Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позовні вимоги мотивує тим, що він є батьком двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На виконанні у Веселинівському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист № 472/144/14-ц, виданий Веселинівським районним судом 15. 04. 2014 року про стягнення з нього на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку і до досягнення дитиною повноліття. До 19 листопада 2018 року він не сплачував аліменти, оскільки проживав разом з відповідачкою та дітьми однією сім`єю. Мали спільний бюджет, виховували та утримували дітей разом. З 19 листопада 2018 року вони стали проживати окремо. Син [PERSON] став мешкати з ним, а син [PERSON] з відповідачкою. На даний час він значиться в Єдиному реєстрі боржників з приводу несплати аліментів. Заборгованість станом на 26.03.2019 року становить - 28 485, 52 грн. Просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у сумі 27 754 грн. 99 коп. з урахуванням сплаченої ним суми заборгованості. 12 серпня 2019 року відповідачкою за первісним позовом [PERSON] подано зустрічна позовна заява, в якій вона просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 28 485 грн. 52 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві покликається на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON] . За період спільного проживання відповідач не надавав грошових коштів на утримання сина, тому вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. 04 березня 2014 року Веселинівським районним судом було ухвалено рішення по цивільній справі № 472/144/14-ц, яким було вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Після цього звернулася до державної виконавчої служби про примусове виконання рішення суду. Згодом на прохання боржника подала заяву про повернення виконавчого листа. Оскільки [PERSON] тривалий час не сплачував аліменти на утримання [PERSON] була вимушена знову звернутись до ДВС при примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів за минулий період. У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 28 485, 52 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості із сплати аліментів. Ухвалою Веселинівського районного суду від 15 жовтня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів було об`єднаю в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Веселинівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в тому ж обсязі і з тих же підстав і зокрема [PERSON] зазначив, що згідно рішення Веселинівського районного суду від 04 березня 2014 року з нього було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно. В зв`язку з тим, що він примирився з дружиною, остання забрала виконавчий лист і провадження було закрито. До 19 листопада 2018 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільні витрати, він утримував дітей та дружину. Остання жодних претензій з приводу сплати аліментів до нього не пред`являла. В 2019 році відповідач знову подала на виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з нього на утримання сина [PERSON] . Що стосується розміру неустойки (пені), то вважає, що така нарахована безпідставно, його вини у несплаті аліментів немає, адже він сплачував аліменти особисто позивачці, оскільки вони проживали разом і весь свій дохід він приносив у сім`ю. Просить задовольнити позов, звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів та відмовити в задоволенні позову про стягнення неустойки за просрочення сплати аліментів. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали і показали, що дійсно відповідно до рішення Веселинівського райсуду від 04 березня 2014 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] . На прохання останнього [PERSON] забрала виконавчий лист. За час проживання позивач за первісним позовом не сплачував аліменти і не надавав матеріальну допомогу. Просить відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити позов про стягнення неустойки за просрочення сплати аліментів відповідно до уточненого розрахунку в сумі 28 982 грн. 55 коп., судові витрати на правничу допомогу в сумі 1 200 грн. Представник третьої особи Баланча О.В в судовому засіданні показала , що на виконання в Веселинівському ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] . В зв`язку з ухиленням від сплати аліментів у [PERSON] виникла заборгованість на 26.03.2019 року в cумі 28 982 грн.55 коп. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області. 04 березня 2014 року Веселинівським районним судом було ухвалено рішення по цивільній справі № 472/144/14-ц, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно. 24.04. 2014 року виконавчий лист від 15.04.2014 року № 472/144/14 -ц було направлено до Веселинівського РВ ДВС. На підставі виконавчого листа №472/144/14-ц державним виконавцем Веселинівського РВ ДВС 24.04. 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43101050. 20.04. 2015 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання і виконавчий документ було повернути стягувачу. Відповідно до заяви стягувача 03.04. 2019 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 472/144/14-ц від 15.04.2014 року. Згідно розрахунку державного виконавця Веселинівського відділу ДВС Килевник С.В. по ВП № 58775719/1 за період з 29.04.2015 року по 26.03.2019 року, позивач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 28 982 грн. 55 коп. З трудової книжки [PERSON] , вбачається що в період з 15.02.2014 року по 06.08.2014 року він працював трактористом в ТОВ «Поріччя», а з 26. 08. 2014 року по 02. 05. 2018 року електромонтером в ПАТ «Миколаївобленерго». Згідно акту від 06.05. 2019 року, щодо факту сумісного проживання [PERSON] з дітьми та дружиною з 2014 року по 19.11.2018 року та відповідно до показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останній дійсно проживав з дружиною [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] з 30 серпня 2014 року по 19 листопада 2018 року . Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. У відповідності до ч.3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Крім того, ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як роз`яснено у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. На підставі наданих суду відповідачем за первісним позовом доказів не було встановлено, що після ухвалення рішення суду, щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] відбулися певні зміни в сімейному та матеріальному стані [PERSON] , або погіршилось здоров`я. У той же час, [PERSON] не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги його сину [PERSON] під час спільного проживання до листопада 2018 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір. Спільність проживання позивача з відповідачем та дитиною в одному домі на думку суду не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю грунтувалось на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу сину. Рішення суду про стягнення аліментів мало виконуватися, а позивач не довів про існування домовленості (усної чи письмової) з відповідачем про те, що аліменти по суті стягуватися не будуть, що є його процесуальним обов`язком (ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача( п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»). Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону ( ч.5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість з аліментів. Крім того, позивач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду розмірі. Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] в інтересах їх малолітнього сина [PERSON] в сумі 27 754 грн. 99 коп. задоволенню не підлягають, так як будь-яких обставин, що впливали на виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з вини [PERSON] судом не встановлено. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. У зв`язку з цим на нього покладається тягар доведення протилежного, однак, відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки. Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова №3 від 15.05.2006 року) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Таким чином, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: S=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+………+(An х 1% х Qn), де: S - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежівта визначивши її загальну суму. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15-ц. За таких обставин, необхідно здійснити розрахунок пені за прострочення сплати аліментів до вищенаведеної формули наступним чином: 1) місяць; 2) сума боргу; 3) кількість днів; 4) пеня. Отже, з врахуванням вказаного висновку ВС, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів відповідачем становить: 293 955 (двісті дев`яносто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки, виходячи з наступного: Неустойка (пеня) за 2015 рік: 1.Квітень 2015 року: 25,72 грн. х 1% х 1762 дні = 453,17 грн. 2.Травень 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1761 дні = 6 678, 20 грн. 3.Червень 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1701 дні = 6 562, 46 грн. 4.Липень 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1670 дні = 6 442 ,86 грн. 5.Серпень 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1640 дні = 6 327,12 грн. 6.Вересень 2019 року: 385,80 грн. х 1 % х 1609 дні = 6 207, 52 грн. 7.Жовтень 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1579 дні = 6 091,78 грн. 8.Листопад 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1548 дні = 5 541,84 грн. 9.Грудень 2015 року: 385,80 грн. х 1 % х 1517 дні = 5 852,87 грн. Загальна сума неустойки (пені) за 2015 рік становить: 50 157, 82 грн. Неустойка (пеня) за 2016 рік: 1.Січень 2016 року: 515,26 грн. х 1 %х 1486 дні = 7 656, 76 грн. 2.Лютий 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1457 дні = 7 507,34 грн. 3.Березень 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1426 дні = 7 347,61 грн. 4.Квітень 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1396 дні = 7 193, 03 грн. 5.Травень 2016 року: 515,26 грн. х 1 %х 1365 дні = 7 033,30 грн. 6.Червень 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1334 дні = 6 873, 57 грн. 7.Липень 2016 року: 515,26 грн. х 1 %х 1303 дні = 6 713,84 грн. 8.Серпень 2016 року: 515,26 грн. х 1 %х 1273 дні = 6 559, 26 грн. 9.Вересень 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1242 дні = 6 399 53 грн. 10.Жовтень 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1212 дні = 6 244, 95 грн. 11.Листопад 2016 року: 515,26 грн. х 1 %х 1181 дні = 6 085, 22 грн. 12.Грудень 2016 року: 515,26 грн. х 1 % х1150 дні = 5 925,49 грн. Загальна сума неустойки (пені) за 2016 рік становить: 81 539, 90 грн. Неустойка (пеня) за 2017 рік: 1.Січень 2017 року: 709,31 грн. х 1 % х 1119 дні = 7 937,18 грн. 2.Лютий 2017 року: 709,31 грн. х 1 % х 1091 дні = 7 738, 57 грн. 3.Березень 2017 року: 709,31 грн. х 1% х 1060 дні = 7 518, 67 грн. 4.Квітень 2017 року: 922, 96 грн. х 1% х 1030 дні = 9 506 49 грн. 5.Травень 2017 року: 922,96 грн. х 1% х 999 дні = 9 220, 37 грн. 6.Червень 2017 року: 922, 96 грн. х 1 % х 969 дні = 8 943, 48 грн. 7.Липень 2017 року: 860,37 грн. х 1 % х 938 дні = 8 070, 27 грн. 8.Серпень 2017 року: 860, 37 грн. х 1% х 907 дні = 7 803, 56 грн. 9.Вересень 2017 року: 860,37 грн. х 1% х 876 дні = 7 536, 84 грн. 10.Жовтень 2017 року:972, 92, грн. х 1% х 846 днів = 8 230, 90 грн. 11.Листопад 2017 року: 972, 92 грн. х 1% х 816 дні = 7 939, 03 грн. 12.Грудень 2017 року: 972, 92 грн. х 1% х 784 днів = 7 627,70 грн. Загальна сума неустойки (пені) за 2017 рік становить: 98 073, 06 грн. Неустойка (пеня) за 2018 рік: 1.Січень 2018 року: 865,52 грн. х 1% х 753 дні = 6 517, 36 грн. 2.Лютий 2018 року: 865,62 грн. х 1% х 725 дні = 6 275, 75 грн. 3.Березень 2018 року: 865,62 грн. х 1% х 694 дні = 6 007, 40 грн. 4.Квітень 2018 року: 991,85 грн. х 1 % х 664 дні = 6 585, 88 грн. 5.Травень 2018 року: 991,85 грн. х 1 % х 633 дні = 6 278, 41 грн. 6.Червень 2018 року: 991,85 грн. х 1% х 603 дні = 5 980, 86 грн. 7.Липень 2018 року: 944,87 грн. х 1% х 572 дні = 5 404, 66 грн. 8.Серпень 2018 року: 944,87 грн. х 1% х 541 дні = 5 111, 75 грн. 9.Вересень 2018 року: 944,87 грн. х 1 % 511 дні = 4 828, 29 грн. 10.Жовтень 2018 року: 976,59 грн. х 1% х 480 дні = 4 687, 63 грн. 11.Листопад 2018 року: 823,41 грн. х 1% х 450 дні = 3 705, 35 грн. 12.Грудень 2018 року: 233,50 грн. х 1% х 416 дні = 971, 36 грн. Загальна сума неустойки (пені) за 2018 рік становить: 62 354, 68 грн. Неустойка (пеня) за три місяці 2019 року: 1.Січень 2019 року: 233, 50 грн. х 1 % х 385 дні = 898, 96 грн. 2.Лютий 2019 року: 233, 50 грн. х 1% х 357 дні = 833, 60 грн. 3.Березень 2019 року: 30, 03 грн. х 1% х 326 дні = 97, 90 грн. Загальна сума неустойки (пені) за три місяця 2019 року становить: 1 830, 46 грн. Враховуючи вимоги ст. 196 СК України, з якої чітко вбачається, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, розмір неустойки (пені), який має бути стягнутий з відповідача, складає 28 982 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок, що відповідає розміру заборгованості по аліментах. Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] , як батько дитини, зобов`язаний нести витрати на її утримання, однак в судовому засіданні не надав належні та допустимі докази належного виконання рішення суду по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та відсутності його вини щодо не сплати аліментів. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються [PERSON] та [PERSON] , як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, що підтверджені доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] є законі і підлягають до задоволення. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок, від сплати яких [PERSON] була звільнена при подачі позову на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави. Крім того, [PERSON] понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1200 гривень, що підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами. Статтею 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представником позивача було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла [PERSON] і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Поряд із цим, до суду надано також Акт прймання - передачі наданих послуг від 12.08.2019 року, відповідно до якого за надання правничої допомоги [PERSON] , замовником сплачено 1 200 грн. Відповідно до квитанції №17/19 від 12.08.2019 року адвокат Губська Ю.О. отримала від [PERSON] за надання професійної правничої допомоги - 1 200 грн. Згідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені нею витрати, на правову допомогу в сумі 1 200 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved