Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 21.01.2014 в розмірі 32932,00 грн., 3% річних в розмірі 320,37 грн. та інфляційні втрати в розмір 36197,91 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 700,00 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 100,00 грн. відповідно до умов договору поруки від 21.02.2011, укладеного між [PERSON] та [PERSON], відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про підтримання уточнених позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, для його належного повідомлення про час та місце розгляду справи судом було направлено відповідне доручення до іншого суду, в межі територіальної підсудності якого входить місце мешкання відповідача. При цьому судове доручення повернуто на адресу даного суду без виконання у зв'язку із повнотою неявкою відповідача [PERSON] на виклик суду. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 21 січня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 33032,00 грн. на підставі договору позики, укладеного в усній формі, на підтвердження укладання даного договору [PERSON] власноруч написав розписку щодо отримання ним грошових коштів, які він зобов'язався повернути до 20 лютого 2014 року. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як визначено ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором. Відповідач [PERSON] свої грошові зобов'язанні перед [PERSON] не виконав, грошові кошти до теперішнього часу не повернуто. Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України). Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем [PERSON], сума боргу складає 33032,00 грн., також розраховані 3% річних - 320,37 грн., інфляційні втрати - 3165,91 грн., а всього 36518,28 грн. 21 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання [PERSON] своїх грошових зобов'язань за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 21.01.2014. Згідно із ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено інше. Пунктом 2 даного договору поруки відповідальність боржника та поручителя перед кредитором є солідарною, однак обмеженою сумою 100,00 грн., що вказано у п.п. 1.1 договору поруки. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до положень Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивачем [PERSON] надано розрахунок відсотків, які нараховані ним на суму боргу на підставі положень ст.. 1048 ЦК України, при цьому вимоги про їх стягнення не заявлені, водночас з розрахунку інфляційних втрат вбачається, що за період з 20.02.2014 по 17.06.2014 вони складають 3165,91 грн., сума боргу при цьому з їх врахуванням складає 36197,91 грн. Однак позивачем заявлено вимогу як стягнення основної суми боргу в розмірі 33032,00 грн., так і інфляційних втрат в сумі 36197,91 грн., тобто подвійне стягнення боргу. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи, в тому числі і витрати на правову допомогу (ст.. 79 ЦПК України). Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, які склали 700,00 грн., однак жодних документів на підтвердження понесення таких витрат суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial