Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики в розмірі 30000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2008 року вона позичила відповідачці [PERSON] під розписку грошову суму у розмірі 30000 гривень, які остання зобов'язалася повернути до 01.05.2009 року. Після спливу вказаного строку, вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу повернення боргу, однак остання просила дати відстрочку, без встановлення остаточної дати його повернення, обумовлюючи тим, що в даний час відсутня необхідна сума. По даний час [PERSON] позику не повернула, у звязку з чим, вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач позов та обставини позову визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй розяснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 1 ст.1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ Частина 2 ст.1047 ЦК України\~визначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.\~\~ Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом\~ч.ч.2-4 ст.545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Стаття 610 ЦК України\~передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до\~ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що 28.10.2008 року [PERSON] надала [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 30\~000 гривень. Зазначені кошти остання зобов'язалася повернути до 01.05.2009 року. Зазначені договори відповідають вимогам\~ст.1047 ЦК України, оскільки укладені у письмовій формі. Після спливу вказаного строку, [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з приводу повернення боргу, однак остання просила дати відстрочку, без встановлення остаточної дати його повернення. Зазначене визнано сторонами у судовому засіданні, та не підлягає додатковому доказуванню відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України. 15.07.2016 року [PERSON] звернулася до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбачено ст.190 КК України. Листом №М-697 від 27.07.2016 року повідомлено, що згідно висновку від 27.07.2016 року відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, та рекомендовано звернутися до суду. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, що не підлягає доказуванню. Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи ту обставину, що відповідач, безумовно визнала позов і її визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved