Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Тлумацька міська рада Івано-Франківської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,0030 га, яка знаходиться по вул. Шевченка, біля будинку № 16 (біля парку) в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2015 року він придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] трьохкімнатну квартиру, розташовану по вул. Шевченка, 16/6, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, а також по усній домовленості самовільно побудований ними біля квартири гараж. Однак, ключі від гаражу йому так і не передали. Рішенням Тлумацької міської ради від 06.07.2016 року № 251-8\\2016 йому надано дозвіл на укладення договору строкового земельного сервітуту для розміщення та облаштування гаражу із збірно-розбірних конструкцій у м. Тлумачі по вул. Шевченка, біля будинку № 16, площею 0,0030 га, за наслідками чого укладено договір від 20.07.2016 року та внесено плату за 2016 рік. Проте, як вбачається з акту узгоджувальної комісії Тлумацької міської ради від 12.10.2016 року, до міської ради 03.10.2016 року звернувся житель [INFO], [PERSON], який вказав, що той же гараж по вул. Шевченка був придбаний ним у [PERSON], а тому комісією було рекомендовано звернутись до суду. Декілька разів усно, а 31.10.2016 року письмово він звертався до [PERSON] та [PERSON] з заявами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спірним гаражем, однак відповідачі жодним чином не реагують на них. Таким чином він позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою, яка виділена йому Тлумацькою міською радою. У звязку з цим просив зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0030 га, яка знаходиться по вул. Шевченка, біля будинку № 16 (біля парку) в м. Тлумачі Івано-Франківської області та перебуває у його користуванні згідно договору встановлення строкового земельного сервітуту для фізичних осіб від 20.07.2016 року шляхом знесення самочинно збудованого гаража, який знаходиться на даній земельній ділянці. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати по справі. 20.12.2016 року [PERSON] через канцелярію суду подав письмове заперечення проти позову, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2015 року [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] трьохкімнатну квартиру, розташовану по вул. Шевченка, 16/6, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Жодних домовленостей з приводу гаража між продавцями та покупцем не підтверджено як в усній формі, так і в письмовій. До цього ж предметом договору купівлі-продажу була лише трьохкімнатна квартира. 13.09.2016 року [PERSON] надав йому розписку про передачу гаража із металу, розташованого по вул. Шевченка в м. Тлумачі біля парку. Тобто дана розписка підтверджує факти його домовленості з приводу купівлі гаража та спростовує факт домовленості [PERSON] з [PERSON] Рішенням Тлумацької міської ради від 06.07.2016 року № 251-8\\2016 [PERSON] надано дозвіл на укладення договору строкового земельного сервітуту для розміщення та облаштування гаражу із збірно-розбірних конструкцій у м. Тлумачі по вул. Шевченка, біля будинку № 16, площею 0,0030 га, за наслідками чого укладено договір від 20.07.2016 року. Проте даним рішенням чітко не казано межі розташування гаражу із збірно-розбірних конструкцій. Акт узгоджувальної комісії Тлумацької міської ради від 12.10.2016 року підтверджує факт його звернення до міської ради 03.10.2016 року стосовно того, що він придбав той же гараж у [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що ним у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира, розташована за адресою: м. Тлумач, вул. Шевченка, 16/6, про що між ними було укладено та нотаріально посвідчено відповідний договір купівлі-продажу. Також, за усною домовленістю, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] разом з квартирою продали йому самовільно збудований ними гараж, який знаходився булі будинку. Однак, відповідачі ключі від гаражу йому не передали і, як йому стало відомо пізніше, продали зазначений гараж [PERSON] Оскільки він не зміг скористатись цим гаражем, він звернувся до Тлумацької міської ради та оформив договір сервітуту, за яким йому виділили 30 кв.м для розташування гаражу з розбірних металевих конструкцій біля будинку. Вважає, що саме на ділянці, яка зазначена в договорі сервітуту, розташований гараж, який колись належав [PERSON] та яким на даний момент користується [PERSON] Проте будь-яких доказів з цього приводу суду не надав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову задоволення заперечили та пояснили, що дійсно вони продали квартиру, розташовану за адресою: м. Тлумач, вул. Шевченка, 16/6, [PERSON] Також, коли вони ще проживали в цій квартирі, ними був самовільно збудований гараж під будинком. В усному порядку вони домовлялись з [PERSON] про продаж цього гаражу як розбірної конструкції, але умови домовленості [PERSON] не виконав, а тому вони продали цей гараж [PERSON], а, отже, вони взагалі не можуть бути відповідачами по справі. Ствердили, що ніколи не отримували у встановленому порядку дозвіл на будівництво гаражу та не оформляли права користування земельною ділянкою, на якій він розташований. Щодо права позивача на встановлення гаражу на виділеній йому за договором сервітуту земельній ділянці зауважили, що у позивача відсутні будь-які докази, які доводять, що гараж, який колись їм належав, розташований саме на виділеній позивачу земельній ділянці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 20.12.2016 року проти позову заперечив з підстав, викладених ним у письмових запереченнях доданих до справи. Ствердив, що придбав у [PERSON] металевий розбірний гараж. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Тлумацької міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що стосовно розгляду справи покладається на розсуд суду та просив розгляд справи провести без його участі. Заслухавши присутніх учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2015 року між продавцями - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] трьохкімнатну квартиру, розташовану по вул. Шевченка, 16/6, в м. Тлумачі Івано-Франківської області (а.с. 3-5). Предметом вказаного договору є виключно трьохкімнатна квартира, розташовану по вул. Шевченка, 16/6, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Жодних застережень про продаж разом з квартирою гаражу у договорі купівлі-продажу від 02.12.2015 року немає. Рішенням Тлумацької міської ради Івано-Франківської області № 251-8/2016 року від 06.07.2016 року [PERSON] було надано дозвіл на укладення договору строкового земельного сервітуту для розміщення та облаштування гаражу із збірно-роздрібних конструкцій у м. Тлумачі по вул. Шевченка, біля будинку № 16, площею 0,0030 га (а.с. 6). На підставі вказаного рішення Тлумацька міська рада Івано-Франківської області уклала з [PERSON] договір про встановлення строкового земельного сервітуту для фізичних осіб від 20.07.2016 року (а.с. 7-8). На виконання умов цього договору [PERSON] сплачено 441,48 грн. та 187,76 грн., як плату за оренду землі (а.с. 73-74). Вважаючи, що під час продажу квартири [PERSON] було придбано також і гараж, розташований по вул. Шевченка в м. Тлумачі біля парку, однак зважаючи на відсутність можливості користуватись цим гаражем, [PERSON] на адресу [PERSON] та [PERSON] була направлена претензія, в якій він просив усунути перешкоди у користуванні придбаним гаражем, шляхом його звільнення від майна [PERSON] та передачі йому ключа від гаражу (а.с. 12). Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені інших способом. Право земельного сервітуту, відповідно до вимог ст. 98 ЗК України, це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Згідно з положеннями актів цивільного законодавства, метою сервітуту є задоволення потреб власника, а умовою для його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в будь-який інший спосіб. За правилами ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередач, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Стеттею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, в т.ч. право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) (п.в ч.1 ст. 99 ЗК України). Відповідно до ч.2 ст. 100 ЗК України, земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів про проведення відповідної реєстрації договору сервітуту від 20.07.2016 року у встановленому порядку. В п. 38 Постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ розяснив, що в силу вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном. Разом з тим, в судовому засіданні позивач ствердив про вичерпність поданих ним доказів. Після розяснення судом позивачу його права заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, від призначення експертизи з метою встановлення факту розташування самовільно збудованого [PERSON] гаражу, який останній пізніше продав [PERSON]В, позивач відмовився. Натомість, з доданого до матеріалів справи договору про встановлення сервітуту неможливо встановити, де саме розташована земельна ділянка, якою позивач має право користуватись відповідно до укладеного договору, будь-які відомості щодо ідентифікації та місця розташування цієї земельної ділянки в договорі відсутні. В п. 1 зазначеного договору передбачено, що цей сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 30 кв.м , яка належить власнику Тлумацькій міській раді - та розташована в м. Тлумач по вул. Шевченка біля будинку № 16 згідно плану меж земельного сервітуту (додаток № 1 до договору), який є невідємною його частиною. Однак, подана позивачем ксерокопія викопіювання з кадастрової карти не являється ні планом меж земельної ділянки, ні додатком до договору. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як на момент звернення позивача до суду, так і на даний момент не є власниками спірного самовільно збудованого гаражу, який розташований в м. Тлумач по вул. Шевченка біля парку, більш точне знаходження якого судом не встановлено. В судовому засіданні відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] ствердили, що продали [PERSON] металевий гараж, розташований в м. Тлумач по вул. Шевченка біля парку. Дані обставини підтверджуються розпискою [PERSON] наданої [PERSON], відповідно до якої [PERSON] отримав гроші в сумі 7500 грн. від [PERSON] за проданий гараж із металу, що розташований в м. Тлумач по вул. Шевченка, біля парку (а.с. 49). Крім цього, згідно акту узгоджувальної комісії Тлумацької міської ради Івано-Франківської області встановлено, що металевий гараж із збірно-розбірних конструкцій, розташований по вул. Шевченка в м. Тлумачі біля парку, встановлений [PERSON] без дозвільних документів. Щодо визначення місця розташування цього гаражу, з зазначенням ідентифікуючих ознак земельної ділянки, у вказаному акті будь-яка інформація відсутня. Також даним актом не встановлено, що самовільно збудований [PERSON] гараж знаходиться на земельній ділянці, якою має право користуватись [PERSON] за договором сервітуту (а.с. 9). Також слід зазначити, що [PERSON], стверджуючи, що [PERSON] самовільно збудований гараж на земельній ділянці, яка на даний час виділена йому у користування, жодного разу не звертався до інспекції державного, будівельного, архітектурного контролю з метою притягнення його відповідальності та усунення порушення. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З врахуванням вищенаведеного у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з тим, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати понесені позивачем слід покласти на його рахунок. На підставі ст.ст. 3, 15, 401, 402, 404 ЦК України, ст. 98-100 ЗК України та

Outcome: dismissed