Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 06 листопада 2015 року він уклав з [PERSON] договір позики грошей, відповідно до якого, він передав відповідачу грошові кошти в сумі 16\~000,00 гривень, з умовою їх повернення до 06 листопада 2018 року. Договір укладено у письмовій формі. На підтвердження укладання вищезазначеного договору, [PERSON] була написана розписка від 06 листопада 2015 року, про отримання позики у розмірі 16\~000,00 гривень. Відповідно до договору позики, [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти в розмірі 16\~000,00 гривень, частками відповідно до графіку погашення боргу передбаченого п.4.2. договору. Відповідач не здійснив жодного платежу за договором позики, чим порушив взяті на себе зобовязання. Згідно п.4.3. договору позики від 06 листопада 2015 року, за умови сплати всіх платежів в строки, які вказані в пункті п.4.2. договору, проценти за користування позикою не нараховуються. Відповідно до п.4.4. договору позики, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховуються до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення з даним позовом сума боргу у розмірі 16 000,00 гривень, за договором позики від 06 листопада 2015 року так і залишається неповернутою відповідачем, а також не здійснена плата за користування позикою, яка станом на 15 грудня 2016 року, складає 56430,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики грошей від 06 листопада 2015 року в розмірі 16 000,00 гривень та проценти за користування позикою за договором позики від 06 листопада 2015 року в розмірі 56 430,00 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] не зявились, представник за дорученням надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 06 листопада 2015 року між позивачем на відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 16\~000,00 гривень, з умовою їх повернення до 06 листопада 2018 року. (а.с.6) На підтвердження отримання грошових коштів, відповідач 06 листопада 2015 року написав розписку у присутності трьох свідків. (а.с.7) Відповідно до п.4.1. договору позики грошей, позичальник зобовязаний повністю повернути позику за цим договором згідно графіка, частками в термін до 06 листопада 2018 року. Відповідач свої зобовязання за вищеозначеним договором не виконав, тому станом на 15 грудня 2016 року за ним існує заборгованість за договором позики у розмірі 72\~430,00 гривень, що підтверджується розрахунком наданим позивачем. Сума боргу за позикою складається з: заборгованості за позикою в розмірі 16\~000,00 гривень та заборгованості за відсотками за користування позикою в розмірі 56\~430,00 гривень. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 4.4 Договору, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою, які складають 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Вказаний борг у розмірі 72 430,00 гривень слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 724,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved