Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового виселення з житлового приміщення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Позивач є власником садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 19.12.2013 року, укладеному між позивачем та [PERSON]. Того ж дня на підставі укладеного договору, за позивачем було зареєстроване право власності на будинок, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 14957073. В свою чергу будинок був придбаний [PERSON] 22.11.2010 року у [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку. Позивач набув право власності на будинок, але [PERSON] та члени його родини вказаний будинок добровільно не звільнили, чим чинять перешкоди у користуванні будинком, та порушують права позивача як власника нерухомого майна на володіння та користування. З врахуванням вимог ст.ст. 16, 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст. 156 ЖК України позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні позивачем житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], з житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. [PERSON] не визнавши первісний позов, звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним посилаючись на наступне. 19.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу садового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Будинок загальною площею 104 кв. м, жила площа 51, 8 кв. м. Опис об'єкта нерухомого майна: садовий будинок, 1980 року побудови. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0, 0404 га. Зазначає, що будинок, який є предметом договору від 19.12.2013 року був знесений позивачем у 2009 році, що підтверджується фототаблицями звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, який складений 19.11.2010 року, з якого вбачається, що на земельній ділянці немає садового будинку 1980 року побудови. Вважає, що укладений 19.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу садового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], не відповідає вимогам законодавства, та з врахуванням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.12.2013 року, садового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1591. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримав заявлений позивачем первісний позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні, у зв'язку з його безпідставністю. Представники відповідача за первісним позовом [PERSON], в судовому засідання просили суд відмовити у задоволенні первісного позову, у зв'язку з його необґрунтованістю, та просили задовольнити зустрічний позов з підстав, зазначених у позовній заяві. В суді [PERSON] підтримав заявлений ним зустрічний позов, та показав суду, що дійсно, 22.11.2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садового будинку розташованого за адресою: : [ADDRESS], дійсність якого оспорюється ним у судовому порядку. Вважає укладений між ними правочин удаваним, у зв'язку з тим, що в дійсності ними було укладено договір застави будинку, який було укладено між ними як гарантія повернення [PERSON] позики. Вказує на те, що спірний будинок, зазначений у договорі був знесений ним, та на його місці побудований новий будинок, який на даний час не введений в експлуатацію. Він дійсно з членами своєї родини проживає у ньому, та проживав там завжди. З позивачем [PERSON] він не знайомий. Просить суд відмовити у задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] показав суду, що дійсно між ним та відповідачем [PERSON] 22.11.2010 року був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Одночасно з придбанням будинку ним була придбана також земельна ділянка, на якій він розташований. За домовленістю з [PERSON], [PERSON] та члени його родини продовжували проживати у будинку. Вказаний будинок 19.12.2013 року був проданий ним [PERSON] Про продаж будинку [PERSON] він не повідомляв, та не вважав за потрібне цього роботи, через те, що він є його власником. Вважає, що при укладені між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу будинку були дотримані всі вимоги закону, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його безпідставністю. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомляли. Треті особи представник служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явились, про місце, день і час розгляду справи були повідомлені судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, відповідача [PERSON] та його представників, відповідача за зустрічним позовом [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року позивач за первісним позовом [PERSON] через представника [PERSON] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] уклали договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6,7). Того ж дня, на підставі укладеного договору, за позивачем було зареєстроване право власності на вказаний будинок, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 8). В свою чергу відповідний будинок був придбаний відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] 22 листопада 2010 року у [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 9). В судовому засіданні відповідачем [PERSON] було надано пояснення, що він та співвідповідачі, дійсно проживають у вказаному будинку. Доказів, що б вказували на наявність у відповідачів за первісним позовом права на володіння чи користування вказаним будинком на розгляд суду надано не було. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] було зазначено, що будинок, який є предметом договору від 19.12.2013 року був знесений ним ще у 2009 році, а відтак не міг бути предметом договору купівлі-продажу. Однак суд критично ставиться до такого твердження, так як матеріали справи містять технічний паспорт на вказаний будинок виготовлений станом на 01.10.2010 року та копію матеріалів інвентаризаційної справи №35639 об'єкта нерухомого майна садового (дачного) будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до яких 01.10.2010 року за вказаною адресою. Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна проводилася поточна технічна інвентаризація будинку, замовником якої був [PERSON]. З вказаних матеріалів вбачається, що план будинку та експлікація його приміщень станом па 01.10.2010 року відповідають плану будинку та експлікації його приміщень станом на 14.08.2007 року. Крім того, обґрунтовуючи підстави для звернення із зустрічним позовом представники відповідача [PERSON] зазначили, що відповідач є заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст.215 ЦК України. Проте, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначає, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод и інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (частина перша та друга ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З огляду на те, що ні [PERSON], ні його представниками не було вказано які саме права або інтереси позивача за зустрічним позовом були порушені укладенням оспорюваного правочину, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати [PERSON] заінтересованою стороною у вказаних правовідносинах, а відтак і відсутності у відповідача матеріально-правових підстав для звернення із зустрічним позовом. З огляду на наведене суд приймає рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.12.2013 року, садового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підстав) своїх вимог та заперечень. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, па підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування га розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто право члена сім'ї власника будинку користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг їх прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а припинення права власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З огляду на наведене, суд приймає рішення про задоволення первісного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], з житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів за первісним позовом на користь позивача [PERSON] судові витрати у розмірі 60, 90 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved