Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], 3-ті особи: управління держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області, Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державного акту на земельну ділянку, в якому посилається на те, що 23.04.2002 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договорі купівлі-продажу земельної ділянки № 727, яка розташована на території с. Михайлівка, вул. Горького, 1 Вільнянського району, Запорізької області, договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Позивач вважає зазначений договір недійсним в частині продажу земельної ділянки площею 0,0053га, посилаючись на те, що 09.11.2001 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, звернулась [PERSON], яка добровільно відмовилась від земельної ділянки розміром 0,0053га із присадибної ділянки загальною площею 0,095га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на землю від 26.04.1999, вказані відомості буди внесені до державного акту, де в графі «зміни у межах і розмірах земельної ділянки» було вказане рішення № 125 від 21.11.2001, на підставі якого земельну ділянку розміром 0,0053га, на якій збудовано гараж виділено йому, [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Також позивач зазначив, що своїм гаражем він користувався до 2012 року, до того часу як [PERSON] вирішила продати будинок і вселила туди нових власників, після чого йому стали чинити перешкоду в користуванні, у звязку з чим він змушений був в грудні 2012 року звернутись до суду з вказаним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача ([PERSON]М.) [PERSON] позов визнав в повному обсязі, пояснив, що його дружині [PERSON] належав на праві власності будинок та земельна ділянка за адресою с. Михайлівка вул. Горького, 1 Вільнянського району Запорізької області. В 2001 році його дружина відмовилась від земельної ділянки площею 0,0053га, про що було здійснено запис в державному акті. В 2002 році його дружина продала вище вказаний будинок та земельну ділянку [PERSON], договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Представник відповідача вважає, що приватний нотаріус помилково вказала в договір купівлі-продажу земельну ділянку в повному розмірі без урахування того, що його дружина добровільно відмовилась від земельної ділянки площею 0,0053га, у звязку з чим це необхідно виправити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, а також зазначила, що під час розгляду справи [PERSON] під фіксацію заявив, що йому було відомо про договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] у 2002 році, у звязку з чим відповідач просить суд застосувати строки позовної давності, крім того на купленій нею земельній ділянці знаходиться споруда під назвою «гараж», але ця споруда є самовільною і не зрозуміло кому належить. [PERSON] не був стороною договору купівлі-продажу, тому взагалі не має права вимагати визнання його частково недійсним. 3-тя особа - голова Михайлівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області пояснила, що в 2001 році [PERSON] добровільно відмовилась від частини земельної ділянки, яка їй належала на праві власності, у звязку з чим рішенням сільської ради від 21 листопада 2001року № 125 земельна ділянка в частині 0,0053га була вилучена із присадибної ділянки [PERSON] за адресою: с. Михайлівка, вул. Горького, 1 Вільнянського району Запорізької області. Рішенням сільської ради від 21 листопада 2001 № 126 ця земельна ділянка була виділена [PERSON]. 14 серпня 2012 року за заявою [PERSON] присвоєна поштова адреса земельній ділянці площею 0,0053га для будівництва і обслуговування гаражу яка знаходиться в селі Михайлівка, по вул. Горького, 1в, Вільнянського району. Запорізької області. Представник - 3-ї особи управління держгеокадастру у Вільнянському району Запорізької області в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість розглядати справу у відсутності відповідача [PERSON] та представника управління держгеокадастру, на підставі тих доказів, що містяться в матеріалах справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом в їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування у межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. За положенням ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що в 2001 році [PERSON] добровільно відмовилась від частини земельної ділянки, яка їй належала на праві власності, у звязку з чим рішенням сільської ради від 21 листопада 2001 року № 125 земельна ділянка в частині 0,0053га була вилучена із присадибної ділянки [PERSON], за адресою: с. Михайлівка, вул. Горького, 1 Вільнянського району Запорізької області (а.с. 7). Рішенням сільської ради від 21 листопада 2001 № 126 ця земельна ділянка була виділена [PERSON] (а.с. 11). 14 серпня 2012 року присвоєна поштова адреса земельній ділянці площею 0,0053га для будівництва і обслуговування гаражу, яка знаходиться в селі Михайлівка, по вул. Горького, 1в Вільнянського району, Запорізької області (а.с. 8). В своїх запереченнях відповідач [PERSON] просить суд застосувати позовну давність. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-267цс15, яка в силу положень статті 360 -7 ЦПК України є обовязковою для застосування всіма судами України, зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналась або повинна була дізнатись про це порушення) моменти. З матеріалів справи вбачається, а також відповідач [PERSON] на це звернула увагу в своїх запереченнях а саме, що [PERSON] не був стороною спірного договору. До 2012 року [PERSON] користувався спірним гаражем, про що свідчить те, що на підставі його заяви від 07.05.2012р. рішенням сільської ради був присвоєний поштовий адрес (а.с. 8) за його заявою. В судовому засіданні позивач зазначив, що спірним гаражем він користувався в 2012 році, до того часу як [PERSON] знайшла покупців на свій будинок, і йому стали чинити перешкоди в користуванні його гаражем, у звязку з чим в грудні 2012 року він звернувся до суду з відповідним позовом. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні представник відповідача ([PERSON]М.) [PERSON], а також голова Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Відповідно, виходячи із вимог ст.ст. 256, ч.1 ст. 261 ЦУ України, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У звязку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі продажу земельної ділянки частково недійсним підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобовязання скасувати реєстрацію державного акту, суд приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог закону не передбачено, крім цього є необґрунтованими, так як жодних порушень цивільних прав з боку реєстраційних органів немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права). У разі відмови компетентного органу здійснити скасування реєстрації державного акту на підставі рішення суду, такі дії оскаржуються в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial