Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд змінити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виділення [PERSON] кімнату площею 16,7 кв. м., а кімнату площею 10,3 кв.м. виділити у користування [PERSON] . Залишити у спільному користуванні кімнату площею 15,6 кв.м. у спільному користуванні сторін. В обґрунтування позову посилався на те, що йому - [PERSON] та відповідачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] . Позивачу належить Ѕ частина квартири, відповідачці [PERSON] також належить Ѕ частина квартири. Постановою від 17 квітня 2020 року Харківський апеляційний суд встановив порядок користування квартирою шляхом виділення жилої кімнати площею 10,3 кв. м. у користування позивачу та виділив у користування відповідачці кімнату площею 15,6 кв. м. та кімнату площею 16,7 кв. м. Місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишив у спільному користуванні сторін. Такий порядок користування порушує законні житлові права позивача. Оскільки спірна квартира має житлову площу - 42,6 м2, тобто, на кожного співвласника припадає по 21,3 м2. Позивач не може вільно користуватися належною йому житловою площею у його квартирі, так як відповідачка зайняла більшу частину квартири. Так, згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартира обладнана двома ізольованими кімнатами: 2-я кімната площею 10,3 кв.м. цифра 6 та 3-я кімната площею 16,7 кв. м. цифра 7 , що надає можливість кожній зі сторін виділити відокремлену частину квартири із самостійним виходом. З урахуванням викладено, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 року провадження у справі відкрито та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 12.02.2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкові від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті на 08 липня 2021 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] до початку судового розгляду подав заяву про зменшення позовних вимог в якій просить суд змінити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом виділення [PERSON] кімнати площею 10,3 кв. м., а кімнату площею 16,7 кв. м. виділити у користування [PERSON] ; залишити кімнату площею 15.6 кв.м. (їдальня), лоджию, кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні. Просив суд задовольнити позов з урахуванням зменшення позовних вимог Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог з урахуванням їх зменшення. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] по Ѕ частині кожному. Згідно з технічним паспортом від 22 лютого 2000 року квартира [ADDRESS] складається з: кімнати - 15,6 кв. м, кімнати - 10,3 кв. м, кімнати - 16,7 кв. м., коридору 7,2 кв. м, ванної кімнати 5,0 кв. м, кухні 8,7 кв. м, санвузла 1,1 кв. м. Оскільки порядок користування квартирою, встановлений Постановою Харківського апеляційного суду від 17.04.2020 року № 122 в будинку [ADDRESS] шляхом виділення жилої кімнати площею 10,3 кв. м у користування [PERSON] . Виділено у користування [PERSON] кімнату площею 15,6 кв. м та кімнату площею 16,7 кв. м. Місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишено у спільному користуванні сторін, на сьогоднішній день порушує житлові права позивача, через те, що він не може користуватися їдальнею площею 15,6 кв.м., він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених закономі загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 521/18161/15ц та від 11 лютого 2019 року№ 712/1936/16 ц. Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Квартира, яка є спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Наявність окремої ізольованої кімнати є обов`язковою умовою лише при виділі в натурі частки співвласників. Якщо виділ частки в натурі неможливий з технічних причин, тоді встановлюється порядок користування житлом незалежно від наявності чи відсутності окремих ізольованих кімнат, оскільки право власності є непорушним і при рівних умовах (частках) один із співвласників не може мати більше прав на спільне майно ніж інші співвласники. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну способу користування квартирою підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved