Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального лікувально-профілактичного закладу «Сосницька ЦРЛ» про стягнення заборгованості по відряджувальним, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.08.1994 року до 18.12.2013 року він працював у Сосницькій ЦРЛ на посаді експедитора, а потім інженера з охорони праці. В зв'язку з виробничою необхідністю він систематично їздив у відрядження за власні кошти. Сума заборгованості по відряджувальним становить 557,43 грн. та 30 грн. за останнє відрядження, в якому він був 12.12.2013 року. На багаторазові звернення, починаючи з 2009 року, він отримував відмови через відсутність або закінчення коштів. При звільнені з роботи 18.12.2013 року йому повідомили, що заборгованість по відряджувальним списана у 2013 році, та видали лист за №1320 від 11.11.2014 року. Просить стягнути з комунального лікувально-профілактичного закладу «Сосницька ЦРЛ» заборгованість по відряджувальним в сумі 587,43 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладенів позовній заяві. Представник відповідача Літвінець Р.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 03.08.1994 року [PERSON] був прийнятий на посаду експедитора Сосницької ЦРЛ (наказ №37п від 01.08.1994 року); 08.06.1995 року переведений на посаду інженера по техніці безпеки (наказ №16 від 05.06.1995 року); 24.06.1996 року переведений на посаду інженера з охорони праці (наказ №18 від. 24.06.1996 року); 18.12.2013 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ № 193 від 17.12.2013 року). (а.с. 4) Із довідки до акта №1 інвентаризації розрахунків з дебіторами і кредиторами Сосницької ЦРЛ від 24.04.2013 року вбачається, що кредиторська заборгованість за відрядження перед [PERSON] з 2009 року становить 557,43 грн. (а.с. 6) Із листа Сосницької ЦРЛ №1320 від 11.11.2014 року вбачається, що заборгованість по видатках на відряджувальні перед [PERSON], що виникла в 2009 році в сумі 557,43 грн., була списана у вересні 2013 році, в зв'язку з недостатнім фінансуванням та на підставі Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув. (а.с. 7) Із копії витягу з наказу №62 від 11.12.2013 року комунального лікувально-профілактичного закладу «Сосницька ЦРЛ» вбачається, що інженер з охорони праці [PERSON] був відряджений в м. Чернігів 12.12.2013 року на 1 календарний день. (а.с. 30) Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника роботодавець зобов'язаний виплатити йому в день звільнення всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, яке є обов'язковим до виконання на території України, «положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з комунального лікувально-профілактичного закладу «Сосницька ЦРЛ» на користь [PERSON] заборгованість по відряджувальних коштах в сумі 587,43 грн., а також необхідно стягнути з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved