Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі договору дарування на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , але вони фактично з 05.05.2018 за місцем реєстрації не проживають, особистих речей відповідачів в будинку не має і ці обставини підтверджуються відповідним актом. Позивач вказує, що наявність зареєстрованих, але не проживаючих в його квартирі осіб, утворює матеріальні проблеми, пов`язані з отриманням субсидії та подальшому користуванні будинком, у зв`язку з чим просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідачі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення згідно чинного законодавства Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачі відзив не подали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 06.08.2003 позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). У зазначеному будинку зареєстровані колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] , однак фактично там не проживають з 05.05.2018, про що свідчить довідка, видана 23.03.2019 головою вуличного комітету № 26, за підписами сусідів (а.с. 8). Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають, житловою площею будинку не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачують, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved