Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 1996 року між ним - [PERSON], його дружиною - [PERSON], та відповідачем - [PERSON], укладено договір довічного утримання, за яким відповідач зобов'язався здійснювати довічний догляд за [PERSON] та [PERSON], а вони передали у власність відповідачу належну їм на праві власності квартиру під [ADDRESS]. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Торезької державної нотаріальної контори Дубіч М.І., реєстровий № 3-647. В період з 1996 року по теперішній час відповідач не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені договором довічного утримання, не звертаючи уваги на його потреби і стан здоров'я, а до 2007 року - і його дружини, не забезпечуючи харчуванням, одягом, медикаментами, необхідною допомогою, взагалі відмовляється доглядати його. [INFO] [PERSON] померла. Участі в похованні [PERSON] відповідач не приймала, чим також порушила встановлені законодавством зобов'язання довічного утримання. Крім того, невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання призвело до таких наслідків: через недостатнє харчування та догляд в останній час суттєво зменшилась його вага, стан його здоров'я значно погіршився; квартира захаращена, брудна, потребує ремонту. Відповідач не приймає участі у відшкодуванні витрат, пов'язаних із технічним обслуговуванням і ремонтом, утриманням прибудинкової території, не надає необхідної йому допомоги, через що він вимушений самостійно відвідувати магазини, аптеки, різні установи та організації для придбання ліків, продуктів харчування, сплати комунальних послуг та вирішення інших соціально-побутових проблем. Враховуючи, що сторонами був укладений договір довічного утримання (догляду), яким передбачені як обов'язки позивача, так і відповідача; що відповідач не виконував своїх обов'язків щодо довічного утримання, вважає, що є підстави для розірвання вказаного договору довічного утримання (догляду). Відповідно до ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває власності на майно, яке було ним передано, і має право на його повернення. Квартира, яка є предметом договору, належала йому та його дружині - [PERSON], без виділення в натурі кожному з подружжя належної йому частки, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом з приватизації житлового фонду в/о «Торезантрацит» 08.09.1993 р. та зареєстрованого в БТІ м. Тореза 01.10.1993 р. за № 840. Просить розірвати договір довічного утримання від 15 серпня 1996 року, посвідчений державним нотаріусом Торезької державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі № 3-647, згідно якого [PERSON] зобов'язалась здійснювати довічний догляд за [PERSON] та [PERSON], а вони передали у власність відповідачу належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]; повернути у власність [PERSON] майно, яке було передане [PERSON] згідно з договором довічного утримання від 15 серпня 1996 року, реєстровий № 3-647, а саме: квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 07 квітня 2014 року, за заявою представника позивача, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в частині вимог щодо повернення у власність [PERSON] майна, яке було передане [PERSON] згідно з договором довічного утримання від 15 серпня 1996 року, реєстровий № 3-647, а саме: квартири під [ADDRESS], - залишено без розгляду. Представник позивача - адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила суду, що [PERSON] була її рідною тіткою, являлася інвалідом дитинства - з 12 років у неї не було лівої руки. У позивача і [PERSON] спільних дітей не було. Після укладення з подружжям [PERSON] договору довічного утримання, за її заявою із заробітної плати, до 2002 року - до її виходу на пенсію, проводилось відрахування сум на оплату житлово-комунальних послуг, які надавались за адресою проживання [PERSON], : [ADDRESS]. Після укладення зазначеного договору вона прала речі сім'ї [PERSON], прибирала в квартирі, робила заготовки на зиму, готувала їжу. Вони любили гуляти, тому в магазин ходили самі, купували, що їм бажалось. Останні пів року перед смертю, стан здоров'я [PERSON] погіршився, вона не виходила, не підіймалась з ліжку, позивач доглядав за нею вночі, відповідачка - вдень. Після смерті [PERSON] відповідачка зробила у квартирі косметичний ремонт, один раз на тиждень прибирала у квартирі, прала речі, робила заготовки на зиму. Коли позивач просив її, ходила по магазинах, в аптеку, вдома готувала їжу та привозила позивачу. У 2004 році вона розірвала шлюб з чоловіком, [PERSON] запропонував жити у нього у квартирі, прописав її. Оскільки кімнати у квартирі [PERSON] були суміжними, вона, з 2011 року, вдень знаходилась у квартирі: готувала, прибирала, спілкувалась з позивачем, а ночувати ходила до своєї тітки. В 2013 році позивачу зробили операцію на очах, після якої вона 3 місяці водила його за руку, повністю готувала йому їжу. Позивач відключив свій телефон, щоб не спілкуватись з братом, а після підключення телефону брат позивача став настроювати його проти неї. У грудні 2013 року брат [PERSON] вигнав її з квартири позивача, відібрав ключі від квартири, заборонив ходити у квартиру. З цього часу вона до позивача не ходить, не доглядає за ним, ніякої допомоги не надає. У зв'язку із поведінкою брата позивача, вона не бажає в подальшому виконувати обов'язки за договором довічного утримання. Оскільки свої зобов'язання щодо здійснення догляду за [PERSON] вона виконала, доглядати за позивачем в подальшому не бажає у зв'язку з поведінкою його брата, то не заперечує проти розірвання договору довічного утримання в частині її зобов'язань, що стосуються догляду за позивачем та в частині зобов'язань позивача передати їй у власність належну йому частину квартири. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що відповідачка - рідна сестра її чоловіка. До смерті [PERSON] відповідачка допомогала її сем'ї. Після смерті [PERSON] відповідачка займалась обрядом її поховання, здійснювала догляд за [PERSON] У грудні 2013 року брат [PERSON] заявив, що [PERSON] повинна піти з квартири позивача, що вона нічим ні допомогала його сім'ї. На запитання представника позивача [PERSON] пояснила, що [PERSON] доглядала за [PERSON], допомогала їй як племінниця. Один раз на тиждень відповідачка бувала в сім'ї [PERSON], сама робила у їх квартирі ремонт. Чи давала [PERSON] гроші [PERSON] та за чий рахунок було придбано матеріали для ремонту квартири, їй невідомо. Після смерті [PERSON] відповідачка регулярно їздила до [PERSON], допомогала йому, возила йому їжу. [PERSON] давав відповідачці гроші, на яки вона купувала продукти. На поховання [PERSON] гроші давав [PERSON], але деякі послуги, пов'язані з обрядом поховання, оплачували її (свідка) син та чоловік. На запитання головуючої [PERSON] пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що з грудня 2013 року вона не їздить до [PERSON], допомогу йому не надає, оскільки її образили та вигнали з квартири. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] - його рідний брат. Після смерті дружини брат говорив йому, що сам ходить по магазинах, сам готує собі їжу. 16 грудня 2013 року брат за телефоном повідомив його, що він захворів, що у нього немає ліків, що на його дзвінок [PERSON] відповіла, щоб він викликав собі швидку. 17 грудня 2013 року він приїхав до брата, у якого не було ні продуктів, ні ліків. [PERSON] приїхала 27 грудня 2013 року, влаштувала сварку у зв'язку із тим, що він [PERSON]) за довіреністю отримав в ощадній касі гроші, які були перераховані [PERSON] у відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю. Зі слів брата за його дружиною відповідачка також не доглядала, вона купувала продукти за його гроші та приносила залишки від приготовленої їжі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, установив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР, 1963 року, який діяв на момент укладення між позивачем, його дружиною та [PERSON] договору довічного утримання, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначено що, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності У пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року зазначено, що до договорів, які були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації житлового фонду в/о «Торезантрацит» згідно розпорядження від 08 вересня 1993 року, зареєстрованого 01 жовтня 1993 року в БТІ м.Тореза під № 840 (а.с.78), квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON] Згідно із повідомленням БТІ в м.Торезі від 04 березня 2014 року за даними архівних матеріалів та реєстрових книг бюро квартира [ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 вересня 1993 року відділом по приватизації в/о «Торезантрацит» та зареєстрованого в БТІ м.Тореза 01 жовтня 1993 року за № 840 (а.с.49). Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 15 серпня 1996 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, відповідно до якого останні передали у власність відповідачці двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.79-80). [PERSON] зобов'язалася довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи їх їжею, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігаючи у їх платному довічному користуванні зазначену квартиру. Вартість матеріального забезпечення сторони визначили у розмірі двох міліонів у місяць. Цей договір посвідчений державним нотаріусом Торезької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-647 (а.с. 79-80). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 6). За змістом ст. 428 ЦК УРСР, 1963 року, договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором. Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору від 15 серпня 1996 року, є триваючими і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, до них застосовуються положення цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України (який набрав чинності з 01.01. 2004 року) договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Звертаючись до суду позивач посилається зокрема на те, що відповідач не виконує зобов'язання за договором довічного утримання. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610 , 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями представника позивача, відповідачки та свідків, відповідачка самоусунулася від виконання обов'язків щодо забезпечення позивача харчуванням, одягом, доглядом й необхідною допомогою, з грудня 2013 року не виконує обов'язки, взяті на себе за договором довічного утримання, укладеного 15 серпня 1996 року. Оцінивши наведені сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачкою було порушено умови договору довічного утримання, оскільки відповідачка не виконує обов'язки забезпечувати позивача харчуванням, одягом, доглядом й необхідною допомогою, що не заперечується відповідачкою, яка не надала суду доказів, які б спростували ці обставини, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір довічного утримання від 15 серпня 1996 року, укладений між сторонами по справі, має бути розірваний у зв'язку з невиконанням відповідачкою умов зазначеного договору, що є підставою для його розірвання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивача, який є інвалідом другої групи, звільнено від сплати судового збору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням наведено, з відповідачки в дохід Торезького УК (м. Торез) 22030001 підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved