Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказуючи, що 19.06.2003 року укладено шлюб між ним та відповідачем. В період шлюбу ними було набуто право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Зареєстрований даний житловий будинок на ім`я відповідача [PERSON] . Оскільки майно було придбане в період шлюбу, належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності. На даний час позивач має намір поділити вказане майно шляхом визначення за ним Ѕ ідеальної частки домоволодіння. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в межах і з підстав, викладених у ньому. Відповідач та її представник в судовому засіданні вимоги позову визнали, не заперечують проти його задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.06.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.06.2016 року. Зареєстровано вказаний житловий будинок на ім`я [PERSON] . Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову, а саме про визнання ідеальних часток у спільному майні сторін по справі та припинення права спільної сумісної власності.

Outcome: approved