доларів США. Одержані кошти, останній зобов`язувався зберігати та перевезти в Україну з дотриманням офіційної процедури митного декларування та після перетину кордону з Україною передати їх Позичальнику [PERSON] . Однак, отримавши відповідні кошти [PERSON] не передав їх Позичальнику [PERSON] , а отже не виконав свої зобов`язання в повному обсязі, що і змусило позивача звернутися до суду Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2019 року між громадянином Польщі [PERSON] та громадянином України [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в сумі 160 000 доларів США терміном на 5 років, які надавалися на будівництво магазину в м. Городок, Хмельницької області. Згідно п. 4 даного договору Сторони визначили, що кошти за позикою повинні бути передані Позичальнику в термін до 01 травня 2020 року. З метою недопущення поширення вірусної інфекції COVID-19, між Україною та Польщею було заблоковано вільний перетин кордону за винятком окремих категорій громадян, тому ні Позикодавець [PERSON] , ні Позичальник [PERSON] в період виконання даного договору не мали можливості перетнути кордон для передачі та отримання вказаних коштів. Між [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2020 року був укладений договір відповідального зберігання і перевезення коштів. Цей договір був оформлений у вигляді розписки. Згідно умов розписки Сторони зазначили, що [PERSON] 31 травня 2020 року отримав на відповідальне зберігання грошові кошти в сумі 160 000 доларів США. Одержані кошти, останній зобов`язувався зберігати та перевезти в Україну з дотриманням офіційної процедури митного декларування та після перетину кордону з Україною передати їх Позичальнику [PERSON] . Однак, отримавши відповідні кошти [PERSON] не передав їх Позичальнику [PERSON] . Відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, якою визначено випадки виключної підсудності у справах з іноземним елементом. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України обов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її покпажодавцеві у схоронності. Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до ст.ст. 938, 949 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання, та зобов`язаний повернути покпажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Отже відповідач взяв у позивача на тимчасове зберігання грошові кошти, які зобовязався зберігати та передати за дорученням поклажодавця [PERSON] , але у визначений сторонами строк взяті на себе зобовязання не виконав. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, їх юридичну оцінку, а також те що відповідач в повному обсязі визнає позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів знайшли своє підтвердження.

Outcome: approved