Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з нього суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в загальній сумі 11611,04 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в жовтні 2012 року він позичів [PERSON] 6000,00 грн. строком до 01 березня 2014 року. На підтвердження зобовязання щодо повернення боргу [PERSON] було складено та підписано розписку. До теперішнього часу сума боргу не повернута, відповідач свої зобовязання виконувати добровільно не бажає, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові повідомлення про направлення судових повісток (а.с. 20, 24, 28), заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (а.с. 7). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В представленій суду розписці відповідач зобовязався повернути борг до 01.03.2014 року, до теперішнього часу зобовязання відповідачем не виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання повинно бути виконане в гривнях. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобовязання. У звязку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач змушений звернутися до суду. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк користування відповідачем позикою за період з 01.03.2014 року по 25.07.2016 року складає 877 днів. У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань [PERSON] заборгував позивачу 11611,04 грн., що складається з: коштів наданих у борг 6000,00 тис. грн., інфляційних втрат у розмірі 5179,04 грн. та 3% річних від простроченої відповідачем суми боргу у розмірі 432,00 грн. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved