Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Чистота-2» Мелітопольської міської ради про стягнення заборгованості по розрахунках з підзвітними особами. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він, [PERSON], з 01.12.1992 року по 01.02.2013 року працював на комунальному підприємстві «Автоколона №3» Мелітопольської міської ради Запорізької області на посаді водія автотранспортних засобів. 01 лютого 2013 року підприємство призупинило свою діяльність у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, та всі документи та матеріальні цінності були передані до Комунального підприємства «Чистота-2» Мелітопольської міської ради Запорізької області. Так, протягом жовтня, листопада, та грудня 2012 року у зв'язку з тяжким фінансовим становищем на підприємстві, він за власні кошти проводив заправку службового автомобіля паливом, з метою своєчасної доставки продуктів у дошкільні заклади м. Мелітополь, Запорізької області. Станом на 03 жовтня 2013 року кредиторська заборгованість КП «Автоколона №3» ММР ЗО відповідно до відомості по рахунку 372 перед ним, [PERSON], складає 1873,20грн. Станом на 28 квітня 2014 року кредиторська заборгованість по розрахунках з підзвітними особами не проведено. Тому позивач просить суд стягнути з КП «Чистота-2» на його користь суму заборгованості в розмірі 1873,20грн. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено у судовому засіданні, позивач, [PERSON], з 01.12.1992 року по 01.02.2013 року працював на комунальному підприємстві «Автоколона №3» Мелітопольської міської ради Запорізької області на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.7-8). Протягом жовтня, листопада, та грудня 2012 року у зв'язку з тяжким фінансовим становищем на підприємстві, позивач за власні кошти проводив заправку службового автомобіля паливом, з метою своєчасної доставки продуктів у дошкільні заклади м. Мелітополь, Запорізької області. 01.02.2013 року Наказом №12127/02р від 28.01.2013 року позивача було звільнено з посади водія автотранспортного засобу за згодою сторін. 01 лютого 2013 року підприємство КП «Автоколона №3» призупинило свою діяльність та всі документи та матеріальні цінності були передані до Комунального підприємства «Чистота-2» Мелітопольської міської ради Запорізької області. 24.09.2013 року, працівники підприємства звернулися до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області з заявою про надання роз'яснення щодо заборгованості по розрахункам та 17.10.2013 року отримали відповідь вих. № Ко - 1075/з з підтвердженням заборгованості. Так у листі вказано, що згідно з додатком №2 до передавального акта КП «Автоколона №3» ММР ЗО станом на 03 жовтня 2013 року кредиторська заборгованість відповідно оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 372 (програма « 1С-бухгалтерія») за 2013 рік перед [PERSON] складає 1873,20 грн. Крім того, директору КП «Чистота-2 » ММР ЗО було рекомендовано провести розрахунки з підзвітними особами (а.с.9-10). Крім того, наявність заборгованості підтверджується звітами про використання коштів (а.с.12-20). Станом на 28 квітня 2014 року кредиторська заборгованість по розрахунках з підзвітними особами не проведено. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, факт того, що на день звільнення відповідачем не було зроблено повного розрахунку з позивачем, в результаті чого з'явилася заборгованість, відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості.

Outcome: approved