Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 19.05.2002 року виконавчим комітетом Говорівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області за актовим записом № 3. Свій позов [PERSON] мотивував тим, що їхній шлюб носить формальний характер, оскільки протягом останніх двох років він спільно із [PERSON] не проживає, а на теперішній час мешкає у Теофіпольському районі, має іншу жінку та хоче узаконити з нею свої відносини. Спору щодо поділу спільно нажитого майна подружжя немає. У судовому засіданні 14.09.2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позові, шлюб просила розірвати, та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] у суді позов визнала, також просила шлюб розірвати, визнавши, що позивач на теперішній час дійсно проживає з іншою жінкою, а між нею та [PERSON] шлюбні відносини припинились 03.08.2016 року, коли він її залишив. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд дійшов такого висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 19.05.2002 року у виконавчому комітеті Говорівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 160276. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом спільного подружнього життя між сторонами виникали різного роду конфлікти та суперечки, що призвело до погіршення сімейних стосунків, та протягом останнього року сторони подружніх стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, та їхній шлюб існує формально. Позивач на теперішній час мешкає у Теофіпольському районі, має іншу жінку та хоче узаконити з нею свої відносини, тому примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб існує формально, і подальше його збереження суперечило б інтересам позивача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно п. 5 ст. 191 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Ухвалою суду від 22.06.2017 року сторонам було надано строк для примирення два місяці, але оскільки сторони взаєморозуміння між собою та примирення не досягли, позивач підтримує заявлені позовні вимоги, відповідач вважає примирення неможливим, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved