Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Херсонської області (далі -ВДВС) про виключення з акту опису майна та звільнення з-під арешту автомобіля, посилаючись на те, що у серпні 2013 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки «Богдан», модель 21104, тип седан легковий, 2011 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (далі - автомобіль), що підтверджується розпискою [PERSON] та довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], згідно якої [PERSON] передав йому автомобіль, ключі та надав право повного розпорядження ним. На початку 2014 року він намагався переоформити даний автомобіль на своє ім'я та дізнався, що ВДВС накладено арешт на автомобіль у зв'язку з тим, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на неповнолітню дитину. Проте, йому стало відомо, що на час звернення до суду, [PERSON] повністю погасив заборгованість по аліментам та щомісячно їх сплачує. Тому вважає, що необхідність у забороні відчуження автомобіля відпала. Просить суд виключити автомобіль з акту опису та звільнити з-під арешту. Ухвалою від 13 листопада 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача був залучений власник автомобіля [PERSON]. До початку судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимог тим, що просив суд зняти арешт з автомобіля. В судове засіданні представник позивача [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ВДВС Коваленко Т.В. в судовому засіданні пред'явлений позов не визнала, посилаючись на те, що він не обґрунтований та безпідставний. Так, на виконанні у ВДВС дійсно знаходиться виконавчий лист № 2-1275, виданий 02 листопада 2010 року Генічеським районним судом Херсонської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2010 року та до повноліття дитини. Згідно розрахунку державного виконавця боржник [PERSON] станом на 01 листопада 2012 року мав заборгованість зі сплати аліментів у сумі 4 391,80 грн. 30 листопада 2012 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника, а до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесена відповідна заборона на відчуження автомобіля. Боржник [PERSON] сплачує аліменти не регулярно, станом на 01 листопада 2014 року має заборгованість у сумі 1 430 грн. Також, ВДВС не є належним відповідачем по справі, оскільки в спорах за позовами про визнання права на арештоване майно, зняття з нього арешту відповідачами є передусім боржник у виконавчому провадженні, оскільки є спір позивача із ним щодо права на арештоване майно, і стягувач, на користь якого здійснюються дії у виконавчому провадженні. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-1275 від 18 листопада 2010 року, виданого Генічеським районним судом Херсонської області, [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2010 року та до повноліття дитини (а.с.20); 15 грудня 2010 року постановою старшого державного виконавця ВДВС відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1275 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину (а.с.19); згідно довідки відділення ДАІ Нижньосірогозького РВ УМВС України в Херсонській області від 22 серпня 2013 року автомобіль «Богдан», модель 21104, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.14); згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 01 листопада 2012 року становила 4 391,80 грн. (а.с.17); постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 листопада 2012 року накладено арешт на автомобіль, що належить [PERSON], дані відомості про арешт автомобіля державним виконавцем внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.15,16); 28 серпня 2013 року [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю, зареєстрованою в реєстрі за № 2117 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], уповноважив [PERSON] та [PERSON], які діють незалежно один від одного, розпоряджатися (продати, обміняти передати в оренду), належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобілем (а.с.23); згідно розрахунку державного виконавця боржник [PERSON] станом на 01 листопада 2014 року має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 1 430 грн. (а.с.13); згідно заяви стягувача [PERSON] від 27 листопада 2014 року боржник [PERSON] повністю сплатив заборгованість по аліментам (а.с.46). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За змістом ст. 60 Закону арешт з майна знімається за рішенням суду та постановою державного виконавця. За рішенням суду арешт з майна знімається у разі: визнання права власності на майно, якщо особа доведе, що воно належить їй, а не боржникові (ч. 1 ст. 60); в усіх інших випадках незавершенного провадження (ч. 5 ст. 60). Позивач посилається на те, що в серпні 2013 року придбав у відповідача [PERSON] автомобіль, на підтвердження чого, [PERSON] видав йому довіреність на право розпоряджатися автомобілем, але після накладення державним виконавцем арешту на автомобіль його право перереєструвати автомобіль на своє ім'я обмежено. Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності. Підстави набуття права власності на майно визначені цивільним законодавством (Глава 24 ЦК України). Особливий порядок укладення договорів купівлі-продажу та реєстрації автомобілів передбачений Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила) та є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Так, п. п. 7, 8 цих Правил визначено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Оскільки позивач не скористався наданим йому Правилами та довіреністю правом протягом 10 діб після придбання зареєструвати автомобіль на своє ім'я, то суд вважає, що підстав вважати, що автомобіль підлягає звільненню з-під арешту немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed