Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.10.2014 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними на підставі договору про сплату пайових внесків від 16.02.2015 р. було придбано квартиру за адресою [ADDRESS]. З урахуванням вищевикладеного просить суд здійснити поділ даного спільного майна подружжя, визнавши право власності за кошти на 1/2 частку цієї квартири. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити за викладених вище обставин. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала, підтвердила, що квартира купувалась за спільні гроші. Суд, заслухавши пояснення позивача, доводи відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 10 жовтня 2104 року між сторонами було укладено шлюб, який на даний час не розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 113663490, вказана квартира була придбана на підставі договору про сплату пайових внесків від 16.02.2015 р № 329/12. Право власності на спірний об'єкт нерухомості зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.11.2016 за відповідачем, [PERSON] Дані обставини визнані обома сторонами. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Домовленості про поділ майна сторони не дійшли. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу сторони не укладали. Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності за кожним на 1/2 частину вказаного майна. При цьому, судом не приймаються до уваги при розгляді даної справи твердження відповідача про те, що у шлюбі, окрім спірної квартири, придбавався і автомобіль «Мерседес», який залишився у позивача, та поділ має бути проведений з урахуванням цього автомобілю. З цього приводу слід зазначити, що вказані твердження відповідача не підтверджуються жодними доказами. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved