Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя та просив суд: визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] та просила визнати за нею з урахуванням інтересів малолітнього сина [PERSON], [INFO] на 2/3 частини квартири №126 розташованої в житловому будинку [ADDRESS] та вселити у вищевказану квартиру. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав пред'явлений позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував. [PERSON] у судовому засідання не визнала позовні вимоги за первісним позовом та просила суд задовольнити зустрічний позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 06 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], видане 23.07.2013 року, актовий запис за №40. 29 вересня 2007 року подружжям придбано у власність квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 вересня 2007 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого остання придбала у власність квартиру [ADDRESS], вищевказаний договір посвідчений державним нотаріусом Юрченко Л.Л. та зареєстрований в реєстрі під №5274.(а.с.6). Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, з огляду на яку у разі поділу майна, що с у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином суд, приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею з урахуванням інтересів малолітнього сина [PERSON], [INFO] на 2/3 частини квартири №126 розташованої в житловому будинку [ADDRESS] та вселення підлягають відмові у повному обсязі, оскільки [PERSON] не доведена наявність обставин для збільшення її частки визначені ч. 3 ст. 70 СК України. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову оскільки квартира [ADDRESS] - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому - суд вважає за можливе визнати право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна та його розподіл між подружжям, виходячи з принципу рівності часток його співвласників. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору у розмір 243,6 грн.

Outcome: approved