Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки [PERSON] наутримання сина [PERSON], [INFO], на підставі виконавчого листа № 2-334/2002 виданого 22.11.2002 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області. [PERSON] позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь сплачені ним на користь відповідачки аліменти починаючи з січня місяця 2015 року до дня подання позовної заяви у розмірі 11196 гривень 98 копійок. У позовній заяві позивач мотивував свої вимоги тим, що в січні 2015 року спільний син позивача та відповідачки за власним бажанням через відсутність взаєморозуміння між ним і матірю перейшов проживати до батьків позивача - [PERSON] та [PERSON], які мешкають по вул. Зарічній, 25 в смт. Великий Бурлук Харківської області. Відповідачка декілька разів намагалася повернути сина додому, але, незважаючи на це, дитина все одно втікала від неї до батьків позивача. Причиною такої поведінки дитини було те, що мати не приділяла сину належної уваги та не створювала йому належних умов для проживання та навчання. Сплачувані позивачем на утримання сина аліменти відповідачка витрачала на власні потреби і про матеріальне забезпечення дитини не дбала. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що його син [PERSON] у січні 2015 року за власним бажанням перейшов жити від матері до його батьків, з того часу він разом з батьками його утримує матеріально. Сам він проживає у селі Шипувате, у нього інша сімя, де двоє дітей. Це перешкоджає йому забрати [PERSON] до себе. Сплачуючи аліменти на утримання сина відповідачці, яка не опікується дитиною вже більше шести місяців, він позбавлений можливості належно матеріально забезпечувати сина. Наразі він повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала раніше. Представник позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] пішов від матері добровільно, самостійно обравши собі місце проживання, що мав право зробити зважаючи на свій вік. Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що на протязі 12 років позивач не приймав участі у вихованні дитини, до останнього часу не надавав йому належного матеріального утримання, жодного разу не навідувався, не цікавився ні його здоровям, ні вихованням, проявляв байдужість до свого сина, а зараз, коли кожного місяця з його заробітної плати почали відраховувати на утримання сина добрі гроші, то позивач почав цікавитися своїм сином. [PERSON] зазначила, що син почав курити та випивати, у неї з дому стали зникати гроші, кольоровий метал та інші речі і вона, як мати, на даний факт не могла не відреагувати, а тому вдома із-за цього почалися сварки з [PERSON]. [PERSON] конфліктував з її молодшим сином. Зрештою з кінця 2014 року [PERSON] почав відвідувати батьків свого батька та у січні 2015 року перейшов до них жити. Аліменти, які отримує від позивача, вона витрачає на продукти харчування, ремонт будинку. У лютому 2015 року платила лікарю у м. Харкові за хірургічну операцію [PERSON]. Вона декілька разів намагалася переконати сина повернутися додому, однак він категорично відмовляється. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що [PERSON] проживає у батьків позивача, однак до цього часу зареєстрований за місцем проживання матері. Раніше позивач мав велику заборгованість з виплати аліментів. [PERSON] важко піддається вихованню, батьки позивача погано на нього впливають. Для примирення між матірю та [PERSON], який потрапив їй «під гарячу руку», потрібен просто деякий час. Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] народився 21.04.2000 року, його батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8). Згідно з рішенням Великобурлуцького районного суду від 22 листопада 2002 року з позивача на користь відповідача були стягнені аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 9). У довідці, підписаній начальником відділу державної виконавчої служби, зазначено, що розмір заборгованості по аліментам станом на 01.02.2015р. складав 5919,15грн. (а.с. 63). У довідці з центру зайнятості зазначено, що за січень місяць 2015р. із доходів [PERSON] аліменти утримані в сумі 432грн. 19коп., а за лютий місяць 2015р. в сумі 2122 грн. 59коп. (а.с.10). У довідці від 21.05.2015р., виданій ТОВ «Зоря», зазначено, що за квітень місяць 2015р. із заробітної плати [PERSON] аліменти утримані в сумі 2441 грн. 64 коп. (а.с.11). У довідці від 24.06.2015р., виданій ТОВ «Зоря», зазначено, що за травень місяць 2015р. із заробітної плати [PERSON] аліменти утримані в сумі 6200 грн. 56коп. та перераховані в повному обсязі [PERSON] (а.с.41). Син сторін спору [PERSON], вислуханий судом відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України, пояснив, що упродовж тривалого часу мати [PERSON], з якою він раніше проживав, дуже погано до нього відносилася. Вона не цікавилася його навчанням, однак примушувала виконувати важку для нього роботу пиляти дрова, доглядати за підсобним господарством, посилала красти кукурудзу з поля. Мати відмовлялася давати гроші на підручники для школи, не дала навіть 2 грн. для придбання швабри у школу, не купила на його прохання бритву і однокласники глузували з нього внаслідок цього. При цьому мати купує собі цигарки і пиво, а йому не дає грошей на найнеобхідніше. Відношення матері до нього змінилося років пять тому, коли у неї зявився співмешканець [PERSON] (представник відповідачки). Материн співмешканець примушує його непосильно працювати, всіляко ображає. Врешті він почав почувати себе у сімї дуже приниженим, за висловом дитини - рабом. У лютому 2015 року, коли йому зробили операцію, мати приїхала у лікарню лише на пятий день, грошей на лікування не дала. Він попросився у січні місяці 2015 року проживати до своїх бабусі і дідуся [PERSON], де і живе до цього часу. Мати не давала навіть забрати його особисті речі, а коли врешті дозволила, потребувала за це розписку. У сімї [PERSON] до нього добре відносяться, разом з батьком забезпечують матеріально. Мати йому матеріально не допомагає. Коли проживав з матірю, інколи вживав пиво та курив, зараз він це кинув. [PERSON] висловив категоричне небажання повертатися до матері. Свідок [PERSON] мати позивача, дала показання, що до них з чоловіком на початку року прийшов онук [PERSON], розплакався, скаржився на відсутність материнської турботи, на образи з боку матері та її співмешканця, на відсутність умов для навчання, та попросив прийняти його до себе жити. Вона просила онука добре подумати, знайти порозуміння з матірю, однак він категорично не хоче повертатися до неї. Зясувалося, що у [PERSON] навіть не було необхідних для навчання підручників. Коли у лютому 2015 року онуку зробили операцію, мати відвідала його лише на пятий день після цього. [PERSON] після операції кинув палити, добре почуває себе у їхній сімї. Вони з чоловіком згодні на те, що онук і надалі проживатиме з ними, так як незважаючи на їхні умовляння, з матірю він порозуміння не знайшов. [PERSON] - співмешканець [PERSON], заявляв, що від [PERSON] вони відстануть за умови, якщо їм заплатять 50\~000 гривень. Обставину щодо проживання [PERSON] з січня місяця 2015 року у сімї бабусі та дідуся [PERSON] відповідачка визнала, крім того це підтверджується також актами, складеними депутатом селищної ради та сусідами (а.с. 83-88). Згідно з ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] після досягнення чотирнадцятирічного віку місцем свого проживання обрав сімю своїх дідуся та бабусі [PERSON], перейшовши до них від матері у січні 2015 року і категорично відмовляється повертатися назад. З того часу він утримується за рахунок коштів свого батька та подружжя [PERSON], у яких проживає, а [PERSON] не надає кошти на утримання сина, які отримує у якості аліментів від [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів. визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно з ч.1 ст. 10 СК України, ч.8 ст. 8 ЦПК України суд до відносин, що склалися між сторонами спору з приводу сплати аліментів, застосовує аналогію закону, а саме застосовує ч.1 ст. 192 СК України, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, так як вона матеріально сина не утримує і він обрав собі місце проживання окремо від матері. Відповідно до ч.2 ст. 18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. В частині вимоги щодо стягнення з відповідачки сплачених на її користь з січня 2015 року аліментів позов задоволенню не підлягає, так як вони стягувалися на підставі судового рішення і за таких обставин відсутні правові підстави для повернення вже стягнутих сум. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial