Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що він та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 травня 2017 року Олешківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 81. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним та знаходиться на його повному утримані. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області №664/616/19 від 27.03.2019 року відповідача було позбавлено батьківських прав відносно обох дітей, рішення набрало законної сили 03.05.2019 року. Сімейні відносини з відповідачем припинені у листопаді 2018 року, вона покинула сім`ю та зникла на тривалий час у невідомому напрямку, повертатися до родини не збирається. Подальше збереження сім`ї вважає неможливим, таким, що суперечить їхнім інтересам, на примирення не згоден, просить суд розірвати шлюб. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на примирення не згоден, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 28.05.2019 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, на примирення не згодна, просить розгляд справи провести за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.3 ст 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 травня 2017 року Олешківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 81, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Двоє двітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 6, 7), відносно яких відповідач позбавлена батьківських прав рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.03.2019, проживають з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Подружні стосунки сторони припинили у листопаді 2018 року і їх не відновлювали, намірів на примирення не виказують. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] у заяві зазначила, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», суд приходить до висновку про необхідність залишення відповідачу її чинного прізвища. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідачу після розірвання шлюбу залишити чинне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем у підготовчому судовому засіданні, тобто до початку розгляду справи по суті, визнано позовні вимоги про розірвання шлюбу, на примирення сторони не згодні, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 384,20 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту стягнути з відповідача на користь позивача. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved