Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування належним йому на праві власності житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачка у червні 2015 року була зареєстрована в його житловому будинку, але більше трьох років в ньому не проживає, за наявною інформацією мешкає в м. Москві, зв`язок не підтримує, хоча продовжує бути зареєстрованою, чим порушує його права власника житла. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що він зареєстрував відповідачку у своєму житлі на прохання знайомого, оскільки та продала свій будинок і мала намір виїхати до рідні у м. Москва; відповідачка жодного дня у його будинку не проживала. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення й відповідною публікацією від 16.10.2019р., але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] у будинку [PERSON] не проживала, комунальними послугами не користувалась, позивач не чинив їй перешкод у користуванні житлом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється одноособовим власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідачка по справі [PERSON] з 27 червня 2015 року значиться зареєстрованою в його будинку, але фактично там не проживає понад чотири роки, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере, ніяких зв`язків з позивачем не підтримує. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, свідоцтва та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.09.2003р., інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2019р., технічного паспорту на будинок, домової книги, актом обстеження житлово-побутових умов від 03.07.2019р., довідкою державного реєстратора Борзнянської міської ради №832 від 18.09.2019р., показаннями допитаних свідків. Відповідачкою всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин її тривалого непроживання у житловому помешканні позивача. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належний йому на праві приватної власності житловий будинок для проживання відповідачці, а вона спільним побутом з позивачем не пов`язана й не проживає в його будинку без поважних причин понад чотири роки і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачу використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим його законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. по справі №702/101/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved