Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником вказаного будинку, в якому зареєстрована колишня дружина попереднього власника житла - [PERSON] . Відповідачка більше 20 років в зазначеному будинку не проживає та не сплачує витрати на його утримання, добровільно вирішити спір не бажає. Він, позивач, належним чином не може розпорядитись власним майном, а тому звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду не заперечила. Відповідачка, належним чином, у відповідності до вимог п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. Суд, на підставі вимог ст. 280 ЦПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, будинок (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Ця обставина підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 11.12.2020, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2020 №236569395. Відповідачка зареєстрована в належному позивачу на праві власності будинку, однак в цьому будинку не проживає. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі витягом з рішення виконкому Городоцької міської ради №19/2021 від 10.02.2021, в якому зазначено, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] дали покази про те, що будинок [ADDRESS] , належав їх батькам. Після смерті останніх право власності на даний будинок набув [PERSON] , котрий продав будинок позивачу. В цьому будинку зареєстрована колишня дружина брата [PERSON] , котра близько двадцяти років тому виїхала в Російську Федерацію та з того часу в будинку не проживає. Суд вважає, що відповідачка не є членом сім`ї власника зазначеного будинку, у зв`язку з чим вона має право проживати в даному будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку та на підставі укладеного письмового договору найму жилого приміщення.Права позивача як власника будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у будинку, який на праві власності належить позивачу, чинить останньому перешкоди як власнику будинку, оскільки він не може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, суд вважає, що права [PERSON] підлягають захисту шляхом усунення перешкод в користуванні житлом - визнанням відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком, належним позивачу.

Outcome: approved