Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного 15 серпня 1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області із [PERSON], актовий запис № 3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 серпня 1992 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу є повнолітні діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які з ним не проживають. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, шлюбні відносини припинені із травня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, судову повістку про виклик до суду на 27.09.2016 року отримала, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с.23), а судову повістку про виклик до суду на 10.10.2016 року, відповідно до повідомлення позивача, відмовилася від отримання. Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 15 серпня 1992 року позивач [PERSON] [INFO] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Панченко) [INFO] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області про що в Книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за №213 (а.с.3). Від шлюбу народилися діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які є повнолітніми на час розгляду справи судом. Між сторонами по справі склалися і існують такі взаємовідносини, які суперечать інтересам позивача, виключають їх подальше спільне проживання, а тому шлюб необхідно розірвати. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач [PERSON] не заявила, яким вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, суд вважає за необхідне залишити прізвище «Тенянко». Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати тому необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 551 гривню 20 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved