Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмір 1222007,71 гривень, матеріальну шкоду у розмірі 5700000 гривень, посилаючись на те, що на виконанні в Другому Київському відділі державної виконавчої служби у м.Одесі знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №520/117/16-ц, виданого 26 травня 2016 року Київським райсудом м.Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліментів. Постановою держвиконавця [PERSON] від 02 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України. Станом на 01 липня 2020 року у [PERSON] була відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджувалось розрахунком Державного виконавця Крупського О.О., який позивач отримав 14 липня 2020 року. Знаючи, що у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам він став оформляти документи для виїзду на роботу за кордон. 14 серпня 2020 року він пройшов в Одеському морському тренажерному центрі спеціальне навчання, за що сплатив 13 серпня 2020 року 350 доларів США, що по курсу Національного банку України еквівалентно 27,5266 х 350 = 9634,31 грн., пройшов медичний огляд в медичному центрі Національного університету «Одеська морська академія», за що сплатив 1620,00 грн., здав тест на корона вірус в ТОВ «Медично-діагностичному центрі «Diagnostics», за що сплатив 1500,00 грн., та 14 серпня 2020 року уклав трудову угоду моряка з грецькою фірмою «Conbulk Shipmanagement Согр», згідно якої він мав щомісячно у продовж 7 (семи) місяців отримувати по 6000 доларів СІЛА, тобто, загальна сума трудової угоди моряка становила 6000x7 = 42000 доларів США, що по курсу Національного банку України на сьогоднішній день еквівалентно 42000x28,5827= 1200473,40 грн. 16 серпня 2020 року [PERSON] автобусом Одеса-Київ-Бориспіль доїхав до аеропорту «Бориспіль», вартість поїздки становила 565,00 грн., звідкіля повинен був літаком летіти спочатку за кордон до Республіки Туреччина в м.Стамбул, а відтіль до м.Ізмір. Вартість квитків становила відповідно 7035,00 грн. та 1180,00 грн. При проходженні кордонного контролю Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» в аеропорту «Бориспіль» перед посадкою на літак [PERSON] було відмовлено у перетинанні державного кордону на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управлінні юстиції в Одеській області від 02 липня 2018 року в особі Державного виконавця Накул В.Ю. про встановлення тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за меж України. Про наявність зазначеної постанови позивач дізнався саме при проходженні кордонного контролю, та повернувшись до м.Одеси, 20 серпня 2020 року він звернувся з письмовою заявою про скасування постанови. При цьому в подальшому було з`ясовано, що постанова про встановлення тимчасового обмеження була скасована 18 серпня 2020 року. В результаті вищевказаних дій державного виконавця, позивач не зміг перетнути кордон, був розірваний трудовий контракт, що спричинило [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат Пятигорец В.І. у судовому засіданні 31.05.2021 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. До судового засідання призначеного на 20.09.2021 року не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність. Представник Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фішер В.В. у судовому засіданні 31.05.2021 року позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі. До судового засідання призначеного на 20.09.2021 року не з`явилась, повідомлялась, про причини неявки суд не сповістила. 3-я особа: представник управління Державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з`явився, повідомлявся. про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, постановою державного виконавця Гуменюк В.В. від 21.10.2016 року відкрито виконавче провадження №52716802 по виконанню виконавчого листа №520/117/16-ц, виданого 26 травня 2016 року Київським райсудом м.Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно. Постановою держвиконавця [PERSON] від 02 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вищевказана постанова надсилається сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Однак, підтверджень щодо направлення постанови відповідачем не надано. Станом на 01 липня 2020 року у [PERSON] була відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджувалось розрахунком Державного виконавця Крупського О.О., який позивач отримав 14 липня 2020 року. Знаючи,\~про відсутність\~заборгованості по\~аліментам позивач\~оформив документи для виїзду на роботу за кордон. 14 серпня 2020 року пройшов в Одеському морському тренажерному центрі спеціальне навчання, пройшов медичний огляд в медичному центрі Національного університету «Одеська морська академія», здав тест на корона вірус в ТОВ «Медично-діагностичному центрі «Diagnostics» та 14 серпня 2020 року уклав трудову угоду моряка з грецькою фірмою «Conbulk Shipmanagement Согр», згідно якої він мав щомісячно у продовж 7 (семи) місяців отримувати по 6000 доларів США. 16 серпня 2020 року [PERSON] з аеропорту «Бориспіль», повинен був літаком летіти спочатку за кордон до Республіки Туреччина в м.Стамбул, а відтіль до м.Ізмір, однак, при проходженні кордонного контролю Окремого контрольного пропускного пункту «Київ» перед посадкою на літак, позивачу було відмовлено у перетинанні кордону на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області від 02.07.2018 року. Про наявність зазначеної постанови позивач дізнався саме при проходженні кордонного контролю, та повернувшись до м.Одеси, 20 серпня 2020 року він звернувся з письмовою заявою про скасування постанови. При цьому в подальшому було з`ясовано, що постанова про встановлення тимчасового обмеження була скасована 18 серпня 2020 року. Відповідно до пункту 4 розділу XIII\~Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5\~тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України скасовується у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі. Однак, постанова про встановлення тимчасового обмеження від 02 липня 2018 року не була скасована після погашення позивачем\~заборгованості зі\~сплати періодичних\~платежів у\~повному обсязі в липні 2020 року, тобто в результаті бездіяльності державного виконавця Лупану О.С. була спричинена шкода. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди. Відповідно до ч.2\~ст.1192 ЦК України,\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди підлягаючими задоволенню частково, а саме в частині стягнення: за навчання в Одеському морському\~тренажерному центрі\~ -\~350\~доларів США,\~що по\~курсу Національного\~банку України\~еквівалентно 9634,31\~грн., за проходження медичного огляду в медичному центрі Національного університету «Одеська морська академія» -1620 грн., вартість квитків 7035 грн. та 1180 грн., всього 19469,31гривень. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати 565 грн. - вартість поїздки автобусом, 1500 грн. - тест на корона вірус, сума у розмірі 1200473,40 гривень загальна сума контракту, також не підлягає стягненню, оскільки у судовому засіданні представник позивача зазначив, що [PERSON] у вересні 2020 року виїхав за межі України і працював за іншим контрактом, при цьому зазначити заробітну плату відмовився. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними, згідно з\~Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 цієї\~Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння ії заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 2 частини 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах та враховуючи характер і обсяг заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, ступеня вини відповідача, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості суд вважає, за можливим задовольнити позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди частково, у розмірі 10000 гривень. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати\~у розмірі\~840,80\~грн.\~ судовий\~збір,\~2118\~грн.\~ переклад\~англійської на\~українську мову,\~14000\~грн.\~-\~ правова\~допомога (всього\~16958,80\~грн.)\~підлягають стягненню\~з відповідача,\~банківській збір\~не відноситься\~до судових\~витрат та не підлягає стягненню.

Outcome: partial