Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом виселення. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що йому згідно договору дарування жилого будинку від 03 квітня 2007 року належить на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] який проживає в даному будинку та в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації. Відповідач проживає в будинку та користується житлом. Оскільки відповідач користується будинком, який йому не належить, позивач просить усунути перешкоди в користуванні його власністю шляхом виселення з житлового будинку по [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зменшили позовні вимоги, просили усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком по [ADDRESS] [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з вказаного будинку, в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку просять залишити позовні вимоги без розгляду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що він не має права власності на житловий будинок по [ADDRESS], однак проживає у вказаному будинку протягом 29 років, оскільки не має іншого місця проживання. Заслухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач [PERSON] звернувся до суду вважаючи, що його право власності та житлові права порушені, оскільки у зв'язку з проживанням та реєстрацією відповідача [PERSON] у належному йому будинку, він позбавлений можливості належним чином реалізувати свої права, тому його порушене право підлягає судовому захисту. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Згідно договору дарування жилого будинку від 03.04.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1231, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «ЧООБТІ» [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проживає в належному позивачу житловому будинку, і позивач [PERSON] як власник у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved