Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та відсотків від простроченої суми мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 28.06.2016 року було укладено договір позики грошових коштів під процент між фізичними особами, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень під 40% річних, що нараховуються на залишок заборгованості, які зобов`язувалася виплачувати щомісяця 24 числа до дня повернення позики - 28 серпня 2020 року. Позика повертається частинами не менше як по 5 000 (п?ять тисяч) грн. на один календарний місяць. За неналежне виконання умов договору передбачена відповідальність, а саме за несвоєчасне повернення суми позики, крім сплати процентів відповідно до п.п. 1.2 договору, позичальник зобов?язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 40% річних від простроченої суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач видав позивачу розписку від 28.06.2016р., де зобов?язалася повернути борг в сумі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень до 28 серпня 2020 року по 5 000 грн. в місяць. Проте відповідач борг у визначений сторонами у договорі строк не повернула, умов укладеного із позивачем договору позики, підтвердженого розпискою не виконала. Позивач просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 239 850,00 грн. та відсотки від суми позики за весь час прострочення в розмірі 95 940,00 грн., а всього 335 790,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 19.08.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, скерував до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилась, хоча про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 28.06.2016р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. під 40% річних, що нараховуються на залишок заборгованості, які зобов`язувалася виплачувати щомісяця 24 числа до дня повернення позики - 28 серпня 2020 року. Позика повертається частинами не менше як по 5 000 (п?ять тисяч) грн. на один календарний місяць. За неналежне виконання умов договору передбачена відповідальність, а саме за несвоєчасне повернення суми позики, крім сплати процентів відповідно до п.п. 1.2 договору, позичальник зобов?язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 40% річних від простроченої суми. Згідно написаної [PERSON] 28.06.2016р. розписки, відповідач зобов`язалась повернути позивачеві борг в сумі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень до 28 серпня 2020 року по 5 000 грн. в місяць. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт укладення договору та отримання грошей підтверджується Договором позики грошових коштів під процент між фізичними особами від 28.06.2016р., підписаним [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до наданої таблиці розрахунку позики протягом 2016-2018р. відповідач повернула позивачеві кошти на загальну суму 20 150,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала. Відповідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно п. 1.2 договору розмір процентів, які позичальник повинен повернути позикодавцю встановлено в розмірі 40 % від суми позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином позивач правомірно заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 239 850,00 грн. та відсотків від суми заборгованості в розмірі 95 940,00 грн., відповідно до наданого розрахунку. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3 357,90 грн., від сплати якого при подачі позову був звільнений позивач.

Outcome: approved