Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою від 28 серпня 2013 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у розмірі 57\~630 грн 00 к. та 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 3\~803 грн 27 к. Також, просить стягнути судовий збір у розмірі 840 грн 80 к. На обґрунтування позову позивач зазначає, що 28 серпня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 50\~000 грн 00 к. строком до 01 січня 2018 року. На підтвердження зобов`язання щодо повернення боргу [PERSON] склала та підписала Договір позики та розписку. [PERSON] на день подання позову до суду сума боргу за розпискою від 28 серпня 2013 року не повернута. За період\~з 02.01.2018\~по 14.07.2020\~кількість днів\~прострочення дорівнює\~926,\~сукупний індекс інфляції - 115.26%. Інфляційні збитки за вказані періоди складають 7\~630 грн 00 к., 3% річних становить - 3\~803 грн 27 к. Отже, у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань відповідачка за розпискою від 28 серпня 2013 року заборгувала позивачу суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у розмірі 57\~630 грн 00 к. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1\~956 грн 16 к., які позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. Не погодившись\~з позовними\~вимогами відповідач\~на адресу\~суду надала\~відзив на\~позовну заяву\~в якому\~зазначила, що скориставшись її скрутним матеріальним становищем позивач примусив її підписати договір позики на його умовах, тобто на суму 50 000 грн 00 к., розуміючи, що вона погодиться на будь-які умови для отримання грошових коштів, які їй вкрай були необхідні для здійснення погашення заборгованості за кредитом. При цьому відповідач зазначила, що фактично їй були надані грошові кошти у сумі 14 000 грн 00 к. Також вказала, що ці гроші вона брала в борг не в [PERSON] , а в юридичної особи ФГ «ДЖАЛ». Грошові кошти в сумі 14\~000 грн 00 к. були надані їй 28 серпня 2013 року бухгалтером ФГ «ДЖАЛ» [PERSON] на ваговій току ФГ «ДЖАЛ» в с. Водяне, Великобурлуцького району, Харківської області. Там же і була написана розписка про позику 50\~000 грн 00 к., під диктовку головного бухгалтера. Розписка написана на ім`я [PERSON] , як вона думала, як на представника юридичної особи, голови фермерського господарства «ДЖАЛ». Бухгалтер [PERSON] пояснила відповідачу, що на день позики грошей її земельна ділянка коштувала біля 50\~000 грн і ця сума, будучи прописана в договорі, буде гарантувати вчасне повернення позичених 14\~000 грн 00 к. При цьому про індексацію та 3 % річних мови не було. У них була усна домовленість, що борг вона буде віддавати частинами за рахунок орендної плати. Сам договір позики та розписки від 28 серпня 2013 року залишились у бухгалтера [PERSON] . Доказом правдивості своїх тверджень посилається на те, що вона, як власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 5,4395 га, 10 квітня 2012 року зареєструвала у відділ Держкомзему Великобурлуцького району Харківської області Договір оренди землі укладений з нею як орендодавцем з ФГ «ДЖАЛ», як орендарем, строком на 15 років. Договір знаходиться у ФГ «ДЖАЛ», на руки [PERSON] його ніхто не давав. Таким чином, відповідач вважала, що між нею та ФГ «ДЖАЛ» укладений договір позики, який погашає її позику за рахунок орендної плати і припускала, що за період 2012 року по 2020 рік вона виплати не тільки 14\~000 грн. 00 к. а й всі 50\~000 грн 00 к., що були вказані в договорі. Твердження відповідача про отримання нею 50\~000 грн 00 к. не відповідає дійсності, є неправдивим, оскільки [PERSON] шахрайськими методами намагається заволодіти її грошовими коштами на суму 61\~733 грн 00 к. За викладених обставин просила відмовити в задоволені позову. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.21-23). 27 листопада 2020 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.37-38). Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 31 березня 2021 року постановлено витребувати від [PERSON] оригінал Договору позики від 28 серпня 2013 року та оригінал боргової розписки від 28 серпня 2013 року (а.с.122-125). Позивач в судові засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, судову повістку отримано 15 травня 2021 року (а.с.143). [PERSON] подано заяву в якій останній просить проводити розгляд справи без його участі. Також зазначено, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с.98). В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що 10 квітня 2012 року між нею та ФГ «ДЖАЛ» був укладений договір оренди землі строком на 15 років. В 2013 році вона звернулась до керівництва ФГ «ДЖАЛ» з проханням надати їй грошові кошти на перед за період 2013-2018 роки. На її звернення, директор ФГ «ДЖАЛ» повідомив, що може надати їй зазначені кошти лише за умови укладення договору позики, при цьому вона має власноруч написати такий договір та розписку про отримання коштів. Їй було надано 14\~000 грн 00 к., які, як вона думала, взяла у фермерського господарства за рахунок орендної плати. Оскільки на той момент [PERSON] вкрай були необхідні грошові кошти, довелося погодитися на умови [PERSON] , а тому написала боргову розписку про нібито отримання в борг 50\~000 грн 00 к. Як їй пояснила бухгалтер ФГ «ДЖАЛ» саме така вартість земельної ділянки, яка буде гарантувати повернення грошових коштів у розмірі 14\~000 грн 00 к. З 2015 року ФГ «ДЖАЛ» по теперішній час орендну сплату їй не сплачує. Таким чином, її ввели в оману. Просила відмовити у задоволені позову повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] шахрайськими методами намагається заволодіти коштами відповідачки на суму 61\~733 грн. Відповідачка брала в борг лише 14 000 грн, які вже віддала за рахунок орендної плати, яка їй не сплачувалась з 2015 року по теперішній час. 50 000 грн 00 відповідач взагалі не брала в борг. Позивач, скориставшись скрутним матеріальним становищем відповідачки, примусив підписати договір позики на його умовах, тобто на суму 50 000 грн 00 к., розуміючи, що вона погодиться на будь-які умови для отримання грошових коштів, які їй вкрай були необхідні. Укладаючи з позивачем договір позики, відповідач фактично усвідомлювала свої дії, але вимушена була підписати договір позики через тяжкі життєві обставини. За викладених у відзиві обставин та наданих в судовому засіданні пояснень [PERSON] просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідача та представника відповідача, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.124 Конституції України\~та ч.1\~ст.4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст.4\~ЦПК України,\~визначено,\~що кожна\~особа має\~право в\~порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики. Як убачається з зазначеного договору при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики, порядку і строку повернення позики. Строк повернення [PERSON] грошових коштів сторони визначили до 31 грудня 2018 року. Договір сторони оформили у письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності (а.с.131). 28 серпня 2013 року [PERSON] , як позикодавець, виконав свої зобов`язання за договором позики і передав [PERSON] в борг 50\~000 грн 00 к., що підтверджується розпискою [PERSON] . Позичальник зобов`язалась повернути суму позики у строк до 31 грудня 2018 року, як то передбачено умовами договору позики (а.с.132). Вищевказаний Договір позики від 28 серпня 2013 року власноруч був підписаний [PERSON] . Остання даний факт не заперечує, ці обставини вказаною особою визнані в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що відповідачки судом були роз`ясненні вимоги\~ст.ст.103,109 ЦПК України, а саме: право відповідача заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у випадку, коли відповідач заявляє про не підписання ним договору позики правочину, внаслідок порушення умов якого і присуджується стягнення коштів, про що остання підтвердила письмово (а.с.145). Від проведення вказаної експертизи відповідачка відмовилась, наслідки відмови судом роз`яснені (а.с.145). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно п.1 підписаного сторонами договору, Позичальник зобов`язана повернути всю позику до 31 грудня 2018 року. Пунктом 2 Договору позики передбачено, що якщо у разі Позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. Належних та допустимих доказів того, що сторонами в момент підписання оспорюваного договору не було додержано вимоги, які встановлені\~статтею 203 ЦК України, матеріали справи не містять\~та [PERSON] суду не надано. Як і не надано доказів вчинення позивачем відносно неї будь-яких протиправних дій, спрямованих на примушування до укладення договору позики від 28 серпня 2013 року (а.с.112-113,119). Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідачка свої зобов`язання з погашення боргу не виконала, у зв`язку з чим він звернулася із відповідним позовом до суду. Оригінал вказаної боргової розписки та договір позики було надано суду позивачем [PERSON] для долучення до матеріалів цивільної справи та оглянуто в судовому засіданні. Відповідач та її представник [PERSON] не надали жодних доказів про повернення грошових коштів в повній чи будь якій сумі переданих [PERSON] [PERSON] за Договором позики 28 серпня 2013 року. В матеріалах справи такі докази відсутні. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачкою зобов`язання стосовно повернення позики, позивач вправі вимагати від [PERSON] за договором стягнення відповідної суми за договором позики та нараховані інші суми в зв`язку з неповерненням грошових коштів. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов`язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. Згідно з ч.1\~ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно із\~ч.2\~ст.1047\~ЦК України\~на\~підтвердження укладення\~договору позики\~та його\~умов може\~бути представлена\~розписка позичальника\~або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За правилами ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~статті 545 ЦК України\~кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Оригінал боргової розписки, наявний саме у позивача [PERSON] та наданий ним до суду, текст оригіналу розписки не містить надпису відповідача [PERSON] щодо повернення суми боргу та відповідачем не надано беззаперечних доказів погашення заборгованості. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачка [PERSON] та представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечували у задоволені позову, посилаючись на те, що [PERSON] отримала лише 14\~000 грн 00 к. в борг, які сплатила позивачу за рахунок орендної плати. В підтвердження своїх доводів на адресу суду надали лист голови ФГ «ДЖАЛ» адресований [PERSON] з якого вбачається, що [PERSON] звернулась до ФГ «ДЖАЛ» з проханням розірвати договір оренди на належну їй земельну ділянку, площею 5,4395 га. Також вказано, що [PERSON] слід виплатити заборгованість, оскільки у 2013 році остання за договором позики взяла в рахунок орендної плати 15\~000 грн 00 к. та 50\~000 грн 00к. Загальна сума взятих коштів склала 65\~000 грн 00 к. За період з 2013 року по 2017 рік включно була нарахована орендно палата в сумі 32\~566 грн 00 к. Таким чином, заборгованість склала 32\~434 грн 00к. (а.с.33). При судовому розгляді справи було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 5,4395 га, яка розташована на території Вільхуватської сільської ради, Великобурлуцького району, Харківської області, кадастровий номер земельної ділянки 6321484000:02:000:0788, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія Р1 № 710972 (а.с.74). Між [PERSON] та фермерським господарством «ДЖАЛ» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Вказаний Договір оренди зареєстрований у відділі Держкомзему у Великобурлуцькому районні Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 квітня 2012 року за № 332148404001085. Відповідно до п.6 договір укладено на 15 років. Відповідно до п.7 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій чи натуральній формі на загальну суму 1\~860 грн 26 к., що складає 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 8 визначено, що обчислення розміру здійснюється з урахуванням індексації (а.с.75-76). Суд не може погодитися з запереченнями та доводами відповідача та його представника, щодо отримання зазначених у розписці коштів в рахунок оплати орендної плати за договором позики, так як у договорі позики від 28 серпня 2013 року (а.с.131), укладеного між фізичною особою [PERSON] та [PERSON] , обумовлені інші предмет та підстави укладення договору, зазначені інші правовідносини, а також заперечення відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Також суд звертає увагу, що договір позики укладався між фізичними особами, а відповідно до листа голови ФГ «ДЖАЛ», на який посилається відповідачка, їй роз`яснена заборгованість перед юридичною особою - ФГ «ДЖАЛ» та сплачених коштів за рахунок орендної плати за договором позики перед юридичною особою. Крім того, суд враховує, що у судовому засіданні відповідачка не заперечувала факт написання нею розписки на ім`я фізичної особи [PERSON] (а.с.132). Відповідно до\~ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.78,79 ЦПК України\~обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.3\~ст.77 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст.13 ЦПК України). З огляду на встановлені обставини у справі, а також на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вищевказаним договором позики, відсутність належних доказів про спростування даної обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому грошові кошти за договорами позики підлягають стягненню з боржника у повному обсязі. Щодо заявлених позивачем 3 % річних в сумі 3\~803 грн 27 к., інфляційних витрат нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на суму боргу, в розмірі 7\~630 грн 00 к., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу\~право на стягнення коштів відповідно до ст.625 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] позичені грошові кошти [PERSON] не повернула. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно повернення позики, позивач вправі вимагати від [PERSON] за договором позики. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, а саме не повернула борг у сумі 50\~000 грн. 00 к. Таким чином, зобов`язання є простроченим у зв`язку із чим у позивача є право на отримання 3% річних та витрат від інфляції. Позивач просить стягнути відсотки в порядку\~ст.625 ЦК України, наводячи наступний розрахунок. За період прострочення 02 січня 2018 року по 14 липня 2020 року (вказана дата зазначена самим позивачем, здано на пошту 17.07.2020) кількість днів прострочення дорівнює 926, сукупний індекс інфляції - 115.26%. Таким чином, інфляційні втрати складають 7 630 грн 00 к., 3% річних складає 3\~803 грн 27 к. При дослідженні письмових доказів, суд вважає обґрунтованим розрахунок, наданий позивачем, погоджується зданим розрахунком та застосовує його при стягненні за\~ст.625 ЦК України, згідно якого 3% річних за договором позики складає 3 803 грн 00 к. та інфляційні витрати складають 7\~630 грн 00 к. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути за договором позики від 28 серпня 2013 року заборгованість в розмірі 50 000 грн 00 к., трьох процентів річних за період з 02 січня 2018 року по 14 липня 2020 року, що складає 3 803 грн 27 к. та інфляційної складової за період з 02 січня 2018 року по 14 липня 2020 року, що складає 7 630 грн 00 к. За пунктом 23 рішення Європейської комісії з прав людини від 18 липня 2006 року Проніна проти України (№ 2) (Заява № 63566/00): Суд нагадує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Згідно платіжного доручення 0.0.1771500326.1 від 17 липня 2020 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 к. Відповідно до ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю на 100%, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 840 грн. 80 к. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved