Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну часток між співвласниками в праві спільної часткової власності на житловий будинок, виділ майна в натурі, визнання права власності. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р., з виправленням помилок ухвалою від 14.02.2013р. у справі 22- 4981/12, за ним визнано право власності на 7/18 частин житлового будинку [ADDRESS], що існував станом на 18 липня 1975 року. Проте, згідно рішення Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції «без перерахунку часток у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання, не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить [PERSON], яка складає 7/18 частин житлового будинку [ADDRESS], що існував станом на 18 липня 1975 року». Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що на 1975 рік - момент відкриття спадщини в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровано: житловий будинок літера А, погріб літера Б, прибудова літера а, прибудова літера а-1, сарай Б, водопровід №3. Житлова прибудова А1-1, в якій фактично з народження проживає позивач, та на цей час його родина, веранда а1-1, сені а-1, а2-1, вбиральня Е до складу спадщини не ввійшли, що й потягло звернення до суду. Згідно довідки ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих. № 6678 від 06.04.2012р. на земельній ділянці площею 1968 кв.м розташовані: житловий будинок літ. А, житлова прибудова літ А1, прибудова літ а, прибудова літ. а1, прибудова літ а2, сарай літ.Б, погріб пг під літ.Б, гараж літ.Ж, погріб пг1 під літ.Ж, вбиральня літ.Е, душ літ.Л, навіс літ. С, навіс літ.Т, навіс літ. У, вольєр літ.Ф, замощення 1, замощення 11, паркан №11, паркан №12, водопровід № 3, паркан №6, ворота №7, паркан №8, ворота №9. Крім того, на земельній ділянці розташовані спортивно-оздоровчий комплекс літ.О, сауна літ.Р, котельня літ.Н, сарай літ.М, вбиральня літ.П., але вони не оформлені належним чином. Житловий будинок складається з двох квартир, кожна з яких має окремий вихід та визначені земельні ділянки, відокремлені парканом та погоджені між родинами, спочатку за усною домовленістю між дідусем та бабусею, а потім між матір'ю позивача [PERSON] та [PERSON], спільним батьком [PERSON] та [PERSON], як співвласниками. Тоді й був встановлений порядок користування квартирами №1 та №2 в житловому будинку, надвірними спорудами та фактично склався порядок користування земельною ділянкою площею 907 кв.м, який знайшов відображення в технічній документації 1972-1995 років, та що підтверджується заявами позивача та відповідача й експлікацією приміщень до житлового будинку в 2012 році, згідно яких за заявою [PERSON] в його користуванні знаходяться житловий будинок літ.А, прибудова літ.а, прибудова літ.а1, гараж літ.Ж, погріб під літ.Ж літ.пг1, вбиральня літ.Е, душ літ.Л, навіс літ.С, навіс літ.Т, навіс літ.У, вольєр літ. Ф, паркани №6,8,11,12, ворота №7, водопровід № 3, замощення 1. За заявою позивача, у його користуванні знаходяться: житлова прибудова літ.А1, прибудова літ. а2, сарай літ.Б, погріб під літ Б літ. пг, замощення II, ворота №9. Фактично склався порядок користування житловим будинком, а, саме, [PERSON] займає квартиру № 1, яка складається з кухні 1-1 площею 11,3 кв.м, санвузлу 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,9 кв.м, кімнати 1-4 площею 6,8 кв.м, кімнати 1-5 площею 8 кв.м, кімнати 1-6 площею 12,3 кв.м , всього по квартирі площею 55 кв.м., та [PERSON] займає квартиру №2, що складається з коридору № 2-1 площею 3,3 кв.м, кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м, кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м, кухні 2-4, площею 7,7 кв.м, всього по квартирі площею - 36,3 кв.м. Таким чином, частки сторін, які вказані в документах є ідеальними, а реальними є частки житлового будинку які вони фактично мають в натурі. Такий розподіл підтверджується визначеним між ними порядком користування спільним майном, а також набуває значення при виділі частки спільного майна. Позивач вважає, що як співвласник має право на встановлення та надання йому у володіння та користування реальної частки спільного майна в натурі, що приведе до відповідної зміни - збільшення або зменшення частки кожного із співвласників, що відповідає змісту ст.357 ЦК України. Протягом 1970-1972 років його батьки за свої гроші з дозволу матері [PERSON] побудували житлову прибудову літера А1-1, загальною площею 35,9 кв.м, а також сені а1, веранду а2, що підтверджується викопіюванням від 25.01.1972 року, та оціночним актом по домоволодінню від 25.01.1972 року, які є у технічному паспорті на домоволодіння. З вказаного часу родина позивача стала проживати в квартирі №2. Були витрачені особисті кошти на покращення цієї квартири та домоволодіння в цілому. Так, у 1980 році були встановлені ворота №9, паркан №6, в 1986 році - ворота №7, з 1987 року в квартиру №2 проведена вода й каналізація, в 1990 році будинок газифікований, та зроблено інше обладнання, що підтверджується документами на ім'я матері позивача. На цей час у відповідності до технічного паспорту площа житлової прибудови літера А1 та прибудови а2, які разом складають квартиру №2, в якій мешкає позивач з родиною, є житлова - 25,3 кв.м, загальна - 36,3 кв.м. [PERSON] не бажає встановити дійсні частки в домоволодінні, що порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження його реально існуючими частинами житлового будинку, які визначені документально, але не відповідають дійсності, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про виділ в натурі певного майна в житловому будинку та визнання на нього права власності, яке відповідає його реальним часткам з перерозподілом часток в житловому будинку. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, просить встановити розмір часток у праві спільної власності між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] та виділити [PERSON] в рахунок його частин в житловому будинку [ADDRESS] житлову прибудову літ. А1, прибудову літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ.Бпг, замощення II, ворота №9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 9/25 частин домоволодіння. Визнати за [PERSON] право власності на 9/25 частин домоволодіння [ADDRESS], які складаються з житлової прибудови літ.А1, прибудови літ. а2, сараю літ.Б, погрібу пг під літ.Б, замощення II, воріт №9. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили позовні вимоги задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач, його представник проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказуючи, що позивач не довів обставин на підтвердження підстав його позову, а тому, позов [PERSON] необґрунтований та безпідставний, при цьому вказують, що батько позивача [PERSON] набув права власності на спірне майно на підставі рішення компетентного органу у 1995 році, після чого майно перейшло до відповідача на підставі договору дарування, а мати позивача [PERSON] знала про договір дарування. Вважають, що частка [PERSON] у розмірі 7/18 частин житлового будинку, що існував станом на 1975 рік має визначатися з майна, яке зазначене у рішенні апеляційного суду від 28.11.2012р. як зареєстроване. На інше майно, яке існувало як самочинно збудоване, позивач права не має, а відповідно, і для збільшення частки з урахуванням цього майна підстав не має. Фактичне користування здійснюється хоча і з дозволу та за погодженням, отриманих раніше, але на цей час поза волею [PERSON], а тому просять у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, спеціаліста ТОВ «ЗМБТІ», експерта ТОВ «ЗМБТІ», дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] з 15 жовтня 1962 року було оформлено на [PERSON] 15 жовтня 1974 року його дружина [PERSON] на відповідну 1/2 частину вказаного будинку, яка належала їй у спільній власності подружжя, склала нотаріально посвідчений заповіт на користь своєї доньки [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями після її смерті стали її донька [PERSON] - за заповітом, і син [PERSON], [INFO], який на час відкриття спадщини був неповнолітнім. [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в спадкування майном. 10 квітня 1995 року за нотаріально посвідченим договором дарування [PERSON] подарував вказане майно своєму сину [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. У травні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на спадщину, яка відкрилася після її матері [PERSON], [INFO]. цей позов було залишено судом без розгляду, оскільки [PERSON] дізналась про наявність договору дарування від 10 квітня 1995 року. [INFO] [PERSON] померла. Її син [PERSON] прийняв спадщину після своєї матері шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Вказані обставини були встановлені в ході судового розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на частину житлового будинку у порядку спадкування за законом, не заперечуються і не спростовуються сторонами у справі. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. у зазначеній справі №22-4981/12 визнано за [PERSON] право власності на 7/18 частин житлового будинку [ADDRESS], що існував станом на 18.07.1975р., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила її за заповітом від 15 жовтня 1974 року після смерті [PERSON], померлої [INFO] Визнано в цій частині частково недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 10 квітня 1995 року від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-983. Також позивачем у даній справі заявлялися вимоги про визнання права власності на ідеальні частки у спадковому майні, а оскільки суд першої інстанції виділив позивачу реальну частку у спадковому майні, визнавши за позивачем право власності на ? частку житлового будинку у вигляді житлових прибудов літ.А-1, літ.а-2 та сараю літ.Б, апеляційний суд рішенням від 28.11.2012р. в цій частині рішення суду першої інстанції скасував. У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме: житловою прибудовою літ.А-1, верандою літ.а-1, сінями літ.а-2, вбиральнею літ.Е-3, що є частиною житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про встановлення порядку користування вказаним житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою по фактично існуючому порядку користування. Після відмови суду у доповненні зустрічного позову вимогами про зміну часток між співвласниками в праві спільної часткової власності, виділ майна в натурі та визнання права власності, [PERSON] звернувся із заявою про залишення його зустрічного позову без розгляду, яка була задоволена ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2014р. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2014р., яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р., у задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме: житловою прибудовою літ.А-1, верандою літ.а-1, сінями літ.а-2, вбиральнею літ.Е-3, що є частиною житлового будинку [ADDRESS], відмовлено з тих підстав, що позивач не довів порушення його права спільної часткової власності на зазначений будинок, оскільки частки співвласників на теперішній час не визначені, а також не встановлений порядок володіння та користування зазначеним будинком відповідно до своїх часток. Таким чином, житловий будинок по [ADDRESS] згідно правовстановлюючих документів належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, [PERSON] отримав право власності на житловий будинок за Договором дарування, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 10.04.1995р. за р.№3-983, який визнаний частково недійсним (в частині 7/18 частин житлового будинку, що існував станом на 18.07.1975р.), [PERSON] набув право власності на 7/18 частин житлового будинку, що існував станом на 18.07.1975р., за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. (з виправленням помилок ухвалою від 14.02.2013р. по справі 22-4981/12). Згідно рішення Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 03.03.2014р. №11338932 у державній реєстрації права власності [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що «без перерахунку часток у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання, не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить [PERSON], яка складає 7/18 частин житлового будинку [ADDRESS], що існував станом на 18 липня 1975 року». Не визначення часток у праві спільної часткової власності порушує право власності [PERSON], у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Після набрання чинності рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. [PERSON] не визначив свою частку у праві спільної часткової власності. Позов [PERSON] у даній справі [PERSON] не визнає у повному обсязі, посилаючись на рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р., у якому було встановлено склад майна, яке існувало на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], зокрема, «спірне домоволодіння складалося із: житлового будинку літ. А (1957 р.); погребу літ. Б (1957 р.), прибудови літ.в (1957 р.); прибудови літ.в1 (1971 р.); сараю Б (1957 р.), водопровід №3 (1957р.). ? частину вказаного нерухомого майна успадкували два спадкоємці: [PERSON] - 7/18 частин за заповітом та [PERSON] - 2/18 за законом (обов'язкова доля)». Згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р., до складу спадщини, яка відкрилася [INFO], увійшло те нерухоме майно, що існувало в об'єктивній реальності на момент відкриття спадщини. Зазначаючи склад такого майна, суд послався на 63-64 аркуші справи, які містили відомості щодо цього, а також прийняв до уваги, що право власності на житлову прибудову А1, веранду а1, сіни а2, вбиральню Е3, було оформлено рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №113/6 від 09.03.1995р. Згідно п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазмістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. У справі, що розглядається, для встановлення дійсного розміру частки права власності, що належить [PERSON] у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна, тобто перерахунку часток станом на теперішній час із урахуванням вчиненого переобладнання, позивачем надано технічну документацію, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи житлового будинку [ADDRESS], яка у повному обсязі була досліджена у судовому засіданні за участю спеціаліста ТОВ ЗМБТІ. Дослідженою в судовому засіданні технічною документацією встановлено наступне. Згідно журналу внутрішніх обмірів і підрахунків площі будівлі літ. А-1, станом на 1962 рік житловий будинок літ.А-1 складається з трьох кімнат та кухні, загальна площа будинку 36,9кв.м., жила площа - 27,43 кв.м., та прибудованих до будинку сіней літ.а-1. Станом на 25 січня 1972 року до журналу внесені поточні зміни щодо самовільно збудованої веранди літ.а1-1 (а.с.154). На викопіюванні зі схем плану будівельного кварталу на 04 жовтня 1962 року значаться: житловий будинок А-1, сіни а-1, сарай Б-1, вбиральня У, водопровід В, паркан №1, а також зазначені веранда літ.а1-1, прибудова літ.А1-1, сіни а2-1 (а.с.152). Згідно викопіювання зі схем плану будівельного кварталу на 04 жовтня 1962 зі змінами, внесеними згідно технічної інвентаризації станом на 25 січня 1972 року, житлова прибудова А1-1, сіни а2-1, веранда а1-1 значаться як самовільно збудовані (а.с.84). Поточні зміни станом на 25 січня 1972 року щодо веранди літ.а1-1 відображені на поверховому плані будинку літ.А-1 (а.с.153). Зазначені об'єкти також відображені на викопіюванні зі схем плану будівельного кварталу на 25 січня 1972 року (а.с.151). Таким чином, доводи позову, що житлова прибудова літ.А1-1 загальною площею 35,9 кв.м, а також сіни літ.а2-1, веранда літ.а1-1 були фактично побудовані та використовувалися мешканцями уже станом на 25.01.1972 року, підтверджується викопіюванням зі схем плану будівельного кварталу на 04 жовтня 1962 року і на 25 січня 1972 року, оціночним актом по домоволодінню від 25.01.1972 року (а.с.150), які є у технічному паспорті на домоволодіння. Журнал внутрішніх номерів і підрахунків площі будівель літ.А-1 і літ.А1-1 від 25 січня 1972 року визначає уже наявність двох відповідних квартир, з яких квартира №1, що фактично відповідає будівлі літ.А-1, складається з коридора площею 11,3 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., трьох житлових кімнат площею 7,1 кв.м., 8,0 кв.м., 12,3 кв.м. Загальна площа квартири №1 становить 55,4 кв.м, житлова площа становить 27,4 кв.м. Квартира №2, що фактично відповідає будівлям літ.А1-1 та а2-1, складається з коридору площею 3,2 кв.м., двох житлових кімнат площею 12,9 кв.м. та 12,2 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м. Всього загальна площа квартири №2 становить 35,9 кв.м., житлова площа - 25,1 кв.м. (а.с.149). Сім'я [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] в тій частині, яка визначена у технічному паспорті як квартира №2 й фактично займає житлову прибудову літ.А1-1 і сіни літ.а2-1, ще з 1972 року, тобто до відкриття спадщини, що не спростовано відповідачем. В подальшому співвласниками здійснювалися добудови та поліпшення житлового будинку та домоволодіння в цілому. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, у 1980 році були встановлені ворота №9, паркан №6, в 1986 році - ворота №7, з 1987 року в квартиру №2 проведена вода й каналізація та зроблено інше обладнання, що підтверджується документами на ім'я матері [PERSON] (а.с.155-160). У 1990 році будинок за адресою [ADDRESS] був газифікований [PERSON], яка отримала відповідні дозвільні документи на користування газом (а.с.155-156). Згідно викопіювання зі схем плану будівельного кварталу на 08 квітня 1980 року значаться: житловий будинок А-1, житлова прибудова А1-1, сіни а-1 і а2-1, веранда а1-1, сарай Б, паркан №1, водопровід №2, замощення І, при цьому житлова прибудова А1-1, сіни а2-1 і веранда а1-1 значаться як самовільно збудовані (а.с.147). У 1988 році техніком визначені невідповідність даних в технічному паспорті з існуючими перебудовами, про що є відповідна відмітка, у зв'язку з чим постало питання про оформлення самочинних жилої прибудови А1-1, сіней а2-1 і веранди а1-1. Як було встановлено судом, [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері у 1975 році шляхом фактичного вступу в спадкування майном, однак не оформила своїх спадкових прав, а тому реєстрація спірного житлового будинку зберігалася за [PERSON] В матеріалах інвентаризаційної справи є рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №185/23 від 11.08.1988р. про реєстрацію жилої прибудови по [ADDRESS] за громадянином [PERSON] (а.с.86). Згідно цього рішення, розглянувши заяву [PERSON] про реєстрацію жилої прибудови розміром 4,93х6,47м, враховуючи згоду архітектури міста №727 від 10.07.1988р., склад сім'ї 6 осіб, виконавчий комітет вирішив оформити право власності на жилу прибудову розміром 4,93х6,47м, сіни розміром 5,27х2,70м, вбиральню і веранду розміром 2,80х4,70м по [ADDRESS] за [PERSON] Але 09.03.1995р. приймається ще одне рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №113/6 про реєстрацію цих самих прибудови А1, сіней а2, веранди а1 і у тих самих розмірах, та вбиральні З за громадянином [PERSON] На тексті рішення дописано також гараж Ж та вбиральню Е (а.с.87). При цьому матеріали інвентаризаційної справи не містять і сторонами не надано жодних документів щодо скасування попереднього рішення №185/23 від 11.08.1988р. про оформлення права власності на жилу прибудову, сіни, вбиральню і веранду по [ADDRESS], з урахуванням згоди архітектури міста №727 від 10.07.1988р. і складу сім'ї 6 осіб. Досліджено та встановлено, що станом на 18.07.1975р. домоволодіння [ADDRESS] уже мало дві квартири. Згідно довідки ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих. № 6678 від 06.04.2012р. (а.с.11), на земельній ділянці площею 1968 кв.м розташовані: житловий будинок літ.А, житлова прибудова літ.А1, прибудова літ.а, прибудова літ.а1, прибудова літ.а2, сарай літ.Б, погріб під літ.Б літ.пг, гараж літ.Ж, погріб під літ.Ж літ.пг1, вбиральня літ.Е, душ літ.Л, навіс літ.С, навіс літ.Т, навіс літ.У, вольєр літ.Ф, замощення І, замощення ІІ, паркан №11, паркан №12, водопровід №3, паркан №6, ворота№7, паркан №8, ворота №9. Крім того, на земельній ділянці розташовані спортивно-оздоровчий комплекс літ.О, сауна літ.Р, котельня літ.Н, сарай літ.М, вбиральня літ.П., але вони не оформлені належним чином (самочинно побудовані). Склався порядок користування квартирами №1 та №2 в домоволодінні, який знайшов відображення в технічній документації за 1972-1995 роки, та що підтверджується заявами співвласників та експлікацією приміщень до житлового будинку в 2012 році, згідно яких за заявою [PERSON] в його користуванні знаходяться житловий будинок літ.А, прибудова літ.а, прибудова літ.а1, гараж літ.Ж, погріб під літ.Ж літ.пг, вбиральня літ.Е, душ літ.Л, навіс літ.С, навіс літ.Т, навіс літ.У, вольєр літ.Ф, паркан №6, ворота №7, паркан №8, паркан №11, паркан №12, водопровід №3, замощення І. За заявою [PERSON] в його користуванні знаходяться: житлова прибудова літ.А1, прибудова літ.а2, сарай літ.Б, погріб під літ Б літ.пг, замощення ІІ, ворота №9 (а.с.11). Фактично між сторонами склався порядок користування житловими приміщеннями у домоволодінні, а, саме, відповідач займає квартиру №1, яка складається з кухні 1-1 площею 11,3 кв.м, санвузлу 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,9 кв.м, кімнати 1-4 площею 6,8 кв.м, кімнати 1-5 площею 8 кв.м, кімнати 1-6 площею 12,3 кв.м, всього по квартирі площею 55 кв.м., а родина [PERSON] займає квартиру №2, що складається з коридору № 2-1 площею 3,3 кв.м, кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м, кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м, кухні 2-4, площею 7,7 кв.м, всього по квартирі площею - 36,3 кв.м. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. [PERSON] рішенням Реєстраційної служби ЗМУЮ відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р., оскільки без перерахунку часток у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання, не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить [PERSON], яка складає 7/18 частин житлового будинку [ADDRESS], що існував станом на 18 липня 1975 року. [PERSON] не визначив свою частку у праві спільної часткової власності після набрання чинності рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. Не визначення часток у праві спільної часткової власності та не встановлення порядку володіння й користування зазначеним майном відповідно до часток співвласників порушує права [PERSON] Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р. у справі №6-43999св14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном вбачається, що сторони є співвласниками не лише зазначеного будинку, а й спірних прибудов, що дає можливість їх поділу та виділу майна в натурі. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, визначає Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. №55 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за №774/14041 (з наступними змінами), яказастосовується суб'єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна. Відповідно до розділу 3 Інструкції, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Позивач [PERSON] з метою розгляду справи по суті заявлених вимог заявив клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи. Судом заявлене клопотання було задоволено з урахуванням зауважень та уточнень сторони відповідача. Але у зв'язку з тим, що відповідач неодноразово перешкоджав своїми діями доступу експерта до об'єкта дослідження, експертиза проведена на підставі матеріалів цивільної справи, матеріалів інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS], з урахуванням правовстановлюючих документів співвласників, та огляду об'єктів домоволодіння, які знаходяться у користуванні [PERSON] Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.02.2015р., виходячи з даних інвентаризаційної справи на час обстеження на 03.04.2012р., квартира №2, що складається з житлової прибудови літ.А1, яка складається з кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м., кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м. - загальною площею 25,3 кв.м. вартістю 37220,00 грн., прибудови літ.а2, яка складається з коридору 2-1 площею 3,3 кв.м., кухні 2-4 площею 7,7 кв.м. - загальною площею 11,00 кв.м. вартістю 12276,00 грн., загальною вартістю 49496,00 грн., складає ? частину житлового будинку [ADDRESS]. За даними інвентаризаційної справи на час обстеження на 03.04.2012р., житлова прибудова літ.А1, яка складається з кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м., кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м. - загальною площею 25,3 кв.м. вартістю 37220,00 грн., прибудови літ.а2, яка складається з коридору 2-1 площею 3,3 кв.м., кухні 2-4 площею 7,7 кв.м. - загальною площею 11,00 кв.м. вартістю 12276,00 грн., сарай літ.Б вартістю 4212,00 грн., погріб пг під сараєм літ.Б вартістю 835,00 грн., ворота №9 вартістю 9890,00 грн., замощення ІІ вартістю 7277,00 грн. - загальною вартістю 71710,00 грн. складає 9/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. На підставі встановлених по справі обставин, з урахуванням висновку проведеної експертизи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення розміру його частки у праві спільної часткової власності підлягають задоволенню. Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно із ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частиною 4 ст.357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. В пункті 12 постанови Пленуму від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 (з наступними змінами) роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. [PERSON] успадкував після смерті матері майно, яке вона отримала у спадщину після смерті своєї матері у 1975 році і яке поліпшилося протягом правомірного використання, це майно складається з житлової прибудови літ.А1, прибудови літ.а2, сараю літ.Б, погребу літ.пг під літ.Б, замощення ІІ, воріт №9, які відповідають фактично існуючому порядку користування на час розгляду справи та складають 9/25 частин домоволодіння згідно висновку експерта. Враховуючи, що відповідач не надав будь-яких заперечень щодо правильності проведення перерахунку часток у спільному майні, здійсненого на підставі технічної документації спірного домоволодіння, що міститься в інвентаризаційній справі, за період з 1962 року по 2012 рік, коли позивач набув право власності на частку спірного домоволодіння, суд приходить до висновку про зміну складу часток співвласників спірного домоволодіння, що у розумінні статті 357 ЦК України, діючого на час розгляду справи, дає право співвласникам на відповідну зміну своїх часток. Матеріли справи не містять відомостей, що співвласники спірного домоволодіння заперечували чи не давали згоди на такі прибудови та перебудови конструктивних складових часток домоволодіння, які враховувалися при визначенні розміру часток. Належна позивачу частка спільного майна в натурі, в розмірі, визначеному проведеною експертизою, становить 9/25 частин домоволодіння по [ADDRESS], що містять квартиру 2 (прибудова А1, сіни а2), сарай літ. Б, погреб літ.пг під літ.Б, ворота 9, замощення ІІ, та відповідає фактичному користуванню домоволодіння. Стаття 364 ЦК України встановлює, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний Суд України у абзаці першому п. 6 постанови Пленуму від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 (з наступними змінами) зауважив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю можливо провести, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Згідно з положеннями п.7 постанови Пленуму №7, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділена відокремлена частина будинку, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин справи може провести його зі зміною ідеальних часток. При поділі житлового будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику, а частки інших співвласників - учасників спільної часткової власності мають бути розподілені таким чином, щоб їх арифметична сума складала одиницю. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. При таких обставинах, враховуючи те, що фактично порядок користування вже існує, позивачу так і відповідачу необхідно виділити частки житлового будинку, надвірних споруд за фактичним користуванням. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. При заявленій [PERSON] у позові зміні часток не втрачається цільове призначення майна кожного із співвласників спірного домоволодіння, не змінюється складових та корисної площі кожного із співвласників. При зміні часток не змінюється конфігурація, площа та склад частки домоволодіння кожного із співвласників. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved