Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку будинку. Своє звернення мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 27.05.1994 йому, як співвласнику, належить 1/3 частка одноповерхового будинку [ADDRESS] . Інша частина будинку належить [PERSON] . Позивач вважає, що [PERSON] на підставі підробних документів передала свою 1/6 частку будинку [PERSON] з метою заселення туди паломників - хасидів, в результаті чого відбувся рейдерський захват його квартири за схемою міжнародного шахрайства на основі ксенофобії і дискримінації етнічних місцевих мешканців. Вважає, що набуття [PERSON] права власності суперечить ст. 120 Земельного Кодексу України, оскільки здійснено воно без виділення під частку окремої земельної ділянки з окремим кадастровим номером, тому такий перехід права власності є нікчемним, [PERSON] не є суб?єктом права і ця частка за законом не належить їй. У поданій позовній заяві просить припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку будинку по [ADDRESS] у зв?язку з порушенням законодавства, та стягнути з неї судовий збір. Ухвалою судді від 18.12.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. Станом на 25.01.2021 відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] надав суду лише копію договору дарування від 27 травня 1994 року, з якого вбачється, що [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. При цьому, позивач вказує, що [PERSON] на підставі підробних документів передала свою 1/6 частку будинку [PERSON] з метою заселення туди паломників - хасидів, в результаті чого відбувся рейдерський захват його квартири за схемою міжнародного шахрайства на основі ксенофобії і дискримінації етнічних місцевих мешканців. Вважає, що набуття [PERSON] права власності суперечить ст. 120 Земельного Кодексу України, оскільки здійснено воно без виділення під частку окремої земельної ділянки з окремим кадастровим номером, тому такий перехід права власності є нікчемним, [PERSON] не є суб?єктом права і ця частка за законом не належить їй. Проте, на підтвердження зазначеного позивачем не надано жодного належного доказу. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, з позовної заяви [PERSON] неможливо встановити в чому полягає порушення його прав та інтересів зі сторони відповідача та законність захисту його прав у спосіб визначений в позовній заяві. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з [PERSON] судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed