Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачем перебуває з 10 листопада 2012 року, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне проживання з відповідачем припинили по причині того, що мають різні погляди на сімейне життя та втратили почуття, в звязку з цим подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що спільне сімейне життя з відповідачем припинилося з березня 2017 року з тих підстав, що вони мають різні погляди на сімейне життя та втратили почуття один до одного. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з березня 2017 року не підтримує з позивачем сімейних відносин, проте вони проживають в одному будинку. Спільне господарство ними ведеться, однак подружніх стосунків не підтримують. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-СР №091039 зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області та виданого 10 листопада 2012 року, актовий запис № 313 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження серії 1-СР №173141, виданого 06 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області сторони є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO](а.с.5). Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивач просить розірвати шлюб, відповідач не наполягає на наданні строку для примирення, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved