Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги наступним. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року по справі № 2а-403/2011 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, призначити позивачеві державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи з 15.06.2010 року по 14.03.2011 рік з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожиткового мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», та здійснити перерахунок пенсії, виплату з урахуванням різниці яка була виплачена у цей період. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2012 року по справі № 2а-403/2011, постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 19.03.2012 року. Судове рішення по справі № 2а-403/2011 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 28 380,88 грн., що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 37089263. Однак на сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена позивачу. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 14.03.2011 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Постанова суду набрала законної сили 16.03.2012 року. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 12 317,02 грн. Однак на сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена позивачу. Також, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року по справі № 331/7541/14-а постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 04.12.2014 року. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 17 694,24 грн. У березні 2020 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних: - за період з 19.03.2012 року по 28.02.2020 року на суму заборгованості, нарахованих на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року по справі № 2а-403/2011 у загальній сумі 52 109,17 грн., з яких 45 340,17 грн. інфляційні втрати та 6 769,00 грн. три проценти річних, - за період з 16.03.2012 року по 28.02.2020 року на суму заборгованості, нарахованих на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011 у загальній сумі 22 618,19 грн., з яких 19 677,19 грн. інфляційні втрати та 2 941,00 грн. три проценти річних, - за період з 04.12.2014 року по 28.02.2020 року на суму заборгованості, нарахованих на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а у загальній сумі 23 153,47 грн., з яких 20 372,47 грн. інфляційні втрати та 2 781,00 грн. три проценти річних, Ухвалою судді від 12.06.2020 року, позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивач у позовній заяві просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутність. Відповідач ГУПФУ в особі представника головного спеціаліста - юрисконсульта [PERSON] із позовними вимогами [PERSON] не погодилася. 14.07.2020 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Як зазначила представник відповідача у відзиві, у даній справі, спір виник у зв`язку з невиконанням постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2а-403/2011 від 14.03.2011 року, постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2а-2399/2011 від 20.05.2011 року та постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/7541/14-а від 08.10.2014 року. Однак до спірних правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виконанням судових рішень, не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Крім того, нараховані кошти виплачуються та залежать від фінансування з Державного бюджету України. Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначено Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року. Під вказаний Порядок підпадають рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності 01.01.2013 року. Тому, постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року у справі № 331/7541/14-а включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюватиметься за окремою бюджетною програмою, відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. На виконання постанови Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 08.10.2014 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року у справі № 331/7541/14-а позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.03.2014 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 17 694,26 грн. та 19.03.2019 року вказана сума була виплачена, що підтверджується копією електронного реєстру рішень суду. Також, як зазначає представник відповідача, відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Нараховані кошти виплачуються та залежать від фінансування з Державного бюджету України. 03.09.2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», якою визначено механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до п. 20 Порядку погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. На виконання постанови Жовтневого районного суду від 14.03.2011 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2012 року по справі № 2а-403/2011 та постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-2399/2011 від 20.05.2011 року управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, в результаті якого нараховано 44 488,01 грн., що підтверджується копіями протоколів. Однак відповідно до норм чинного законодавства, погашення заборгованості згідно із судовими рішеннями, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року виплачуються та залежать від фінансування Державного Бюджету України на відповідний рік. Отже, Пенсійний фонд за своїми повноваженнями не є розпорядником державних коштів, а відтак не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату коштів відповідно до постанови КМУ № 440. Ця від відповідальність на думку відповідача лежить на Державі Україна в особі Державного казначейства. Таким чином, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] , Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку з чим відповідач просить у позові відмовити у повному обсязі. 21.07.2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, доводи, викладені у відзиві вважає безпідставними. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, а будь-які клопотання чи заяви від відповідача до суду не надходило. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року по справі № 2а-403/2011, адміністративний позов [PERSON] задоволено, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо відмови здійснення перерахунку пенсії [PERSON] у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, ч. 4 ст. 54, яч. 3ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, призначити позивачеві державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи з 15.06.2010 року по 14.03.2011 рік з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожиткового мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», та здійснити перерахунок пенсії, виплату з урахуванням різниці яка була виплачена у цей період. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2012 року по справі № 2а-403/2011, постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року залишено без змін. Постанова суду по справі № 2а-403/2011 набрала законної сили 19.03.2012 року. На виконання вищезазначеної постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 28 380,88 грн., що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 37089263, які позивачу не виплачені, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірні дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо виплати [PERSON] пенсії в розмірі, меншому ніж передбачено ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 14.03.2011 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 14.03.2011 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В решті позову відмовлено. Постанова суду по справі № 2а-2399/2011 набрала законної сили 16.03.2012 року. На виконання постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 12 317,02 грн. На момент звернення [PERSON] до суду з цим позовом кошти, нараховані за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011, йому не виплачені, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а (провадження № 2-а/331/180/14), адміністративний позов [PERSON] задоволено. Зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року по справі № 331/7541/14-а постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року залишено без змін. Постанова суду по справі № 331/7541/14-а набрала законної сили 04.12.2014 року. На виконання постанови суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії [PERSON] та нарахована доплата у розмірі 17 694,26 грн. Вказані грошові кошти були виплачені відповідачем [PERSON] 19.03.2020 року, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву. Судом встановлено, що відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області є правонаступником прав і обов`язків УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. Звернення [PERSON] до суду з цим позовом пов`язано із несвоєчасним виконанням постанов суду, ухвалених на його користь, у зв`язку із чим позивач у позові просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Верховний Суд, серед іншого, при вирішенні спорів з питання тривалого невиконання судового рішення державою, посилався на усталену практику ЄСПЛ, зауваживши, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок. ЄСПЛ з цього приводу зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності, чи які контролює держава, виконувались відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Тим більше, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави. Враховуючи зазначені вище обставини, а також те, що відповідачем порушено строки виконання грошових зобов`язань, встановлених рішеннями суду, суд доходить висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08.11.2005 року). Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Що стосується того, що у постановах суду, якими задоволено позов [PERSON] , суд не визначав конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, а тому таке зобов`язання не є грошовим, суд зазначає наступне. Так, предметом позовів у справах, що розглядалися Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, було неправильне нарахування державної та додаткової пенсії позивачу [PERSON] як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і судами зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплатити йому перераховану пенсію. В цьому сенсі суд зазначає, що суд не міг стягнути суму недоплаченої пенсії, оскільки її розмір спочатку мав бути визначений шляхом перерахунку пенсійним органом, в чому неправомірно відмовлялось позивачу, а тому те, що в постановах не мається такого способу захисту як порушеного права як стягнення конкретної суми, а мається вказівка на зобов`язання виплатити перераховану суму пенсії, не робить такий обов`язок безгрошовим, оскільки перерахована пенсія саме і має грошовий вираз у грошовій одиниці України - гривні, а також не створює підстав для виконання такого грошового обов`язку як виплата перерахованої суми пенсії у віддаленому майбутньому, а не одразу після набрання рішенням суду законної сили. Відтак, суд ще раз зазначає, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві вказує, що відповідальність лежить на державі в особі Державного казначейства. У той же час, постановами суду обов`язки з нарахування та виплати основної та додаткової пенсій [PERSON] покладені саме на орган ПФУ, а не на Державне казначейство. До того ж, саме орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень вчинив протиправні дії, які призвели до порушень прав позивача на своєчасне отримання пенсій у визначеному законом розмірі, що і було встановлено вищезазначеними постановами суду, з огляду на що твердження відповідача про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсій позивачеві лежить на Державному казначействі, є неспроможними. Сам по собі факт відсутності бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої нею відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Суд вважає також необґрунтованим посилання відповідача у відзиві на позов на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду. виконання яких гарантується державою № 440, як на підставу встановлення особливого порядку виконання рішень суду, що ухвалені до 01.01.2013 року, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року по справі № 2а-403/2011, від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011 та від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а, стосувались зобов`язання УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсію позивачеві за певні періоди. Згідно розрахунків позивача, за несвоєчасне виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року по справі № 2а-403/2011 за період з 19.03.2012 року по 28.02.2020 року позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 45 340,17 грн. та три проценти річних в сумі 6 769,00 грн., а всього 52 109,17 грн. За несвоєчасне виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011 за період з 16.03.2012 року по 28.02.2020 року позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 19 677,19 грн. та три проценти річних в сумі 2 941,00 грн., а всього 22 618,19 грн. За несвоєчасне виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а за період з 04.12.2014 року по 28.02.2020 року позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 20 372,47 грн. та три проценти річних в сумі 2 781,00 грн., а всього 23 153,47 грн. і саме вказані суми просив стягнути позивач у справі на його користь за невиконання зазначених рішень суду. Перевіривши розрахунки позивача, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Отже, суд, перевіривши дані розрахунки, знаходить їх правильними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Таким чином, з урахуванням наведених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] , а тому їх слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних, нараховані за період невиконання та несвоєчасного виконання постанов Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року по справі № 2а-403/2011, від 20.05.2011 року по справі № 2а-2399/2011 та від 08.10.2014 року по справі № 331/7541/14-а. Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає за необхідне в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 978,80 грн.

Outcome: approved