Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання біржового контракту дійсним, в якій вказав, що відповідно до біржового контракту № 010-Н від 09.10.1998 року (договір купівлі-продажу) він придбав у відповідача жилий будинок, жилою площею 50,6 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] разом із земельною ділянкою розміром 1200 кв. м. Всі умови угоди (контракту) з його боку були виконані. Просить суд визнати угоду купівлі-продажу будинку дійсною, оскільки на той час вона не була посвідчена нотаріально. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Донецькій області місце проживання [PERSON] [ADDRESS] В судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані письмові докази, судом встановлено, що 09.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі біржовий контракт № 010-Н (договір купівлі-продажу) будинку жилою площею 50,6 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0593 га. Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем проведені повністю до моменту укладення контракту, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за угодою: сплатила продавцю належну суму у розмірі 10128 грн. Пунктом 1.7 біржового контракту встановлювалося, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно п. 4.2 біржового контракту останній підлягав реєстрації в Артемівському бюро технічної інвентаризації, що і було здійснено позивачем 31.07.2001 року. Згідно з абз. 2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у випадку недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, цей договір вважається недійсним. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу будинку складається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача обґрунтовані. Відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Належність спірного будинку позивачу на праві власності може бути визнано лише судом, право позивача підлягає судовому захисту. З матеріалів справи вбачається, що будинок зареєстровано 09.10.1998 року на ім'я позивача - [PERSON] Відповідача - [PERSON] виписано з будинку 13.10.1998 року, тобто вона також виконала вимоги п.2.2 контракту. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 16 ЦПК України до способів захисту цивільних прав та інтересів відносить визнання права. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, сплачених ним в сумі 243,60 грн., а тому в цій частині судом позов не розглядається, а витрати зараховуються до державного бюджету України.

Outcome: approved