Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, в сумі 24795,39грн., моральної шкоди у розмірі 30000,00грн., судових витрат в сумі 10000,00грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.01.2020 року приблизно о 19-00 годині [PERSON] безпричинно розв`язав з ним конфлікт, кулаком руки наніс удар в ліву частину щелепи, у результаті чого йому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому тіла нижньої щелепи в ділянці лівого суглобового відростка, яке за ступенем тяжкості відноситься як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 25 від 29.02.2020 року. У результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] проходив стаціонарне лікування у відділенні щелепо-лицевої хірургії КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» з 26.01.2020 р. по 07.02.2020 р. Після чого, протягом двох місяців проходив відновлювальне лікування по місцю свого проживання. За період лікування було витрачено 24795,39 грн на придбання ліків, набору для остеосинтезу «Конмет», який був необхідний для відновлення роботи щелепи, спеціального харчування та поїздки у м. Полтаву, де проходив лікування. Крім того, [PERSON] завдав моральну шкоду, яка виражається в тому, що під час отримання тілесних ушкоджень та лікування, [PERSON] відчував значну фізичну біль, а також приниження, оскільки відповідач побив його у присутності моїх знайомих, жителів м. Заводське. Тривалий час він не мав можливості, вести звичайний спосіб життя, працювати по господарству, спілкуватись з товаришами, нормально харчуватися. Під час досудового розслідування кримінального провадження та в суді цивільний позов до [PERSON] не заявляв. Останній у добровільному порядку не відшкодував матеріальну шкоду. Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.02.2021 року [PERSON] було визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.09.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник- адвокат Кузьменко В.О. позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди в частині її доведеності наданими доказами. Щодо розміру моральної шкоди- просив задовольнити у розмірі 10000,00грн. Вимоги щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу не визнав у повному обсязі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши сторін, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив такі обставини. Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.02.2021 року [PERSON] було визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в рамках вказаного кримінального провадження не заявляв (а.с. 4-12). Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Зі змісту ч. 1 ст. 1195 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто, на користь потерпілого відшкодовуються витрати, які пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що дії відповідача по заподіянню тілесних ушкоджень позивачу були встановлені вироком суду, який в частинні визнання його винним та призначення покарання набрав законної сили, а отже відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України ці обставини про правові наслідки дій [PERSON] не підлягають доказуванню та є обов`язковими для суду, що розглядає справи. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження понесених витрат на лікування позивач надав фіскальні чеки, квитанції. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у сумі 24795,39грн. Згідно наданих позивачем копій квитанцій, вбачається, що останній придбав набор для остеосинтезу «Комнет» вартістю 18400,00грн. (а.с. 15 звор. бік), оплатив комп`ютерну томографію лицевого скелету в сумі 550,00 грн. (а.с. 20). Проте, суд не може взяти до уваги фіскальні чеки щодо витрат на придбання медичних препаратів, купівлю пального, продуктів харчування, копії пасажирських білетів, оскільки позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували їх зв`язок з отриманими тілесними ушкодженнями. Крім того, суд зазначає, що позивачем надано копії фіскальних чеків, які взагалі не читаються. А тому позовні вимоги про стягнення витрат на лікування є частково обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та підлягають задоволенню на суму 18950,00 грн. Суд вбачає наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд вважає, що винними діями відповідача [PERSON] позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнала фізичного болю та душевних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, а саме завдання йому тілесних ушкоджень, що призвело до тимчасової втрати працездатності. Тобто, внаслідок винних дій відповідача, було порушено його нормальні життєві зв`язки. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг та тривалість фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ушкодження його здоров`я, керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, та приходить до висновку, про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілої. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких входять витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За вимогами п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи те, що [PERSON] у позовній заяві вказано про понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00грн. та надано суду квитанцію № 34 від 11.08.2021 року на вказану суму (а.с. 21), ордер (а.с. 33), договір про надання правової допомоги (а.с. 34-35), суд вважає необхідним також стягнути з відповідача вказану суму.

Outcome: partial