Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь: 52540,30 грн. матеріальної шкоди; 2019,60 грн. в рахунок відшкодування експертних досліджень; 10000,00 грн. витрат на правову допомогу та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначав, що 24.06.2017 року о 19 год. 20 хвилин, керуючи автомобілем ГАЗ, державний номер [NUMBER], на 6 км автодороги [PERSON] Н.Покровка, [PERSON] не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2017, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.07.2017 року. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13717 від 04.09.2017 року розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля ВАЗ 2017, державний номер [NUMBER], складає 52540, 30 грн. Витрати на експертне автотоварознавче дослідження склали 2019,60 грн. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного відшкодування заподіяної шкоди, позивач був змушений звернутись за захистом своїх порушених прав за професійною правничою допомогою та до суду. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач до зали судових засідань не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, його представник проти позову заперечував, вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою незгоду з позовом він обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки 15.08.2016 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи, що відбувся страховий випадок та настала цивільно-правова відповідальність [PERSON], то саме ПрАТ «СТ «Іллічівське» зобовязане виплатити позивачу страхове відшкодування. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. представник відповідача також вважав необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами. У відповіді на відзив представник позивача проти позиції представника відповідача заперечував, посилаючись на висновок Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15, в обґрунтування чого зазначав, що звернення з позовом саме до відповідача, а не до страхової компанії, є правом позивача, а в разі задоволення позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, представник позивача також вважав обґрунтованими, оскільки позивач страждає захворюванням опорно-рухового апарату, та фізично і морально страждає після ДТП, у якому було повністю знищено його автомобіль. Разом з тим, стосовно витрат на правову допомогу, яку позивач бажає стягнути з відповідача, представник позивача зазначив, що сума в 10000,00 грн. є обґрунтованою, на підтвердження чого надав копію рішення Ради адвокатів Харківської області щодо мінімальних ставок адвокатського гонорару. Заслухавши сторони, та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2017 року о 19 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем ГАЗ, державний номер [NUMBER], на 6 км автодороги [PERSON] Н.Покровка, [PERSON] не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2017, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.07.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та встановлено, що в результаті недотримання водієм [PERSON] безпечної дистанції відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2017, державний номер [NUMBER] (а.с.6). В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3717 від 04.09.2017 року розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля ВАЗ 2017, державний номер [NUMBER], визначалась ринковою вартістю КТЗ на момент пошкодження та складає 52540, 30 грн. (а.с.8-13). Згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК247790, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» і [PERSON], цивільна відповідальність водія автомобіля ГАЗ, державний номер [NUMBER], на момент ДТП була застрахована (а.с.109). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок сформулювала [PERSON] Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. у справі 755/18006/15-ц. Отже, уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного докажу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Посилання представника позивача на недійсність полісу , як на підставу своїх вимог саме до заподіювача шкоди, спростовується перевіркою чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ №АК247790 діючий на 24.06.2017 року, наданим представником відповідача. З огляду на вищезазначене, беручи до уваги правовий висновок [PERSON] Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягає, відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed