Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після чого він та його рідний брат [PERSON] , як спадкоємці першої черги, звернулись до нотаріуса, де його брат відмовився від спадкування на його користь. Його батько з квітня 2008 року перебував у шлюбі з відповідачкою, яка через два дні після його смерті почала вимагати передати їй спадкове майно - автомобіль Шевролє Ніва 21230 в незаконний спосіб, не пояснюючи підстав. У зв`язку з його відмовою, відповідачка звернулась до органів поліції та почала кримінальне переслідування не пояснюючи причини, дані незаконні дії відповідачки заподіяли йому моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях у зв`язку із необхідністю відстоювати свої права в судовому порядку і він через дані обставини вимушений був звертатись до Верхньодніпровського районного суду з позовами до відповідачки. Після смерті батька відповідачка всіляко намагається отримати в незаконний спосіб легковий автомобіль Шевролє Ніва [NUMBER] , ДЗ [NUMBER] , подаючи заяви до органів поліції та за місцем його роботи. Так, відповідачкою в 2019 році до правоохоронних органів було подано неправдиву заяву про незаконне заволодіння ним транспортним засобом в порядку ст.289 КК України, через що до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості № 120119040430000230 від 21.03.2019 року і в зв`язку з вказаними обставинами він вимушений був 17.12.2019 року подати до Верхньодніпровського ВП заяву про кримінальне правопорушення, вчинене відповідачкою за ознаками ст.383 та ст.384 КК України. Через ці дії відповідачки у нього погіршився стан здоров`я і він вимушений був проходити медичні обстеження та лікування. Таким чином, відповідачкою було завдано йому моральну шкоду, що виразилась в погіршенні стану його здоров`я, через, що в березні 2020 року до Верхньодніпровського ВП було подано цивільний позов у порядку ст.128 і ст.129 КПК України про відшкодування моральної шкоди, завданої йому відповідачкою, внаслідок вчинення нею злочину. Також в травні 2021 року відповідачкою за місцем його роботи було подано заяви про проведення відносно нього службових розслідувань в межах антикорупційного законодавства у зв`язку з тим, що на її думку, він використовує вказаний транспортний засіб, тому повинен був задекларувати автомобіль, як держслужбовець. Тобто, відповідачка вчиняла дії щодо незаконного тиску на нього та переслідування у будь-який спосіб для задоволення своїх потреб та як наслідок, завдала йому моральної шкоди. Тобто через звернення відповідачки з неправдивими заявами до органів поліції та скаргами за його місцем роботи, остання заподіла йому моральну шкоду, через що він вимушений був витрачати свій особистий час на звернення до поліції, щоб доводити свою невинуватість та переносити глибокі душевні страждання, пов`язані з наданням відповідних пояснень відносно порушень, які ним не вчинялась. Починаючи з березня та по теперішній час через протиправні дії, вчинені відповідачкою на порушення його прав, у нього погіршилося здоров`я через витрачання свого особистого часу на звернення та виготовлення процесуальних документів до правоохоронних та судових органів, але через карантин та карантинні заходи, пов`язані із загостренням респіраторної хвороби COVID-19, він позбавлений можливості звертатися до лікарів за кваліфікованою та професійною медичною допомогою, через що він зазнав глибокі душевні страждання та переживання, посягання на свою честь та гідність. На підставі ст.ст.16, 23, 256, 275, 280, 1167 ЦК України, просить стягнути з відповідачки на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та покласти на відповідачку понесені ним судові витрати у справі. Представник відповідачки [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позову та покласти судові витрати на позивача, мотивуючи тим, що вказані позивачем дії відповідачки спрямовані лише на повернення транспортного засобу, який належить їй на праві приватної власності та безпідставно знаходиться у користуванні та володінні позивача. Після смерті її чоловіка та батька позивача, вони звернулись до нотаріуса з відповідними заявами і нотаріусом 06.04.2020 року прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на належне нерухоме майно спадкодавця, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на нерухоме майно. По суті позивач просить притягти відповідачку до цивільно-правової відповідальності за захист своїх прав на належне їй майно (автомобіль). 20.03.2019 року відповідачка [PERSON] звернулась до Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою відносно позивача [PERSON] , який є сином її покійного чоловіка [PERSON] від попереднього шлюбу та повідомила, що позивач заволодів належним їй транспортним засобом автомобілем Chevrolet Niva 21230, реєстраційний номер [NUMBER] . За час досудового розслідування слідчі дії фактично не проводились, внаслідок чого розшукуване майно не було знайдено та не повернуто власнику. На думку відповідачки, позивачем подано вказаний позов з метою її примушення припинити дії, направлені на захист своїх прав щодо володіння та розпорядження майном, яке їй належить, тому позов є безпідставним.(а.с. 98-106) Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив в якому вказав, що після смерті батька, відповідачка по сьогоднішній день володіє спадковим майном квартирою [ADDRESS] , яку використовує для власного проживання. Також відповідачкою було вчинено спроби заволодіти і іншим спадковим майном, зокрема автомобілем Шевролє Ніва 21230, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] .. Ним було прийнято рішення про вирішення спірних питань, щодо спадкового майна в судовому порядку. В свою чергу відповідачка постійно, всілякими засобами намагається отримати в незаконний спосіб спірний легковий автомобіль шляхом подачі незаконних та необґрунтованих заяв до органів поліції та за його місцем роботи, про начебто вчинення ним кримінальних правопорушень. Через такі методи та дії йому заподіяно моральну шкоду. Через звернення відповідачки до правоохоронних органів та за його місцем роботи, вона розпочала незаконне переслідування відносно нього, що спричинило йому в період з 20.03.2019 року по 28.09.2021 моральну шкоду. Відповідачка використовуючи правоохоронні органи у власних цілях намагається притягнути його до кримінальної відповідальності за користування спадковим майном його покійного батька у зв`язку з чим, через навмисні та протиправні дії відповідачки йому було спричинено моральну шкоду ознаки якої визначені ст.23 ЦК України. Відповідачка свідомо та навмисно вчиняла незаконний тиск на нього та переслідування у будь-який спосіб для задоволення своїх протиправних потреб та як наслідок, завдала йому моральної шкоди, через що він вимушений був витрачати свій особистий час на звернення до поліції, щоб доводити свою невинуватість та переносити глибокі душевні страждання, пов`язані з наданням відповідних пояснень відносно порушень, які ним не вчинялись, що спричинило йому негативні наслідки та негативний стан. (а.с. 149-152). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини та просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, підтримав наданий ним відзив на позовну заяву та просить у позові відмовити. \~ \~ \~ \~ Вислухавши позивача, представника відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому\~засіданні встановлено,\~що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого, [INFO] за заявою позивача приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Бас Я.А. відкрита спадкова справа № 63917284 (а.с.10). Спадкоємцями майна після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та сини: [PERSON] (позивач) та [PERSON] , який відмовився від своєї частки спадщини на користь позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідачка також звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Бас Я.А. з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] , та на рухоме майно грошові вклади, нотаріусом відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на вказане нерухоме майно, що підтверджено копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.04.2020 року. (а.с. 115-116). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що автомобіль CHEVROLET NIVA 21230 реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, який він вважає власністю батька, був переданий йому батьком 14.03.2019 року, і в цей же день батька було госпіталізовано до лікарні. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль CHEVROLET NIVA 21230 реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, 22.07.2009 року зареєстрований за [PERSON] на підставі біржової угоди № АН10034 від 22.07.2009 року, [PERSON] має право керування даним транспортним засобом (а.с. 109). Як вбачається з наданих сторонами доказів, після смерті батька позивача та чоловіка відповідачки, між сторонами виник спір щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] , внаслідок чого кожна із сторін з метою захисту свого порушеного та невизнаного права зверталися як до суду так і до правоохоронних органів з позовами та скаргами, а відповідачка також із скаргами до органу місцевого самоврядування за місцем роботи позивача [PERSON] . Так, згідно копії рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2020 року у справі № 173/861/19 (а.с.119-126), яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2021 року (а.с. 127-131) у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання нікчемним (недійсним) правочину по передачі права власності на транспортний засіб, легковий автомобіль Шевролє-Ніва 21230, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , померлим [INFO] , відповідачці [PERSON] та визначенні частки [PERSON] , померлого [INFO] , в праві спільної сумісної власності на транспортний засіб - легковий автомобіль Шевролє-Ніва 21230, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 2/3 частини, відмовлено. Як вбачається з копії ухвали про відкриття провадження від 03.03.2020 року Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, вказаним судом відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно (а.с. 23), дані про прийняте рішення відсутні. Також, 17.12.2019 року позивачем [PERSON] подано до Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровскій області заяву про кримінальне правопорушення, вчинене відповідачкою за ознаками ст.ст. 383, 384 КК України, вказані відомості внесені до ЄРДР 14.01.2020 року та в подальшому 04.03.2020 року позивачем до Верхньодніпровського ВП було подано цивільний позов у порядку ст.ст. 128, 129 КПК України про відшкодування моральної шкоди, завданої йому злочинами. (а.с. 14-16) 08.07.2021 позивач [PERSON] звернувся до начальника відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення відповідачкою [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 383, 384 КК України. (а.с. 33,34) 20.03.2019 року відповідачка [PERSON] звернулась до Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровскій області із заявою про заволодіння позивачем належним їй транспортним засобом автомобілем CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер [NUMBER] , відомості за даним фактом 21.03.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019040430000230. (а.с. 11) 08.04.2021 року відповідачка [PERSON] звернулась до голови Верхньодніпровської міської ради з скаргою на дії особи на яку покладено виконання функцій органу місцевого самоврядування [PERSON] . (а.с. 24-25) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області зобов`язано ВП №3 Кам`янського РУП України в Дніпропетровській області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 08.04.2021 року про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.191 КК України щодо [PERSON] . (а.с.26) В ході досудового розслідування позивач 09.06.2021 року та 01.07.2021 року надавав письмові пояснення по обставинам справи (а.с.28-29, 30-33). \~ \~ \~ \~Факт проходження позивачем лікування з приводу наявних захворювань підтверджується копіями карти № 52 хворого денного стаціонару поліклініки, стаціонару вдома (а.с. 17), езофагогастродуоденоскопії № 61 від 24.02.2021 року (а.с. 18), випискою із історії хвороби за період з 24.02.2020 по 04.03.2020 року (а.с.19). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайновоі) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як визначено у\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на наведене, при вирішенні даного спору про стягнення моральної шкоди слід встановити: факт заподіяння позивачу шкоди; протиправність діяння відповідача (відповідачів); наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів). При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.1167 ЦК України,\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення з відповідачки моральної шкоди її неправомірними діями, які на його думку, полягали у безпідставних та неправдивих зверненнях останньої до органів поліції та за місцем його роботи до органу місцевого самоврядування. Разом з тим, згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має\~право будь-якими\~не забороненими\~законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина шоста), звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (частина третя). Статтею 40 Конституції України передбачено право кожного направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Вказаним Законом\~передбачено,\~що звернення\~може бути\~усним чи\~письмовим,\~подано окремою\~особою (індивідуальне)\~або групою\~осіб (колективне). \~ \~ \~ \~Особливості порядку звернення із заявою та скаргою та їх розгляду у відповідних сферах правовідносин визначаються законами України. Так, право громадян звертатися із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, передбачено ст.60 КПК України, право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, передбачено ст.ст. 15,16 ЦК України та ст.3 ЦПК України. Отже, закріплений\~ст.40\~Конституції України інститут права на звернення має комплексний характер. Його утворюють різні за природою і призначенням юридичні засоби (інструменти), метою яких є забезпечення реалізації кожною людиною своїх прав і свобод, а також їх відстоювання, захист та відновлення у разі порушення. Таким чином, право на звернення є важливим конституційно-правовим засобом захисту та однією з організаційно-правових гарантій дотримання прав і свобод громадян. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ \~В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~ \~ \~ \~ \~Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р. ). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем, поза розумним сумнівом, не доведено неправомірність дій відповідачки та завдання йому цими діями моральної шкоди, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка зверталася з відповідними заявами та скаргами до суду, правоохоронних органів та органу місцевого самоврядування за місцем роботи позивача з метою захисту своїх прав внаслідок існуючого між сторонами спору щодо поділу спадкового майна, і таким чином, діяла у передбачений законом спосіб, доказів протиправності дій відповідачки позивачем не надано, тому підстави для стягнення з останньої на користь позивача моральної шкоди відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, слід покласти на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст.40, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, і

Outcome: dismissed