Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що при зверненні до зверненні до Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» для вирішення питання щодо виниклого боргу за водопостачання та водовідведення йому стало відомо, що крім нього зареєстрований відповідач по справі, на прохання позивача знятися з реєстрації не реагує. Реєстрація відповідача в будинку призводить до сплати надмірних коштів за комунальні послуги,у зв`язку з чим просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком, позбавити відповідача права користування житловим будинком шляхом зняття його з реєстрації. Позивач у судове засідання не з`явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно копії договору купівлі-продажу від 08.04.2009 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідач у вказаному будинку не проживає, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 10.08.2019 року (а.с.12). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно дост.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійний дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов`язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстраційного обліку, то суд вважає, що з урахуванням предмету спору та заявлених позовних вимог, суб`єктного складу учасників судового розгляду та виходячи з норм ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де однією з підстав для зняття з реєстраційного обліку особи є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, - вказана позовна вимога підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та вимога щодо зняття його з реєстрації задоволенню не підлягає, враховуючи, що будь-які дії реєстраційного органу позивачем не оскаржуються.

Outcome: partial