Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі права власності на нерухоме майно, серії [NUMBER], індексний номер [NUMBER], виданого 15.01.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за ним в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, 15.01.2014 року зареєстроване право власності на ? частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], згідно з Додатком № 3/169 до р/в ВМП від 04.06.1987 року за № 200 номер будинку було змінено з [NUMBER] на [NUMBER]). Він є власником частини будинку, зареєстрований та проживає у ній. Також разом з позивачем зареєстровані та проживають члени його сім'ї - дружина, [PERSON], невістка - [PERSON], онучка - [PERSON] та малолітня правнучка, [PERSON]. Відповідач по справі, [PERSON], являється сином позивача, і також зареєстрований та проживав у його половинні будинку на правах члена сім'ї. Однак, згодом відповідач покинув сім'ю, припинивши подружні відносини зі своєю дружиною - його невісткою, [PERSON], та змінив місце проживання. В 2010 році відповідач забрав з будинку всі свої речі і остаточно виїхав з будинку. З того часу він у будинку не з'являвся, періодично змінював місце проживання, певні періоди свого життя жив в Росії, Молдові, про що іноді повідомляв по телефону, але ніколи не називав свого фактичного місця проживання. Відповідач повідомляв також, що наміру повертатись у сім'ю у нього немає. При цьому, до даного часу відповідач не знявся з паспортної реєстрації в частині будинку позивача і не бажає це зробити, не зважаючи на неодноразові прохання. Отже, відповідач по справі, [PERSON], з 2010 року живе окремим життям, в спірній частині будинку не проживає, своїх речей в цьому приміщенні не зберігає, участі в утриманні даного жилого приміщення та оплаті комунальних платежів відповідач не бере, а тому позивач вважає, що відповідач втратив право користування вказаним спірним жилим приміщенням і повинний бути знятий з паспортної реєстрації. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував ( а.с. 31) Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № [NUMBER], що знаходиться по вулиці Привокзальна, місто Вінниця, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], індексний номер [NUMBER], виданого 15.01.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Іриною Вікторівною та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2014 року (а.с. 6-7). Згідно додатку № 3/169 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року за № 200 існуючому будинку [ADDRESS]. (а.с. 16) ) З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян та довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 21481 від 01.08.2017 року. (а.с. 8-10, 20). Згідно довідки № 678 від 24.07.2017 року, виданої квартальним комітетом «Ясний», за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 11). Згідно довідки № 680, виданої 24.07.2017 року квартальним комітетом «Ясний» на підставі свідчень сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], останній не проживає з лютого 2010 року по теперішній час (а.с. 12). Також, факт не проживання [PERSON] за місцем прописки підтверджується актами від 15.02.2017 року, від 17.05.2017 року та від 18.07.2017 року, складеними сусідами позивача, та завіреними головою комітету мікрорайону «Ясний» (а.с. 13-15). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача за адресою: [ADDRESS], понад сім років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі Закону України «Про судовий збір», його згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 640, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved