Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] 01 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 288. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 листопада 2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу вказує на те, що спільне господарство вони не ведуть і разом не проживають через несумісність характерів, що стало наслідком втрати почуття любові і поваги одне до одного із-за чого в сімї виникали сварки, які впливали на психологічний комфорт дитини. Сімейні відносини припинені з вересня 2016 року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. (а.с. 21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Тимошенко». (а.с. 22). В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним,тому позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 листопада 2003 року позивач [PERSON], [INFO] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Горбенко) [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 288 (а.с.3). Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4), що проживає з відповідачем і спору про її місце проживання немає. Між сторонами по справі склалися і існують такі взаємовідносини, які суперечать інтересам позивача та їх неповнолітньої дитини, виключають їх подальше спільне проживання, а тому шлюб необхідно розірвати. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Тимошенко», суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Тимошенко». Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати тому необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 551 гривню 20 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved