Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт, того, що його син [PERSON], [INFO] помер 26.10. 2016 в м. Антрацит Луганської області. На підтвердження факту смерті його сина було видано лікарське свідоцтво про смерть №270 від 27.10.2016 Антрацитівським відділенням судово медичної експертизи, так званої ЛНР, яке є недійсним, так як видане на тимчасово окупованій території України. Заявник звертався до Станично-Луганського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, але йому було відмовлено, оскільки свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Встановлення факту смерті сина має для заявника [PERSON] юридичне значення. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві просив суд про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи Станично-Луганського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій, просили провести розгляд справи на розсуд суду згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до\~ч. 2 \~ст. 247 ЦПК разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорта заявник [PERSON] зареєстрований [INFO], селище Лісне, м. Антрацит, Луганської області. Заявник [PERSON] є батьком померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], актовий запис № 22, від 05.12.1985. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №270 від 27.10.2016, виданого Антрацитівським відділенням судово медичної експертизи, так званої ЛНР, [PERSON] , [INFO] помер 26.10.2016 в м. Антрацит від травми під час аварії на шахті ПП «Україна плюс», причина смерті асфіксія, утоплення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Пунктом ч. 2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній. Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи дублікат вказаної довідки про причину смерті, виданої лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Встановлення\~ факту смерті [PERSON] суд вважає доведеним. На підставі наведеного,

Outcome: approved