Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем який було зареєстровано Центральним Палацом одруження м. Харкова від 05 серпня 1989 року, про що зроблений відповідний актовий запис за №2100 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05.08.1989 року було зареєстровано його шлюб з [PERSON] про що Центральним Палацем одруження м. Харкова зроблено актовий запис №2100. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що шлюбні відносини фактично припинені через відсутність порозуміння, несумісні характери, різні погляди на подружнє життя та сім`ю. Подальше спільне проживання неможливе. Примирення та збереження шлюбу між сторонами не має сенсу. Крім того зазначив, що шлюб носить формальний характер, а тому його збереження є неможливим, недоцільним та суперечитиме його інтересам. [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежилих приміщень, першого поверху №33,35,36-39 в літ. «А-4», загальною площею 61,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу. Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги представник [PERSON] - [PERSON] посилається на те, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: нежилі приміщення, першого поверху №33, 35, 36-39 в літ. «А-4», загальною площею 61,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначене майно було оформлене на ім`я [PERSON] . В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явся. Надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, первісний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, окрім того в заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення первісних позовних вимог. Зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Ухвалою Комінтерівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийняти об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] , та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 05 серпня 1989 року у Центральному Палаці одруження м. Харкова, про що Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано Свідоцтво про шлюб (повторно) від 14 грудня 2016 року, Серія [NUMBER] . В період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: нежилі приміщення, першого поверху №33,35,36-39 в літ. «А-4», загальною площею 61,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначене майно було оформлене на ім`я [PERSON] . Відповідно до п. 10 П Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя,шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог про поділ майна подружжя, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст. 69 СК України. Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. При цьому, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України). Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved