Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, просить стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики від 14 червня 2017 року в сумі 2504 дол. США.; від 10 червня 2018 року в сумі 830 дол. США; від 17 липня 2018 року в сумі 600 дол. США; від 14 жовтня 2018 року в сумі 500 дол. США, що разом становить всього 4434 дол. США, а також просить стягнути три проценти річних від прострочених сум за весь час прострочення що становить, 379 дол. США., а всього 4813 дол. США. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що за усним договором позики, підтвердженим розпискою від 14 червня 2017 року, відповідач позичив у нього 2504 дол. США, які зобов`язувався повернути до 09 листопада 2017 року. Вказані кошти мав докласти для придбання автомобіля. Також за усним договором позики, підтвердженим розпискою від 10 червня 2018 року відповідач позичив в нього 830 дол. США на ремонт автомобіля та зобов`язався повернути борг до 09 серпня 2018 року. Крім того, за усним договором позики, підтвердженим розпискою від 17 липня 2018 року [PERSON] позичив у нього 600 дол. США для вирішення проблем з автомобілем на митниці, які зобов`язувався повернути до 01 вересня 2018 року. Також за усним договором позики, підтвердженим розпискою від 14 жовтня 2018 року [PERSON] позичив у нього 500 дол. США для поїздки за кордон, щоб працевлаштуватись та повернути йому всі попередні позичені кошти. Зобов`язався повернути борг до 04 листопада 2018 року. Позичених коштів відповідач йому не повернув і на даний час ухиляється від виконання своїх зобов`язань в добровільному порядку. Крім сум вказаних у боргових розписках, відповідач зобов`язаний сплатити йому три проценти річних згідно ст. 625 ЦК України, що становить 379 дол. США із розрахунку: 2504 дол. США х 3 % : 100= 75,12 дол. США:12 міс. = 6.26 дол. США х40 міс.(з 14.06.2017 року по 14.10.2020 року) = 250,40 дол. США.; 830 дол. США х 3 % : 100 = 24,9 дол. США : 12 міс. =2,075 дол. США х28 міс. (з 10 червня 2018 року по 10 жовтня 2020 року) = 58,10 дол. США; 600 дол. США х3 % :100= 18,00 дол. США : 12 міс. = 1,5 дол. США х27 міс. (з 17 липня 2018 року по 17 жовтня 2020 року) = 40,50 дол. США. 500 дол. США х3 % :100 = 15,00 дол. США :12 міс. = 1,25 дол. США х24 міс. (з 14 жовтня 2018 року по 14 жовтня 2020 року) = 30,00 дол. США. Таким чином, 250,40 +58,10+ 40,50+30.00= 379 дол. США, що становить суму трьох відсотків річних від простроченої суми боргових зобов`язань. Всього відповідач зобов`язаний йому сплатити 4813 дол. США. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які він поніс у зв`язку із зверненням до суду із вказаним позовом. Вказана справа на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області за підсудністю надійшла 29 грудня 2020 року з Нововолинського міського суду Волинської області на підставі ухвали від 20 листопада 2020 року. Ухвалою судді від 05 січня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити та суду пояснив, що знав дружину відповідача. На неодноразове звернення її чоловіка - [PERSON] позичив останньому кошти вказані у розписках, однак по даний час їх не повернуто і місцезнаходження відповідача йому невідоме. Не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи до якої долучено ордер на надання правової допомоги серії ВЛ № 000084151 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.32-34), однак останній в судове засідання також не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 червня 2017 року відповідач, [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 2504 дол. США та зобов`язався повернути до 09 листопада 2017 року про що власноручно написав розписку. (а.с.4). 10 червня 2018 року відповідач позичив у позивача 830 дол. США , які зобов`язався віддати до 09 серпня 2018 року про що також власноручно написав розписку (а.с. 5). Також 17 липня 2018 року за власноручно написаною розпискою відповідач позичив у позивача 600 дол. США, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2018 року. (а.с.6). Крім того, 14 жовтня 2018 року відповідач позичив у позивача 500 дол. США, які зобов`язався повернути до 04 листопада 2018 року про що також власноручно написано розписку. (а.с.7). Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи оригіналами розписок. У встановлені розписками строки відповідач не повернув позивачу позичені кошти, у зв`язку з чим останній змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень стосовно позову не надав, відзив у встановлений судом строк на адресу суду не надійшов. Матеріали справи не містять підтверджень про виконання відповідачем боргових зобов`язань за розписками від 14 червня 2017 року, 10 червня 2018 року, 17 липня 2018 року та 14 жовтня 2018 року. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Як слідує із розписок, борг відповідачем мав бути повернутий в строки вказані у них, а саме, 2504 дол. США зобов`язався повернути до 09 листопада 2017 року, 830 дол. США до 09 серпня 2018 року, 600 дол. США до 01 вересня 2018 року а 500 дол. США до 04 листопада 2018 року. Строк повернення коштів за договорами позики минув, однак, відповідачем грошові зобов`язання в строки, передбачені розписками, не виконано. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому враховуючи ст.. 204 ЦК України презумцію правомірності правочину, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у валюті, визначеній договорами, а саме, в доларах США. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. За таких обставин до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягає 3 % річних від простроченої суми, що становить 379 дол. США. Позивачем у позовній заяві здійснено розрахунок з урахуванням прострочених сум у правильності якого в суду не виникає сумнівів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4434 дол. США заборгованості за договорами розписок та 379 дол. США, що становить 3 % річних від прострочених сум за весь час прострочення, а всього 4813 дол. США. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1363,77 грн. витрат зі сплати судового збору. Для здійснення розрахунку судового збору позивачем додано витяг офіційного валютного курсу НБУ станом на 27 жовтня 2020 року. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь 1500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Понесення таких витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги, квитанцією від 26 жовтня 2020 року адвоката Дмитрук В.В. та розрахунком витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на думку суду є співмірним із обсягом виконаної роботи та часом, витраченим для надання послуг з правничої допомоги, а також із значенням справи для сторони, що відповідає вимогам ст. ст. 137, 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Outcome: approved