Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], та просить визнати за ним право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру №11/5 по пров. Красному, 1 в м. Одесі, виселити мешканців з вищевказаної квартири, а також стягнути з відповідачки на його користь суму судового збору у розмірі 3\~654, 00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000, 00 грн. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 10 березня 2011 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого він передав [PERSON] 60\~000, 00 дол. США зі строком повернення 10 вересня 2011 року. Однак у вказаний термін відповідачкою сума позики повернута не була. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом подання оголошення в пресі в порядку ст. 74 ЦПК України, а тому вважається сповіщеною належним чином. До суду надійшла заява [PERSON] про застосування строків позовної давності, в якій вона заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просить їй відмовити у позові у звязку з пропуском строку для звернення до суду з дійсними позовними вимогами. Також [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 10 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав [PERSON] 60\~000, 00 дол. США зі строком повернення 10 вересня 2011 року. В забезпечення виконання вищевказаних зобовязань за договором позики між сторонами був укладений іпотечний договір, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку позивачеві квартиру №11/5 по пров. Красному, 1 в м. Одесі, що належить їх на праві приватної власності. На даний час по вищевказаному договору позики розрахунок з позивачем не був проведений. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем та позичальником зобовязань за цим договором або договором позики, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення грошової суми не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] має право звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири №11/5 по пров. Красному, 1 в м. Одесі, що належить відповідачці на праві приватної власності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, позивач звернувся з вищевказаним позовом лише 23 липня 2015 року, пропустивши трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав відповідно до ст. 267 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed