Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що він з 21 вересня 2003 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 13. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , та дочка - [PERSON] . Вказуючи, що відповідач не бажає подавати заяву про розірвання шлюбу до органів реєстрації актів цивільного стану, подружні відносини між ними фактично припинені, їхній шлюб існує лише формально, просив позов задовольнити та шлюб розірвати. Позивач у підготовче засідання не з`явився, 16 жовтня 2019 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує із викладених у ньому підстав, та просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 20). Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, та просить справу розглядати без її участі (а.с. 22). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З матеріалів справи видно, що сторони з 21 вересня 2003 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 13 (а.с. 7). Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Судом встановлено, що позивач та відповідач подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 384 грн 20 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 384 грн 20 коп. На підставі викладеного, статей 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved