Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що в 24.01.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачці 14000дол. США в борг, строком повернення через 2 місяці, до 24.03.2014 року, без сплати відсотків. Підтвердженням отримання коштів є розписка, написана власноручно [PERSON] Відповідачка до даного часу коштів не повернула, вимоги позивача про повернення коштів залишені без виконання. Згідно свідоцтва про право власності [PERSON] є власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS] вартістю 14 000 доларів США. Просив припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] шляхом звернення стягнення за зобов'язанням на користь [PERSON] за договором позики від 24 січня 2014 року, та визнати за ним право власності на 1/3 частину зазначеної квартири. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі та у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, визначеному договором (ст.1049 ЦК України). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті (ч.2 ст.524 ЦК України). Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦПК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Згідно з ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, може пред'явити позов про виділ частки в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ частки у натурі неможливий, кредитор вправі вимагати продажу цієї частки боржником з направленням виторгу на погашення боргу або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника. Судом встановлено, що на підставі договору позики від 24.01.2014року між сторонами був укладений договір позики коштів, згідно якого позивач передав відповідачці у борг 14000дол. США, строком повернення через 2 місяці, до 24.03.2014року, без сплати відсотків. Відповідач позику не повернув, таким чином має заборгованість перед позивачем 14000 доларів США, що еквівалентно 114 000 грн. Відповідач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва органу приватизації від 26.11.2013р., вартість якої сторонами погоджена у 114 000 грн., що також підтверджене даними оголошень про продаж аналогічних квартир у регіоні. Відповідач визнала позов в частині передачі вказаного належного їй майна вартістю 114000 грн. у власність позивачу в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 24.01.2014р., належна відповідачки частка квартири у багатоквартирному будинку в силу конструктивних причин не може бути виділена в натурі. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обгрунтовані на законі, власник вправі розпоряджитись належним майном на свій розсуд, в тому числі передачі кредитору для звернення стягнення за зобов'язанням. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб.

Outcome: approved