Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення коштів, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 27 червня 2007 року у розмірі 269 599 грн. 58 коп., з яких 108 556 грн. 02 коп. - основна сума боргу, 32 165 грн. 15 коп. - 3% річних від простроченої суми боргу, 128 845 грн. 41 коп. - сума процентів за договором позики; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 червня 2007 року він позичив знайомій [PERSON] грошові кошти у розмірі 4 100 доларів США, про що було укладено договір позики. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором позики, 27 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харченко Т.П. Згідно п. 1 вказаного договору позики, [PERSON] зобов'язана повернути позивачу до 05 січня 2008 року суму боргу у розмірі, еквівалентному 4 100 доларів США по курсу НБУ, що буде встановлений на день проведення розрахунків. Після спливу терміну повернення позики, [PERSON] нагадав відповідачці про необхідність повернення боргу, однак остання попросила почекати його ще два-три дні. Позивач періодично нагадував [PERSON] про борг, але остання просила дати їй відстрочку, посилаючись на відсутність у неї грошових коштів. До теперішнього часу грошові кошти за вказаним договором не повергнуті. Таким чином, сума основного боргу за договором позики, у розмірі еквівалентному 4 100 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 листопада 2017 року (день подачі позову до суду) складає 108 556 грн. 02 коп. Загальна сума 3% річних складає 1214,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 листопада 2017 року складає 32 165 грн. 15 коп. Загальний розмір процентів складає 4866,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 листопада 2017 року складає 128 845 грн. 41 коп. Всього 269 566 грн. 58 коп. Вказані обставини змусили [PERSON] звернутися до суду з позовною заявою про стягнення боргу з [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися. [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. Позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися. [PERSON] надала до суду заяву про застосування позовної давності. Зазначила, що договір позики та договір іпотеки, що складений у його забезпечення, були укладені між сторонами 27 червня 2007 року, термін виконання умов договору встановлений до 05 січня 2008 року. За зобов'язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, перебіг позовної давності починається 05 січня 2008 року, загальний трирічний термін щодо звернення до суду минув 05 січня 2011 року. Просила відмовити у задоволенні позову [PERSON], у зв'язку зі спливом терміну позовної давності. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно п. 1 вказаного договору [PERSON] зайняла у [PERSON] суму еквівалентну 4 100 доларів США по курсу НБУ станом на 27 червня 2007 року, строком до 05 січня 2008 року. Розрахунки по поверненню позики повинні відбутися у [ADDRESS]. Відповідно до копії договору іпотеки від 27 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харченко Т.П., зареєстрованого в реєстрі заборон відчуження за № 56, зареєстрованого в реєстрі за № 1348, укладеного між [PERSON] та [PERSON], про те, що цей договір є забезпеченням виконання зобов'язань за договором позики від 27 червня 2007 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язана повернути [PERSON] до 05 січня 2008 року суму боргу у розмірі, еквівалентному 4 100 доларів США по курсу НБУ, що буде встановлений на день проведення розрахунків, а також відшкодувати витрати пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до цього договору [PERSON] має право у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на вказаних умовах. Відповідно до п. 1.2 Предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок за [ADDRESS]. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Факт повернення в повному обсязі спірних грошових коштів відповідачем не доведений. Так, суд погоджується із доводами позивача про фактичне порушення його прав. Разом з тим, відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого право або про особу, як його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Так, враховуючи вищезазначене, сплив позовної давності позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до ухвалення судом рішення. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. В п. 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 міститься висновок про застосування норми права, відповідно до якого припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (п. 54 Постанови). Що стосується можливості стягнення процентів за кредитним договором за останні три роки, то Велика Палата ВС зазначає, що суд повинен визначити чи вимога про стягнення процентів за останні три роки взагалі дійсна у контексті того, чи не закінчився строк кредитування згідно положень договору. Якщо ж строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, то суд зазначає, що у такому випадку у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності (п. п. 65-68 Постанови). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, дійшов висновку, що цивільне право [PERSON] порушено, однак право на звернення у позивача виникло з 05 січня 2008 року, трирічний строк позовної давності щодо такого строку виконання зобов'язання сплив 05 січня 2011 року, а позивач звернувся до суду лише 21 листопада 2017 року. Враховуючи, що доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та доказів, що строк позовної давності переривався, позивачем та його представником суду не надано, а також враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики відмовити у повному обсязі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок. На підставі приведеного вище,

Outcome: dismissed