Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дергачівський РВ ГУ ДМС України у Харківській області, в якому просив визнати [PERSON], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач зазначив, що вищевказаний житловий будинок позивачу належить на праві приватної власності. [PERSON] в належному будинку прописана, але на даний момент не проживає в ньому більше трьох років. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом рекомендованим поштовим відправленням було направлено судову повістку про виклик, яка УДППЗ «Укрпошта» була повернута до суду з відміткою, що адресат не проживає за вказаною адресою. Згідно ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, справу просив розглядати у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі у судове засідання не з'явилися без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, оскільки до суду не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України справа розглядається без участі зазначеної третьої особи. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.04.2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 13.12.2013 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до акту депутата Вільшанської селищної ради від 25.11.2013 року, при обстеженні домоволодіння за адресою: [ADDRESS], виявлено що [PERSON] на протязі останніх трьох років не проживає за вищевказаною адресою. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом установлено, що відповідач зареєстрована в спірному будинку. [PERSON] є власником спірного будинку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.3 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що вона не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], будь-яким чином вказаним жилим приміщенням не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, кореспонденція на її ім'я за даною адресою не надходить. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд визнає [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved