Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просив стягнути з останнього борг у сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 249 751 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.04.2013 року [PERSON] надав [PERSON] у борг кошти у сумі 10 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути кошти у строк до 31.12.2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. До даного часу кошти не повернуто та [PERSON] ухиляється від їх повернення, а тому [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, заперечив щодо застосування позовної давності про яку вказано у відзиві, оскільки позивач через поганий стан здоров`я не мав змоги звернутися до суду з позовом раніше, проте зазначив, що докази на підтвердження хвороби позивача надати не має можливості. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що дійсно [PERSON] отримав у [PERSON] у борг кошти у сумі 10 000 доларів США та надав розписку, проте кошти повернуто в повному обсязі у строк до 31.12.2013 року, однак будь-які докази повернення коштів відсутні, а тому просив відмовити у задоволені позову. Надав суду відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову в тому числі через сплив строку позовної давності (а.с.22-24). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статей 1047, 1049 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 25.04.2013 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, згідно якого останній отримав у борг кошти у сумі 10 000 доларів США та зобов`язався повернути борг у строк до 31.12.2013 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.7). Враховуючи наявність вказаної розписки, яка не оспорюється відповідачем, а також відсутність будь-яких доказів у відповідача, які свідчать про повернення коштів, що підтверджено представником відповідача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими. Відповідно статей 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Матеріали справи містять розписку від 25.04.2013 року, якою визначено, що кінцевий термін повернення коштів до 31.12.2013 року, а тому позивач довідався, міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила, саме після вказаної дати, отже після вказаної дати підлягає обрахуванню загальний строк позовної давності тривалістю три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 23.10.2019 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Поважних причин пропущення строку позовної давності, які підтверджені будь-якими доказами, позивачем і його представником суду не наведено. Обставини зупинення та переривання перебігу строку позовної давності не встановлено. Представником відповідача у відзиві заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності про застосування якої заявлено представником відповідача. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed