Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони уклали шлюб 02.10.1993 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 64. Від спільного проживання сторони мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, збереження шлюбу неможливе. На примирення не згодний. Подружні відносини між ними припинені з травня 2016 року. Спору про місце проживання дитини не має. Просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. В судове засідання позивач та його представник позивача не зявились. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність та відсутність позивача позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, пояснила, що примирення та подальше спільне з позивачем життя вважає неможливим, погоджується на розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони до суду не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 02.10.1993 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 64 (а.с. 7). Від спільного проживання сторони мають двох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ОЛ № 047700 (а.с. 9). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з травня 2016 року. Згідно наданої позивачем та відповідачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач не надала до суду заяву про зміну\~ прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Бондарук». Відповідно ст. ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved