Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини: [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON], [INFO]. Позов мотивовано тим, що він з [PERSON], не перебуваючи в офіційних шлюбних відносинах, проживали разом з 2013 року по 3 травня 2018 року. Від цих стосунків у них народилась донька - [PERSON] [INFO]. Після того, як вони перестали жити разом питання де саме та з ким буде проживати дитина мирним шляхом вирішити не вдалось, бо відповідач неодноразово ігнорувала та порушувала домовленості, яких вони дійшли під час перемовин. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, часто вживає алкогольні напої, курить цигарки, також, відомо, що, коли відповідач проходила амбулаторне лікування в Обласній психоневрологічній лікарні, разом з препаратами приймала алкогольні напої. Відповідач неодноразово приходила додому дуже пізно та у нетверезому стані і при цьому поводила себе досить агресивно та нестримано. До дитини відноситься доволі байдуже. У лікуванні дитини участь приймати відмовлялась неодноразово. Фінансово не допомагає. Наразі дитина проживає з ним і знаходиться на його утриманні, але матір має намір забрати її. Він не перешкоджає спілкуванню доньки з її матір'ю, але навіть коли відповідач приходить до нього поспілкуватись з дитиною, то по факту ніякого спілкування нема, або воно дуже незначне. Відповідачка під час візитів завжди займається своїми справами, або сидить в стороні від дитини і лише інколи може з нею погратись. Тобто, відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки. Він працює та отримує заробітну плату, також має постійні підробітки. У вихованні дитини йому допомагає його мати - [PERSON], [INFO], що проживає разом з ними. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.07.2018 було відкрито провадження та визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 30.07.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. [INFO] у неї з позивачем народилась донька - [PERSON]. 03.12.2014 вони переїхали жити до м. Чернігова. З травня 2017 року з ними в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], стала проживати мати позивача - [PERSON] З того часу в сім»ї почались сварки і непорозуміння. Все закінчилось тим, що 29.04.2018 року позивач забрав у неї ключі від квартири, виставив її речі та позбавив її доньки, заборонивши з нею зустрічатися. З того часу, вона орендувала житло та стала проживати [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю - [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві (а.с.2-4). Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідач додатково пояснила, що коли вирішили розійтися з позивачем, вона мала намір піти з дитиною, але позивач не дозволив. Просила дитину на вихідних, але їй не давали. У неї є можливість водити дитину на кружки та в садок. Позивач надає можливість бачитися з дитиною, але забирати її вона не може. Представник Органу опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність проживання дитини разом з батьком. Зазначила, що нічого негативного про матір сказати не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача і проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Вона разом з відповідачем в травні 2018 року намагалися забрати дитину у батька, але їм не віддали. Кожен день відвідували дитину, але забрати хоча б на вихідні не мали можливості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач її подруга. Дитина проживає разом з батьком та його матір'ю. Дитина дуже скучає за мамою, бо вони не мають можливості спілкуватися. Марина дуже любить дитину та може матеріально її забезпечувати, оскільки працює. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Мати та батько малолітньої дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина. Позивач по справі, [PERSON], працює монтажником у ТОВ «НЕОКОМ», його дохід з грудня 2017 по травень 2018 склав 22 379 грн. 72 коп. (а.с.9). Відповідно до довідки №7426000540 від 05.12.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання [PERSON]: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до договору оренди квартири від 03.05.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON], на строк 12 місяців, квартира складається із 3-х кімнат, загальна площа 56 кв.м. (а.с.16-18). Згідно акту від 28.09.2018 обстеження умов проживання дитини за адресою позивача у квартирі створені умови для виховання та розвитку малолітньої [PERSON], зокрема, квартира обладнана меблями та побутовими пристроями, у кімнаті, де проживає дитина є ліжко, стіл для занять, шафа для одягу, ноутбук. Санітарний стан приміщення задовільний. Також, за вищевказаною адресою без реєстрації проживає мати позивача ( а.с.60). Відповідно до листа від 10.09.2018, КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради повідомлено, що за інформацією дільничного лікаря, на прийом до лікарів протягом року дитину супроводжує бабуся, рекомендації лікарів виконуються в повному обсязі. В липні 2018 року для оформлення декларації з лікарем приходив батько дитини ( а.с.63). Згідно інформації ДНЗ № 71 від 17.09.2018, [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти №71 з 01.09.2017 року. [PERSON] приводить до садка та забирає батько, який приймає активну участь в житті закладу, відвідує батьківські збори та сплачує за харчування. Мати, [PERSON], з жовтня 2017 року в закладі не з'являлась, не цікавилась розвитком дитини, не відвідувала батьківські збори (а.с.62). Відповідно до повідомлення ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 01.11.2018 встановлено, що 29.04.2018 надійшло звернення від [PERSON] стосовно неналежного виконання батьківських обов'язків його цивільною дружиною [PERSON] відносно їхньої малолітньої дочки [PERSON] З [PERSON] була проведена бесіда, перевірку за зверненням закінчено (а.с.57). Відповідач в судовому засіданні вказала, що добровільно залишила місце реєстрації та на даний час винаймає квартиру. Згідно довідки про доходи від 21.05.2018 [PERSON] працює завідувачем складом у ФОП [PERSON], її дохід з листопада 2017 по квітень 2018 склав 5600 грн. 00 коп. (а.с.37). Відповідно до довідки №7426000539 від 05.12.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] є особою, яка перемістилася з тимчасово окупованої території в м. Чернігів (а.с.35). Відповідно до договору найму жилого приміщення від 04.09.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на строк 11 місяців, квартира складається з 1 кімнати, загальна площа 35 кв.м.. Згідно акту від 12.12.2018 обстеження умов проживання за адресою відповідача, у квартирі створені умови для виховання та розвитку малолітньої [PERSON], зокрема, квартира обладнана меблями та побутовими пристроями, у кімнаті є окреме ліжко, стіл для занять, шафа для одягу, телевізор. Санітарний стан приміщення добрий. Також, за вищевказаною адресою без реєстрації проживає мати відповідача. З відповіді Служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 14.06.2018 на заяву [PERSON] від 06.06.2018 щодо вжиття невідкладних та вичерпних заходів щодо повернення доньки повідомлено, що з [PERSON] проведено бесіду, в ході якої з'ясовано, що з 03.05.2018 року за спільною згодою донька залишилась проживати з батьком. Також, він ніколи не чинив та не збирається чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з матір'ю (а.с.41). За висновком служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 08.10.2018 доцільним визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком - [PERSON] (а.с.58-59). Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). За змістом статей 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом встановлено, що відповідачка, яка є матір'ю [PERSON], спільної доньки сторін, має орендоване місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування; позитивно характеризується допитаними в судовому засіданні свідками, які охарактеризували відповідачку як турботливу та люблячу матір, яка не має відхилень в поведінці, з народження доньки займалася доглядом за нею, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої. Дані обставини, встановлені судом, в сукупності не дають суду підстав дійти висновку про наявність виняткових обставин, в розумінні ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. З огляду на зазначені обставини, показання свідків, враховуючи, що судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення малолітньої дитини з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати може сприяти гармонійному розвитку малолітньої доньки, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови позивачу, як батьку малолітньої, у визначенні місця проживання доньки з ним. На підставі викладеного, суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed