Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням а саме:\~квартирою №2,\~розташованою в\~будинку №74\~по вул.\~Діброви в\~м.\~Олександрії Кіровоградської\~області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира №2 в будинку №74,\~розташованому по\~вул.\~Діброви в\~м.\~Олександрії Кіровоградської\~області є його приватною власністю відповідно до договору дарування від 28 квітня 1992 року. В даній квартирі крім нього зареєстровані його дружина [PERSON] та його мати [PERSON], яка в 2012 році поїхала до м. Геленджик Російської Федерації, де проживає до теперішнього часу. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася,\~про дату,\~час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач є власником квартири №2, розташованої в будинку №74 по вул. Діброви в м. Олександрії Кіровоградської області на підставі договору дарування від 28 квітня 1992 року (а. с. 10 11). В зазначеній квартирі, як члени сімї позивача, зареєстровані його дружина [PERSON], та його матір [PERSON] (а. с. 12). Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має\~право на\~захист порушеного\~права у\~спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Згідно з актом, складеним за участю сусідів та затвердженого житловим органом від 05 липня 2018 року встановлено, що відповідач не проживає в квартирі з 05 липня 2012 року, її особисте майно відсутнє (а. с. 18). Відповідно до ст. 405 ЦК України,\~члени сімї\~власника житла,\~які проживають\~з ним,\~мають право\~на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач визнала позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав та просив не стягувати судовий збір з відповідача. На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved