Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила на право користування житлом, для подальшого його зняття з реєстраційного обліку. У позовній заяві та в судовому засіданні викладено наступну позицію позивача: на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.10.2005 року, що видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради 26.09.2005 року №222, зареєстроване в Вінницькому ОБТІ за №6847 він є власником частини будинку [ADDRESS]. Його син проживав із ним однією сім»єю нетривалий час в належному йому будинку у дитинстві, коли пішов в перший клас, однак коли вони розійшлись із дружиною, він поїхав із нею. Потім відповідач [PERSON] у липні 2005 року приїхав до позивача із м.Ташкент, вказав, що його мати знаходиться на заробітках в Італії, йому необхідно отримати паспорт, а оскільки такий видається за місцем реєстрації батьків, то позивач зареєстрував у 2005 році сина у своєму будинку. Відповідач отримав паспорт, поїхав в м.Хмельницький та з того часу в будинку не проживав, інколи приїздив, коли йому потрібні були гроші. Останній раз на думку позивача, відповідач приїздив у м.Жмеринку у 2015-2016 роках, переночував та поїхав, з того часу зв»язку із ним не має. Син не працює, зловживає спиртними напоями, не був військовослужбовцем, домовленості про збереження за ним житла не було, поїхав на постійне місце проживання до матері, можливо зараз перебуває за кордоном. У нього із сином майже немає ніяких відносин, однак коли той, приїде, позивач пустить його переночувати. Необхідність із зверненням до суду з даним позовом виникла у зв»язку із тим, що змінились правила оформлення субсидії, позивач має єдиний дохід у виді пенсії, не може отримати субсидію через реєстрацію відповідача, що чинить йому перешкоди в користуванні власністю. Просив позов задовольнити, судові витрати не стягувати із відповідача. (а.с. 2-4) Ухвалою суду від 23.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, задоволено клопотання про виклик свідків, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16-17) Ухвалою суду від 16.11.2018 року постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча була належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов. (а.с.25) Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.10.2005 року, що видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради 26.09.2005 року №222 взамін договору купівлі-продажу від 27.05.1968 року №2050, що зареєстроване в Вінницькому ОБТІ за реєстровим №6847 позивач [PERSON] (а.с.5) є власником 67/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 6-6 зворот). Відповідно до копії домової книги по [ADDRESS] на імя позивача [PERSON], відповідач [PERSON], з 23.07.2005 року значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS] (а.с.7-8) Згідно довідок квартального комітету «Постройки» № 454, 455 від 18.09.2018 року [PERSON], не проживає за даною адресою з 2010 року, зареєстрований, входить до складу сім»ї позивача [PERSON] (а.с.9-10) Відповідно до інформації виконавчого комітету Жмеринської міської ради (а.с. 15) та адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області (а.с. 21) наданої на запит суду в порядку вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, [PERSON], [INFO], з 23.07.2005 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою позивача, тіткою та хресною мамою відповідача. Їй належить 37/100 частки будинку по [ADDRESS], а інша половина - позивачу. Вона приїхала на постійне місце проживання в м.Жмеринку у 2008 році, тому обставини реєстрації відповідача позивачем їй не відомі. Однак, за час її проживання в м.Жмеринка відповідач [PERSON] не проживав та не проживає у бидинку її брата, його речей там немає. Останній раз [PERSON], на її думку приїздив в м.Жмеринку у 2014 році, переночував ніч у брата, ніч у неї, попросив у їх матері грошей та поїхав. Де він, не відомо, зв»язку із ним немає. Відповідач не працював, в Збройних Силах України не служив, зловживає спиртним. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача суду показали, що пам»ятають відповідача [PERSON] ще маленьким, коли він жив разом із позивачем та його дружиною. З того часу відповідача не бачили, його речей у будинку позивача не бачили, де він та що із ним, їм не відомо. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, який є колишнім членом сім'ї власника житла (син), більше року, без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS], не несе витрат по його утриманню. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком йому не чинили. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладав. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вказаний спір регулюється положеннями Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житлом - будинком [ADDRESS], що позбавляє останнього права на користування вказаним житловим приміщенням. Підстав збереження житлового приміщення за відповідачем не встановлено, підстав збереження за [PERSON] жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ст. 71 ч.3 ЖК України, не встановлено. Право власника даного будинку - позивача, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту, а позов - задоволенню. Відповідно до ст.ст. 319, 383 ч.1, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 1, 10, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved