Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2000 року він придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] (колишня вул.[PERSON]), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м, у відповідачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Промисловій товарній біржі 03 жовтня 2000 року, за №10/4-НДП. При оформленні договору сторони домовилися про істотні умови договору, відбулося повне виконання умов договору і сторони не ухилялися від нотаріального посвідчення договору, оскільки цього не вимагали умови самого договору. Відповідачі знялись з реєстрації зі спірної квартири, що підтверджує виконання п.5 умов договору купівлі-продажу нерухомого майна. Договір було зареєстровано в КП Павлоградському міжміському БТІ. Пунктом 8 Договору визначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України, цей договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації міста Павлограда, Дніпропетровської області, що і було здійснено ним. Згідно реєстраційного посвідчення від 04 жовтня 2000 року, Павлоградське бюро технічної інвентаризації засвідчило, що квартира №24 в житловому будинку №12-А, по вулиці Кобзаря ([PERSON]), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, зареєстрована за ним на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Промисловій товарній біржі 03 жовтня 2000 року, за №10/4-НДП. Колективне підприємство Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації видало технічний паспорт на вказану квартиру на його ім'я. У лютому 2017 року він звернувся до державного реєстратора з питань реєстрації прав власності на квартиру, але йому було відмовлено, так як документ, що підтверджує право власності на спірну квартиру, не відповідає вимогам законодавства, оскільки договір купівлі-продажу квартири зареєстрований на Промисловій товарній біржі, тобто договір посвідчено біржею, а не нотаріусом, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують бо скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. У період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 224, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст. 128 ЦК України (1963р.)), а у відповідності зі ст. 153 ЦК України (1963 р.) договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Згідно ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 03 жовтня 2000 року договір купівлі - продажу був зареєстрований в Павлоградському БТІ за №19-17 та відповідні відомості про нового власника були внесені до технічного паспорту на квартиру. Реєстрація Павлоградського БТІ за позивачем права власності на квартиру на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2000 року не суперечила чинному законодавству. Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ([PERSON]), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON], на підставі доручення, посвідченого 20 серпня 1999 року державним нотаріусом Першотравенської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 899, зареєстрований 03 жовтня 2000 року на Павлоградській промисловій товарній біржі, реєстраційний номер 10/4-НДП. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] не зявились, представник за дорученням [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до матеріалів, що містяться в справі встановлено, що 03 жовтня 2000 року, [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON], на підставі доручення, посвідченого 20 серпня 1999 року державним нотаріусом Першотравенської нотаріальної контор, реєстраційний номер 899, з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, та зареєстрували його на Промисловій товарній біржі, за реєстраційним номером 10/4-НДП. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 жовтня 2000 року, укладеного між [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON], на підставі доручення, посвідченого 20 серпня 1999 року, державним нотаріусом Першотравенської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 899, (продавець) та [PERSON] (покупець), для оформлення зазначеного договору продавцями були надані всі необхідні документи щодо належності квартири як власникам, що підтверджується п.1 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеної квартири вчинено за 1000 (одну тисячу) гривень, що підтверджується п.3 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобовязання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві квартиру, і отримав гроші, а покупець сплатив гроші й отримав квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Позивач, відповідно до укладеного договору, зареєстрував своє право власності на квартиру в Павлоградському бюро технічної інвентаризації 04 жовтня 2000 року за номером 19-17, про що йому було видано реєстраційне посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час ЦК України, згідно до ст.657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу у 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони яка виконала угоду визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Факт здійснення сторонами своїх обов'язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою біржовим контрактом, який зареєстрований в органах БТІ. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON], на підставі доручення, посвідченого 20 серпня 1999 року державним нотаріусом Першотравенської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 899, та [PERSON], зареєстрований 03 жовтня 2000 року на Промисловій товарній біржі, реєстраційний номер 10/4-НДП, щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ([PERSON]), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, слід визнати дійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, в рівних частина з кожного по 320,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved