Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з січня 1991 року по 29 жовтня 1996 року його батько [PERSON] працював у колективному сільськогосподарському підприємстві «Миколаївське» Дворічанського району Харківської області. 24 грудня 1995 року КСП «Миколаївське» був наданий державний акт на право колективної власності на землю серія ХР - 09-00-000367 на загальну площу 2 535,7 га. В списках до державного акту, який додається до цього документа, прізвище його батька зазначено, але він не отримав сертифікату на земельну частку (пай) із невідомих причин. При зверненні до відділу Держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області позивачу стало відомо, що його батько був включений до списку громадян - членів КСП «Миколаївське», що додавався до державного акту. Земельна частка (пай) видавалася членам КСП «Миколаївське» в розмірі 8,31 умовних кадастрових гектар - середнього розміру паю члена КСП «Миколаївське» Дворічанського району Харківської області, нормативною грошовою вартістю земельної ділянки 23306 грн. [INFO] його батько, [PERSON] , помер. Батько був зареєстрований та постійно проживав по день смерті в с. Миколаївка Дворічанського району Харківської області. Разом із ним проживав позивач. [PERSON] , позивач по справі, єдиний спадкоємець за законом. Заповіт померлий в сільській раді не складав, інших спадкоємців немає. Позивач вважає, що відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» його батько був незаконно позбавлений права на земельну частку (пай) і таке право підлягає поновленню. Вважав за можливе визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 8,31 умовних кадастрових гектарах, зв`язку з чим звернувся до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - голова Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Струков Ю. М. в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути за відсутності представника Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Поліщук Д. О. до суду не з`явився, надав пояснення, в яких заперечує проти задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Згідно інформації відділу у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, наданою листом № 202/408-21-0.23,17 від 15.02.2021 року державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000367 виданий 24 грудня 1995 року Дворічанською районною радою народних депутатів Дворічанського району Харківської області колективному сільськогосподарському підприємству «Миколаївське». Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000367 від 24.12.1995 р. зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 11. Згідно додатку 1 до державного акту серії ХР-09-00-000367 від 24.12.1995 р. [PERSON] включено до списку громадян-членів КСП «Миколаївське» за № 58. Середній розмір земельної частки (паю) члена КСП «Миколаївське» в умовних кадастрових гектарах становив - 8,28; а саме: ріллі - 5,58, сіножаття - 0,65, пасовищ - 1,08. Нормативно-грошова вартість земельної частки (паю) на момент його видачі членам КСП «Миколаївське» становила 24858 грн 14 коп. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Миколаївське», запис про видачу сертифікату на ім`я [PERSON] відсутній. За нормою статті 2 Закону № 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину та посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Аналіз наведених норм права, свідчить про те що право особи на земельну частку (пай) посвідчують: сертифікат на право на земельну частку пай; свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни (до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Третя особа звертала увагу суду, що померлий [PERSON] не мав сертифікату на земельну частку (пай) члена КСП «Миколаївське», про що зазначив у позовній заяві сам позивач. Крім того, позивач не має жодного документу який посвідчує право померлого на земельну частку (пай) в КСП «Миколаївське». На підставі вищевикладеного вважали, що відсутні правові підстави стосовно того, щоб визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) в розмірі 8,31 умовних кадастрових гектара - середнього розміру паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Миколаївське» Дворічанського району Харківської області нормативною грошовою вартістю земельної ділянки 23306 грн. в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] в с. Миколаївка Дворічанського району Харківської області, оскільки право на таку земельну частку (пай) не виникло у спадкодавця. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначений [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 січня 1984 року (а. с. 8). [PERSON] помер [INFO] в с. Миколаївка Дворічанського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31 листопада 1996 року (а. с. 7). З довідки, виданої Миколаївською сільською радою Дворічанського району Харківської області № 500 від 07.12.2020, вбачається, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в с. Миколаївка, Дворічанського району Харківської області. Разом із ним проживав його син [PERSON] та співмешканка [PERSON] . Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , [INFO] . Заповіт померлий в сільській раді не складав (а. с. 9). Відповідно до архівних довідок від 17.12.2020 № 01-27/468, 01-27/469, за документами архівного фонду Р-190, назва: сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Миколаївський» встановлено, що [PERSON] (так у документах) працював у колгоспі «Миколаївський» з січня 1991 року по серпень 1995 року, у колективному сільськогосподарському підприємстві (КСП) «Миколаївське» - з серпня 1995 року по грудень 1996 року (а. с. 10, 11). Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 24 лютого 2021 року № 9-20-0.14,2-138/76-21, державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000367 виданий 24 грудня 1995 року Дворічанською районною радою народних депутатів Дворічанського району Харківської області колективному сільськогосподарському підприємству «Миколаївське» (далі КСП «Миколаївське»). Згідно з додатком 1 до державного акту серії ХР-09-00-000367 від 24.12.1995 р. [PERSON] включено до списку громадян-членів КСП «Миколаївське» за № 58. Середній розмір земельної частки (паю) члена КСП «Миколаївське» в умовних кадастрових гектарах становить 8,28. Нормативно-грошова вартість земельної частки (паю) на момент його видачі членам КСП «Миколаївське» становила 24858,14 гривень. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п. п. 4, 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95, розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. Відповідно до ч. 3 ст. 1 вищезазначеного Закону, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилався позивач, а відповідач визнав позов і не заперечував проти його задоволення, вивчив матеріали справи, приймаючи до уваги думку 3-ої особи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved