Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] визнання розписки недійсною. В позовній заяві вказав, що був клієнтом ігрового залу, який утримував відповідач, та який під тиском його змусив написати оспорювань розписку. Відповідач ввів його у психологічну залежність від ігрових автоматів, відкривав із каси та надавав йому грошові кошти, а після щоденно забирав у нього зароблені гроші як програні суми. Якщо грошова сума не поверталася йому у повному обсязі, він фіксував її, після чого включав «лічильник». Із-за нього, його сім'я була матеріально залежна від [PERSON] Його дружина повертала відповідачу гроші, але розписок про повернення грошів відповідач не надавав. 04.04.2012 року відповідач запросив його до та бачного кіоску, надав йому зразок розписки та у присутності двох осіб зажадав її відтворення та під загрозою для життя ним була написана розписка про отримання в борг грошів. Грошових коштів він не отримував. Вважав, що в момент укладення правочину він знаходився у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку із нервовим хвилюванням, яке виникло на грунті зустрічів та дзвінків погрожуючого характеру з боку [PERSON] Також в момент написання розписки він перебував у стані алкогольного сп'яніння. Вважав, що розписка була написана ним під впливом омани, психологічного тиску та тяжких життєвих обставин при невигідних умовах. Просив визнати розписку недійсною з моменту її вчинення. У судове засідання позивач не з'явився, надавав до суду заяви з клопотанням розглянути справу у його відсутність, але брав участь його представник [PERSON], яка в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та зауважила, що просить визнати недійсним саме розписку, а не укладений правочин позики. Суду додатково пояснила, що розписка не відповідає належній формі, а саме в ній не зазначено рік народження, місце проживання позикодавця, не можливо стверджувати що брав гроші саме у відповідача, оскільки в розписці зазначено у «[PERSON]». Вказано, що «бере» гроші, тобто невідомо, коли візьме. Не має слова «отримав» та розписка не посвідчена нотаріально. Вважала, що при написанні розписки необхідно було укласти договір іпотеки, та у разі його укладення не оспорювали б розписку. Після написання розписки були неодноразові погрози сім'ї позивача. Третя особа [PERSON] підтримала обставини, викладені в позовній заяві та просила її задовольнити. Суду додатково пояснила, що гроші по розписці не передавалися, про це вона знає зі слів [PERSON], який є її чоловіком та який був залежний від ігрових автоматів, починаючи з 2008-2009 року. Від імені [PERSON] їй погрожували у лютому 2013 року, вимагали повернення грошів по розписці. З приводу погроз зверталися до правоохоронних органів, але безрезультатно. Про розписку дізналася лише у березні 2013 року від [PERSON] Вона знає зі слів [PERSON]., що [PERSON] йому надавав гроші, щоб її чоловік продовжував грати в ігрові автомати. Відповідач у судове засідання не з'явився, але його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти доводів позовної заяви та просив відмовити у її задоволенні. Вважав, що позивач повинен був раніше визнавати недійсною розписку, а на даний час вже є рішення суду про стягнення боргу за договором позики. Де знаходиться зараз оригінал розписки ні він, ні відповідач не знають. Суд, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 червня 2014 року по справі № 263/11712/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, яке набрало законної сили 29 липня 2014 року, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04.04.2012 року було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 135000 грн. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки представник позивача наполягала на тому, щоб суд визнав недійсним саме розписку, а не договір позики, то суд зазначає, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами, тобто в даному випадку розписку недійсною. Оспорювана розписка могла бути лише доказом при вирішенні спору про стягнення суми боргу за договором позики, при вирішенні якого суд зобов'язаний був дати оцінку вказаному доказу. Як вбачається з вищевказаного рішення суду, то [PERSON] при розгляді даної справи вказував про те, що розписка була ним написана внаслідок психологічного та морального тиску з боку [PERSON], але такі доводи суд не взяв до уваги, оскільки вони не були підтверджені жодними об'єктивними доводами. Щодо доводів про те, що позивач на момент написання розписки був у стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, судом було проведено стаціонарну судово-психіатричну експертизу та згідно акту судово-психіатричної експертизи № 31 від 15.01.2015 року, при написанні [PERSON] розписки при укладенні договору позики 04.04.2012 року, будь-яких психічних розладів не виявляв, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. При розгляді даної справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів позову та позивачем і його представником обрано неналежний спосіб захисту, як на їх думку, порушеного права. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, з відповідача не стягуються. На підставі ст. 16 ЦК України,

Outcome: dismissed