Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню доньку [PERSON], [INFO], з [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначають наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 09 серпня 2009 року до 16 грудня 2014 року. 16 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] Станом на день подання позову відповідач відмовляється вчиняти будь-які дії стосовно матеріального утримання доньки, а тому просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В судовому засіданні Позивач та її представник підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2009 року, який розірвано 16 грудня 2014 року, що стверджується рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/422/14. Рішення вступило в закону силу. Під час перебування в шлюбі у сторін 23 грудня 2011 року народилася донька [PERSON], яка на даний час є малолітньою, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №143588, видане Новосілківською сільською радою Підволочиського району 10 січня 2012 року. Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб №3-829 від 28 вересня 2017 року, виданої Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області, до складу сімї [PERSON], [INFO] належить: [PERSON], [INFO], - син; [PERSON], [INFO], - донька; [PERSON], [INFO], - батько; [PERSON], [INFO], - мати; [PERSON], [INFO], - брат. Судом встановлено, що Відповідач разом з сімєю не проживає, після зміни місця проживання матеріальну допомогу на утримання доньки надавав не систематично. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини Відповідач не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів на неповнолітню [PERSON], суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». [PERSON] того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків з утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги належить задовольнити.

Outcome: approved