Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказував що у зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , який там не проживає з 2008 року по теперішній час. У 2008 році він переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідач не може прибути до смт. Біловодськ та знятися з реєстраційного обліку. У зв`язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою про повне визнання позовних вимог, заявивши, що на даний час він є громадянином Російської Федерації, де натепер постійно проживає, заперечень щодо позову не має, просив суд розглядати справу за його відсутності у зв`язку із не можливістю прибути в судове засідання. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини. З копії свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Біловодської селищної ради народних депутатів, виданого на підставі рішення виконкому Біловодської селищної ради від 31 січня 1986 року та договору купівлі-продажу від 09 червня 1983 року вбачається, що позивач [PERSON] є повним власником житлового будинку [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним надписом, здійсненим Лисичанським бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 2171 в реєстровій книзі № 12). Згідно довідки від 26 грудня 2018 № 7572, виданої виконкомом Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області в будинку [ADDRESS] за вказаною адресою зареєстровані та проживають позивач [PERSON] , [INFO] , та члени його родини: син - [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , [INFO] , а також зазначено що стосовно факту проживання [PERSON] за вказаною адресою складено акт. Актом обстеження житлово-побутових умов підтверджується, що відповідач [PERSON] , за адресою: будинок [ADDRESS] , зареєстрований, але фактично не проживає з 2009 року. Даний факт підтверджується підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] . Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В силу вимог ст. 391 ЦК України,ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved