Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з 07.07.1986 року по 15.09.2014 року він працював у ПАТ «МК ім. Ілліча» на посаді оператора машини безперервного лиття заготівок 7 розряду конверторного цеху. 03.02.2014 року він отримав завдання від змінного майстра на очищення території, прилеглої до відділення ВБРС конверторного цеху, і приблизно о першій годині 06 хвилин викидав сніг з лопати в короб і впав на майданчик, внаслідок чого отримав первинний вивих правового плечового суглобу, відрив великого горбка правої плечової кості. Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 02.06.2014 року, з медичного огляду за № 374/1 від 04.06.2014 року, йому вперше встановлено втрата професійної працездатності на 20 % внаслідок травми на виробництві з 23.05.2014 року до 01.07.2015 року. Йому заборонені роботи на висоті, фізичні навантаження та важкі речі більше 5 кг. Він перебуває на «Д» обліку у травматолога. Відповідно до довідки МСЕК від 15.06.2015 року йому встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10 %. Внаслідок травми та втрати професійної працездатності він відчуває фізичний біль та душевні страждання. Переживання викликані наслідками травми. Він втратив здатність повністю реалізувати свої можливості, змушений проходити курс лікування, постійно відчуває наслідки виробничої травми, постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. Стан його здоровя незадовільний, він втратив змогу в повній мірі виконувати життєві функції. Вказані обставини обумовлюють необхідність пристосуватися організовувати його повсякденне життя по-новому і свідчать про заподіяння моральної шкоди. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 30 000 гривень. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ ММК ім. Ілліча» [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що відповідач не повинен нести відповідальність перед позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки вини відповідача у завданні даної шкоди не має. У пункті 4 акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 3 лютого 2014 року о 1 годині 06 хвилин, затвердженого в.о. начальника УОП і ПБ ПАТ «ММК ім. Ілліча» 06.02.2014 року (форма Н-5) встановлено, що основною причиною настання нещасного випадку є організаційна. Відповідно до п.6 даного акту, комісія оглянувши місце нещасного випадку, опитавши свідків і осіб, причетних до нещасного випадку, з огляду на його обставини і причини, встановила, що відповідальними особами, дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку, є [PERSON], який не виконав вимоги ЮП ДЖ-32 «для працівників цехів комбінату, що залучаються на очищення залізничних колій від снігу, виробничих відходів і сміття», що виразилося в недотримані особистої необережності, що привело до травмування. Таким чином, відповідач, не є особою, винною у травмуванні позивача і не повинен відшкодовувати моральну шкоду. Крім того, відповідно до п.8 акту № 8/1 від 06.02.2014 року (форма н-1) обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку, комісією не встановлено, а тому у даних правовідносинах відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди в сенсі ч.2 ст. 1167 ЦК України. Просив суд відмовити у задоволені позову. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Нормами ст.ст. 23, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; 3) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди. У трудовому праві протиправне діяння розглядається також як порушення власником або уповноваженим ним органом обовязку щодо забезпечення безпечних умов праці і нездійснення ним усіх залежних від нього заходів щодо охорони праці працівників. Причинний звязок як елемент правопорушення виражає звязок протиправної поведінки власника або уповноваженого ним органу і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Вина власника або уповноваженого ним органу при заподіянні працівникові моральної шкоди має подвійне значення: при наявності вини настає відповідальність за заподіяну працівникові моральну шкоду, а її форма та ступінь впливають на визначення розміру відшкодування. Вина власника - це його психічне ставлення до здійснюваного порушення трудових прав працівника, яке може діставати свій вияв у формах умислу, необережності (простої та грубої), а також неосвіченості (необізнаності). Форма вини власника або уповноваженого ним органу - це окреслене в законі поєднання певних ознак (елементів) його свідомості та волі, в якому відображається психічне ставлення до свого протиправного діяння та його негативних наслідків. Ступінь вини власника - це оціночна, кількісна категорія, яка багато в чому визначає тяжкість вчиненого ним діяння і впливає на визначення розміру відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди. З акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), затвердженого в.о. начальника УОП і ПБ ПАТ «ММК ім. Ілліча» 06.02.2014 року, вбачається, що травмування [PERSON] у вигляді вивиху правого плеча, відрив великого горбка. Ступінь важкості-тяжка настала в результаті падіння на майданчик при викидуванні снігу з лопати в короб (а.с.14-16). При цьому, як вбачається із [PERSON] спеціального розслідування даного нещасного випадку (форма Н-5), затвердженого в.о. начальника УОП і ПБ ПАТ «ММК ім. Ілліча» 06.02.2014 року, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог ІОП ДЖ-32 «Для працівників цехів комбінату, що залучаються на очищення залізничних колій від снігу, виробничих відходів і сміття» р.3 п.3.1., що виразилося в недотриманні особистої обережності, що призвело до травмування (а.с.11-13). Дані акти позивачем не оспорювалися в ході розгляду справи, є чинними, а тому посилання позивача про відсутність його вини у нещасному випадку є неспроможними. Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Факт того, що травмування позивача під час виконання ним своїх трудових обовязків відповідачем не оспорювався та даний факт підтверджені вищенаведеними актами. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При встановленні факту заподіяння моральної шкоди необхідно керуватися критеріями загальнолюдських цінностей. Зрозуміло, що фізичні страждання внаслідок травмування та перенесення фізичного болю, втрати професійної працездатності і неможливості реалізувати себе в повній мірі внаслідок обмежень, повязаних з травмуванням, поза всяким сумнівом, пов'язана з душевними стражданнями, які за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Одним з критеріїв, що зменшують розмір відшкодування є добровільне відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди або здійснення інших дій власником або уповноваженим ним органом, спрямованих на усунення або зменшення негативних наслідків заподіяної моральної шкоди. Встановлено, що відповідач надав позивачу матеріальну допомогу за хворобою у загальній сумі 6399,17 гривень (а.с. 32). З урахуванням вищенаведених норм права та наявності вини позивача у настанні нещасного випадку на виробництві, виходячи з принципів розумності, виваженості й справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 5000,00 гривень, тим самим частково задовольнивши предявлений позов.

Outcome: partial