Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те що, 04.10.2006 року між ним - [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], яка діяла в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], з другої сторони, було укладено договір дарування 7/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складається: у житловому будинку літ.А житлова кімната №2-3 площею 13,3кв.м., у житлової прибудові літ.АІ житлова кімната №2-2 площею 15,9кв.м., службова прибудова а, ганок до службової прибудови а, піддашок до службової прибудови а. Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №1-2185. Після смерті сина [PERSON], який помер [INFO] до нього звернулась [PERSON] з проханням подарувати її малолітньому сину [PERSON] вказану частину домоволодіння та запевнила, що батьком її малолітнього сина [PERSON] є саме померлий [PERSON] Повіривши [PERSON] з приводу наявності родинних відносин між ним та [PERSON], [PERSON] звернувся до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради як органу опіки та піклування із заявою про намір дарування частини домоволодіння у власність малолітньої дитини онука [PERSON] та надання згоди, яка надана розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради №2215р від 26.09.2006 року. Через деякий час після укладення договору дарування у позивача виникли сумніви щодо наявності родинних відносин між ним та [PERSON], у зв'язку з чим він запропонував [PERSON] надати документи на підтвердження цього. [PERSON] будь-які документи про наявність родинних відносин не надала та пояснила, що документи знаходяться в стадії оформлення. Дізнавшись у вересні 2013 року про встановлення факту батьківства померлого [PERSON] стосовно [PERSON] рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2007 року, позивач зрозумів, що [PERSON] при укладенні договору дарування частини домоволодіння від 04.10.2006 року ввела його в оману з приводу наявності родинних відносин між ним та [PERSON], і що відсутні будь-які документи на підтвердження цього факту. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06.11.2013 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2014 року заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства залишено без розгляду. Позивач [PERSON] просить визнати договір дарування частини домоволодіння від 04.10.2006 року недійсним, оскільки він подарував належне йому нерухоме майно сторонній для нього особі [PERSON], причиною чого став обман з боку [PERSON], яка при укладенні договору дарування діяла як законний представник малолітнього [PERSON], з приводу наявності родинних відносин між ним та [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON], та його представник [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягали і просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідачів [PERSON] заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що [PERSON] визнав [PERSON] своїм онуком з часу його народження, саме [PERSON] зі згоди дружини [PERSON] звернувся до [PERSON] щодо прийняття в дар від імені малолітнього онука [PERSON] частини домоволодіння продовжувачу їхнього роду в пам'ять імені померлого [PERSON], обманних діянь щодо позивача [PERSON] не вчинювала, навпаки остання надавала свідоцтво про народження сина для підготовки документів та при укладенні договору дарування, а [PERSON] до та на момент укладення договору дарування був обізнаний та міг довідатись про зміст свідоцтва про народження [PERSON], прізвище якого зазначено за прізвищем матері та відомості в графі батько зроблено за вказівкою матері, а згодом ще й отримав копії останнього від [PERSON], які використовував при зверненні до суду у 2008 році. Крім того, [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення до суду без поважних підстав. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, заявою просила суд розглянути справу без її участі. Представник третьої особи Шостої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідачів, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання договору дарування №1-2185 від 04.10.2006 року недійсним є безпідставним та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САА №091892 , виданого управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 10.10.2003 року, на праві власності належало 16/25 часток домоволодіння [ADDRESS]. Згідно Угоди про зміну розміру часток і встановлення порядку володіння та користуванням майном від 15.09.2004 року, укладеною між [PERSON] та [PERSON], посвідченою державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А. р. №3-2079, частка [PERSON] в домоволодінні склала 14/25. 9/10 частин домоволодіння перейшли від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 22.10.2004 року за р.№ 3-2248, він став власником 11/20 часток у домоволодінні. (а.с.8-11) [INFO] помер син позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть від 17.06.2006 року серія [NUMBER], та в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 5609 (а.с.12) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого 19.09.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м.Запоріжжя, актовий запис №777, у графі батько зроблено запис [PERSON]. Відомості про батька відповідача записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України (ст.55 КпШС), що підтверджується довідкою Комунарського віділлу РАЦС Запорізького міського управління юстиції №777/08-73 від 03.10.2006 року. (а.с.56-57) 11.09.2006 року [PERSON] звернувся до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради з заявою про намір подарувати 7/50 частин будинку [ADDRESS] у власність малолітнього онука [PERSON], [INFO] та з проханням надати гр.[PERSON] згоду на прийняття в дар у власність малолітнього вказану частину будинку (а.с.106). Також в даній заяві від 11.09.2006 року [PERSON] надає згоду на прийняття в дар у власність сина [PERSON] частини домоволодіння, в якості додатку до якої надано копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.111). Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради Пелих Ю.Г. за №2215р від 26.09.2006 року «Про надання згоди [PERSON] на дарування частину будинку у власність малолітньої дитини [PERSON]», враховуючи рекомендації протоколу засідання опікунської ради Комунарської районної адміністрації м.Запоріжжя від 20.09.2006 р. за участю [PERSON] та [PERSON], було надано згоду гр.[PERSON] на прийняття в дар 7/50 частин будинку [ADDRESS] у власність малолітнього сина [PERSON] та на підпис договору дарування від імені малолітнього. (а.с.105) 04.10.2006 р. між [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір дарування 7/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1-2185. Згідно договору дарування [PERSON] прийняв у власність 7/50 частин домоволодіння, що складається: у житловому будинку літ.А житлова кімната №2-3 площею 13,3кв.м., у житлової прибудові літ. АІ житлова кімната №2-2 площею 15,9 кв.м., службова прибудова а, ганок до службової прибудови а, піддашок до службової прибудови а. Відповідно даного договору дарування від 04.10.2006 року особи були встановлені, повноваження представника [PERSON], що діяла від імені свого малолітнього сина [PERSON] нотаріусом перевірено. (а.с.12-14) Дружина позивача [PERSON] надала письмову згоду на дарування вищезазначеної частини домоволодіння, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 04.10.2006 року за р. №1-2184. (а.с.12-14) На підставі даного договору дарування, 18.10.2006 року ОП «ЗМБТІ» зареєстровано право власності за [PERSON], складено технічний паспорт. (а.с.15-16) У 2007 році [PERSON] зверталась до суду в порядку окремого провадження з заявою про визнання факту батьківства за померлим [PERSON] відносно сина [PERSON] Заяву було задоволено рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2007 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06.11.2013 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2014 року заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства залишено без розгляду на підставі п.6 ст.235 ЦПК України. 10.11.2008 року [PERSON] та представник неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] звертались до суду з позовом до інших співвласників домоволодіння про визначення порядку користування земельною ділянкою, до якого в якості додатку надано свідоцтво про народження [PERSON] Позов задоволено рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2009 року. 27.09.2010 року [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON], представника неповнолітнього [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до фактичного користування, до якого в якості додатку надано свідоцтво про народження [PERSON] Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.02.2010 року провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. 13.07.2012 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON], представника неповнолітнього [PERSON] про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним, мотивуючи що на час укладення договору дарування він перебував у стані, який перешкоджав йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (ч.1 ст. 225 ЦК України), до якого в якості додатку також надано свідоцтво про народження [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2013 року, позов [PERSON] залишено без задоволення. (а.с.59-79) Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що знають відповідачів та позивача багато років, який разом з померлою дружиною [PERSON] визнавали [PERSON] своїм онуком з часу його народження, жодних сумнівів щодо родинних відносин останні не висловлювали та при розмові у жовтні 2006 році розповіли, що після смерті сина [PERSON] подарували частину батьківського будинку онуку [PERSON], продовжувачу їхнього роду в пам'ять імені померлого. Відповідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст.215 ЦК України, встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України в разі, якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Відповідно до Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» від 24.12.1993 року, ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» документом, що підтверджує факт народження дитини та її походження, родинних стосунків між дитиною та її батьками є свідоцтво про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, з позовної заяви позивача, пояснень позивача та представника позивача в суді, [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] при укладенні договору дарування частини домоволодіння від 04.10.2006 року ввела його в оману з приводу наявності родинних відносин між ним як дідусем та відповідачем [PERSON] як онуком, і що на час укладення цього правочину були відсутні будь-які документи на підтвердження цього факту. Судом встановлено, що позивач [PERSON] до оформлення договору при вирішенні питання в Комунарській районній адміністрації Запорізької міської ради про надання згоди на дарування, особисто зазначав прізвище онука «Коваль» в заяві від 11.09.2006 року (а.с.106) і на момент укладення договору дарування мав достатньо можливостей особисто або за допомогою компетентних осіб у відповідних установах з'ясувати про відсутність документального підтвердження родинних відносин між ним та [PERSON] на підставі свідоцтва про народження останнього, де в графі батько зроблено запис «[PERSON]», яке надавалось відповідачем [PERSON] на підтвердження своїх повноважень як законного представника [PERSON] спочатку до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, а під час укладення договору дарування до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. Позивач [PERSON], звертаючись з позовом, посилався на положення ст.230 ЦК України, які передбачають правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Позивачем не доведено того, що при укладенні договору дарування позивача діями відповідача введено в оману і що такий обман дійсно мав місце та мало місце істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Крім того, за змістом ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.258 ЦК України, [PERSON] пропустив п'ятирічний строк позовної давності, для звернення до суду з позовними вимогами про визнання договору недійсним, поважності причин пропуску строку позивач не навів. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року, викладених у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність обману та відсутність підстав для визнання договору недійсним, при таких обставинах не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed