Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказав, що в березні 2014 року до нього звернувся [PERSON] з пропозицією придбати у нього житловий будинок з надвірними спорудами, отриманий ним у спадок від своїх батьків, який знаходиться в с. Вороне Жашківського району Черкаської області. На вказаний будинок були відсутні правовстановлюючі документи, а тому позивач допомагав [PERSON] оформленні на нього відповідної документації. Після отримання правовстановлюючих документів на будинок позивач звернувся до [PERSON] з метою обговорення ціни на вищевказаний будинок. Обговорена ціна складала 35\~000 гривень. Оскільки [PERSON] не мав всієї суми для сплати вартості будинку, сторони домовилися зустрітися через деякий час. Так як [PERSON] тривалий час знаходився в зоні антитерористичної операції, а тому сторони знову зустрілися в грудні 2014 року, коли той приїхав у відпустку. При зустрічі [PERSON] передав [PERSON] 25\~000 гривень як часткову оплату за будинок, який в свою чергу передав позивачу всі правовстановлюючі документи на будинок, а саме: технічний паспорт, рішення суду та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також написав і передав [PERSON] розписку про отримання ним грошових коштів в розмірі 25\~000 гривень в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON], яку було посвідчену у Вороненській сільській раді Жашківського району. Також, [PERSON] передав [PERSON] ключі від вказаного житлового будинку. В звязку з тим, що позивач з [PERSON] повністю не розрахувався за будинок, останній пообіцяв нотаріально оформити договір купівлі-продажу після здійснення повної оплати за проданий будинок. 23 квітня 2016 року[PERSON] помер, не оформивши належним чином право позивача на житловий будинок, за який отримав 25\~000 гривень. На даний час про своє право на вищевказаний будинок заявив син померлого [PERSON] - [PERSON], який є єдиним спадкоємцем майна померлого, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], - позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що сторони досягли згоди щодо купівлі-продажу житлового будинку, про свідчить часткова оплата вартості за вказаний будинок і мали намір в найближчому майбутньому укласти договір купівлі-продажу. Проте, раптова смерть [PERSON] унеможливила нотаріально оформити даний договір. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], - заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що на час укладення договорів купівлі-продажу до 31.12.2014р. вказані договори не підлягали визнанню дійсними ні при яких умовах, оскільки положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав та обовязків для сторін. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2014 року за [PERSON] було визнано право власності як за спадкоємцем в порядку спадкування на житловий будинок та господарські будівлі, який знаходиться за адресою: вул. Набережна, 39 в с. Вороне Жашківського району Черкаської області. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21273787 від 06.05.2014р. вбачається, що [PERSON] зареєстрував своє право на житловий будинок та господарські будівлі, який знаходиться за адресою: вул. Набережна, 39 в с. Вороне Жашківського району Черкаської області у формі приватної власності. На підставі розписки від 20 грудня 2014 року судом установлено, що в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] та сільського голови [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Набережна, 39 в с. Вороне Жашківського району Черкаської області, загальною вартістю 35\~000 гривень. Від громадянина [PERSON] [PERSON] [PERSON] отримав 25\~000 гривень. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] 23 квітня 2016 року помер, актовий запис про смерть № 7033 від 04.05.2016р., зареєстрований відділом державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції в м. Києві. В листі-відповіді № 1837 від 28 березня 2017 року приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] повідомляє, що після смерті [PERSON], який помер 23 квітня 2016 року, було заведено спадкову справу №105/2016 на підставі заяв спадкоємців: [PERSON], 21.11.1974р.н. за заповітом, та [PERSON] сина спадкодавця. Свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно не видавалися, про що повідомляється в листі-відповіді приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] від 05.04.2017р. № 1927. Відповідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У ч. 3 ст. 206 Цивільного кодексу України передбачено, що правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) чітко визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності з правовою позицією Пленумів Верховного Суду України, викладеною у Постановах №9 від 06 листопада 2009 року та 30 січня 2013 року, - «вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України». Статтею 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить чинному на момент виникнення спірних правовідносин законодавству, оскільки такий правочин мав би бути обов'язково укладений у письмові формі, посвідчений нотаріально та зареєстрований в державному реєстрі. [PERSON] не надав суду належних письмових доказів. Розписка, надана позивачем не може бути визнана договором купівлі-продажу, оскільки не була нотаріально посвідчена, а є лише письмовим доказом виникнення боргових зобовязань. Оскільки договір про купівлю-продаж житлового будинку,який знаходиться за адресою: вул. Набережна, 39 в с. Вороне Жашківського району Черкаської області, був укладений між [PERSON] та [PERSON] в усній формі, суд вважає, що такий договір не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін, а тому й не може бути визнаний дійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed