Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до СП «Група 4 Секурітас ЛТД» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а саме: просить поновити його на посаді старшого інспектора відділу власної безпеки СП «Группа 4 Секурітас ЛТД»; стягнути з СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно штатного розпису за його посадовим окладом та тарифом; зобовязати СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Позивач мотивує позов тим, що 05 квітня 2012 року він був прийнятий на роботу до відділу власної безпеки (ВВБ) СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» на посаду старшого інспектора ВВБ. 24.09.2014 року [PERSON] отримано листа від в.о. директора по персоналу СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» [PERSON] про те, що наказом по компанії №283-ос від 12.09.2014 року його звільнено з роботи в СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» за ст. 40 п.3 КЗпП України. [PERSON] вказане звільнення його з посади старшого інспектора ВВБ СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» вважає незаконним та безпідставним виходячи з наступного: З наказом про звільнення з роботи, а також з наказом про прийняття на роботу, його ознайомлено не було та їх копії не видавались. Лише 24.09.14 з листа від в.о. директора по персоналу СГІ «Група 4 Секурітас ЛТД» [PERSON] він дізнався, що наказом по компанії №283-ос від 12.09.14 його звільнено з роботи в СП «Група 4 Секурітас ЛТД» за ст. 40 п. З КЗпП України. Зазначає, що вказані дії відповідача є порушенням вимог ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. На даний час його не ознайомлено з жодним наказом щодо застосування до нього заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. 14.09.14 року в.о. директора по персоналу СП «Група 4 Секурітас ЛТД» [PERSON] повідомила про те, що його відсторонено від роботи на період проведення службового розслідування, але на даний час його не ознайомлено з жодними матеріалами службового розслідування та не взято з нього жодних письмових пояснень по суті проведення службового розслідування. На даний час СП «Група 4 Секурітас ЛТД» по суті належних сум від підприємства належним чином не повідомило, хоча, згідно з графіком змінності ВВБ СП «Група 4 Секурітас ЛТД», в період часу з 08 по 14 вересня 2014 він був на роботі. Таким чином, позивач вважає, що відповідач звільнив його з роботи без законної на те підстави. Представником відповідача подано до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить у позовних вимогах [PERSON] відмовити у повному розмірі, оскільки вважають, що СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» при застосуванні до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи дотрималось вимог КЗпП України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному розмірі, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позов заперечив, в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позивачем заявлено позов про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги про скасування дисциплінарних стягнень позивачем не заявлялись. Відповідно до статей 3 і 221 КЗпП в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, в тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебували з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до відділу власної безпеки (ВВБ) СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» на посаду старшого інспектора ВВБ. Згідно витягу з наказу №283-ос від 12.09.2014 року «По особовому складу СП «Группа 4 Секурітас ЛТД», [PERSON] інспектора відділу власної безпеки СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» звільнено за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку згідно п.3 ст. 40 КЗпП України з 12.09.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що з копією наказу №283-ос позивач станом на 18.09.2014 року був ознайомлений, підтвердженням чого є акт прийому-передачі матеріальних цінностей від 14.09.2014 року та заява [PERSON] від 18.09.2014 року щодо надіслання трудової книжки. 18.09.2014 року позивачем [PERSON] подано заяву про надіслання йому трудової книжки, яку він отримав 03.10.2014, підтвердження чого є повідомлення про вручення поштового відправлення. Так, як позивач трудову книжку отримав 03.10.2014 року, а з даним позовом звернувся до суду 22.10.2014 року, підтвердженням чого є відмітка суду на позовній заяві, то з урахуванням ст. 233 КЗпП України, суд вважає, що позивачем подано позов в строки передбачені КЗпП України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно наказу №181/14 від 01.08.2014 року «Про відрядження працівників у звязку з службовою необхідністю», старшого інспектора ВВБ [PERSON] відряджено в м. Миколаїв на обєкт «Миколаївцемент» на період з 14.08.2014 року до 31.08.2014 року. Згідно акта про появу/перебування на роботі з ознаками алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння від 22.08.2012 року, складеного начальником відділу ОГ [PERSON], Начальником транспортного відділу [PERSON], начальником вахти [PERSON] про те, що працівник СП «C4S» [PERSON] перебував на робочому місці в ПАТ «Миколаївцемент» з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах з рота. [PERSON] було запропоновано пройти тест на алкоголь із застосуванням сертифікованого та повіреного алкотестера Drager 6810, №ARZD-0914. Покази алктотестера становили 0,46% підтвердженням чого є копія тесту №7358, здійсненого 22.08.2014 року о 10:34 год. Згідно наказу №455 від 22.08.2014 року «Про порушення працівником підрядника Положення з охорони праці та техніки безпеки під час виконання робіт підрядниками на території ПАТ «Миколаївцемент» представнику охорони ТОВ СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» [PERSON] заборонено доступ на територію ПАТ «Миколаївцемент» на термін до 31.12.2016 року у звязку з тим, що 22.08.2014 року дана особа перебувала на території ПАТ «Миколаївцемент» у стані та з ознаками алкогольного спяніння. Згідно наказу №80-ф від 04.09.2014 року «Про службове розслідування» у звязку з надходженням скарги замовника на обєкт МиколаївЦемент, генеральним директором СП «Группа 4 Секурітас ЛТД» наказано провести службове розслідування щодо вказаної скарги та відсторонити від роботи на час службового розслідування старшого інспектора відділу власної безпеки [PERSON] Івановоча. Службовим розслідуванням встановлено, що 22.08.2014 року на засідання назначене на 09-30 [PERSON] зявився о 10.20 з ознаками алкогольного спяніння , що виражалось у стійкому запаху спртних напоїв, підвищеному тоні голосу, невиразних відповідей на питання. Представник замовника ПАО «МиколаївЦемент» - [PERSON] наполягав на проведенні перевірки всіх присутніх на алкотестері на факт вживання алкоголю. У [PERSON] було виявлено 0.46% проміле, що зафіксовано актом про перебування на роботі з ознаками алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння від 22.08.2014 року та показниками тесту «Drager» 6810. В акті зазначено, що [PERSON] не згоден з показником тесту. У поясненні він зазначив, що має намір здати аналіз крові на визначення ступеня алкогольного спяніння. Проте аналіз крові він не здава, а зробив повторний задув на алкотестері о 14.25 годині, в якому зазначається результат 0% проміле. За результатами службового розслідування рекомендовано за грубе порушення трудової дисципліни вживання алкогольних напоїв та підрив репутації компанії інспектора відділу власної безпеки [PERSON] звільнити з СП «Группа 4 Секурітас ЛТД». Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показанням свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Суд вважає, що відповідачем належним чином доведено факт перебування позивача у нетверезому стані під час виконання службових обовязків. Суд не приймає до уваги висновок медичного для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння №000692, який складений 22.08.2014 року о 14 год. 25 хв., оскільки з моменту встановлення підстав для здійснення медичного огляду [PERSON] для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння пройшло більше двох годин. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як вбачається з наказу №67-ф від 29.07.2014 року «Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП «Группа 4 Секурітас ЛТД», 29.07.2014 року за порушення трудової дисципліни [PERSON] вже піддавався дисциплінарному стягненню у вигляді догани. Дане стягнення застосовувалось відповідним органом та строки передбачені КЗпП України. Даний наказ був доведений до відома [PERSON] 31.07.2014 року, підтвердженням чого є акт про відмову від підпису від 31.07.2014 року. Даний наказ позивачем не оскаржувався, а тому він є дійсний. Враховуючи вищезазначене, та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] відбулося з урахуванням уповноваженим органом правил передбачених статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України та строків накладення дисциплінарних стягнень передбачених КЗпП України, а тому в задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі слід відмовити. Крім цього, суд також вважє, що в задоволенні позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди також слід відмовити, оскільки вони є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Outcome: dismissed