Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 10.10.2012 року відповідач згідно з укладеним сторонами договором позики взяв у нього у борг 2 500 000 грн. під розписку, які зобов'язався повернути до 10.09.2013 року. До даного часу позичені кошти відповідач не повернув в порушення договірних зобов'язань. Згідно з умовами договору, в разі неповернення своєчасно коштів згідно з п.2.2. договору відповідач зобов'язався сплатити штраф в розмірі 500 000 грн. та згідно п.2.4 пеню 0,5 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки. Просив стягнути з відповідача борг за договором позики 2 500 000 грн., штраф 500 000 грн., пеню 250 000грн., а всього 3 250 000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, в наданому суду запереченні посилалась на те, що дійсно 10.10.2012р. між сторонами був укладений договір позики та відповідачу позивачем надавалиськошти 2 500 000 грн. у позику строком поверення до 10.09.2013р. Вказувала, що між сторонами була також досягнута усна домовленість, що відповідач в рахунок погашення боргу буде передавати засоби захисту рослин та грошові кошти [PERSON] та [PERSON] Вказаним особам в рахунок погашення боргу перед позивачем відповідач передав засоби та грошові кошти, чим повністю погасив заборгованість за договором позики від 10.10.2012р. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухаши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, підтверджено поясненнями сторін та матеріалами справи, не оспорювалось відповідачем, що 10.10.2012 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким відповідач отримав у борг у позивача 2 500 000 грн., які зобов'язався повернути до 10.09.2013 року, про що відповідачем крім підписання договору надана власноручно написана розписка. Згідно п.2.2. договору в разі неповернення своєчасно коштів відповідач зобов'язався сплатити штраф в розмірі 500000грн. та згідно п.2.4 пеню 0,5 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки. Відповідно до ст.ст.15,30 ЦК України обставини в цивільній справі з'ясовуються на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В судовому засіданні не знайшли підтвердженні належними та об'єктивними доказами доводи відповідача про досягнення сторонами домовленості про умови повернення позивачу позики шляхом передачі відповідачем третім особам певних матеріальних цінностей або грошових коштів. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов суду надані також надана розписка позичальника, що відповідає ч.2 ст.1047 ЦК України. Умовами договору позики від 10.10.2012р. у письмовій формі, сума якого більш як у десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян, розпискою відповідача про отримання грошей від 10.10.2012р. не передбачено жодних домовленостей про погашення позики шляхом передачі цінностей чи грошей на користь третіх осіб. Якщо договір позики має бути за законом укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на показаннях свідків для підтвердження досягнення сторонами інших, не зафіксованих у передбаченій законом формі домовленостей, що заперечується позичальником з посиланням на умови укладеного між сторонами правочину, який відповідає вимогам закону. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Згідно п.5 договору позики після поверенння суми позики, визначеної в п.1 договору позикодавець, зобов'язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Судом встановлено, що відповідачем була надана розписка як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття позичальником відповідних зобов'язань. Написанням розписки про отримання позики, фактом отримання і використанням позики на свій розсуд позичальником підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Відповідачем не надано розписку про прийняття позикодавцем повернення позики, також позивачем не був повернутий борговий документ, чим спростовуються заперечення відповідача проти позовних вимог. Оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання позичальником умов договору позики (відповідно до статті 360-7 ЦПК України Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах прийнято постанову від 25 квітня 2012 р. № 6-24цс12 та сформульовано обов'язкові для всіх судів України відповідні правові позиції). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата штрафу (неустойки). Умова п.2.2 укладеного між сторонами договору позики, згідно з якою в разі не повернення своєчасно коштів позичальник зобов'язався сплачувати штраф в розмірі 500000 грн., були погоджені сторонами у встановленому законом порядку та позичальник проти них не заперечував. Отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає ст.3 ЦК України. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. До стягнення з відповідача підлягає 2 500 000 грн. не повернутої в порушення договірних зобов'язань позики, 500 000 грн. штраф за несвоєчасність виконання зобов'язань, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі, відповідають умовам укладених за участю сторін кредитного договору, згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити на підставі ст. 61 Конституції України, виходячи з наступного. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з вимог діючого законодавства, штраф та пеня є різновидами неустойки, яку сторонами було визначено в якості відповідальності за неналежне виконання умов договору позики. Таким чином, за одне й теж порушення зобовязання - не повернення позики в передбачений законом строк, договором між сторонами передбачена подвійна відповідальність одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені 250 000 грн. Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати по оплаті судового збору 3441грн., відповідно до ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі.

Outcome: partial