Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.08.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 5 000,00 грн. Факт отримання коштів та кінцевий термін повернення боргу було посвідчено розпискою [PERSON] Згідно письмової розписки [PERSON] від 03.08.2013 року позивач позичив останньому кошти в сумі 5 000,00 грн., з умовою повернути позичені кошти до 15.09.2013 року. Відповідач свої зобов'язання в установлений строк не виконав, тому позивач просить стягнути з останнього на його користь суму боргу в розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав за обставин, викладених в позові, просив його задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки та телефонограма від 22.01.2014 року про виклик до суду (а.с.22,30). Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду не надав, позов не оспорив. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечив щодо такого вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Згідно якого [PERSON] отримав у власність грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. На підтвердження укладення вказаного договору [PERSON] була складена письмова розписка. Як вбачається із письмової розписки від 03.08.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 5 000,00 грн., з умовою повернути позичені кошти до 15.09.2013 року (а.с.31). Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] 03.08.2013 року була написана розписка про отримання ним позики в сумі 5 000,00 грн., що свідчить про факт укладення договору позики. Термін повернення позики - 15.09.2013 р. Станом на 20.11.2013 року та на час розгляду справи відповідач позики не повернув. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконав своє зобов'язання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення суми боргу за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі судового збору в сумі 229,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved