Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 16.02.2016 року щодо земельних ділянок кадастровий номер 3224684400:04:013:0026 та кадастровий номер 3224684400:05:001:0021, відповідно площею 2,5165 га та 2,5905 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області, укладені між ним та фермерським господарством «АННА-АГРО-ПЛЮС», посилаючись на те, що він вказані договори не укладав, підпис в договорах від його імені поставлений іншою особою, а саме [PERSON] без відповідних повноважень на це. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача ФГ «АННА-АГРО-ПЛЮС» адвокат [PERSON] позовних вимог не визнав, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи відділу надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у відсутності представника, проти позову заперечень не має (а.с. 90). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником двох земельних ділянок кадастровий номер 3224684400:04:013:0026 та кадастровий номер 322468440:05:001:0021 площею 2,5165 га та 2,5905 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області, що підтверджується копією інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.17-20). 16.02.2016 року між ним та відповідачем ФГ «АННА-АГРО-ПЛЮС» було укладено договори оренди даних земельних ділянок строком на 7 років (а.с. 9-16). Дані договори 02.03.2016 року зареєстровані Реєстраційною службою Тетіївського районного управління юстиції Київської області, номери записів про інше речове право 13679916 та 13679618. Проте, як вбачається з примірників укладених договорів оренди від 16.02.2016 року, які були надані відповідачем позивачеві на його запит від 20.03.2018 року (а.с.21), підпис в даних договорах від імені [PERSON] поставлений іншою особою, а саме [PERSON] 23.02.2016 року [PERSON] нотаріально завіреною довіреністю уповноважив [PERSON], [INFO], в строк до 23.02.2026 року бути його представником в будь-яких державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, у томі числі в сільській раді Київської області Тетіївського району, органах місцевого самоврядування з питань отримання грошей за оренду земельних часток паїв площею 5,2 га (2,6 га кожна), які знаходяться в с. Погреби Тетіївського району Київської області (на території колишнього КСП «Погреби» Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області). Для чого надав їй право одержувати належні йому гроші за оренду земельних часток (паїв), розписуватися за нього, сплачувати необхідні платежі та вчиняти всі інші юридично значимі дії, повязані з цією довіреністю (копія довіреності а.с. 23). Таким чином, [PERSON] не уповноважував [PERSON] на укладення від його імені договорів оренди належних йому земельних ділянок, а лише надав право отримувати орендну плату. Причому таке право [PERSON] було надано лише з 23.02.2016 року, при тому, що договори оренди земельних ділянок було укладено 16.02.2016 року. Крім того, представником позивача було надано висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 8-4/1342 від 27.08.2018 року, виконаний в рамках кримінального провадження № 12018110300000187 за заявою [PERSON] про вчинення злочину, який суд приймає до уваги як належний доказ відповідно до ст. 106 ЦПК України та вважає, що останній має таку ж юридичну силу, яку б мав висновок експерта, складений на замовлення учасника справи. З даного висновку вбачається, що підписи в договорах оренди землі кадастровий номер 3224684400:04:013:0026 та кадастровий номер 322468440:05:001:0021 від 16.02.2016 року, укладених між [PERSON] та ФГ «АННА-АГРО-ПЛЮС», від імені [PERSON] виконано не [PERSON], а іншою особою, ймовірно [PERSON] (копія висновку а.с. 92-99). Відповідно до положень ст.\~81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Спірні правовідносини врегульовано спеціальним законом, яким є\~Закон України «Про оренду землі». У\~ст. 13 вказаного закону\~надано визначення договору оренди. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Також передбачена законом і форма договору оренди землі, який укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Отже, визначальним для договору оренди землі є форма договору, яка включає і підпис сторони договору. Як встановлено судом, [PERSON], будучи власником земельних ділянок, згоди на їх оренду не давав, договори оренди цих ділянок з відповідачем не укладав, підпис в договорах оренди вчинений не ним, а іншою особою, а відтак договори оренди земельних ділянок кадастровий номер 3224684400:04:013:0026 та кадастровий номер 322468440:05:001:0021 від 16.02.2016 року між [PERSON] та ФГ «АННА-АГРО-ПЛЮС» укладені за відсутності волевиявлення орендодавця, а тому є недійсними на підставі частин 1, 3 статті\~203, частини 1 статті\~215 ЦК України.\~\~ Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною 3\~статті 152 ЗК України. Таким чином, аналізуючи зібрані в судовому засідання докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, так як лише власнику земельної ділянки у сенсі положень частини 1\~статті 317 ЦК України\~належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, право передачі земельної ділянки в оренду. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити\~між сторонами\~судові витрати.\~При цьому\~відповідно до\~ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1409,60 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями, а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача.

Outcome: approved