Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №14 по вулиці Шевченка у селі Трепівка Знамянського району Кіровоградської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 15.07.2015. Свої вимоги обґрунтував тим, що 15.07.2015 померла [PERSON], яка до смерті проживала у [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить і вказаний будинок. За заповітом він єдиний спадкоємець [PERSON] Проте, нотаріально оформити спадщину він не має можливості, оскільки за життя [PERSON] не виготовила технічний паспорт на будинок та не отримала свідоцтва про право власності на нього. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії 29.02.2016 нотаріусом винесено постанову. Зазначені обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, але його представник надав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги [PERSON] та просив суд розглядати справу у його та позивача відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. У листі Знамянського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 26.01.2016 №5 та у листі Знамянського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 28.01.2016 №36 зазначено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №14 по вулиці Шевченка у селі Трепівка Знамянського району Кіровоградської області станом на 01.01.2013 зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2002 №613, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області за своїм рішенням від 12.01.1989 №1 (а.с.8, 9). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2007 вбачається, що [PERSON] успадкувала вказаний житловий будинок після смерті своєї матері [PERSON], померлої 28.11.2006 (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 15.07.2015 (а.с.12). У довідці від 20.07.2015 №211 вказано, що [PERSON], [INFO], дійсно з 25.06.2006 і до дня своєї смерті 15.07.2015 проживала та була зареєстрована [INFO]. На день смерті ніхто з нею не проживав та не був зареєстрований. Від її імені [PERSON] сільською радою Знамянського району Кіровоградської області 18.06.2015 посвідчувався заповіт за №68, який не змінений і не скасований (а.с.13). У заповіті від 18.06.2015 зазначено, що [PERSON] усі свої права та обовязки, які належали їй на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які б належали їй у майбутньому, та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.11). Згідно з технічним паспортом та довідкою-характеристикою, загальна дійсна вартість будівель і споруд по вул.Шевченка,14 у с.Трепівка Знамянського району Кіровоградської області складає 63291 грн. Рік побудови житлового будинку 1973. Право власності зареєстровано за [PERSON], після смерті якої [PERSON] оформила спадщину, але на той час не зареєструвала її в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки померла 15.07.2015 (а.с.14, 15-20). Державним нотаріусом Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул.Шевченка,14 у с.Трепівка Знамянського району Кіровоградської області, після смерті [PERSON], померлої 15.07.2015, на імя [PERSON], відмовлено у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказане майно за спадкодавцем [PERSON] (а.с.21). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 28.08.2015 звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлої 15.07.2015. Інших спадкоємців немає. З розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, те, що спадкодавець, спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою державної реєстрації права власності на належне йому нерухоме майно, те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст.328, 331, 1216, 1218, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7,

Outcome: approved