Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на підставі договору дарування частини квартири від 10.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., належить Ѕ частина буд. [ADDRESS] . Кому належить інша частина будинку встановити неможливо, оскільки нею ніхто не користується та в ній ніхто не проживає, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація на цю частину будинку відсутня. На момент подання позову та розгляду справи в суді в будинку, щодо якого ставиться питання в позові, зареєстрована, але не проживає колишня дружина позивача, шлюб з якою розірвано 12.11.2014 за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя (рішення набрало законної сили 24.11.2014). 04.11.2014 відповідач зібрала всі належні їй речі та виїхала з будинку, вона проживає окремо, адреса її проживання позивачеві невідома, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. У зв`язку з вищенаведеним, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування буд. [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за її відсутності. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] більше 6 років. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 10.11.2004 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2004 Ѕ частина буд. [ADDRESS] належить позивачеві на праві приватної власності (а.с. 8-9). Згідно відповіді, наданої на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 2831_01-71 від 19.10.2020, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Покази свідків, надані в судовому засіданні, також підтверджують факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою вже тривалий строк, а саме понад 6 років. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником частини вказаного будинку, але його право щодо володіння своїм майном порушується відповідачем, яка без поважних причин не проживає в спірному будинку не зважаючи на те, що вона в ньому зареєстрована, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved