Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 2500 гривень на місяць з дня подання позову і довічно, стягнути з [PERSON] одноразово кошти на покриття витрат, повязаних з його лікуванням у розмірі 19000 гривень. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач по справі його син, а йому 73 роки, він є пенсіонером за віком, з 2007 року постійного місця проживання не має, за станом свого здоровя не має можливості працювати. Позивач також вказує, що на даний час тимчасово мешкає у своїх знайомих у с. Бурдівка Одеської області, частину своє пенсії віддає на оплату комунальних послуг, частину на ліки, так як є хворою людиною. У березні 2015 року йому була зроблена операція, він потребує післяопераційного догляду та постійного медикаментозного лікування, що підтверджується наданими до суду квитанціями. Далі позивач наголошує, що його відносини з сином є досить напруженими, хоча він завжди виконував свої батьківські обовязки, допоміг отримати освіту, завжди підтримував, так як це його єдина дитина. Позивач вказує, що на його прохання надати матеріальну допомогу, відповідач відповідає негативно, хоча має таку можливість, так як він є забезпеченою людиною за фахом моряк, працює на посаді третього механіка та має високій рівень доходу. Враховуючи вищевикладені фактичні обставини, а саме його непрацездатність, скрутне матеріальне становище, потреба у постійному лікуванні та відсутність інших джерел доходу, крім пенсії, він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою та сподівається на захист своїх прав та інтересів. В судові засідання позивач не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надсилав до суду заяви з проханням розглянути справу в його відсутності, в яких зазначав, що проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судові засідання на неодноразовий виклик до суду не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. За таких обставин суд, зі згоди позивача, відповідно до положень статті 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 04 травня 1942 року, що підтверджується паспортом громадянина України, виданим Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 07 листопада 2007 року. Позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком у розмірі 1146 гривень 41 копійка, що підтверджується довідкою виданою Управлінням пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси. Проаналізувавши вищевказані документи суд приходить до висновку, що позивач є особою похилого віку, якому виповнилося 73 роки, а відповідно до витягу з медичної картки амбулаторного хворого, виданої КУ «МКЛ № 11», позивач за станом здровя позбавлений можливості працювати. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], сторони проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, позивач не має реєстрації у місті Одесі та в Одеській області, відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. З приводу зазначених обставин відповідач заперечень до суду не подав. Відповідно до вимог ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.2 ст.202 СК України, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обовязок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. В контексті даної правової норми результатом нормального здійснення батьківських прав і обовязків, правильного виховання дітей є та підтримка, духовна і матеріальна, яку потім нададуть повнолітні дочка, син своїм батькам. Батьки вправі розраховувати на випадок необхідності, на їх відповідну матеріальну підтримку. Відповідно осіб, які не усвідомлюють свого боргу стосовно батьків, закон установлюючи зобовязання повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують допомоги, припускає можливість примусового здійснення такого обовязку через суд. Ці питання і регулює стаття 202 СК України. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального або сімейного стану сторін. Статтею 205 СК України установлює розмір аліментів, які можуть бути стягнуті на користь батьків з повнолітніх дочки, сина, в разі коли вони добровільно не виконують свої обовязки. Такий розмір визначається у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу), виходячи з матеріального і сімейного стану кожного з повнолітніх дочки, сина і батьків та з урахуванням можливості батьків одержувати аліменти один від одного. Відповідно до вимог ст.200 СК України ініціатива способу визначення аліментів належить тому, хто подає позов, що передбачено ст.119 СК України. На вибір способу визначення розміру аліментів впливають різні обставини, визначені статтею 184 СК України. Відповідно до вимог ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи те, що позивач ставив вимоги про присудження аліментів на своє утримання саме в твердій грошовій сумі, а в ході судового розгляду відповідач не підтвердив факт офіційного працевлаштування та отримання заробітної плати, суд задовольняє вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тому що, це не суперечить положенням статті 200 СК України. Приймаючи рішення по даній справі, при визначенні розміру аліментів, суд відповідно до статті 205 СК України враховує процесуальну поведінку відповідача, ігнорування останнім судових засідань, те що сторонами не підтверджено факт офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним заробітної плати, те що він є здоровою працездатною особою, має ще одну дитину, на утримання якої сплачує аліменти, що в нього на утриманні не має не працездатної дружини, батьків, будь-яких зобовязань за іншими виконавчими документами. При визначенні розміру аліментів судом також враховуються довідки про стан здоровя позивача [PERSON], згідно з якими він перебував на лікуванні у КУ «МКЛ № 11». З врахуванням обставин, викладених вище, суд визначає розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1000 гривень щомісячно. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача одноразово коштів на витрат, повязаних з його лікуванням, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 206 СК України, у виняткових випадках, якщо мати, батько, є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом за ними. Як вбачається з витягу № 3448 із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON], виданої КУ «Міська клінічна лікарня № 11», у березні 2015 року позивачу встановлено діагноз: гострий холецистит. 06.03.2015 йому зроблена операція. Позивачем надані до суду квитанції, підтверджуючи суми витрат на придбання медичних препаратів, які призначені лікарем для його лікування та проходження післяопераційного одужання. Відповідно до наданих до суду квитанцій позивачем документально підтверджено придбання ліків на суму 3419,84 гривень, а тому і позовні вимоги в цієї частині можуть бути задоволено частково на суму 3419 гривень 84 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: partial