Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що у період із 07.05.2012 р. по 05.11.2012 р. та у період із 25.06.2013 р. по 30.09.2013 р. працював на посаді інженера технічного відділу на підприємстві ТОВ «Автодорстрой». Посилається на те, що під час його роботи на підприємстві, заробітна платня сплачувалася невчасно, на момент звільнення заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 25 000 грн. погашена не була, що не відбулось і на час звернення до суду, вважав, що затримка остаточного розрахунку при звільненні завдала йому моральної шкоди, яку він оцінив у 10 000 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву, у якій позов підтримали, просили слухати справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення, у разі неявки відповідача, не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та дату слухання справи. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З долучених до позову документів, зокрема, копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] дійсно працював на посаді інженера технічного відділу на підприємстві ТОВ «Автодорстрой» у період із 07.05.2012 р. по 05.11.2012 р. та у період із 25.06.2013 р. по 30.09.2013 р. Окрім того, копією листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області № 01-19-4878 від 20.06.2014 р. підтверджено факти, на які посилається Позивач відносно сплати заробітної платні з порушенням строків виплати, та невчасного розрахунку по заробітній платні при звільненні. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. З погляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що на момент звільнення і до теперішнього часу відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі без поважних причин, що є порушенням ст. 116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В ст. 117 КЗпП України вказано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом із тим, у позові ставиться питання лише про стягнення фактичної заборгованості з виплати заробітної платні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.3 Постанови №4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не є співрозмірними із заподіяними позивачу матеріальними збитками, часом за який вони не були компенсовані, та стражданнями особи у зв'язку з порушеннями її права на отримання коштів, та задовольняє позов в цій частині частково. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, в зв'язку з чим, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial