Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 500 грн. та 9979,20 грн., що виникла у зв»язку з відмовою виконання договірних умов, за угодою від 01.03.2013 у вигляді не виконаної оплати за представництво інтересів відповідача у Європейському Суді. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та в обґрунтування позову зазначив, що з 2003 року брав активну участь в захисті прав необгрунтованого притягання до кримінальної відповідальності [PERSON] на всіх стадіях судового процесу, про що свідчать підготовлені документи, апеляції і касації, зазначення як захисника [PERSON] у вироку від 9.03.2004р.. За національним провадженням відповідачем жодної оплати не проведено. Стверджував, що відповідач запевняв, що сплата буде здійснена за кінцевим результатом, після оскарження і розгляду в Євросуді. Після вичерпання національних засобів захисту, позивачем було підготовлено заяву і сформовані матеріали до Євросуду. Заява № 38848/05 МАМСНЕNКО v. Ukгаіnе була визнана прийнятною і комутована уряду України. 1.03.2013 року, з відповідачем укладено письмовий договір послуг з супроводу звернення і підготовки матеріалів до Європейського Суду з прав людини в Страсбурзі. З боку відповідача взято зобов'язання, сплатити юридичні послуги підготовки за звернення до Європейського суду і формування матеріалів. За умовами даного договору сторони узяли на себе зобов'язання, які повинні виконуватися належним чином. Відповідно до п.3. договору відповідачем взято зобов'язання, сплатити витрачений час і роботу юриста в сумі 500 грн. при підготовці документів. Відповідно до п.4. договору, при досягненні позитивного розв'язання справи, відповідачем оплачується 40% від присуджених міжнародною інстанцією сум стягнення. Оплата 500 грн. при укладенні договору позивачем не проведена, з обіцянкою виконання пізніше. 18.03.2013 було завершено допомогу [PERSON] у спілкуванні з Євросудом. Підготовлено документи, сформовані додаткові матеріали на захист його інтересу, підтримки заяви №38848/05 МАМСНЕNКО v. Ukгаіnе. Позивачу з сайту httр://zакоп4.гаdа,gоv.uа/1аws/show/974 959/рrint1438853670953840 стало відомо про постановлення 5.11.2013 Євросудом рішення № 38848/05 МАМСНЕNКО v. Ukгаіnе. Стягнуто на його користь 1080 ЕUR. Проте, порушуючи 3 денні термін, встановленого п.3. договору, до цих пір не проведена оплата, за виконану роботу. В цілях досудового врегулювання виниклої суперечки, 13.08.2015 р. відповідачу направлена претензія, в якій запропоновано протягом 10-и денного терміну провести оплату за надані послуги в сумі 500 грн. та 40% від 1080 ЕUR. (що на даний час складає 9979,2 грн.), яку просить стягнути . В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просять відмовити в задоволенні позову повністю, надано зустрічний позов про визнання договору про надання юридичних послуг недійсним, оскільки цей договір не було зареєстровано, у встановленому законодавством порядку, ніким не завірений та суперечить вимогам ст.209 ЦК України. Як на підставу визнання договору недійсним представник відповідача посилається на ст. ст. 229,233,234,210 ЦК України. Просить визнати недійсним договір з моменту укладення, посилається на виконання всіх питань пов»язаних з оформленням звернення до Європейського суду до укладення даного договору. Звертає увагу суду на п.5 та п.3 Договору відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову до відповідача та задовільнити зустрічний позов. Судом встановлено наступні факти. Сторонами 01.03.13року було підписано договір про надання юридичних послуг від 01.03.2013 року (а. с. 6). Факт підписання даного договору сторонами в судовому засіданні не заперечується. Відповідно до п.4. даного договору, при досягненні позитивного результату, а саме виплати заявнику справедливої сатисфакції клієнт виплачує приватному юристу премію в розмірі 40% від стягнутих сум сатисфакції. \~\~Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від узятих зобов'язань або одностороння зміна його умов - не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і вимог тих, що пред'являються ЦК, інших актів цивільного законодавства. За загальним правилом, встановленим ст. 13 ЦК України, цивільні права здійснюються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, заподіяти їм шкоду. В силу ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Статею 16 ЦК України передбачено захист цивільних прав і інтересів судом, способами такого захисту є примусове виконання обов'язків в натурі, відшкодування збитків або інших способів відшкодування шкоди. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову [PERSON] про стягнення коштів повністю, оскільки відповідно до п.3. наданого договору зазначено : вартість послуг по договору визначається в сумі 500 грн., які клієнт перераховує на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 днів після підписання даного договору в якості задатка . Оплата 500 грн. визначена договором не проведена, що підтверджується самим позивачем згідно позовних вимог і є підставою для звернення до суду. При цьому, п.5 даного договору містить зазначення, що приватний юрист розпочинає роботу після отримання завдатка ( а.с. 6). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Таким чином, укладений між сторонами договір як попердній договір закінчив свою дію 04.03.13 року у зв»язку з тим, що відповідачем по справі не було внесено 500грн. завдатку , що свідчило б про настання для сторін наслідків, визначених договором . Тому позов є безпідставним та необгрунтованим і задоволенню не підлягає. Суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні зустрічного позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і моральним принципам суспільства; особа, яке вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положенням п. п. 2, 4, 7, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.1.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згодана обов'язковістьяких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно доКонституції України (статті 1,8 Конституції України). Судам відповідно дост. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1ст. 225 ЦКтощо). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статями 547,719,981,1055,1059,1107,1118 ЦК України тощо. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25.12.2013 р. № 6-94цс13, однією з обов»язкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів . Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Таким чином, з урахуванням вищевикладених , встановлених обставин судом , поданий зустрічний позов є безпідставним та необгрунтованим і задоволенню не підлягає повністю. Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed