Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що з 1998 року по листопад 2018 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі було придбано нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до діючого СК України майно придбане у шлюбі є спільною власністю подружжя, тому 1/2 частину будинку [ADDRESS] належить йому. [PERSON] не погодилась з позовом [PERSON] та звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності на майно. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що з 1998 року по листопад 2018 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі було придбано нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за нею. Відповідно до діючого СК України майно придбане у шлюбі є спільною власністю подружжя, однак спірний будинок придбаний лише за її особисті кошти, а тому належить їй на праві особистої приватної власності. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив суд поділити спільне майно між ним та [PERSON] , визнавши ідеальні частки на будинок [ADDRESS] у розмірі 1/2 частка за ним - [PERSON] та 1/2 частка - за [PERSON] . Представник [PERSON] - адвокат Патика А.В. у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, та задовольнити зустрічний позов шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок, загальною площею 39,1м2, з яких житлова площа - 22,3м2, допоміжна - 16,8 м2, розташованих по [ADDRESS] . Витрати судового збору у розмірі 2331,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн. просив стягнути з [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, допитавши свідків, дійшов до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 травня 1998 року Виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №09 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що у паспорті [PERSON] зроблено відповідну відмітку. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 14.08.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу та зареєстрованого у БТІ 10.09.2002 року за №124-17, [PERSON] є власником є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Ціна придбаного майна на момент його купівлі складала - 20 613 грн. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ст. 60 СК України). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 68-69 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 71 СК України). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ст. 57 СК України). Як пояснив представник [PERSON] - адвокат Патика А.В. у судовому засіданні, що також повністю підтверджено матеріалами справи, [PERSON] відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом належав житловий будинок [ADDRESS] . 07.08.2002 року [PERSON] , відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Поповою І.В., продала зазначений будинок [PERSON] за 17 449 грн. Відповідно до розписки від 12.08.2002 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 300 доларів США для придбання будинку (на момент написання розписки сума складала 1 596 грн.). Факт взяття в борг коштів підтверджений свідком [PERSON] у судовому засіданні. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував факт продажу [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] та взяття нею ж у борг грошових коштів у сумі 300 доларів США, однак вважав, що це доводить події купівлі домоволодіння [ADDRESS] лише за кошти [PERSON] . Після чого, 14.08.2002 року [PERSON] придбано домоволодіння [ADDRESS] . Суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що він також продав належне йому майно - земельну ділянку [ADDRESS] та за отримані кошти було придбано домоволодіння [ADDRESS] , оскільки земельна ділянка продана [PERSON] у 2006 році, через чотири роки після придбання спірного домоволодіння. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] придбано [PERSON] за грошові кошти, які належали їй особисто та є особистою приватною власністю останньої, а не об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як вважає позивач [PERSON] . Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом залишити за рахунок позивача [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору у розмірі 2331,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн.

Outcome: approved