Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» на його користь вартість оплаченого товару в сумі 17413,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5502,98 грн., пеню у розмірі 64950,49 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у жовтні 2014 року він замовив у ТОВ «ТД «Ніса» зварювальний апарат Invertec 170TPX, у відповідь на його замовлення відповідачем на електронну адресу було надіслано рахунок-фактуру від 03.10.2014 року. Таким чином, позивач вважає, що фактично між ними було укладено договір на відстані. У зв'язку з цим позивач здійснив на користь відповідача декілька авансових платежів, на загальну суму 17413,00 гривень, як було зазначено у рахунку-фактурі. За допомогою електронної пошти відповідач повідомив позивача, що поставка замовленого товару має відбутися 28.11.2014 року. До теперішнього часу відповідачем замовлення позивача відповідно до укладеного договору не виконано, грошові кошти йому не повернуто, чим порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів», що дає підстави для застосування до відповідача на підставі вказаного закону фінансових санкцій. Позивач та представник позивача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заперечення проти позову та просив розглядати справу за відсутності його представника. Проти задоволення позовних вимог заперечував з наступних підстав. Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що жодних договорів між ним та позивачем в порядку статей 638-654 ЦК, у тому числі договору купівлі-продажу зварювального апарату Invertec 170TPX К12055-1 на відстані укладено не було, мотивуючи тим, що додана до позову копія рахунку-фактури від 03.10.2014 року не є пропозицією укласти з позивачем договір у розумінні ст.641 ЦК та не є належним та допустимим доказом, оскільки даний документ не є документом первинного бухгалтерського обліку та не фіксує факту здійснення якої-небудь господарської операції, не містить ніяких ознак розпорядження чи дозволу на проведення господарської операції. Крім того, наявна в рахунку-фактурі інформація не дає можливості визначити змісту правочину та виду договірних зобов'язань. Крім того, зазначає, що у жовтні 2014 року позивач поцікавився у відповідача чи є можливість поставити йому зварювальний апарат Invertec 170TPX К12055-1 виробництва компанії «Лінкольн Електрік Бестер Сп з о.о». Оскільки постачання таких апаратів планувалося орієнтовно у листопаді 2014 року, позивачу було повідомлено, що приблизно у цей період він зможе його придбати, та вказано вартість апарату станом на жовтень 2014 року виходячи з курсу ЄВРО, який діяв у той момент. Не дивлячись на те, що договір купівлі-продажу укладено не було, позивач перерахував на рахунок відповідача вартість апарату. Згодом стало відомо, що зварювальні апарати, один з яких виявив бажання придбати позивач, тимчасово не будуть поставлятись їх виробником через те, що дані моделі потребують додаткових випробувань, про що невідкладно було повідомлено позивача. У зв'язку з цим, відповідач вважає посилання позивача щодо порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів» та застосування до відповідача на підставі вказаного закону санкцій безпідставними. Крім того, відповідач також вважає, що відсутні підстави стягнення з нього процентів, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу з позивачем не укладався та відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та нтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у жовтні 2014 року позивач замовив у відповідача зварювальний апарат Invertec 170TPX К12055-1 виробництва компанії «Лінкольн Електрік Бестер Сп з о.о». Відповідачем за допомогою електронної пошти на електронну адресу позивача було надіслано рахунок-фактуру від 03.10.2014 року №СФ-0000759. З огляду на це, суд вбачає, що фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу на відстані. Згідно вказаного рахунку-фактури №СФ-0000759 від 03.10.2014 року споживачу необхідно було здійснити попередню оплату рахунку у сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень. Повністю рахунок повинен бути сплачений до моменту отримання товару. 08.10.2014 року позивач здійснив попередню оплату у розмірі 13000,00 (тринадцять тисяч) гривень на розрахунковий рахунок відповідача. 17.11.2014 року позивач здійснив остаточний розрахунок згідно рахунку-фактурі від 03.10.2014 року, перерахувавши на рахунок відповідача ще суму у розмірі 4413,00 (чотири тисячі чотириста тринадцять) гривень. Таким чином, 17.11.2014 року відповідачем зі свого боку було здійснено всіх необхідних дій, спрямованих на укладення договору купівлі-продажу на відстані та отримання замовленого товару. Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що договір купівлі-продажу на відстані з позивачем не було укладено, оскільки відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з частиною 1 статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до п. 3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Згідно п.1.2. Розділу І Правил продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв'язку . В свою чергу, засоби дистанційного зв'язку - це телекомунікаційні мережі, поштовий зв'язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Таким чином, у спірних правовідносинах вбачаються ознаки договору, укладеного на відстані. Крім того, суд не бере до уваги твердження відповідача про неналежність рахунку-фактури від 03.10.2014 року №СФ-0000759 як письмового доказу. Вказаний рахунок-фактура має необхідні банківські реквізити відповідача, що,на думку суду, свідчить про пропозицію відповідача позивачу оплатити вказаний рахунок для отримання зварювального апарату. Недоліки у заповненні рахунку-фактури не можуть свідчити про не укладення сторонами договору. Згідно переписки, яка проводилася сторонами за допомогою електронної пошти, судом встановлено, що працівниками відповідача позивача повідомлено, що поставка замовленого товару планується 28.11.2014 року. Даний факт також не заперечується відповідачем. В обумовлений строк поставка не відбулась, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, частини 6 статті 13, якою передбачено якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. Як встановлено судом, відповідач у своїх листах зазначав, що виробник - завод Лінкольн Електрик Бестер, Польща призупинив поставки зварювальних апаратів К 12054-1 Invertec 170TX і К12055-1 Invertec 170TPX у зв'язку з тим, що даним моделям апарату необхідні додаткові випробування в реальних заводських та монтажних умовах, а тому не поставка товару спричинена відізванням з ринку виробником апаратів марки Invertec 170TPX для їх подальшого доопрацювання. У січні 2015 року листом №1 від 15.01.2015 року на численні запити позивача співробітник Лінкольн Електрик Росія та СНД повідомив позивача, що орієнтовні строки доопрацювань вказаних апаратів - кінець лютого 2015 року. Позивач вирішив зачекати, оскільки йому був необхідний зварювальний апарат саме цієї моделі та комплектації. У лютому 2015 року співробітником Лінкольн Електрик Росія та СНД було повідомлено споживача листом №3 від 09.02.2015 року про те, що орієнтовні строки доопрацювання замовленого апарату вже переносяться на листопад 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.681-1 ЦК України у разі якщо виготовлювач товару відповідно до закону відкликає його у покупця, покупець має право вимагати від продавця або виготовлювача за своїм вибором: 1) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 2) повернення сплаченої за товар грошової суми; 3) заміни товару на такий самий товар або на аналогічний товар з числа наявних у продавця (виготовлювача). До відносин, пов'язаних з правовими наслідками відкликання товару у покупця, не врегульованих цією статтею, застосовуються положення цього параграфа та законодавства про захист прав споживачів (частина 4 статті). Таким чином, у зв'язку з відзивом виробником неякісного товару з ринку, у позивача виникли права, передбачені зазначеною вище статтею. На початку березня 2015 року відповідач запропонував здійснити заміну зварювального апарату в рамках здійсненої передоплати та представив на вибір позивача декілька моделей. Проте, запропоновані відповідачем апарати не відповідають тим технічним характеристикам, які необхідні позивачу та відрізняються по виду зварки того апарату, який замовлявся. Такі дії відповідача також свідчать про укладення між сторонами договору. 03 березня 2015 року в електронній переписці позивач запропонував відповідачу на заміну неякісному непоставленому апарату, який безпосередньо замовлявся, поставити на вибір зварювальні апарати іншої моделі, які мають аналогічні характеристики із замовленим апаратом. Однак, на вказану пропозицію відповідач відмовив, зазначивши про неможливість надання будь-якого із вказаних апаратів без пояснення причин такої відмови. Відповідно до ч.6 ст.8 Закону за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Не надавши на заміну запропонований позивачем зварювальний апарат, який би задовольняв його вимоги щодо певних властивостей та характеристик зварювального апарату, суд вбачає з боку відповідача порушення ч.6 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів». З аналізу роздруківок з електронної пошти позивача вбачається, що замовлений споживачем зварювальний апарат з вересня 2015 року знаходиться у вільному продажу (електронний лист від комерційного директора Лінкольн Електрік Росія [PERSON]). Проте, станом на день звернення позивача до суду умови договору відповідачем не виконані, товар позивачем не отримано. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частино. 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, згідно п. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» на письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Як вбачається з аналізу судової практики Верховного суду України з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012рр.) неустойка у розмірі 1 % вартості товару за кожний день затримки усунення недоліків понад встановлений строк застосовується у разі, коли позивачем було заявлено, що товар неналежної якості та заявлено вимоги про безоплатне усунення недоліків товару. Оскільки виробником було повідомлено про необхідність додаткових випробувань та доопрацювань зварювального апарату, суд приходить до висновку, що замовлена позивачем модель зварювального апарату була недостатньої якості, що стало підставою для усунення виробником виявлених недоліків. Крім того, позивач звертався до відповідача з пропозицією надати йому іншу модель зварювального апарату на заміну замовленій. Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання із надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), що дає підстави застосувати до відповідача відповідальність, встановлену п.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнути неустойку згідно розрахунку позивача в розмірі 64950,49 грн. за період з 18.03.2015 року по 25.03.2016 року. Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Згідно статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач сплатив на рахунок відповідача 17.11.2014 року попередню оплату у розмірі 17413,00 грн., однак свого зобов'язання із поставки замовленого товару так і не виконав. Таким чином, відповідач користується чужими грошовими коштами без відповідної правової підстави. Зважаючи на те, що розмір процентів за користування відповідачем належними позивачу грошовими коштами не встановлено договором, укладеним сторонами на відстані, суд вважає, що для визначення розміру процентів при вирішенні даного спору може бути застосована по аналогії закону норма ч.1 ст.1048 ЦК України,що регулює договір позики, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Адже, статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність правовідносин полягає в користуванні чужими коштами. Таким чином, суд вбачає за можливе стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 29.11.2014 року по 25.03.2016 року, виходячи з розміру облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, у загальній сумі 5502,98 грн. При вирішенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходить з загальних положень про відшкодування моральної шкоди як способу захисту цивільних справ, встановлених ст.23 ЦК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає доведеним, що внаслідок винної бездіяльності відповідача позивач протягом двох років не отримав замовленого товару, та був позбавлений грошових коштів, сплачених відповідачу в якості переплати, чим змусив позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, і відстоювання своїх прав в суді, що завдало йому моральних страждань та переживань. Разом з тим, позивач в судовому засіданні фактично не обґрунтував, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надав суду доказів, що підтверджують необхідність відшкодування шкоди саме в сумі 50000 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення таких позовних вимог та беручи до уваги характер, обсяг і тривалість моральних страждань, яких він зазнав, а також виходячи з принципу співмірності та розумності, вважає за необхідне стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000грн. 00 коп. Отже, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері купівлі-продажу, та обставини справи, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial