Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 01 червня 2009 року в розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 220800 тисяч гривень, пені за прострочення повернення коштів у розмірі 20\~428,71 тисяч доларів США, що еквівалентно 563839,47 тисяч гривень, що загалом складає 28428,71 тисяч доларів США. В обґрунтування позову зазначає, що 01 червня 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким в відповідач під розписку позичив у нього гроші, які досі не повернув. Згідно розписки загальна сума боргу складає 8000 доларів США. Строк на повернення зазначеної суми сплинув 01.06.2010 року. [PERSON] не реагує на прохання повернути борг, вирішити спір в добровільному порядку не вдалося. Строк виконання зобов`язання закінчився, але відповідач не виконав умови договору і не повернув борг 8000 доларів США, тому, відповідно до ст. 1048 ЦК України, відповідач повинен йому повернути проценти-пеню, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України, що за його розрахунком складає 28428,71 доларів США, що еквівалентно 563839,47 гривень станом на 23.03.2021 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Представник відповідача адвокат Горбачова Г.М. надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, просила суду задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом відправки поштової кореспонденції з повістками про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України». До суду\~надійшла заява\~відповідача [PERSON] ,\~в якій\~він \~підтримав позовні\~вимоги в\~повному обсязі,\~ просив\~розглянути справу\~без його\~участі. Проте суд не приймає до уваги цю заяву відповідача [PERSON] , оскільки дана заява надіслана до суду позивачем [PERSON] , що зазначено на поштовому конверті, а не відповідачем, тому у суду виникли сумніви, щодо написання саме відповідачем цієї заяви, внаслідок чого суд відхиляє цю заяву відповідача при визначенні порядку ухвалення рішення та ухвалює заочне рішення суду. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року відкрито провадження по даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи,суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 01 червня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у\~виді боргової\~розписки на\~загальну суму\~ 8000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути указану суму в строк до 01.06.2010 року. У зазначений строк, [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти у повному обсязі не повернув. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу в сумі 8 000 доларів США підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Позивач [PERSON] з своєму позові зазначає, що він має право на одержання від відповідача процентів від суми позики за розрахунком, який зазначено в позові, та пені за прострочення повернення коштів. В резолютивній частині позову просить стягнути пеню у розмірі 28428,71 доларів США, що еквівалентно 563839,47 гривень. З урахуванням змісту позову суд вирішує вимоги позивача щодо правомірності стягнення з відповідача процентів від суми позики та пені. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих процентів, розмір яких визначено позивачем на рівні облікової ставки Національного банку України та складає станом на 23.03.2021 року 28428,71 доларів США, що еквівалентно 563839,47 гривень, зазначає наступне. Відповідно\~до ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В ст. 1050 ЦК України зазначено,що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу,\~яка нараховується\~від дня,\~коли речі\~мали бути\~повернуті,\~до дня\~їх фактичного\~повернення позикодавцеві,\~незалежно від\~сплати процентів,\~належних йому\~відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 сформований правовий висновок щодо застосування ст. 1048, ст. 1050, ст. 625 ЦК України у кредитних спорах. В п. 54 даної Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Оскільки в борговій розписці визначено строк виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] щодо повернення суми боргу 01.06.2010 року, який сплинув на час розгляду справи, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення нарахованих процентів за ставкою на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 28428,71 доларів США, що еквівалентно 563839,47 гривень не підлягають задоволенню, оскільки право позивача [PERSON] нараховувати проценти за договором позики припинилось після спливу визначеного договором строку виконання зобов`язання. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені, суд звертає увагу на те, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 даного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 20 ч. 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь та місто Донецьк Донецької області було віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Місце\~проживання відповідача\~зареєстроване у\~місті Маріуполі,\~тому на\~нього поширюється\~вимоги вищевказаного\~Закону,\~щодо заборони нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за договором позики. Таким чином суд дійшов висновку, що нарахування пені у розмірі 28428,71\~доларів США,\~що еквівалентно\~563839,47\~гривень є неправомірним в сенсі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення пені. Таким чином суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 01 червня 2009 року в розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 220800 тисяч гривень, та відмовляє у задоволенні його позовних вимог про стягнення пені за прострочення повернення коштів у розмірі 20\~428,71 тисяч доларів США, що еквівалентно 563839,47 тисяч гривень. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 7846,40 гривень, що підтверджується квитанцією №15 від 24.03.2021 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов задоволено частково, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 2207,98 гривень.

Outcome: partial