Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та до [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області, в якій просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 45,9 метра квадратних, житловою площею 30,3 метра квадратних, допоміжною площею 15,6 метра квадратних, що розташований на території [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області, за поштовою адресою: с.Вовковиї вул.Шевченка-2, буд.16 Демидівського району Рівненської області. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 01 серпня 2000 року він зареєстрований та проживає у житловому будинку в с.Вовковиї по вул.Шевченка Демидівського району Рівненської області. 10 листопада 2005 року ним було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 16 по вул.Шевченка-2 в с.Вовковиї Демидівського району Рівненської області, згідно якого позивач є користувачем цілої частки вказаного будинку. З моменту передачі вказаного майна, тобто з 01 серпня 2000 року, позивач використовує приміщення житлового будинку за призначенням, підтримує його в належному стані, виконує поточний ремонт, виготовив технічний паспорт, сплачує комунальні послуги за користування природним газом та електроенергією. 10 травня 2007 року позивач розірвав шлюб з [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає в іншому господарстві за адресою: с.Вовковиї вул.Шевченка,79, без реєстрації. [PERSON] сільською радою Демидівського району позивачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок, розташований в с.Вовковиї вул.Шевченка-2 будинок № 16. Однак рішенням Демидівського районного суду від 17 квітня 2014 року право власності на вказаний будинок було скасовано. З 10 травня 2007 року позивач сам проживає в господарстві, що по вул.Шевченка,2 буд.16 в с.Вовковиї Демидівського району, особисто сплачує кошти за користування природним газом та послуги за користування електроенергією. Вважає, що набув права власності на приміщення житлового будинку № 16 по вул.Шевченка-2 в с.Вовковиї Демидівського району за набувальною давністю, так як він одноосібно, відкрито, безперервно на протязі понад 15 років володіє вказаним нерухомим майном. Під час розгляду справи в суді позивач позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав, суду пояснив, що на сьогодні він проживає в даному будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні платежі, проводить поточні ремонти. В цьому будинку також зареєстровані його колишня дружина - [PERSON] та його троє дітей , двоє з яких неповнолітні. Коштів на утримання будинку дружина не надає та не проживає в ньому з 2007 року, після розірвання шлюбу. Вважає, що він одноосібно має право на визнання за ним права власності, оскільки він один безперервно проживає в цьому будинку та вкладає свої власні кошти на його утримання. Будь-які документи, що підтверджують його право на вселення в цей будинок в нього відсутні, оскільки в 2000 році йому в усній домовленності дозволив там проживати разом із сім'єю сільський голова. Даний будинок не визнаний безхазяйним , не пербуває в комунальній влсності, тому він не має можливості отримати дозвіл на приватизацію цього будинку. Просить позов задовольнити і визнати за ним право власності на даний будинок за набувальною давністю. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що 10 березня 2000 року померла [PERSON], яка проживала у житловому будинку № 16 по вул.Шнвченка-2 в с.Вовковиї Демидівського району. Після її смерті спадкоємців за заповітом та за законом не залишилось. В даному житловому будинку з дозволу [PERSON] сільської ради Демидівського району з квітня 2000 року стали проживати [PERSON], вона та їхні діти, так як не мали власного житла. 10 травня 2007 року [PERSON] та [PERSON] розлучились. В жовтні 2008 року відповідачка та позивач звернулися в сільську раду з проханням надати їм дозвіл на приватизацію господарства померлої [PERSON]. Так як відповідачка є громадянкою [PERSON], то дозвіл на приватизацію було видано [PERSON], як громадянину України. 27 жовтня 2008 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради було прийнято рішення № 82 про оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 16 по вул.Шевченка-2 в с.Вовковиї Демидівського району на [PERSON]. На виконання даного рішення було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім»я [PERSON]. Однак 17 квітня 2014 року Демидівським районним судом Рівненської області дане свідоцтво було скасовано, та в рішенні встановлено, що при вирішенні питання щодо надання дозволу на набуття [PERSON] права власності на житловий будинок № 16 по вул.Шевченка,2 Демидівського району, було порушено права неповнолітніх дітей наймача на набуття ними права власності на відповідну частину цього майна. Крім того, відповідачка пояснила, що на квартирі у житловому будинку по вул.Шевченка,2 в с.Вовковиї зареєстровані: голова домогосподарства [PERSON] з 01.08.2000 року; дружина [PERSON] з 03.12.2001 року; син [PERSON] з 03.12.2001 року; син [PERSON], з 03.12.2001 року та дочка [PERSON]. Тому вважає суперечливими посилання позивача, що він одноосібно, відкрито на протязі 15 років володіє вказаним житловим будинком. Так як сам же позивач зазначає, що лише з 10 травня 2007 року він проживає в житловому будинку сам. Фактично між нею, позивачем та [PERSON] сільською радою Демидівського району склалися правовідносини щодо приватизації житлового будинку по вул.Шевченка-2 № 16 в с.Вовковиї, право на приватизацію якого мають позивач та їхні діти, які зареєстровані в житловому будинку. Тому [PERSON] сільською радою Демидівського району Рівненської області без дотримання відповідної процедури було передано спірний житловому будинок у особисту власність лише позивачу. Однак, якщо дане майно не перебувало у власності органу місцевого самоврядування, то і вчиняти будь-які дії щодо розпорядження цим майном сільська рада не могла. Крім того вказала, що позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Вважає, що позивач незаконним шляхом хоче позбавити її дітей права на приватизацію частини житлового будинку, чим завдає істотної шкоди охоронюваним законом правам та законним інтересам її дітей. Таким чином, вважає, що позивачем належним чином не доведено та не підтверджено належними доказами той факт, що він має право на визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок № 16 по вул.Шевченка-2 в с.Вовковиї Демидівського району Рівненської області. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача сільський голова [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області [PERSON] позов визнав повністю. Суду пояснив, що позивач постійно з 2000 року проживає в цьому будинку, проводить в ньому капітальний ремонт, вселився в цей будинок з дозволу сільської ради, так як в цьому будинку після смерті одинокої [PERSON] ніхто не проживав, спадкоємців не було. Будь-яких офіційних рішень з приводу підставності проживання [PERSON] в цьому будинку сільською радою не виносилося. Крім нього в цьому будинку зареєстровані його колишня дружина та його троє дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як вбачається з пояснень позивача та відповідачів, [PERSON] разом із сім'єю, з дозволу [PERSON] сільської ради почав проживати в будинку покійної [PERSON] з 2000 року. Після її смерті спадкоємців не було і ніхто не заявив жодних прав на цей будинок. В 2008 році на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради та її виконавчого комітету [PERSON] одноосібно отримав дозвіл на приватизацію бездоглядного житлового будинку померлої [PERSON] та отримав свідоцтво про право власності на нього, яке було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.12.2008 року. 12 квітня 2014 року рішенням Демидівського районного суду Рівненської області відповідні рішення сільської ради були скасовані та визнано недійсним свідоцтво про право власності на даний житловий будинок та скасовано його державну реєстрацію, з підстав , що були порушені права непонолітніх дітей під час приватизації , а також рішенням суду було встановлено, що сільська рада не мала права вчиняти дії щодо розпорядження майном, яке не перебувало у комунальній власності та у власності органу місцевого самоврядування. Даний будинок насьогодні не взятий на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, як безхазяйний. Будь-яких рішень сільської ради щодо підставності проживання в цьому будинку позивача на сьогодні немає. Крім того, в цьому ж будинку на сьогодні зареєстрована колишня дружина позивача та його троє дітей, двоє з яких неповнолітні /а.с.36/. В даному будинку сім'я проживала, як стверджує відповідачка [PERSON], до 2010 року. Тобто твердження позивача, що він одноосібно користується цим будинком з 2000 року є помилковим. Визнаючи право власності на цей будинок за [PERSON] за набувальною давністю, суд вважає, що будуть порушені права його неповнолітніх дітей, колишньої дружини, які разом з позивачем у 2000 році вселялись в цей будинок , як молода сім'я, відкрито та добросовісно користувалися цим будинком до 2010 року, а з 2010 року діти та колишня дружина мають перешкоди в користуванні майном із-за розлучення і постійних непорозумінь та суперечок з позивачем. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради №175 від 20.02.2015 року на квартирі у житловому будинку по вул. Шевченка 16 , с. Вовковиї і посьогодні зареєстровані - голова домогосподарства - [PERSON], дружина- Левчук О.А., син-Левчук І.І. 02.043.1995 р.н., син -[PERSON] [INFO], дочка- Левчук С.І. 04.02.2003 р.н./а.с.36/. Як сверджує позивачка в судовому засіданні, вона та її діти також мають право на цей будинок, як добросовісні користувачі, які вселились в нього у 2000 році з дозволу сільської ради, відкрито користувались ним до 2010 року. А з 2010 року вона та діти не можуть проживати в цьому будинку із-за перешкод , які створює їм позивач. Вона та діти можуть зайти в будинок лише в присутності сільського голови , або працівників міліції. Аналізуючи докази, зібрані та перевірені судом, встановлено, що позивачем, при користуванні цим будинком порушується принцип добросовісності, що є однією із підстав виникнення права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Право на проживання в цьому будинку сім'ї [PERSON], як стверджують сторони по справі, надала сільська рада. Однак встановлено, що [PERSON] сільська рада немає жодних прав на розпорядження цим майном, оскільки воно не набувало статусу безхазяйного та не передавалось у комунальну власність. Крім того, на права щодо цього будинковолодіння претендують і інші члени сім'ї позивача, зокрема його неповнолітні діти./а.с.37-38/. Враховуючи наведене, на підставі Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 344 ЦК України,

Outcome: dismissed