Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2012 року. Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Поряд з тим, зазначив, що в перші роки спільного проживання вони жили дружно, між ними було взаєморозуміння, повага та злагода. В червні 2015 року відповідач разом з їхнім сином з його згоди поїхала в Італію до мами і баби, які багато років вже там проживають, надіючись, що дружина пробуде там деякий час та повернеться додому. Півтора року, відповідач влаштувавшись на роботу в Італії, розмовляла з ним по телефону, а з осені 2016 року перестала з ним спілкуватись та на його неодноразові прохання, додому так і не повернулася. Під час розмови з нею, сказав що якщо вона не приїде додому, подасть на розірвання шлюбу, на що остання фактично дала згоду. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить його інтересам. А тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливе, і просив суд такий між сторонами розірвати. В судовому засіданні позивач, його представник позов, з підстав, наведених у поданій до суду позовній заяві підтримали повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомленою у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подала. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 083765, виданого 05 червня 2012 року Стрілковецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 05 червня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Макар». Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з відповідачем.. Також судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та взаєморозуміння досягти не можуть. Шлюб набрав формальних рис. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved