Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки її заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подання позову - 18.05.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що 05 червня 1993 року він уклав шлюб з [PERSON], від шлюбу мають двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжявід18 травня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. Сторони припинили шлюбні стосунки до розірвання шлюбу. Відповідачка до звернення до суду з позовом проживає в іншій родині за адресою: [ADDRESS], у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітнього сина активної участі не приймає. Позивач проживав разом з дітьми за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ак. Александрова, буд.34. кв.133, після розірвання шлюбу неповнолітній син залишається проживати з ним. Відносини з відповідачкою є досить напруженими, в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] щодо визначення порядку користування квартирою, в якій позивач мешкає з дітьми, хоча жодних перешкод у володінні, користуванні спільною квартирою не існує. Відповідачка має постійне місце роботи, офіційно працевлаштована медичною сестрою у середній школі №29 міста Запоріжжя, інших утриманців не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Позивач має невеликий дохід, при цьому повністю утримує неповнолітнього сина та повнолітню доньку, яка є студенткою. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільно обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини не виконує. Враховуючи наявність у відповідачки постійного доходу та щомісячні потреби дитини щодо одягу, їжі, медикаментів, навчання, витрат на розвиток дитини, для її нормального існування, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від усіх видів її щомісячного доходу від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу з [PERSON] рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року, [PERSON] 17.07.2017р. одружився з [PERSON], проживає з новою дружиною за адресою: [ADDRESS], до квартири за адресою: [ADDRESS] періодично з'являється, при цьому часто влаштовує сварки і тоді позивач вимушена залишати вказану квартиру. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2017 року було визначено порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Коли позивачка знаходиться у кухні і готує їжу синові, відповідач створює неможливі умови спільного користування спільними приміщеннями. Враховуючи вік сина [PERSON], у судовому порядку не визначалось місце проживання дитини, він виявив бажання проживати з матірю. Після розірвання шлюбу матеріальним забезпеченням сина займається позивачка, вона працює у школі, де навчається [PERSON], і забезпечує сина всім необхідним - одягом, шкільним приладдям, щоденним харчуванням, ліками. Вдома готує їжу синові лише вона, батько харчується окремо. Позивачка завжди відвідувала батьківські збори і оплачувала всі необхідні витрати, пов'язані з навчанням та розвитком дитини. Позивачка майже повністю підготувала сина до нового навчального 2017 року, придбала шкільне приладдя, портфель, одяг, тощо. У липні 2017 року відкрила картковий рахунок Приват Юніор на ім'я сина, через який син отримує кошти на щоденні потреби. Водночас, відповідач після розірвання шлюбу припинив брати участь у матеріальному забезпеченні сина, відмовився погоджувати з позивачкою питання забезпечення сина, матеріальними заохоченнями намагається отримати його прихильність. Повнолітня донька [PERSON] вже закінчила навчання, проживає окремо від батьків, матеріального забезпечення з боку батьків не потребує. Позивачка працює шкільною медичною сестрою у ЗОШ №29, добре характеризується за місцем роботи, високих доходів не має, але здатна забезпечити сина всім необхідним за віком. Відповідач має нормальний стан здоров'я, утриманців не має, має власний бізнес з надання послуг з обслуговування автомобілів та має щоденно високі доходи, які під час перебування у шлюбі складали близько 18-20 тисяч гривень щомісячно, але надавати матеріальну допомогу на утримання сина категорично відмовився після розірвання шлюбу. Відповідач маніпулює сином з метою отримати від позивачки належну їй частку у спільній квартирі. З наведених підстав просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON], його представник [PERSON] підтримали вимоги позову про стягнення аліментів з [PERSON] та просили його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Зустрічний позов вважають безпідставним, оскільки неповнолітня дитина проживає з батьком, просять відмовити у його задоволенні. [PERSON], її представник [PERSON] проти позову [PERSON] заперечували, підтримали зустрічний позов, посилаючись на перебування дитини на утриманні матері і проживання дитини із нею. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.06.2003 року між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії II - ЖС № 473894 від 05.06.1993 року. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.01.2004 року серії 1 - ЖС № 142511, виданого ВРАЦС Ленінського РУЮ м.Запоріжжя, та повнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.03.1995 року серії І - ЖС №257863 від 23.03.1995 року, виданого ВРАЦС Ленінського району м.Запоріжжя. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2017р. шлюб між сторонами розірваний. Стаття 180 СК України визначає обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Кожен з батьків неповнолітнього [PERSON], предявляючи первісний і зустрічний позов, посилається на те, що син проживає саме з ним і перебуває саме на його утриманні, інший з батьків належного утримання дитині не надає, що дає підстави для вимоги про стягнення аліментів з іншого з батьків. Відповідно до ч. 2, ч.3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Спору щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], між батьками не існувало. Наявність між сторонами у справі спору щодо порядку користування квартирою, який виник з осені 2016 року, що вбачається з позовної заяви [PERSON] і рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2017р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, не є доказом того, що з часу предявлення батьком дитини позову про стягнення аліментів малолітній [PERSON] проживав разом з матірю за адресою: [ADDRESS] і знаходився на її утриманні. Обставин щодо місця проживання [PERSON] у спірний період рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2017р. не встановлено, між тим, як вбачається з вказаного судового рішення, позивачка [PERSON] в обґрунтування підстав свого позову посилалася на те, що через відсутність домовленості з чоловіком про порядок користування квартирою вона у спірній квартирі не проживає, що узгоджується з поясненнями [PERSON] [PERSON] також посилається на те, що в подальшому [PERSON] чинив їй перешкоди у користуванні квартирою, через що вона вимушена була проживати за іншою адресою. За вирішенням спору про усунення перешкод у користуванні житлом [PERSON] до суду не зверталася. При цьому [PERSON] не спростовує, що малолітній [PERSON] залишався проживати за спірною адресою. Доказів того, що у цей період дитина проживала не з батьком, суду не надано. Судом встановлено, що мати неповнолітнього приймала участь в утриманні сина, однак надані докази не свідчать про те, що цим забезпечувалося утримання дитини. Так, на підтвердження участі матері в утриманні сина [PERSON] надала товарний чек від 29.08.2017р. про придбання речей для школи, одягу, її особисті записи про щоденні витрати на харчування сина в школі у грудні 2017 року - лютому 2018 року. В період судового розгляду справи [PERSON] відкрила картковий рахунок «Приват Юніор» на імя сина, через який перераховувала кошти на його утримання, зокрема, у червні 2017 року 200,00 грн., у серпні 2017р. - 201,88 грн., у лютому 2018 року 200,90 грн., у березні 2018 року 205,80 грн. і 801,64 грн. Суд критично оцінює надані сторонами в якості доказів фіскальні чеки на підтвердження придбання продуктів харчування, ліків, оскільки вони не доводять беззаперечно, що ці витрати несли сторони і придбані товари забезпечували утримання їхнього сина, а також надані в якості доказів документи, що характеризують особу [PERSON], оскільки останні не стосуються предмету доказування. Суд приймає до уваги показання допитаного у якості свідка неповнолітнього [PERSON], який суду пояснив, що він зараз проживає разом з батьком за адресою [ADDRESS], після того, як батьки стали проживати окремо, і до переїзду у зазначену квартиру проживав за адресою: [INFO], разом з батьком, знаходиться на утриманні батька. При цьому не заперечує, що його мати приймає участь у його вихованні, вона працює у школі, де він навчається. Вона також приймає участь у його забезпеченні, зокрема, під час спілкування у школі, де вона працює і він навчається, вона дає йому гроші на дрібні витрати, пропонує йому їжу, купувала певні речі до школи. Батько не обмежував його спілкування з мамою. На початку навчального року мама приходила кілька разів до нього додому, щоб приготувати їжу, коли батька не було вдома, потім перестала приходити. Потреби у тому, щоб аліменти стягувалися безпосередньо на його користь і він самостійно ними розпоряджався немає, оскільки батько вирішує всі фінансові питання щодо його потреб. Повнолітня донька сторін [PERSON] у судовому засіданні відмовилася давати показання в якості свідка. Проаналізувавши у сукупності наведені докази суд дійшов висновку, що з часу предявлення позову [PERSON] малолітній [PERSON] проживав за адресою: [INFO]. кв.133, разом з батьком у квартирі, яка належала його батькам на праві спільної часткової власності, в тому числі після розірвання шлюбу між батьками, та фактично знаходився на утриманні батька. Після досягнення [PERSON] 14 років, тобто з 18.12.2017р., у звязку з проживанням батьків окремо, він визначився з місцем свого проживання разом із батьком, про що він особисто пояснив у судовому засіданні і що визнається сторонами у справі. 01.03.2018р. сторони у справі уклали договір купівлі-продажу ? частки квартири за адресою: [ADDRESS], згідно якого батько дитини [PERSON] продав належну йому ? частку квартири матері дитини [PERSON], при цьому неповнолітній [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою і з 03.01.2018р. по теперішній час зареєстрований за адресою [INFO], у квартирі, яка належить батькам [PERSON], змінив місце проживання і на теперішній час проживає за вказаною адресою з батьком. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] з часу звернення з позовом до суду проживав з батьком, мати неповнолітнього приймає участь в утриманні сина на власний розсуд, разом з тим, домовленості між батьками неповнолітнього [PERSON] щодо способу участі матері в його утриманні не було досягнуто, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] з часу предявлення позову на утримання сина за рішенням суду. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги, що неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що батько завжди враховує його інтереси і тому немає потреби у тому, щоб аліменти він отримував особисто і він не заперечує проти того, щоб аліменти виплачувалися на імя батька, суд вважає обґрунтованими вимоги позову про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON]. При визначенні розміру аліментів суд, виходячи з положень ст. 182 СК України, враховує, що позивач [PERSON] веде підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець (технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів), згідно довідки Запорізької обєднаної державної податкової інспекції №844/10/28-08 від 14.09.2017р., за період з 01.03.2017р. по 31.08.2017р. сума його доходу становила 46610,00 грн., інших осіб на його утриманні немає, платник аліментів [PERSON] працевлаштована, працює шкільною медичною сестрою в ЗОШ №29 Запорізької міської ради, згідно наданої довідки про заробітну плату сума доходу за шість місяців становить 36973,66 грн., їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], 1/2 частку якої було придбано нею у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2018р. Також судом береться до уваги, що [PERSON] перебуває на обліку у пологовому будинку у звязку з вагітністю. [PERSON] не доведено, що її мати [PERSON] перебуває на її утриманні, а тому суд не приймає до уваги при врахуванні майнового стану [PERSON] підтверджений документально стан здоровя і розмір пенсійного забезпечення її матері. З урахуванням викладеного, суд вважає, що розмір аліментів має бути визначений у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги висновки суду щодо наявності підстав для задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, доводи зустрічного позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому цей позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial