Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Маяківської сільської ради [PERSON]»янського району Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 лютого 1989 року у селі Маяки Словянського району помер його батько [PERSON]. Він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, його мати померла до відкриття спадщини після смерті батька, інших спадкоємців немає. У склад спадкового майна після смерті батька входить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, 131. Право власності на земельну ділянку № 131, яка розташована у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, не зареєстроване. Спадщина після смерті батька відкрилася за законом, заповіт відсутній. Він прийняв спадщину після смерті батька, відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, бо він фактично вступив у управління та володіння спадковим майном. Факт прийняття ним спадщини визнається нотаріусом. Нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок на імя спадкодавця та витягу з реєстру прав власності, про що нотаріусом було викладено у постанові від 27 березня 2015 року. Після смерті батька він не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, але він прийняв спадщину після його смерті шляхом фактичного вступу у управління та володіння спадковим майном, відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті батька. Він проживав разом із батьком з 1980 року, жив разом з ним однією сімєю, вони з ним мали спільні витрати та придбання. Він та батько складали сімю у розумінні частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України. Він доглядав за будинком, підтримував його у придатному для використання за прямим призначенням стані. Після смерті батька він продовжує користуватися будинком за прямим призначенням, проживає там і у ньому зареєстроване його місце проживання, він продовжує підтримувати будинок у придатному для проживання стані, здійснюючі необхідні ремонтні роботи та обробляє земельну ділянку. Викладене підтверджено відміткою у його паспорті про реєстрацію його місця проживання у спадковому будинку, а також підтверджено довідкою Маяківської сільської ради [PERSON]»янського району. Таким чином він прийняв спадщину після смерті свого батька, [PERSON], відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, бо він фактично вступив у володіння та користування спадковим майном житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, № 131. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, зі змісту якого вбачається, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] є встановленням факту, що має юридичне значення, бо від його встановлення залежить виникнення в нього права на отримання спадщини після смерті батька [PERSON], отримання у власність у порядку спадкування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, № 131. Зазначений факт можливо встановити тільки у судовому порядку. Викладені у заяві вимоги підтверджуються доданими письмовими доказами, а також будуть підтверджені поясненнями свідків, список яких я надам до початку слухання справи по суті. Земельна ділянка для будівництва зазначеного житлового будинку у розмірі 0,1900 га була виділена його батькові [PERSON] колгоспом [PERSON], Маяківська сільська рада. Однак архівні документи щодо виділу земельної ділянки не збереглися. На виділеній йому земельній ділянці батьком був побудований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Будівництво житлового будинку було закінчене у повному обсязі у 1966 році, що підтверджено документами, які додані до цього позову. Згідно даних погосподарської книги № 6 особливий рахунок № 261 суспільна група господарства [PERSON] належала до робочого двору. Земельна ділянка для будівництва житлового будинку у розмірі 0,1900 га була виділена його батькові у 1957 році, однак документи про це у сільській раді не збереглися, не збереглися також дозвільні документи на будівництво житлового будинку, про що відповідачем була надана відповідна довідка, яка додається до цього позову. Відповідно до записів у погосподарській книзі № 6, особливий рахунок № 261 земельна ділянка площею 0,1900 га належить [PERSON]. Будівництво житлового будинку було завершено у повному обсязі у 1966 році. Те, що будівництво житлового будинку не було самочинним, побудований житловий будинок є обєктом завершеного будівництва підтверджується матеріалами інвентарної справи, в якій відсутня відмітка про самочинне будівництво, довідкою про реєстрацію місця проживання у ньому фізичних осіб та поясненнями свідків, список яких він надасть додатково, до початку слухання справи по суті і сам забеспече їх явку у судове засідання. Відповідно до розяснення, наданого у п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, і його право має бути визнано в судовому порядку. Але, як свідчить проведений аналіз справ цієї категорії, суди не завжди при винесенні рішення про відмову в задоволенні позову враховують зазначені обставини. А також не враховують, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Будівництво житлового будинку було завершено у 1966 році, побудований спадкодавцем житловий будинок у матеріалах інвентаризації як самовільний (самочинний) не відображений, таким чином, житловий будинок, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, 131 не є самовільним (самочинним) і на нього може бути визнане право власності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно п. 3.1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. Відповідно до розяснення, наданого у п. 3.1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Підставою для визнання права власності у порядку спадкування зазначеним узагальненням визнана наявність виписок із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві, технічного паспорту на будинок, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, рішення про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку та інші документи, що підтверджують завершеність будівництва та правомірність користування земельною ділянкою. Постановою нотаріуса від 27 березня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 131, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна у звязку з відсутністю належним чином зареєстрованих правовстановлюючих документів житловий будинок на імя спадкодавця. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на час відкриття спадщини та ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено судом, або прямо не випливає із закону. Статтею 12 частина 1 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення у спадкодавця права власності на побудований ним житловий будинок передбачено, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону N 1878-VI від 11 лютого 2010 року, який набрав чинності з 16.03.2010 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином у спадкодавця [PERSON] у 1966 році правомірно виникло право власності на житловий будинок № 131 який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, на час виникнення в нього права власності на цей житловий будинок обовязкова реєстрація права власності на нерухоме майно не була передбачена. Спадкодавець правомірно набув право власності на побудований обєкт нерухомого майна та володів їм на праві приватної власності. За змістом п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних житлових будинків, і, відповідно, видача свідоцтва про право власності, можливе за заявою власника (користувача) земельної ділянки із обовязковим наданням відповідного документу. Оскільки користувач земельної ділянки помер, на його усне звернення у відповідний орган було надане розяснення про неможливість прийняття до експлуатації зазначеного будинку. Визнання права власності на обєкти нерухомого майна, не прийняті до експлуатації, дозволено п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461. Побудований спадкодавцем житловий будинок та господарські споруди не є самочинним будівництвом, ознаки, передбачені ч. 1 ст. 376 ЦК України та п. 4 Постанови № 6 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відсутні. Житловий будинок був побудований на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень у проекті або при будівництві, не виносилося. Законодавство, яке передбачає обовязковість прийняття до експлуатації житлового будинку та реєстрацію права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно, не може бути застосоване відносно побудованого [PERSON] житлового будинку, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, 131. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК УРСР 1963 року, ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до розяснення, яке міститься у п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця). Таким чином, у склад спадкового майна після смерті [PERSON] входить право власності на весь житловий будинок № 131, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Шляхом прийняття спадщини після смерті [PERSON] він придбав право власності на спадкове нерухоме майно, але нотаріус відмовив йому в оформленні права на спадщину, про що вказав у постанові. За відсутністю останнього право власності на належне йому спадкове майно може бути визнане за відповідачем. Умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в нього немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до вище викладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України він має право на предявлення позову про визнання за ним права власності на житловий будинок № 131, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна як на майно, отримане ним у порядку спадкування після смерті [PERSON]. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Просить суд ухвалити рішення, яким установити факт прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер 05 лютого 1989 року у селі Маяки Словянського району Донецької області Визнати за ним, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, № 131, а саме на житловий будинок, позначений на плані літерою А-1а, який складається з житлової кімнати 1-1, площею 10,2 квадратних метри, житлової кімнати 1-2, площею 13,8 квадратних метри, житлової кімнати 1-3, площею 5,5 квадратних метри, кухні 1-4, площею 10,5 квадратних метри, тамбуру І, площею 3,6 квадратних метри, коридору ІІ, площею 2,8 квадратних метри, веранди ІІІ, площею 8,0 квадратних метри, комори ІV, площею 3,4 квадратних метри літню кухню, позначену на плані літерою Б сарай, позначений на плані літерою В погріб, позначений на плані літерою Г душ, позначений на плані літерою Д туалет, позначений на плані літерою Т колодязь № 1, як на майно, отримане ним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 05 лютого 1989 року. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 07 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 39 ). Представник відповідача - Маяківської сільської ради [PERSON]»янського району Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 30 квітня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Маяківської сільської ради [PERSON]»янського району Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Позовні вимоги [PERSON] Маяківська сільська рада визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення( а.с.36 ). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Маяківської сільської ради [PERSON]»янського району Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні, 05 лютого 1989 року у селі Маяки Словянського району помер батько позивача - [PERSON] ( а.с.13, 14). [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, його мати померла до відкриття спадщини після смерті батька, інших спадкоємців немає. У склад спадкового майна після смерті батька входить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, 131.( а.с.21-25). Право власності на земельну ділянку № 131, яка розташована у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, не зареєстроване ( а.с. 26). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася за законом, заповіт відсутній. [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, бо він фактично вступив у управління та володіння спадковим майном. Факт прийняття ним спадщини визнається нотаріусом. Нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок на імя спадкодавця та витягу з реєстру прав власності, про що нотаріусом було викладено у постанові від 27 березня 2015 року. Після смерті батька [PERSON] не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, але він прийняв спадщину після його смерті шляхом фактичного вступу у управління та володіння спадковим майном, відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті батька. Позивач проживав разом із батьком з 1980 року, жив разом з ним однією сімєю, вони з ним мали спільні витрати та придбання. [PERSON] та його батько складали сімю у розумінні частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України. Позивач доглядав за будинком, підтримував його у придатному для використання за прямим призначенням стані. Після смерті батька позивач продовжує користуватися будинком за прямим призначенням, проживає там і у ньому зареєстроване його місце проживання, він продовжує підтримувати будинок у придатному для проживання стані, здійснюючі необхідні ремонтні роботи та обробляє земельну ділянку. Викладене підтверджено відміткою у паспорті позивача про реєстрацію його місця проживання у спадковому будинку, а також підтверджено довідкою Маяківської сільської ради [PERSON]»янського району Донецької області ( а.с. 9,15-17, 20). Таким чином [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, [PERSON], відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, бо він фактично вступив у володіння та користування спадковим майном житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, № 131. Вказані обставини в судовому засіданні належним чином не спростовані. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, зі змісту якого вбачається, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] є встановленням факту, що має юридичне значення, бо від його встановлення залежить виникнення в позивача права на отримання спадщини після смерті батька [PERSON], отримання у власність у порядку спадкування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, № 131. Земельна ділянка для будівництва зазначеного житлового будинку у розмірі 0,1900 га була виділена його батькові [PERSON] колгоспом [PERSON], Маяківська сільська рада. Однак архівні документи щодо виділу земельної ділянки не збереглися ( а.с.19,26). На виділеній [PERSON] земельній ділянці ним був побудований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Будівництво житлового будинку було закінчене у повному обсязі у 1966 році. Згідно даних погосподарської книги № 6 особливий рахунок № 261 суспільна група господарства [PERSON] належала до робочого двору ( а.с. 26). Земельна ділянка для будівництва житлового будинку у розмірі 0,1900 га була виділена [PERSON] у 1957 році, однак документи про це у сільській раді не збереглися, не збереглися також дозвільні документи на будівництво житлового будинку, про що відповідачем була надана відповідна довідка ( а.с.26). Відповідно до записів у погосподарській книзі № 6, особливий рахунок № 261 земельна ділянка площею 0,1900 га належить [PERSON] ( а.с. 26). Будівництво житлового будинку було завершено у повному обсязі у 1966 році. Те, що будівництво житлового будинку не було самочинним, побудований житловий будинок є обєктом завершеного будівництва підтверджується матеріалами інвентарної справи, в якій відсутня відмітка про самочинне будівництво, довідкою про реєстрацію місця проживання у ньому фізичних осіб ( а.с. 15-17,21-25). Відповідно до розяснення, наданого у п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, і його право має бути визнано в судовому порядку. Але, як свідчить проведений аналіз справ цієї категорії, суди не завжди при винесенні рішення про відмову в задоволенні позову враховують зазначені обставини. А також не враховують, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Будівництво житлового будинку було завершено у 1966 році, побудований спадкодавцем житловий будинок у матеріалах інвентаризації як самовільний (самочинний) не відображений, таким чином, житловий будинок, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, 131 не є самовільним (самочинним) і на нього може бути визнане право власності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно п. 3.1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. Відповідно до розяснення, наданого у п. 3.1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Підставою для визнання права власності у порядку спадкування зазначеним узагальненням визнана наявність виписок із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві, технічного паспорту на будинок, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, рішення про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку та інші документи, що підтверджують завершеність будівництва та правомірність користування земельною ділянкою. Згідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «[PERSON] звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Постановою нотаріуса від 27 березня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 131, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна у звязку з відсутністю належним чином зареєстрованих правовстановлюючих документів житловий будинок на імя спадкодавця. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на час відкриття спадщини та ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено судом, або прямо не випливає із закону. Статтею 12 частина 1 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення у спадкодавця права власності на побудований ним житловий будинок передбачено, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону N 1878-VI від 11 лютого 2010 року, який набрав чинності з 16.03.2010 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином у спадкодавця [PERSON] у 1966 році правомірно виникло право власності на житловий будинок № 131 який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, на час виникнення в нього права власності на цей житловий будинок обовязкова реєстрація права власності на нерухоме майно не була передбачена. Спадкодавець правомірно набув право власності на побудований обєкт нерухомого майна та володів їм на праві приватної власності. За змістом п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних житлових будинків, і, відповідно, видача свідоцтва про право власності, можливе за заявою власника (користувача) земельної ділянки із обовязковим наданням відповідного документу. Оскільки користувач земельної ділянки помер, на його усне звернення у відповідний орган було надане розяснення про неможливість прийняття до експлуатації зазначеного будинку. Визнання права власності на обєкти нерухомого майна, не прийняті до експлуатації, дозволено п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461. Побудований спадкодавцем житловий будинок та господарські споруди не є самочинним будівництвом, ознаки, передбачені ч. 1 ст. 376 ЦК України та п. 4 Постанови № 6 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відсутні. Житловий будинок був побудований на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень у проекті або при будівництві, не виносилося. Законодавство, яке передбачає обовязковість прийняття до експлуатації житлового будинку та реєстрацію права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно, не може бути застосоване відносно побудованого [PERSON] житлового будинку, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна, 131. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК УРСР 1963 року, ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до розяснення, яке міститься у п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця). Таким чином, у склад спадкового майна після смерті [PERSON] входить право власності на весь житловий будинок № 131, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку, що шляхом прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач фактично придбав право власності на спадкове нерухоме майно, але нотаріус відмовив йому в оформленні права на спадщину, про що вказав у постанові. За відсутністю останнього право власності на належне йому спадкове майно може бути визнане за відповідачем. Умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до вище викладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок № 131, який розташований у селі Маяки Словянського району, по вулиці Шкільна як на майно, отримане ним у порядку спадкування після смерті [PERSON]. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved