Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: 1/визнати недійсним з моменту укладення Договір №731761 від 20.12.2017р. разом з Додатком №1, Додатком №2, укладеним між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», та стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь кошти в розмірі 44722,52 грн; 2/визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення №731761 від 20.12.2017р., укладений між ним та ТОВ «АТ СЕРВІС», та стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на його користь кошти в розмірі 16972,80 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оспорювані ним договори є взаємопов`язаними між собою і предметом є надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для його придбання за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, за своєю правовою природою є договором лізингу транспортного засобу, але всупереч вимогам ст.799, 806 ЦК України не був нотаріально посвідчений, в зв`язку з чим в силу вимог ст.220 ЦК України є недійсним, не створює юридичних наслідків й відповідачі повинні повернути йому сплачені ним кошти. Позивач був належним чином і своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення (згідно заявки), але в судове засідання не з`явився, про поважність причин неприбуття не повідомив. Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання представника не направило, про причини неприбуття не повідомило. Надало відзив на позов від 06.08.2019р., в якому просить залишити позовну заяву [PERSON] без задоволення в зв`язку з її необгрунтованістю, оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах у відповідності до вимог чинного законодавства та отриманої ліцензії; підписавши договір та додатки до нього, позивач засвідчив факт ознайомлення, розуміння та згоду з усіма визначеними умовами та змістом цих документів, сам договір містить детальний опис послуг, що надаються товариством; позиціонування позивачем укладеного між ними договору як лізингового договору є необгрунтованим, так як ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає позивачу послуги, а не майно (автомобіль), яке має надати постачальник; автомобіль передається позивачу не у користування, а у власність. Просить врахувати відповідну правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.03.2019р. по справі №126/1105/16-ц. Відповідач ТОВ «АТ СЕРВІС» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання представника не направило, про причини неприбуття не повідомило. Надало відзив на позов від 13.08.2019р., в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу без їх участі за наявними у справі письмовими доказами. У відзиві зазначає, що товариство отримані від [PERSON] кошти в сумі 16972,80 грн 28.12.2017р. перерахувало ТОВ «АВТО ПРОСТО» після включення позивача до групи №1278 та надання йому порядкового номера 88 у групі, чим у повному обсязі виконало умови укладеного між ними договору доручення та не допустило жодних порушень прав позивача; звертає увагу, що [PERSON] у позові не вказано жодної підстави, з якої на його думку потрібно визнати недійсним договір доручення. Неприбуття належним чином повідомлених про судове засідання сторін у даному випадку за змістом положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] (учасник) був укладений договір №731761 про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі (далі - договір). Предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через система АвтоТак. Невід`ємними частинами договору є додатки №1, №2 до нього. В додатку №1 до договору зазначено марку автомобіля - «Chery», модель - «Tiggo», поточна ціна, дійсна на день укладення договору, - 353600,00 грн, винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи, - 4% + ПДВ (16972,80 грн), розмір періодичного платежу - 0,8333%, щомісячна винагорода - 0,415% + ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ. В додатку №2 до договору зазначено, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом зі щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску. Зміст довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами підтверджує ознайомлення [PERSON] із Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО», а терміни, визначення та умови правил йому зрозумілі, про що позивач засвідчив своїм підписом. На виконання зазначеного договору згідно платіжних документів [PERSON] протягом січня-вересня 2018 року вніс на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» кошти на загальну суму 44722,52 грн. Крім того, 20 грудня 2017 року між ТОВ «АТ СЕРВІС» (повірений) та [PERSON] (довіритель) був укладений договір доручення №731761 (далі - договір доручення), за умовами якого довіритель уповноважив повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» в розмірі 16972,80 грн, отриману повіреним від довірителя. Обов`язок довірителя по сплаті винагороди ТОВ «АВТО ПРОСТО» виникає після повідомлення довірителю номера групи, до якої він належить, та дати створення групи. Повірений за рахунок довірителя зобов`язаний перерахувати винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» одноразово шляхом безготівковим платежем протягом 10 календарних днів з дня отримання від ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомлення про дату створення групи, до якої включено договір про адміністрування, та номер групи в системі АвтоТак. На виконання зазначеного договору доручення згідно платіжного документа [PERSON] 20 грудня 2017 року сплатив ТОВ «АТ СЕРВІС» кошти в сумі 16972,80 грн. Приписами ст.6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст.203 ЦК України, а саме: 1/зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2/особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3/волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4/правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5/правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6/правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ч.2 ст.806 ЦК України). Приписами ст.799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах відноситься до фінансових послуг. За змістом положень ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються суб`єктами господарювання на підставі договору , який повинен містити, зокрема: розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Отже, системний аналіз вищевказаних вимог законодавства та зміст оспорюваних позивачем правочинів дає підстави для висновку, що спірні правовідносини врегульовані саме нормами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналізуючи укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» договір про адміністрування №731761 від 20.12.2017р., суд вважає, що його зміст відповідає вимогам ст.203 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, своїми підписами на договорі та додатках до нього позивач засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами договору, які йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе; фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав`язування з боку відповідача, що свідчить про безпідставність посилання [PERSON] на придбання ним автомобіля, а не отримання фінансових послуг для придбання товару. При цьому, суд також зважує і на ту обставину, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» мало відповідну ліцензію на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Предметом оспорюваного договору є не купівля-продаж чи лізинг, найм (оренда) автомобіля, а надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, в зв`язку з чим ТОВ «АВТО ПРОСТО» не є постачальником автомобіля, а лише надає послуги, спрямовані на його придбання та оплату. Відтак, з огляду на приписи Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та специфіку укладеного між сторонами договору, який є договором про надання фінансової послуги, а не лізинговим договором, неможна погодитися з доводами позивача про застосування до спірних правовідносин положень ст.799, 806 ЦК України. Отже, позивачем всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не було доведено належними та допустимими доказами свої вимоги щодо недійсності укладеного з ТОВ «АВТО ПРОСТО» договору №731761 від 20.12.2017р. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі №126/1105/16-ц, на застосуванні якої наполягає й ТОВ «АВТО ПРОСТО». Підставою недійсності договору доручення №731761 від 20.12.2017р. з ТОВ «АТ СЕРВІС» [PERSON] також зазначає, що даний правочин взаємопов`язаний з договором №731761 від 20.12.2017р. з ТОВ «АВТО ПРОСТО» про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Разом з тим, при розгляді даної справи суд не встановив підстав для недійсності укладеного між [PERSON] таТОВ «АВТО ПРОСТО» договору №731761 від 20.12.2017р., на які позивач посилався у своїй заяві. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що хоча зазначені правочини й є взаємопов`язаними, проте укладений позивачем з ТОВ «АТ СЕРВІС» договір доручення носить самостійний характер, має свій предмет, строки, містить притаманні йому права та обов`язки сторін, їх відповідальність та ін., всі його умови та зобов`язання виконані сторонами. Відтак, договір доручення між [PERSON] та ТОВ «АТ СЕРВІС» від 20 грудня 2017 року укладений з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства й підстав для визнання його недійсним не вбачається. Оскільки вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів грошових сум, сплачених на виконання оспорюваних договорів (застосування реституції), є похідними від основних його вимог про визнання недійсними цих правочинів, у задоволенні яких судом відмовляється, то вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. Оскільки позивач при подачі заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed