Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб - [PERSON] , «Одеська Товарна Біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обгрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 21.06.1997 року [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] діючою від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору № 97-240 купівлі - продажу нерухомого майна від 21.06.1997 року. Даний договір був укладений на Одеській Товарній Біржі «Витязь» та зареєстрований 25.06.1997 в ОМБТІ та РОН за №44 стор. 93 кн. 227 пр. При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивачі передали відповідачам суму у розмірі 32000 грн. вартості квартири, відповідачі прийняли грошові кошти, виселились з вищевказаної квартири та передали її покупцям у володіння та розпорядження. [INFO] померла [PERSON] яка була повноправною власницею квартири, після смерті відкрилася спадщина, так позивач [PERSON] та донька [PERSON] є спадкоємцями першої черги. Однак, у листопаді 2020 року позивач дізнався, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 97-240 купівлі - продажу нерухомого майна від 21.06.1997 року, укладений на Одеській Товарній Біржі «Витязь» не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 97-240 купівлі - продажу нерухомого майна від 21.06.1997 року укладений на Одеській Товарній Біржі «Витязь». Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести судове засідання за її відсутності, проти призначення справи до судового розгляду не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідачі не подали. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідачів згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи «Одеської товарної біржи» у судове засідання не з`явились без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). А тому суд, проводить розгляд судового засідання за відсутності третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.06.1997 року [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] діючою від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Договором № 97-240 купівлі - продажу нерухомого майна укладеного 21 червня 1997 року на Одеській Товарній Біржі «Витязь» відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 97-240 від 21.06.1997 року. Зазначений договір купівлі - продажу був зареєстрований на Одеській Товарній Біржі «Витязь» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі - продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним № 44 стор. 93 кн. 227 пр., від 25.06.1997р. З наявного в матеріалах справи копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 09.10.1990 року вбачається, що [PERSON] 09.10.1990 року уклала шлюб із гр. [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] яка була повноправною власницею квартири, що підтверджується наявною в матеріалів справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 28.09.2020 року. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 19.10.2020 року була заведена спадкова справа за №66593315 у реєстрі спадкодавцем якої є [PERSON] . Згідно приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У листопаді 2020 року позивач дізнався, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 97-240 купівлі - продажу нерухомого майна від 21.06.1997 року, укладений на Одеській Товарній Біржі «Витязь» не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. З наявної в матеріалах справи копії паспорту гр. України Серії [NUMBER] , виданого 13.06.1997 року [PERSON] вбачається, що позивач з 21.10.1998 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спірний договір був підписаний сторонами 21 червня 1997 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). На час укладення вищевказаного договору купівлі - продажу в червні 1997 року покупцеві не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі - продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі - продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі - продажу квартири в [ADDRESS] , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році, [PERSON] придбала квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири [PERSON] , виїхали з житлового приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі - продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі - продажу дійсним. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договір № 97-240 купівлі - продажу нерухомого майна від 21 червня 1997 року.

Outcome: approved