Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником вказаного вище будинку, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.1988 року. Відповідно до записів домової книги за вказаною адресою, крім позивача, також,\~\~зареєстрований [PERSON] , який не проживає в даному житловому приміщенні з травня місяця 2010 року, а також, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Оскільки на сьогоднішній день факт реєстрації відповідача [PERSON] в будинку позивача порушує його право на вільне користування майном, а у позасудовому порядку зняти його з реєстрації немає можливості, що обмежує позивача у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, проте, завчасно подав заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся вчасно через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У зв`язку з цим суд на підставі\~ст.280 ЦПК України\~вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.1988 року (а.с.6-7), [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії домової книги прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] \~(а.с.13-26), в даному будинку зареєстрований [PERSON] з 28.05.2010. Згідно довідки виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району від 26.06.2019 №13 вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Згідно з актом про встановлення факту проживання(не проживання) особи за адресою: [ADDRESS] , складеним 30.10.2020 року комісією Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області,\~\~ [PERSON] зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , проте, фактично не проживає за даною адресою з 2010 року і по даний час (а.с.28). Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу України\~передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1\~ст.317 ЦК України\~закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою:\~\~ [ADDRESS] , але фактично з 2010 року не проживає за вказаною адресою, чим створює перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим будинком з надвірними будівлями. На підставі\~ст.150 ЖК України, ст.316,\~319,\~321,\~391,\~405 ЦК України,\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~\~від 11.12.2003 року №1382-VII401,

Outcome: approved