Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], співвідповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділ частки в натурі. В позовній заяві вказує, що він з [PERSON], перебував у шлюбі, який був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 50 від 25.01.2001 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі, його покійний батько [PERSON], формально, без належним чином оформлення договору дарування, виявив бажання, подарувати йому свою квартиру за адресою: [ADDRESS] Після чого квартира була приватизована. Після розлучення відносини між ним та Відповідачкою погіршились, враховуючи агресивне ставлення до нього, він не може проживати з ними в одній квартирі. Вказує, що вищевказана квартира є об'єктом права спільної сімейної власності. Як на правову підставу позовних вимог посилається на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 355 Цивільного Кодексу України та на ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України. Вказує, що він постійного місця проживання не має, проживає в малосімейці з громадянською дружиною - [PERSON] та з її мамою. Має малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просять поділити в натурі нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідач та представник відповідача, в судових засіданнях позовні вимоги позивача заперечили повністю та пояснили, що квартира за адресою: [ADDRESS] не є спільною власністю подружжя, оскільки дана квартира перейшла у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації. Оскільки спірна квартира не є спільною власністю подружжя, вона не може бути поділена між подружжям, яке розлучилося. Просять відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі, який був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 50 від 25.01.2001 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спірна квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1999 року, судом встановлено, що дана квартира перейшла у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На правову підставу позовних вимог позивач посилається на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 355 Цивільного Кодексу України та на ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України. Статті 60, 70 Сімейного кодексу України встановлюють можливість поділу в натурі майна спільно нажитого подружжям. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] набута у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд вважає, що вона не може бути спільною власністю подружжя і тому дане майно не підлягає поділу в натурі між подружжям на підставі ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України. Враховуючи підставу позовних вимог, суд, у відповідності до ст. 11 ЦПК України, зобов'язаний розглядати справу у межах заявлених позовних вимог і не має права самостійно вийти за межі позовних вимог. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], співвідповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділ частки в натурі, суд вважає недоведеними та безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed