Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточнень) зазначив, що вироком Петровського районного суду м. Донецька від 21 січня 2013р. [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченим ст. 128 КК України, потерпілим за яким є він. Внаслідок злочинних дій [PERSON], 22 квітня 2012 року він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до втрати професійної працездатності. 16 серпня 2012р. йому було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, а також висновком МСЕК №2 від 16серпня 2012 року йому було заборонена праця в гарячому цеху та в надурочний час, в зв'язку з чим він не зміг продовжувати працювати за місцем своєї роботи-поваром, та вимушений був звільнитися. З 30 вересня 2012 року він не працює. Вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати йому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності, з урахуванням ступеня втрати 15%, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію в рахунок відшкодування шкоди за період з 16 серпня 2012 року по 31 грудня 2013р. у розмірі 14156,83 грн., а також судові витрати у розмірі 114,70 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, вказавши на те, що вина [PERSON] у скоєнні злочину доведена вироком Петровського районного суду м. Донецька від 21 січня 2013 року, а тому з відповідача підлягають стягненню витрати по відшкодуванню втраченого Позивачем заробітку (доходу) внаслідок каліцтва, за період з 16 серпня 2012 року по 31 грудня 2013 року. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що Відповідач не повинен відшкодовувати [PERSON] втрачений заробіток, оскільки він його втратив за власним бажанням, звільнившись за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), хоча мав можливість перейти на іншу роботу. Крім того, вони не згодні з розрахунком компенсації, оскільки для розрахунку втраченого заробітку не повинен братися розмір мінімальної заробітної плати, який був встановлений після подій, які відбулися 22 липня 2012 року, враховуючи, що щомісячні виплати повинні бути розраховані у відсотках від середньомісячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва та збільшенню не підлягають. Також просили суд, врахувати скрутне становище Відповідача, який більшу частину заробітку повинен віддавати на сплату кредиту, відрахувань за рішенням суду про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь Позивача, а також відрахувань, згідно вироку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч.ч.1. 2, 3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'яти кратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Судом встановлено, що вироком Петровського районного суду м. Донецька від 21 січня 2013року [PERSON] визнаний винним і засуджений за ст. 128 КК України за те, що 22 квітня 2012року не маючи прямого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та шкоди здоров'ю, не бажаючи і не передбачаючи наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був їх передбачити, наніс удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого [PERSON], від якого останній впав на землю, вдарився потилочною частиною голови, отримавши гематому потилиці, перелом потилочної кістки з переходом на основу черепу, забиття головного мозку 1 ступеня з епізодами назальної ліквореї з розвитком цефалгії та ін., що належать к категорії тяжких тілесних ушкоджень. Як вбачається з вироку суду від 21 січня 2013 року, потерпілим по вказаній кримінальній справі був визнаний [PERSON]. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, згідно норми вказаної статті вина відповідача [PERSON] у вчинені злочину доведена у встановленому законом порядку і не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності. Висновком МСЕК № 2 від 16 серпня 2012р. [PERSON] встановлена стійка втрата працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, рекомендовано лікування та диспансерний нагляд у невролога, сурдолога, профілактичне лікування 2 рази на рік, стацлікування, санаторно-курортне лікування. На підставі висновку МСЕК від 25 липня 2013 року позивачу продовжена наявність стійкої втрати працездатності до 25 липня 2015р. (а.с 5). Відповідно до висновку експерта № 610 від 18 листопада 2013 року на теперішній час у гр. [PERSON] є наслідки травми, отриманої 22 квітня 2012 р. у вигляді посттравматичної нейросенсорної тугоухості праворуч першого ступеню, легкого вестибуло - атактичного синдрома. Вказані наслідки травми дають підстави встановити [PERSON] 15% втрати професійної працездатності. Між встановленим відсотком втрати професійної працездатності і тілесними ушкодженнями, отриманими [PERSON] , 22 квітня 2012 року є причинно-наслідковий зв'язок (а.с.73-80) Враховуючи, що позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача отримав тілесні ушкодження, що призвело до втрати 15 % професійної працездатності, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право відповідно до ст. 1195 ЦК України на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності. При цьому, щомісячні виплати на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, повинні бути присуджені позивачу з дня встановлення йому вперше висновком медико-соціальної експертної комісії стійкої втрати працездатності. Отже, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності, починаючи з 16 серпня 2012 року. Що стосується розміру щомісячних виплат на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності, суд виходить з того, що на момент спричинення тілесних ушкоджень позивач працював поваром у ФОП Шмавгонца за трудовим договором, його середньомісячний заробіток за три останні календарні місяці роботи, що передували втраті працездатності внаслідок каліцтва відповідно до довідки про доходи (а.с.6) складає 768 грн. (за лютий 2012 року - 605 грн., за березень 2012р.- 605 грн., за квітень 2012р.- 1094 грн. ( 605+605+ 1094=2343/768)). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено, що з 1 січня розмір мінімальної заробітної плати становить 1073 грн., з 01 квітня 1094 грн., 1 липня 2012 року - 1102 гривень на місяць, з 1 жовтня 2012 року - 1118 гривень на місяць., з 01 грудня 2012року -1134грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено, що з 1 січня 2013 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1147 гривень на місяць, з 01 грудня 2013року- 1218 грн. Таким чином, враховуючи, що на момент встановлення позивачу інвалідності третьої групи, середньомісячний заробіток позивача був меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної, суд вважає, що розмір втраченого заробітку повинен обчислюватися, виходячи з п'яти кратного розміру мінімальної заробітної плати відповідного місяця року за період з 16 серпня 2012 року по 31 грудня 2013 року з урахуванням ступеня втрати потерпілою професійної працездатності, а саме: за період з 16 серпня 2012 року по 01 жовтня 2012 року (мінімальна заробітна плата за цей період)*5*15% втрати працездатності * 1 місяць 16 днів) = 1253,08 грн.; за період з 01 жовтня 2012 року по 01 грудня 2012 року (мінімальна заробітна плата за цей період)*5*15% втрати працездатності * 2 місяця) = 1677 грн., з 01 грудня 2012р.- 01 січня 2013р.- 850,50 грн.; за період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року (мінімальна заробітна плата за цей період)*5*15% втрати працездатності * 11 місяців) = 9462,75 грн.; за період з 01 грудня 2013року по 31 грудня 2013р.- 913,50 грн. Отже, в межах заявлених вимог, відповідно до вищевказаного розрахунку, з відповідача має бути стягнуто компенсацію в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності у розмірі 14156,83 грн. При цьому суд не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що позивач не має права на відшкодування шкоди, так як звільнився за власним бажанням, оскільки відповідно до норм ст.1195 ЦПК України відшкодування шкоди, яка завдана каліцтвом пов'язано само з зменшенням професійної працездатності, та не залежить від того працював потерпілий, на момент її спричинення. Також суд не погоджується з доводами представника відповідача, що для розрахунку втраченого заробітку не повинен братися розмір мінімальної заробітної плати, який був встановлений після подій, які відбулися 22 квітня 2012 року, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом здійснюється щомісячними платежами, розмір яких за заявою потерпілого підлягає збільшенню у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, що передбачено ст. 1208 ЦК України. Крім того, факт сплати Відповідачем кредиту, а також обов'язкових платежів, згідно судових рішень, не є підставою для позбавлення права Позивача на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності, або його зменшення. Також, суд вважає необхідним у відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у розмірі 114,70 грн.

Outcome: approved