Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, обгрунтовуючи тим, що 01 вересня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 1 про будівництво житлового будинку. Сторонами сумісними зусиллями було збудовано житловий будинок загальною площею 1 907,3 кв.м. по [ADDRESS]. Однак в порушення умов договору про спільну діяльність відповідачі відмовились від підписання акту розподілу площі, оскільки позивачем належним чином не виконувалися обов'язки за договором про будівництво будинку та не була оформлена у власність земельна ділянка. 07 квітня 2009 року позивач повторно направив відповідачам лист-вимогу про підписання розподілу площ на виконання умов договору про підписання розподілу площ на виконання умов договору про спільну діяльність. Під час розгляду справи [PERSON] уточняв позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на приміщення в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 216,7 кв.м., а саме: квартиру [NUMBER] на 1-му поверсі площею 42,7 кв.м., квартиру [NUMBER] на 5-му поверсі площею 42,7 кв.м., квартиру [NUMBER] на 5-му поверсі площею 57,5 кв.м., нежитлове приміщення [NUMBER] на 1-му поверсі площею 32,1 кв.м., нежитлове приміщення [NUMBER] на 1-му поверсі площею 41,7 кв.м. Під час розгляду справи за клопотанням [PERSON] про часткову відмову від позовних вимог (т. ІІІ а.с. 208-209) ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року провадження за позовом [PERSON] в частині позовних вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] закрито (т. ІІІ а.с. 214-215). Так, [PERSON] під час розгляду справи заявив клопотання про залишення без розгляду позовні вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], визнання права власності на нежитлові приміщення [NUMBER], [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 234-235). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року дане клопотання задоволено (т. ІІІ а.с. 234-235). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, обгрунтовуючи тим, що житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 1 907,3 кв.м., фактично ним збудовано, оскільки ні [PERSON] ні [PERSON] належним чином не виконували свої зобов'язання та просив визнати за ним право власності на квартири загальною площею 1 240,1 кв.м., а саме: квартиру [NUMBER], поверх 1, загальною площею 42,5 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 1, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER] поверх 2, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 78,8 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 47,4 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 78,8 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 47,4 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 81,7 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 88,1 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 5, загальною площею 78 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 1, загальною площею 44 кв.м.; кваритру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 44 кв.м. та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Під час розгляду справи [PERSON] заявив клопотання про часткову відмову від позовних вимог (т. ІІІ а.с. 117-118). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року провадження за зустрічним позовом [PERSON] в частині позовних вимог про визнання пава власності на квартиру [ADDRESS], про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] закрито (т. ІІІ а.с. 126-127). Так, [PERSON] під час розгляду справи заявив клопотання про часткову відмову від позовних вимог в частині визнання права власності на квартири [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 129-130). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року провадження по цивільній справі за зустрічним позовом [PERSON] в частині позовних вимог про визнання права власності на квартири [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [ADDRESS] закрито (т. ІІІ а.с. 142-143). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, обгрунтовуючи тим, що фактично половина житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 1 907,3 кв.м. збудована ним. Вважає, що необхідно коректування в розподілі площі будинку, пропозицією якого ним було направлено листом від 31 березня 2009 року. Він запропонував наступний порядок розподіл площі: [PERSON] - 50 %, [PERSON] - 42 %, [PERSON] - 8 %. Однак, відповідачі за зустрічним позовом не узгоджують його пропозиції та не дають можливості оформити належне йому право власності на будівлю. Вважає, що відповідачі оспорюють та не визнають належне йому право власності на нерухомість, отримане при виконанні Договору про спільну діяльність. В позовних вимогах просив визнати за ним право власності на квартири загальною площею 913,5 кв.м., а саме: квартиру [NUMBER], поверх 2, загальною площею 47,4 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 44 кв.м., квартиру [NUMBER], поверз 3, загальною площею 78,8 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 47,4 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 3, загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 81,7 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 78 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 88,1 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 4, загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 5, загальною площею 43 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 5, загальною площею 43 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 1, загальною площею 43 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 5, загальною площею 43 кв.м.; квартиру [NUMBER], поверх 5, загальною площею 62,7 кв.м. та стянути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Під час розгляду справи за клопотанням [PERSON] про часткову відмову від позовних вимог (т. ІІІ а.с. 216-218) ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року провадження за зустрічним позовом [PERSON] в частині позовних вимог про визнання права власності на квартири [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [ADDRESS] закрито (т. ІІІ а.с. 229-230). Так, [PERSON] під час розгляду справи заявив клопотання про залишення без розгляду позовні вимоги про визнання права власності на квартири [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [ADDRESS], визнання права власності на нежитлові приміщення [NUMBER], [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 236). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року дане клопотання задоволено (т. ІІІ а.с. 237-238). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2009 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності задоволено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності задоволено чатково (т. І а.с. 83-90). Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2009 року залишено без змін (т. ІІ а.с. 207-210). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON], [PERSON], подані представником - [PERSON] задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2009 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2013 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва (т. ІІ а.с. 263-266). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року по даній цивільній справі залучено в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. ІІІ а.с. 14-15). Так, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01.09.2007 р. між відповідачами було укладено Договір про будівництво житлового будинку. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору учасники беруть зобов'язання об'єднати свої внески та спільні дії для досягнення спільної мети: будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 08 квітня 2008 року [PERSON] та гр. [PERSON], [PERSON] уклали договір будівельного підряду шляхом підписання графіку виконання робіт з будівництва квартири загальною площею 81,7 кв.м. в [ADDRESS]. Вартість квартири становить 147 060 (Сто сорок сім тисяч шістдесят) доларів США. За домовленістю між сторонами договору квартира повинна була бути передана відповідачами позивачу в жовтні 2008 року. В обумовлений сторонами строк будівництво квартири завершено не було. Протягом 2009 року будівельні роботи майже не велися. 10 квітня 2010 року між [PERSON] та Підрядниками в особі відповідача [PERSON] було підписано Угоду про зміну умов Договору підряду від 08.04.2008 р. Даною угодою була обумовлена остаточна вартість робіт 66 000 (Шістдесят шість тисяч) доларів США, строки передачі квартири Позивачу, та інше. 10 квітня 2010 року в рахунок оплати за будівництво квартири [NUMBER] нею було передано Відповідачам за розпискою ще 10 000 (Десять тисяч) доларів США. 21 листопада 2010 року в рахунок оплати за квартиру [PERSON] було передано Відповідачам за розпискою ще 6 000 (Шість тисяч) доларів США. Таким чином, протягом квітня 2008 - листопада 2010 року [PERSON] було передано відповідачам в рахунок оплати за будівництво квартири [ADDRESS] грошові кошти на загальну суму 66 000 (Шістдесят шість тисяч) доларів США. 10 квітня 2013 року за Актом приймання - передачі виконаних робіт відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в особі відповідача [PERSON] передали [PERSON], яка в свою чергу прийняла виконані роботи та результат цих робіт: квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 Акту відповідачі зобов'язалися в строк до 01 вересня 2013 року провести державну реєстрацію за [PERSON] право власності на квартиру в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно. Однак до теперішнього часу відповідачі ухиляються від свого обов'язку. В позовних вимогах просила суд визнати за нею право власності на квартиру [NUMBER] загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів на її користь судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 вересня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 1 про будівництво житлового будинку. За своєю правовою природою цей договір є договором про спільну діяльність. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору учасники беруть зобов'язання об'єднати свої внески та спільні дії для досягнення спільної мети: будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер № 000000000:90:220:0017 за адресою: [ADDRESS]. 16 вересня 2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги №? 16-09/6. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 7 Договору №? 16-09/6 [PERSON] відступив (передав) [PERSON] всі права, які належали йому, як Учаснику 1 в частині будівництва квартири [NUMBER] за Договором від 01.09.2007 р. у тому числі і право на отримання у власність квартири [NUMBER]. Отже, з моменту укладення Договору №? 16-09/6 їй належать всі права Учасника 1 за Договором від 01.09.2007 р. в частині будівництва квартири [NUMBER]. Об'єкт будівництва - житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом завершеного будівництва, який прийнятий до експлуатації. 28 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] підписано Акт, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS]. З тих пір вона разом зі своїм неповнолітнім сином проживає в спірній квартирі. З огляду на зазначене відповідачі своїх обов'язків за Договором №? 16-09/6 не виконали, вчиняють дії, які свідчать про невизнання за нею права власності на спірну квартиру [NUMBER]. В зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В позовних вимогах просила визнати за нею право власності на квартиру [NUMBER] на 2 поверсі загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м. в житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Дарницького районного від 31 березня 2014 року (протокольна) залучено третю особу без самостійних вимог [PERSON] по первісному позову та зустрічним позовам (том ІІІ а.с. 154 зворот). За заявою [PERSON] ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року (протокольна) змінено статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог (том ІІІ а.с. 48). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти позову третьої особи [PERSON] не заперечував та просив його задовольнити. У задоволені позову третьої особи [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував просив у задоволені позову відмовити. Проти позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги не заперечував та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував та просив у його задоволені відмовити. Позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] та [PERSON] залишив на розсуд суду, позов [PERSON] просив задовольнити у повному обсязі. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала, просила у його задоволені відмовити у повному обсязі. Позов [PERSON] залишила на розсуд суду. Свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував, просив у задоволені позовних вимог відмовити. Позов [PERSON] залишив на розсуд суду. Позов [PERSON] підтримав та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні розгляд позовів залишила на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (т. ІІІ а.с. 62). Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають залишенню без задоволення, та позови третіх осіб [PERSON], [PERSON], які заявляють самостійні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 1 про будівництво житлового будинку (надалі - Договір) (т. І а.с. 8-16). За своєю правовою природою цей договір є договором про спільну діяльність. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору учасники беруть зобов'язання об'єднати свої внески та спільні дії для досягнення спільної мети: будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер № 000000000:90:220:0017 за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Відповідно до п. 2.1. Договору, з метою реалізації мети, зазначеної у п. 1.1. цього Договору, учасники здійснюють вклади у Спільну діяльність у вигляді грошових коштів, майна, майнових прав. Відповідно до п. 2.2. Договору, вкладом Учасника 1 у Спільну діяльність є: право користування земельною ділянкою площею 0,1 га, кадастровий номер № 000000000:90:220:0017 яке належить Учаснику 1 на праві спільної часткової власності згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку, серія КВ № 137862, виданого 21.12.2006 р.; участь у фінансових заходах, визначених п. 1.3.2. цього Договору, у розмірі 50,2 % всього об'єму фінансових заходів. 12 березня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано дозвіл на виконання будівельних робіт гр. [PERSON] та [PERSON] з будівництва приватного житлового будинку та господарських споруд: [ADDRESS] (т. І а.с. 21). Проект будівництва розроблений та погоджений належним чином, що підтверджується комплексним висновком № 408 Державного підприємства Центральна служба Укрінвестекспертизи щодо проекту житлового будинку та господарських споруд по вул. [ADDRESS] та листом - погодження проектної документації на будівництво вих. №? 15-10885 від 28 вересня 2007 року (т. І а.с. 22-27, 27). 11 березня 2009 року [PERSON] звернувся з листом до [PERSON] та [PERSON] про підписання Акту розподілу площі, у зв'язку із закінченням будівництва будинку (т. І а.с. 17). 21 березня 2009 року [PERSON] звернувся з листом - відповіддю до [PERSON] в якому запропонував розділити площу у власність, а саме: [PERSON] - 65 %, [PERSON] - 30 %, [PERSON] - 5 % (т. І а.с. 18). 31 березня 2009 року [PERSON] звернувся з листом до [PERSON], [PERSON] в якому запропонував розділити площу у власність, а саме: [PERSON] - 42 %, [PERSON] - 50 %, [PERSON] - 8 % (т. І а.с. 19). 07 квітня 2009 року [PERSON] звернувся з листом - вимогою до [PERSON] та [PERSON] про підписання Акту розподілу площі, у зв'язку з закінченням будівництва будинку (т. І а.с. 20). 16 вересня 2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги №? 16-09/6 (надалі - Договір 1) (т. ІІІ а.с. 72- 73). Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 7 Договору 1 [PERSON] відступив (передав) [PERSON] всі права, які належали йому, як Учаснику 1 в частині будівництва квартири [NUMBER] за Договором від 01.09.2007 р. у тому числі і право на отримання у власність квартири [NUMBER]. Під час розгляду справи сторони [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечували того факту, що [PERSON] та [PERSON] були залучені кошти [PERSON] у розмірі 356 400,00 грн. для інвестування будівництва спірної квартири [NUMBER] (п. 1 Договору 1). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, з моменту укладення Договору 1 [PERSON] належать всі права Учасника 1 за Договором від 01.09.2007 р. В частині будівництва квартири [NUMBER]. Відповіднодо ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Приписами ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 316-323, 325, 328, 334 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; усі суб'єкти права власності є рівними перед законом; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності на нову річ, яка виготовлена (створена)особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власника земельної ділянки на забудову, відповідно до ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України, здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єктів архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій», саме фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єкта містобудування зобов'язані отримати дозвіл від інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. 12 березня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано дозвіл на виконання будівельних робіт гр. [PERSON] та [PERSON] з будівництва приватного житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с. 21). Згідно висновку №? 20 будівельно-технічного дослідження від 07.12.2009 р. складеного агенцією судових експертиз, у житловому будинку [ADDRESS] розташовані житлові та підсобні приміщення. Проектним рішенням житлового будинку забезпечено розміщення на кожному поверсі квартир з різною кількістю кімнат та функціональністю підсобних приміщень, виходячи з умови їх заселення однією сім'єю. Розташування конструктивних елементів житлової площі будівлі, що розташована на земельній ділянці [ADDRESS], відповідає наданій проектній документації (т. І а.с. 61- 73). 15 жовтня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано сертифікат відповідності КВ № 000419 щодо відповідності закінченого будівництвом житлового будинку на [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 153). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 26 грудня 2008 року, земельна ділянка площею 0,0284 га, розташована на [ADDRESS], належить [PERSON] (т. І а.с. 28, 29). Так, згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 р., діючої з 01.01.2009 р. до 30.04.2011 р. «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється комісією і полягає в підтвердженні нею готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної та транспортної інфраструктури, їх інженерно-технічного оснащення та забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації. Відповідно до п. 17 вказаного Порядку датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією сертифіката відповідності. В даному випадку датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є дата видачі зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві сертифіката відповідності - 15 жовтня 2010 року, що відповідає чинному на час дії спірних правовідносин законодавству. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» від 07.02.2002 р. № 7/5, реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, які проводять реєстрацію права власності на об'єкти. Таким чином, в даному випадку мають місце правовідносини, що виникають зі створення нового нерухомого майна, право власності на яке виникає з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації. Як зазначалось вище, об'єкт будівництва - житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом завершеного будівництва, який прийнятий до експлуатації. В будинку 31 квартира та 4 нежитових приміщення. Під час розгляду справи відповідачами не заперечувався факт відчудження квартир в будинку, та дані обставини відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України підтверджуються договорами купівлі-продажу квартир, попередніми договорами по 28 квартирам та 4 нежитлових приміщень (т. ІІІ а.с. 131- 141, 162-191). 17 грудня 2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 64-65). Та залишились спірні дві квартири [NUMBER], [ADDRESS], які є предметом позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги. Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. 28 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] підписано Акт, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 87). З тих пір [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином, [PERSON] [INFO] в ній проживає. [PERSON] сплачує спожиті житлові-комунальні послуги, що підтверджується актом від 17.04.2013 р. та квитанціями (т. ІІІ а.с. 88, 89). Згідно до п. 1 ст. 1135 Цивільного кодексу України в інтересах спільної справи кожному учаснику надається право виступати від імені всіх учасників. Ведення спільних справ учасниками Договору закріплено в п. 4.1., так під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників. Повноваження учасника вчиняти право чин від імені всіх учасників посвідчується цим Договором і не потребує окремої довіреності іншими учасниками. З метою забезпечення інтересів третіх осіб ч. 3 ст. 1135 Цивільного кодексу України встановлюється, що учасники не можуть заперечувати чинність правочину, вчиненого одним із учасників договору простого товариства, у зв'язку з обмеженням прав учасника щодо ведення спільних справ. Таке заперечення можливе, якщо учасники доведуть, що на момент вчинення правочину третя особа знала або могла знати про наявність таких обмежень. Будь яких доказів щодо обізнаності [PERSON] про обмеження прав учасників Договору від 01.09.2007 р., в матеріалах справи відсутні. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що згідно п. 5.4.1. Договору від 01.09.2007 р. про будівництво житлового будинку, останній мав право залучати кошти третіх осіб для будівництва об'єкту інвестування виключно за згодою [PERSON], а згода [PERSON] йому не була потрібна, тому що це не передбачено Договором. В свою чергу, [PERSON] підтвердив факт отримання коштів від [PERSON] та схвалив всі підписані між [PERSON] та [PERSON] правочини. Відповідно до ч. 4 ст. 1135 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник, який вчинив від імені всіх учасників правочин, щодо якого його право на ведення спільних справ учасників було обмежене, або вчинив в інтересах всіх учасників правочин від свого імені, може вимагати відшкодування здійснених ним за свій рахунок витрат, якщо вчинення цього правочину було необхідним в інтересах усіх учасників. Учасники, яким унаслідок таких правочинів було завдано збитків, мають право вимагати їх відшкодування. У разі здійснення простим товариством підприємницької діяльності, ч. 2 ст. 1138 Цивільного кодексу України встановлює для його учасників солідарну відповідальність незалежно від того, чи виникла вона з договору, чи з інших підстав. На підставі вище викладеного, а також враховуючи фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що між відповідачами з 01.09.2007 р., тобто підписання Договору про будівництво житлового будинку, склалися правовідношення засновані на взаємній довірі, які давали відповідачу [PERSON] право вчиняти правочини, пов'язані із веденням спільних справ за договором від імені всіх трьох відповідачів, зокрема, підписувати правочини з [PERSON] та отримувати грошові кошти в рахунок оплати робіт з будівництва спірної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи, а замовник зобов'язується прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Приписами статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вваєаться вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 08 квітня 2008 року [PERSON] та гр. [PERSON], [PERSON] уклали договір будівельного підряду шляхом підписання графіку виконання робіт з будівництва квартири загальною площею 81,7 кв. м. в [ADDRESS], а також графіку внесення грошових коштів. Згідно з цими графіками квартира вартістю 147 060 (Сто сорок сім тисяч шістдесят) доларів США повинна була бути передана [PERSON] в жовтні 2008 року. Відповідно до графіку внесення грошових коштів, 08 квітня 2008 р. [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] (солідарні боржники) за розпискою в борг 150 000,00 грн., що на той час було еквівалентно 30 000 (тридцять тисяч) доларів США. Під час розгляду справи сторони не заперечували, що позика, в даному випадку, є удаваним правочином та фактично гроші пішли в рахунок оплати квартири [ADDRESS] за Договором будівельного підряду. Під час розгляду справи, в поясненнях відповідача [PERSON] посилався, що він власноруч перераховував кошти. Таким чином, боргова розписка від 08.04.2008 р., підписана солідарними боржниками [PERSON] та [PERSON] є належним доказом відповідно до ст. 58 ЦПК України та відповідає правовій позиції Пленуму Верховного Суду України, який в п. 25 Постанови №? 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначає що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та відповідачі не вчиняли договір позики, а гроші було передано на підтвердження укладення 08 квітня 2008 року Договору підряду шляхом підписання графіку виконання робіт з будівництва квартири загальною площею 81,3 кв. м. в буд. [ADDRESS], та графіку внесення грошових коштів. Таким чином, внаслідок підписання цих графіків у [PERSON] та [PERSON] виникло спільне зобов'язання перед [PERSON] щодо будівництва спірної квартири. 23 червня 2008 року [PERSON] було передано відповідачам в рахунок оплати за спірну квартиру за розпискою 10 000 (Десять тисяч) доларів США (т. ІІІ а.с. 243). 06 жовтня 2008 року в рахунок оплати за квартиру [PERSON] було передано відповідачам за розпискою ще 10 000 (Десять тисяч) доларів США. 10 квітня 2010 року між [PERSON] та Підрядниками в особі відповідача [PERSON] було підписано Угоду про зміну умов Договору підряду від 08.04.2008 р. (т. ІІІ а.с. 246-247). Пунктом 1.1. даної Угоди Сторони домовилися про припинення зобов'язань Підрядників, передбачених договором позики від 08 квітня 2008 року, укладеного між Сторонами, в частині повернення в строк до 01 грудня 2008 р. отриманих за цим договором грошових коштів (первісне зобов'язання). Розмір солідарної заборгованості Підрядників перед Замовником за вище зазначеною розпискою складає 150 000 (Сто п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що станом на 08.04.2008 р. становило 30 000 (Тридцять тисяч) доларів США. Даною Угодою також була обумовлена остаточна вартість робіт 66 000 (Шістдесят шість тисяч) доларів США, яка склалася на момент підписання даної Угоди, а також перенесено строки передачі квартири Позивачу, та інше. 10 квітня 2010 року в рахунок оплати за будівництво квартири [NUMBER] [PERSON] було передано Відповідачам за розпискою ще 10 000 (Десять тисяч) доларів США(т. ІІІ а.с. 244). 21 листопада 2010 року в рахунок оплати за квартиру [PERSON] було передано Відповідачам за розпискою ще 6 000 (Шість тисяч) доларів США (т. ІІІ а.с. 245). Таким чином, протягом квітня 2008 - листопада 2010 року [PERSON] було передано відповідачам в рахунок оплати за будівництво квартири [ADDRESS] грошові кошти на загальну суму 66 000 (Шістдесят шість тисяч) доларів США. Факт солідарних зобов'язань відповідачів перед [PERSON] ґрунтується на нормах ст. 541 Цивільного кодексу України, згідно якої солідарний обов'язок виникає у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира, замовлена відповідачам є неподільною, а тому повинна бути передана Замовнику за Договором підряду - [PERSON] Таким чином, власником результату виконаних відповідачами та оплачених [PERSON] будівельних робіт, в даному випадку: квартира [ADDRESS], є виключно [PERSON] Відповідно до п.п. «а» п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №? 20 судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, 10 квітня 2013 року за Актом приймання - передачі виконаних робіт відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в особі відповідача [PERSON] передали [PERSON], яка в свою чергу прийняла виконані роботи та результат цих робіт: квартиру [ADDRESS] (т. ІІІ а.с. 27). Таким чином, підписавши 10 квітня 2013 р. Акт приймання - передачі виконаних робіт та квартири сторони ще раз підтвердили укладення між ними договору підряду у спрощений спосіб. Відповідно до п. 3 Акту відповідачі зобов'язалися в строк до 01 вересня 2013 року провести державну реєстрацію за [PERSON] право власності на квартиру в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно п. 5 технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовлено станом на 09.12.2010 р., інвентаризаційна (балансова) вартість квартири складає 427 958 (Чотириста двадцять сім тисяч дев'яносто п'ятдесят вісім) гривень 00 копійок (т. ІІІ а.с. 25). Протягом листопада 2012 - грудня 2013 року [PERSON], проводиться внутрішнє оздоблення квартири та сплачуються відповідні комунальні платежі на утримання квартири до каси Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «[ADDRESS]», що підтверджується копіями рахунків на оплату утримання будинку та прилеглої території, електроенергії, води, опалення (т. ІІІ а.с. 28-31). Дані обставини, сторонами в судовому засіданні не спростовувались та заперечень до суду не надано. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, у правовій позиції Постанови ВСУ від 15.05.2013 р. по справі № 6-36цс13. зазначено, що, якщо Замовник виконав своє грошове зобов'язання за договором будівельного підряду, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (стовідсоткову передоплату), тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права власності на майно. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, приймаючи до уваги, що житловий будинок [ADDRESS], прийнятий до експлуатації, що є визначальним елементом для визнання права власності об'єктів нерухомого майна, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є не доведеними та у задоволені позову слід відмовити. Позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет спорів, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 3 654,00, який підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] Також, [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 3 654,00 грн., який слід стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: approved