Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] 11 червня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом №205. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він 11 червня 2004 року зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №205. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року. З відповідачкою він проживає окремо, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Причини психологічного характеру призвели до розпаду родини. Син [PERSON] проживає разом з ним і після розірвання шлюбу також залишиться проживати з ним. Вважає, що сім'я розпалась й подальше збереження їх родини є неможливим. Позивач в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному\~обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідачка в підготовче судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч.2 ст.211 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та відповідно до ч.4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення у справі. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши позов та вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому\~11 червня 2004 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 205, що підтверджується свідоцтвом про шлюб\~(а.с. 6). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с .6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач, в поданій до суду заяві, позовні вимоги та їх обґрунтування визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просила, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. Зясувавши позицію сторін та дослідивши додані до позову документи, суд вважає, що в наявності законні підстави для задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позовні вимоги визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту сплаченого судового збору, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачки на його користь.

Outcome: approved