Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що 07.12.2015 між ним та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 825000,00 грн, що еквівалентно 33000,00 доларів США. Наприкінці 2016 року він отримав з Московського районного суду м. Харкова позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки спірну квартиру, з якої дізнався, що придбана ним квартира обтяжена іпотекою з 2008 року. В ході розгляду справи № 643/13876/16-ц позивачу стало відомо, що відповідач знала про те, що квартира обтяжена іпотекою, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявляє свої права на предмет іпотеки і з приводу квартири є судові спори, в яких відповідач приймала участь. Таким чином, відповідач не попередила позивача про вказані обставини, а навпаки, запевнила в зворотному та при підписанні договору свідчила про те, що квартира не перебуває під заставою, забороною (арештом), немає судового спору щодо квартири, а також прав на неї у третіх осіб. Позивач при укладенні договору не міг знати про права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на спірну квартиру, оскільки на час укладення договору реєстри іпотек та обтяжень не містили жодних відомостей про наявні обставини, в зв`язку з чим просить суд розірвати укладений між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири від 07.12.2015 (т. 1, а.с. 2-4). 21.11.2017 позивач подав суду уточнену позовну заяву про розірвання договору купівлі-продажу квартири, в якій посилався на обставини, викладені у попередньому позові та просив розірвати договір купівлі-продажу квартири від 07.12.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 873721,43 грн. (т. 1, а.с. 48-50). 22.03.2018 [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, в якій він посилався на обставини, вказані у первісній позовні заяві, проте обґрунтував позов тим, що відповідач навмисно приховала факт знаходження квартирі в іпотеці, тобто угода від 07.12.2015 вчинена під впливом обману й існують підстави застосування ст.ст. 216, 230 ЦК України, а саме визнання правочину недійним. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 07.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] , застосувати наслідки недійсності правочину реституцію, а саме: стягнути з [PERSON] сплачені за договором купівлі-продажу грошові кошти в сумі 867936,89 грн., повернути у власність [PERSON] майно, передане на виконання недійсного правочину трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 150-157). В судовому засіданні позивач, допитаний у якості свідка, позов про визнання правочину недійсним та стягнення коштів підтримав у повному обсязі, дав показання відповідно викладеним у позові, заяві про зміну предмету позову та відповіді на відзив (т. 2 а.с. 89-91). Представник позивача надала аналогічні пояснення, просила позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача позов з урахуванням зміни його предмету не визнали, дали пояснення, аналогічні відзиву та запереченням на відповідь на відзив, просили у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву про розірвання договору та стягнення коштів відповідач посилалась на недоведеність позовних вимог позивача, відсутність правових підстав для розірвання договору купівлі продажу, відсутність спору щодо квартири на час укладення угоди, відсутність прав третіх осіб та застави, заборони, арешту на час вчинення правочину, а відповідно відсутність правових підстав для стягнення грошових коштів (т. 1, а.с. 82-84). У відзиві на заяву про зміну предмету позову та у запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилалась на те, що надала як нотаріусу, так і позивачу достовірні відомості щодо спірної квартири, на час укладення договору квартира під забороною, арештом не знаходилась, судових спорів щодо неї не було, тому підстав для задоволення позову немає (т. 2, а.с. 66-70, 98-99). Представник третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, у письмових поясненнях щодо позовних вимог посилався на те, що [PERSON] було відомо про перебування квартири в іпотеці, укладаючи договір-купівлі продажу вона приховала цю обставину, яка має істотне значення, а саме наявність прав третіх осіб на спірну квартиру, тому вважає, що позов підлягає задоволенню (т. 2, а.с. 186-189). Суд, вислухавши представників сторін, показання позивача у якості свідка, дослідивши надані докази окремо та в їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини: відповідно до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі судових рішень, долучених до матеріалів справи судом встановлено наступну послідовність дій та обставини їх вчинення (т. 1, а.с. 86-91, 183-189): 03.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № МL 701/341/2008, за яким [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 68984,00 доларів США строком до 05.06.2023. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк» 03.06.2008 укладений договір іпотеки (майнова порука) між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] і [PERSON] , предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2004. 03.06.2008 до Єдиного реєстру заборон відчуження внесений запис про реєстрацію обтяження даного нерухомого майна. Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2012 введений мораторій на задоволення вимог кредиторів ФОП Угіагбі М. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2012 задоволені позовні вимоги Ліквідатора фізичних осіб-підприємців ФОП Угіагбі О.В. та ФОП Угіагбі М. арбітражного керуючого Запорожця І.С. до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. (далі Нотаріус) про скасування постанов, зобов`язання вчинити нотаріальні дії, скасовано постанови Нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язано останнього зняти заборону відчуження нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шляхом виключення відповідних записів. Згідно договору дарування від 06.09.2012 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар спірну квартиру. Матеріали справи не містять відомостей, крім посилання на це в судових рішеннях, у який спосіб [PERSON] стала власником спірної квартири, проте зазначений факт не спростовується і не заперечується сторонами. Згідно договору купівлі-продажу від 05.11.2012 [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.10.2014 у справі № 5023/189/12 припинено провадження про визнання банкрутом фізичної особи підприємця Угіагбі Мондей і скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.01.2012, внаслідок чого припинилися правові наслідки вказаної ухвали. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.04.2017 рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2012 скасовано з підстав незалучення до участі у справі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що порушило його права як іпотекодержателя. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2017 у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (т. 1, а.с. 183-184). Постановою Харківського апеляційного суду від 10.01.2018 рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2017 скасовано, в задоволенні позову відмовлено з інших підстав (т. 1, а.с. 185-189). Отже, скасування судових рішень, які були підставою для виключення записів про обтяження з державних реєстрів, вказує на правомірність обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження і таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в реєстрі, тобто з 03.06.2008. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2013 у справі № 643/12525/13-ц позовні вимоги ТВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені, звернуто стягнення на предмет іпотеки спірну квартиру, визначено початкову ціну предмета іпотеки, висилено всіх зареєстрованих у квартирі, стягнуті судові витрати (т. 1, а.с. 86-87). 21.04.2015 [PERSON] подано заперечення на заяву про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами та апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 166-170, 175-179). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03.06.2015 у справі № 643/12525/13-ц апеляційну скаргу [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2013 скасовано, в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено (т. 1, а.с. 88-89). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.04.2015 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення суду по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а.с. 91). Таким чином, із наявних судових рішень та копій заяв [PERSON] та її представників у справах вбачається, що відповідач [PERSON] до укладення спірної угоди достеменно знала, що існує діючий договір іпотеки, згідно якого квартира є предметом іпотеки, тобто на квартиру, яка належала їй на праві власності є права у третіх осіб та з приводу квартири існують судові спори. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2015, [PERSON] продала, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 1.4 договору продавець свідчить та гарантує, що зазначена квартира на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною (арештом), в тому числі податковою, не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав на неї у інших третіх осіб відповідно до ст. 659 ЦК України, як у межах, так і за межами України, немає; особи, які б мали право користування квартирою (сервітут), в тому числі малолітні або неповнолітні особи відсутні; як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена; прихованих недоліків немає, внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором; від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору. Відповідно п. 3.1 договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 825000,00 грн., що є еквівалентом 33000,00 доларів США (т. 1, а.с. 5-6; т. 2, а.с.7-8 ). У заявах від 07.12.2015 [PERSON] , крім іншого повідомляла, що нею подано правдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, подані нею документи не є недійсними та або підробленими; відсутні особи, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої вона звернулась; будь-яких прав щодо квартири в інших осіб немає (т. 2, а.с. 9-11). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] 07.12.2015, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 797005763101 (т. 1, а.с. 7). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.01.2018, власником нерухомого майна квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за № 1467 від 07.12.2015, відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні (т. 1, а.с. 85). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Як вбачається зі ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України СУ № 9 від 06.11.2009 « Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»\~зазначено,\~що правочин\~визнається вчиненим\~під впливом\~обману у\~випадку навмисного\~введення іншої\~сторони в\~оману щодо\~обставин,\~які впливають\~на вчинення\~правочину.\~На відміну\~від помилки,\~ознакою обману\~є умисел\~у діях\~однієї зі\~сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає доведеним, що правочин вчинений під впливом обману, оскільки наявні у справі докази (судові рішення, копії документів з матеріалів судових справ) однозначно вказують на те, що [PERSON] умисно приховала від позивача та нотаріуса істотні обставини щодо квартири, а саме в порушення п. 1.4 договору купівлі-продажу відповідач приховала наявність чинного договору іпотеки, за яким спірна квартира є предметом іпотеки та відповідно договір купівлі-продажу предмету іпотеки може порушити права та інтереси іпотекодержателя ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Враховуючи, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а судом наявність таких обставин встановлена, суд задовольняє позов в частині визнання договору недійсним та застосує реституцію. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вартості квартири у розмірі 330000 доларів США, що дорівнює 867936,89 грн., оскільки вказана сума не відповідає вартості квартири, зазначеній у п. 3.1 договору. Оскільки розрахунковою грошовою одиницею на Україні є гривня, а доказів, що продаж квартири здійснено в іншій грошовій одиниці, позивачем не надано, тому стягненню підлягає не еквівалент 33000 доларів США на час ухвалення рішення, а сума продажу квартири за договором у розмірі 825000,00 грн. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє наступним чином: позивачем при подачі позову до суду понесені наступні витрати по сплаті судового збору: 640,00 грн. за подання позову немайнового характеру, 320,00 грн. за заяву про забезпечення позову, в задоволенні якої відмовлено, 8000 грн. за позов майнового характеру, 320,00 грн. за заяву про забезпечення позову, яку судом задоволено частково (т. 1 а.с. 1, 24, 41, 51), тобто 640 + 8000 + 320 = 8960 грн. (320 грн. не враховується, оскільки у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено). Позов задоволений на 95,05%, відповідно стягненню підлягає 95,05 % від суми сплаченого судового збору, що становить 8516,48 грн.

Outcome: partial