Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Державної реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції, третя особа Бандурівська сільська рада, Гайворонського району, Кіровоградської області про визнання недійсними правовстановлюючих документів на право приватної власності на присадибну земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації. Позов мотивований тим, що він прийняв спадщину після смерті свого батька - свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.12.2003 року. До спадщини входить жилий будинку з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . В даний час змінений номер вказаного будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці фонду Бандурівської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га. У нього з сусідами, [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , які проживають поряд з ним і їхні земельні ділянки межують, виникають конфлікти за межі земельної ділянки. Частина його присадибної ділянки після отримання [PERSON] документів на право власності на земельну ділянку зменшилась і він не має змоги обслуговувати свою господарську будівлю. Вказані обставини підтверджуються матеріалами геодезичних вишукувань земельної ділянки, де видно, що межі земельної ділянки [PERSON] на 1,64 м. зайняли належну йому земельну ділянку. Він підготував технічну документацію для виготовлення документа про право власності на присадибну земельну ділянку. Коли він звернувся до Бандурівської сільської ради на погодження, то йому було відмовлено. Причиною відмови було те, що земельна ділянка вказана в технічній документації, яка виготовлена за його замовленням, накладається на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] , яка занесена до Державного земельного кадастру, присвоєний кадастровий номер 3521180400:51:000:0750 та [PERSON] вже отримала документи на право власності на земельну ділянку. При виготовленні та видачі правовстановлюючих документів на присадибну земельну ділянку відповідачу, було порушено його право як користувача земельної ділянки, так як на даний час він не має можливості отримати правовстановлюючі документи на право власності на свою присадибну ділянку, а тому змушений звертатися до суду. Просить суд визнати недійсними та скасувати правовстановлюючі документи, видані на ім`я - [PERSON] на право приватної власності на присадибну земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , яка занесена до Державного земельного кадастру кадастровий номер 3521180400:51:000:0750, та скасувати їх державну реєстрацію у Державному реєстрі та судові витрати по справі стягнути з відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належними чином, причини не явки суду не повідомили. Надіслали відзив в якому заявлений позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні та стягнути з позивача понесені судові витрати. Представник відповідача Державної реєстраційної\~служби Гайворонського\~районного управління\~юстиції в судове засідання не з`явився, відзиву не надіслав. Представник третьої особи Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2003 року (а.с. 6). Відповідно до довідки Бандурівської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області № 331 від 13.05.2019 року змінено номер вказаного будинку з № 23 на № 6 (а.с. 15). Вказаний житловий будинок знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці фонду Бандурівської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, що підтверджуються матеріалами геодезичних вишукувань земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Коли позивач звернувся до Бандурівської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області на погодження, то йому було відмовлено. Причиною відмови було те, що земельна ділянка вказана в технічній документації, яка виготовлена за його замовленням, накладається на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] , яка занесена до Державного земельного кадастру, присвоєний кадастровий номер 3521180400:51:000:0750 та [PERSON] вже отримала документи на право власності на земельну ділянку (а.с. 8). Згідно листа відділу у Гайворонському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 618/108-19 від 16.08.2019 року за даними Державного земельного кадастру на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3521180400:51:000:0750 площею 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд Реєстраційною службою Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області 06.05.2015 року зареєстровано право власності за [PERSON] за № 9574464 (а.с. 9). Відповідно до вимог частин першої, другої\~статті 118 ЗК України\~громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У\~статті 106 ЗК України\~передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання\~статті 106 ЗК України\~наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року N 376 передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Даний висновок закріплений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду №580/168/16-ц від 23 січня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд погоджується з доводами відповідача та її представника викладеними ними у відзиві. Так, відповідно до п. 7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, а тому спадкодавці сторін зберігали права на земельні ділянки, які перебували у їх користуванні, хоча ці ділянки не були приватизовані або орендовані. Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) Як встановлено судом, житловий будинок позивача, який належить останньому на праві приватної власності, розміщений на земельній ділянці, що раніше перебувала у користуванні його спадкодавця, тому після набуття ним права власності на житловий будинок, до позивача перейшло і право користування земельною ділянкою на якій розміщений успадкований житловий будинок. Земельна ділянка на яку претендує позивач згідно матеріалів геодезичних вишукувань земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , має площу 0,25 га. На підтвердження свого права на земельну ділянку позивач посилається на копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2003 року, де розмір земельної ділянки взагалі не вказаний. Також суд, не може взяти до уваги виготовлені на замовлення позивача матеріали геодезичних вишукувань земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , оскільки останні виготовлені виключно у межах на які вказав сам позивач, що не заперечується позивачем. Отже, позивач не довів свого права землекористування земельною ділянкою площею 0,25 га. зазначеною у матеріалах геодезичних вишукувань земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а тому вважати, що його право на користування даною земельною ділянкою порушено рішенням органу місцевого самоврядування про передання у власність земельної ділянки відповідачу [PERSON] не має підстав. При цьому, відповідно до довідки Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області № 435 від 29.07.2019 року спірна земельна ділянка, яка рахується за домоволодінням позивача має площу 0,24 га. Посилання позивача на те, що при підписанні протоколу погодження меж, не було уточнено площі земельних ділянок [PERSON] та позивача і що позивач не підписувався в протоколі нічим не підтверджується та не надано доказів на підтвердження цього позивачем. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження позивних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати. Щодо стягнення\~з позивача\~на користь\~відповідача витрат понесених ним на професійну правничу допомогу в розмірі 7912 грн., суд приходить до наступного висновку: Відповідно\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. В обґрунтування вказаних витрат, відповідачем надано суду лише договір про надання правової допомоги від 03.10.2019 року, попередній розрахунок суми судових витрат та ордер (а.с. 35-37, 40). Однак не надано документів, що свідчать про оплату гонорару, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7912 грн. не підлягають до задоволення. Крім цього відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів сторона не зробила про це відповідну заяву та не подала докази. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed