Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 3060,00 грн., суму штрафу у розмірі 30600 грн. та судові витрати в розмірі 840,80 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 29.05.2020 року між відповідачем - [PERSON] та позивачем - [PERSON] було укладено договір позики (у вигляді розписки), відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 3060,00 грн. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем, власноруч складено розписку. Згідно до вказаного договору відповідач зобов`язався повернути зазначені грошові кошти в термін до 19.06.2020 року у випадку прострочення відповідачем повернення коштів більше як на 30 календарних днів, відповідач додатково зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Станом на 24.07.2020 року отримані відповідачем грошові кошти не повернуті, що є порушенням взятих відповідачем зобов`язань та підставою для звернення до суду. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Ухвалою суду від 31.08.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.09.2020 року позивачем направлено о суду оригінал розписки та клопотання про розгляд справи за його відсутності. 13.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно кого останній заперечував проти задоволення позову вказавши, що з [PERSON] він договору позики не укладав. Він укладав договір з фірмою ПП «БОМО», а саме договір оренди автомобіля «рено-меган» [NUMBER] , яким користувався на протязі трьох місяців та використовував його для надання послуг з перевезення пасажирів, як таксі. 28 травня 2020 року він був учасником ДТП, внаслідок чого були спричинені незначні технічні пошкодження орендованому автомобілю та він був притягнути до адміністративної відповідальності за постановою суду. Вартість ремонту була в сумі приблизно 3 тис. грн. По домовленості з орендодавцем він повинен був відшкодувати ці кошти на протязі місяця, що ним було зроблено. Кошти за ремонт, як і орендну плату за автомобіль, він вносив на картку [PERSON] , за домовленістю, про що свідчать виписки про рух коштів на картковому рахунку [PERSON] . Однак, для гарантії виконання ним матеріальних претензій, його попросили написати розписку, що він зайняв в борг 3060 грн.,00 коп. Він її підписав, проте не звернув уваги на той факт, що розписка була сформована не на фірму, а на особисті дані [PERSON] . Коштів від [PERSON] він особисто не отримував і взагалі його не бачив, тобто ніякого договору позики у нього з [PERSON] укладено не було. Прохав суд звернути увагу, що так звана розписка складена різними особами, а саме : верхня частина з його анкетними даними заповнена його рукою, як і строчка підпису. Інша частина розписки, а саме: від кого і скільки коштів він нібито отримав, сформована зовсім іншою особою. Таким чином, він стверджує, що ніяких коштів від [PERSON] не отримував і розписки на його ім`я не писав. Крім того, в розписці від 29.05.2020 року зазначено, що у разі прострочення платежу, боржник згоден відшкодувати штраф в десятикратному розмірі від суми боргу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу та суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365 %; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. З даним погодитися неможна, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а застосування трьох видів неустойки та штрафу є неприпустимим та суперечить нормам чинного законодавства. Ухвалами суду від 02.04.2021 року та 14.05.2021 року судом було визнано явку позивача [PERSON] до суду, для дачі пояснень у судовому засіданні, обов`язковою. Однак, в судове засідання позивач [PERSON] особисто не з`явився, його представник - адвокат Орловська В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердила факт того, що позивач є засновником (власником) ПП «БОМО» та власником автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] . Також підтвердила, що відповідач дійсно на правовій підставі, а саме на умовах оренди користувався даним автомобілем, тобто орендував його в якості таксі. При цьому, відповідач користувався автомобілем на платній основі і вносив орендну плату за кожен день користування шляхом перерахування коштів на банківську картку позивача. Щодо оплати оренди готівкою на ПП не змогла надати конкретну відповідь, так як дане питання їй не відоме, як і сума орендної плати. Також, представник позивача не змогла надати відповідь щодо перерахування орендної плати на банківську картку [PERSON] з вказанням найменування платежу за оренду авто «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] та хто така дана особа і чому саме їй перераховувались кошти. Також підтвердила існування аналогічних справ у судах де позивачем є [PERSON] та те, що серед боржників (відповідачів) є особи , які орендують авто позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та прохав відмовити в задоволення позову у повному обсязі. Додатково вказав, що кошти на власні потреби під розписку у [PERSON] не брав. Вказав, що з мережі інтернет дізнався, що [PERSON] є у 50 судових справах де він виступає позивачем в тому числі і аналогічних його, де відповідачами є люди з яких взяли такі ж розписки. Вказав, що кошти за оренду авто він особисто [PERSON] не перераховував, а перераховував на картку [PERSON] , так як йому сказали. Вказав, що сума 3060 грн. , яку він буцім то отримав, як позику у позивача складалась з суми ремонту авто після ДТП близько 2500 грн., як йому пояснили на базі ПП ремонтники та відсоток за пошкодження і вийшло 3060 грн. Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, у справі №\~723/304/16-ц від 23.10.2019 року, у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року.\~ За змістом ст..ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ч.1 та ч.3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення. Згідно позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у справі №367/135/16-ц від 05 вересня 2018 року, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин; розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів. Дослідивши оригінал розписки, який наявний у матеріалах справи вбачається, що вона заповнена різними почерками, при цьому в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно підписав оскаржувану розписку. Згідно тексту\~розписки,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~отримав 29.05.2020\~року від\~ [PERSON] ,\~на власні\~потреби,\~кошти в\~сумі 3060,00\~грн..\~Вказану суму\~коштів зобов`язується\~повертати до\~19.06.2020\~року.\~В разі\~порушення його\~ зобов`язання\~в частині\~повернення кожної\~окремої суми\~коштів та/або\~повернення всієї\~суми до\~кінцевої дати,\~19.06.2020\~року,\~зобов`язується додатково\~сплатити \~суму неустойки,\~а саме:\~пеню у\~розмірі подвійної\~облікової ставки\~НБУ,\~яка діяла\~на момент\~прострочення,\~за кожен\~день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України визначаю в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. У випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати, за кожні простроченні 30 календарних днів. Простроченням з виконання зобов`язання є не здійснення повернення всієї суми коштів в мірі 3060,00 грн. до 19.06.2020 року. Підписуючи дану розписку, засвідчує факт отримання ним грошових коштів в розмірі 3060,00 грн. на строк кінцевого погашення до 19.06.2020 року, відсутність будь-яких фактичних обставин, що виливають на його волю та волевиявлення при підписанні даної розписки та отримання вищевказаної грошової суми. Наявні матеріали справи підтверджують обставини вказані відповідачем щодо того, що [PERSON] був засновником та керівником фірми ПП «БОМО», яка здійснює зокрема надання в оренду автомобілів, та послуг перевезення та є у власності автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] . Що 28 травня 2020 року [PERSON] був учасником ДТП за що був притягнути до адміністративної відповідальності за постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року. Що [PERSON] вносив кошти на картку [PERSON] , про що свідчать виписки про рух коштів на картковому рахунку [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що дійсно [PERSON] , є керівником фірми ПП «БОМО», яка здійснює зокрема надання в оренду автомобілів, та послуг перевезення, та має автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , який здавався в оренду відповідачу. А також підтвердила факт потрапляння вказаного автомобіля в ДТП під керуванням відповідача. Суд звертає увагу, що згідно відзиву саме [PERSON] - секретар чи бухгалтер ПП казали відповідачу, щоб він не вказував при оплаті оренди авто найменування платежу. Сума орендної плати була 517 грн. на місяць, яка відповідно і сплачувалась відповідачем кожен місяць, що підтверджується банківськими документами. Також відповідач вказав, що сума 3060 грн. , яку він буцім то отримав як позику у позивача складалась з суми ремонту авто після ДТП близько 2500 грн., як йому пояснили на базі ПП ремонтники та відсоток за пошкодження і вийшло 3060 грн. Суд також бере до уваги, пояснення представника позивача щодо проведення ремонту авто відповідачем, що розписка писалась відповідачем в присутності секретаря, однак прізвище, ім`я та по - батькові останньої не вказала, так як не знає, та присутності позивача. При цьому вказала, що секретар вказувала відповідачу, що писати в розписці та, як писати і відповідач заповнив верхню частину розписки, вказавши своє прізвище, місце проживання та свої персональні дані та розписався в розписці. Однак, на питання чому інші записи в розписці після слова «отримав» не були заповнені на момент розписки відповідачем і коли саме вони були внесені , не надала відповідь, тільки вказала, що дані позивача останній заповнював самостійно. Суд звертає увагу, що відповідач стверджував, що позивач при цьому взагалі не був присутній, а секретар казала, що дана розписка є суто формальною, тому він і не ознайомлювався повністю і детально з її текстом. Суд бере до уваги посилання відповідача на те, що якщо б йому і потрібні були кошти, то він би ніколи не взяв би в борг кошти за умов сплати за прострочення боргу в десятикратному розмірі. Він би міг оформити будь який кредит на таку суму в банку не на таких «кабальних» умовах, а згідно чинного законодавства. А також на те, що у позивача наразі існує близько 50 аналогічних справ у судах, де він таким же чином вимагає кошти у інших водіїв, які в нього працювали чи працюють, враховуючи , що його діяльність стосується перевезень, надання авто в оренду, тощо а не надання фінансових послуг . Суд звертає увагу, що представник позивача підтвердила існування вказаних справ у судах та те , що серед боржників (відповідачів) є особи , які орендують авто позивача. Представник позивача не надала відповідь якими купюрами надавались кошти, прізвище секретаря, яка була присутня при заповненні розписки, де саме писалась розписка, при яких обставинах, тощо, що позбавило суд можливості встановити дійсні обставини написання даної розписки та не надала доказів пред`явлення позивачем будь-яких претензій відповідачу щодо виконання умов розписки. Враховуючи відсутність позивача в судовому засіданні, явка якого була визнана судом обов`язковою та не надання стороною позивача належних доказів поважності причини неявки останнього в судове засідання, відсутність доказів перерахування відповідачем коштів за оренду автомобіля на банківську картку саме позивача та конкретної суми орендної плати, підтвердження обставин перерахування секретарю чи бухгалтеру ПП [PERSON] орендної плати в сумі 517 грн. на місяць за оренду авто, яка відповідно і сплачувалась відповідачем кожен місяць на картку [PERSON] , що підтверджується банківськими документами, не надання прізвища секретаря підприємства, в присутності якої складалась дана розписка та обставини її складання, відсутність в позовній заяві дійсних обставин справи та наявних орендних відносин між позивачем та відповідачем, обставин ДТП за участю відповідача на орендованому авто, яке належить позивачу, тверджень відповідача щодо мотивів і обставин заповнення ним частини розписки, що в своїй сукупності доводить, що вказана розписка по своїй суті не є договором позики. Таким чином, встановлюючи справжню правову природу укладеного між сторонами договору на виконання якого було видано розписку, укладення саме договору позики між сторонами за даними матеріалами справи, суд не вбачає. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій\~статті 89 ЦПК України\~встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено укладення між ним та відповідачем саме договору позики, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст..141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено то понесені судові витрати залишаються на позивачеві.

Outcome: dismissed