Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 34146,43 грн відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 03 травня 2014 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем марки «Ford Fusion», д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача марки «ВАЗ-2110», д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту якого згідно висновку експерта-автотоварознавця складає 33146,43 грн; він також сплатив за експертні послуги 1000 грн. Сума загального відшкодування збитків складає 34146,43 грн, яку просить стягнути з [PERSON] як власника джерела підвищеної небезпеки. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що незважаючи на рішення касаційної інстанції вважає, що наявність у відповідача страхового полісу не звільняє його як винуватця ДТП від обов`язку відшкодувати завдані збитки; з мережі Інтернет він дізнався, що страхова компанія «НАСТА» фактично ніякої діяльності не проводить, але й не визнана банкрутом, в зв`язку з чим він позбавлений можливості отримати страхове відшкодування від страховика чи МТСБУ. Стверджує, що в порядку примусового виконання рішення суду через органи ДВС отримав від [PERSON] 1654,72 грн, а тому зменшує свої позовні вимоги на цю суму до 32491,71 грн. Відповідач, як і його представник, були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за наявною в ній останньою адресою їх місцезнаходження, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, але своїм правом на участь не скористались, про причини неприбуття не повідомили; відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки: 1/при направленні справи на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 09.10.2019р. зазначив про обгрунтованість аргументів відповідача, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика ТДВ СК «НАСТА»; 2/відповідач виконав усі вимоги чинного законодавства, пов`язані з настанням страхового випадку; 3/позивач не звертався до страхової компанії за отриманням страхового відшкодування, а всупереч ст.1194 ЦК України заявив до відшкодування з відповідача усю суму заподіяного збитку; 4/підлягає врахуванню ступінь вини третього учасника ДТП - володільця трактора Т-150 СТОВ «Надія»; 5/позивач не надав доказів понесення ним фактичних витрат на ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як встановлено в судовому засіданні й вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 03 травня 2014 року о 21-40 год. на 80км автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ, керуючи автомобілем марки «Ford Fusion», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечну дистанцію та здійснив зіткнення з трактором Т-150, який буксирував підвіску, після чого виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ-2110», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Враховуючи, що пасажири автомобілів не отримали тілесних ушкоджень, причиною ДТП стало, в тому числі й те, що трактор Т-150, буксируючи підвіску, рухався із виключеними габаритними вогнями, Брянківський міський суд Луганської області постановою від 19 червня 2014 року звільнив [PERSON] від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та оголосив йому усне зауваження. Відтак, винуватість [PERSON] у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки відповідача звільнено від адміністративної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а також листами Борзнянського РВ УМВС, ПрАТ «СТ «Гарантія» про відсутність правових підстав для виплати [PERSON] страхового відшкодування, так як немає вини позивача й наявна вина [PERSON] . Відповідно до висновку №057/14 від 30.05.2014р. експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля ВАЗ-21101, д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу станом на 30 травня 2014 року в результаті його пошкодження в ДТП 03 травня 2014 року, становить 28519,68 грн, а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля - 33146,43 грн. Згідно договору від 23.05.2014р. та квитанції до прибуткового касового ордера №057 від 30.05.2014р. [PERSON] за вказане експертне автотоварознавче дослідження сплачено 800 грн. На час вчинення вищезазначеної ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «НАСТА» з установленим лімітом за шкоду, заподіяну майну 50000 грн та розміром франшизи 500 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6220206 від 11.10.2013р. 06 травня 2014 року [PERSON] повідомив свого страховика ТДВ СК «НАСТА» та МТСБУ про ДТП, яка сталася 03 травня 2014 року. За змістом положень ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Саме до такого висновку зводиться й правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, та на яку посилається відповідач в обгрунтування своїх заперечень проти позову. Скасовуючи попередні судові рішення першої й апеляційноїінстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року також послався на вказаний правовий висновок ВП ВС від 04.07.2018р. та зазначив про необхідність вирішення питання щодо залучення до участі в справі як співвідповідача страхової компанії. Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Водночас, виходячи зі змісту положень ст.51 ЦПК України, залучення до участі в справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача є виключним правом позивача й вчинення цих процесуальних дій можливе лише за його клопотанням, тоді як суд з власної ініціативи позбавлений можливості їх вчинити. На виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, роз`яснив [PERSON] наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, пов`язаних з незалученням страхової компанії відповідно до вказівок Верховного Суду, але позивач наполягав на задоволенні своїх вимог саме до [PERSON] як винуватця ДТП й вважав за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів. В страховому полісі [PERSON] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000 грн, встановлена франшиза в розмірі 500 грн. Відповідно до ст.12.1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно зі ст.36.6 зазначеного Закону сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. Крім того, приписами ст.28, 29 вказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав для відшкодування страховиком шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, в тому числі й пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, до якого не входять витрати страхувальника на самостійне проведення автотоварнознавчого дослідження без дотримання вимог ст.34 Закону. Отже, відповідальність за завдану [PERSON] внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі франшизи 500 грн та витрат на експертне автотоварознавче дослідження в сумі 800 грн (а не 1000 грн як зазначає в заяві позивач), має нести [PERSON] як винуватець ДТП, а в решті суми заявлених позивачем збитків, які не перевищують ліміт відповідальності, - страховик ТДВ СК «НАСТА». Водночас [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що ним з [PERSON] в порядку примусового виконання судового рішення вже було отримано 1654,72 грн, що перевищує розмір встановленої договором страхування франшизи й витрат позивача на експертне автотоварознавче дослідження (загальна сума 1300 грн), в зв`язку з чим обов`язок [PERSON] по відшкодування своєї частини матеріальних збитків вже повністю виконаний і позовні вимоги [PERSON] до даного відповідача не підлягають задоволенню. Своїм правом на залучення до участі в справі співвідповідача ТДВ СК «НАСТА» для стягнення решти суми збитків у межах встановленого ліміту відповідальності [PERSON] скористатися не побажав; всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не підтвердив належними та допустимими доказами припинення діяльності страховика як юридичної особи, хоча ці відомості є відкритими для вільного доступу. Одночасно суд погоджується з доводами [PERSON] , що він виконав усі передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимоги, пов`язані з настанням страхового випадку та які необхідні для отримання [PERSON] страхового відшкодування, але позивач не звернувся до ТДВ СК «НАСТА» за отриманням цього відшкодування, ініціювавши судовий позов відразу до нього. Позивач також не надав суду ніяких доказів його звернення до ТДВ СК «НАСТА» щодо виплати йому страхового відшкодування та у відповідності до ст.36, 37 зазначеного Закону прийняття страховиком з даного питання рішення про здійснення виплати чи відмову у проведенні виплати страхового відшкодування. Та ж обставина, що на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом ТДВ СК «НАСТА» була неплатоспроможною не може бути підставою для покладення обов`язку з відшкодування збитків у межах страхового відшкодування на страхувальника [PERSON] , оскільки це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, згідно ст.37.3 вказаного Закону незадовільне фінансове становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (принцип диспозитивності цивільного судочинства). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, що узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed