Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу в сумі 304434грн. Представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її та позивача відсутності, на винесення заочного рішення погодилась. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 4 березня 2015 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір позики, засвідчений власноручною розпискою відповідача, за яким останній отримав в борг 11700 доларів США, та зобовязався повернути борг до 1 вересня 2015 року. Але умови договору відповідач не виконав, борг не сплатив ні у якій частині. Крім того, на час отримання грошей в борг відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], тому позивач просить стягнути суму боргу з обох відповідачів солідарно в сумі 304434грн. Також просить стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 3000грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]М.у судове засідання викликалися належним чином, але не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним повністю. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому відповідно до ст.ст.541,543 ЦК України у такому випадку, у разі отримання кимось з подружжя грошей в борг у них виникає солідарний обовязок щодо його повернення. У судовому засіданні встановлено, що 4 березня 2015 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір позики, засвідчений власноручною розпискою відповідача (а.с.5), за яким останній отримав в борг 11700 доларів США, та зобовязався повернути борг до 1 вересня 2015 року. Крім того, на час отримання грошей в борг відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] (а.с.8 зворотна сторона). Форма та зміст договорів між сторонами відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. Відповідно до п.14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Тому відповідачі відповідно до вимог ст.ст.543,1049 ЦК України та ст.61 СК України повинні солідарно повернути позивачу суму боргу 11700 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, встановленому на день прийняття рішення. Згідно довідки курс на 24 квітня 20118 року складає 2612грн. 5554 за 100 доларів США, тому сума боргу складає 305668грн. 98коп. (11700 х 2612,5554/100) але позивач просив стягнути з відповідача 304434грн. виходячи з курсу 26грн. 02коп. за 1 долар США, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в межах позовних вимог відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України. Відповідачі не надали суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позовних вимог. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені в межах позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.141 ЦПК України та відносить до них витрати на оплату судового збору за подачу позову та за забезпечення позову в сумі в сумі 3364грн.34коп. (3044,34+320). Витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають, бо вони не підтверджені жодним відповідним доказом.

Outcome: approved