Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, штрафних санкцій, трьох відсотків річних та моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначив, що 30 липня 2018 року він був звільнений у зв`язку з із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з посади економіста 1 категорії комерційного відділу ПАТ «Завод «Маяк», наказом № 228 К від 30.07.2018 року. Після звільнення позивачу не виплатили у повному обсязі нараховану заробітну плату. До виплати на день звільнення нараховано - 37 358,88 грн., що не заперечує відповідач. Проте, станом на день подачі позовної заяви розрахунку з позивачем не було. До цього часу заборгованість не сплачена. Згідно довідки про середній заробіток за останні два місяці, середній заробіток позивача складає 362 гривні 35 копійки. Кількість робочих днів після звільнення позивача становить серпень 2018 року - 22 робочих днів, вересень 2018 року - 20 робочих днів, жовтень 2018 року - 22 робочих днів, листопад 2018 року - 22 робочих дні, грудень 2018 року 20 робочих днів, січень 2019 року 21 робочий день, лютий 2019 року - 20 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих дні, квітень 2019 року - 21 робочий день, травень 2019 року - 21 робочий день, червень 2019 року - 18 робочих днів, всього 228 днів. 362 гривень 35 копійки * 228 днів = 82 615 гривні 80 копійок. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 липня 2018 року по момент винесення рішення у справі, виходячі з середньоденної заробітної плати - 362 гривень 35 копійки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 37 358,88 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення 82 615,80 грн, інфляційні 1 529,40 грн., 3% річних 586,64 грн.та також моральну шкоду 20 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання з`явився, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подачі позову становить 37 358,88 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не входять до фонду оплати праці. Таким чином, з метою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку потрібно було звернутися до суду протягом трьох місяців, виходячи з наведеного позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягає задоволенню. Стосовно стягнення інфляційних та 3% річних, відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Аналіз застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає належно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, п. 4 визначено, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 18.04.19 р. позивачем надано відповідь на відзив відповідача, якою позивач заперечує доводи відповідача та просить задовільнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. (а.с. 34-37) 18.04.19 р. відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, якими визнає частково позовні вимоги, а саме заборгованість по заробітній платі - 37 358,9=88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку - 66 672,40 грн. В іншій частині відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. 30 липня 2018 року він був звільнений у зв`язку з із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з посади економіста 1 категорії комерційного відділу ПАТ «Завод «Маяк», наказом № 228 К від 30.07.2018 року. Після звільнення позивачу не виплатили у повному обсязі нараховану заробітну плату. До виплати на день звільнення нараховано - 37 358,88 грн., що не заперечує відповідач. Проте, станом на день подачі позовної заяви розрахунку з позивачем не було. До цього часу заборгованість не сплачена. Згідно довідки про середній заробіток за останні два місяці, середній заробіток позивача складає 362 гривні 35 копійки. Кількість робочих днів після звільнення позивача становить серпень 2018 року - 22 робочих днів, вересень 2018 року - 20 робочих днів, жовтень 2018 року - 22 робочих днів, листопад 2018 року - 22 робочих дні, грудень 2018 року 20 робочих днів, січень 2019 року 21 робочий день, лютий 2019 року - 20 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих дні, квітень 2019 року - 21 робочий день, травень 2019 року - 21 робочий день, червень 2019 року - 18 робочих днів, всього 228 днів. 362 гривень 35 копійки * 228 днів = 82 615 гривні 80 копійок. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 липня 2018 року по момент винесення рішення у справі, виходячі з середньоденної заробітної плати - 362 гривень 35 копійки. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, Згідно довідки про середній заробіток за останні два місяці, середній заробіток позивача складає 362 гривні 35 копійки. Кількість робочих днів після звільнення позивача становить серпень 2018 року - 22 робочих днів, вересень 2018 року - 20 робочих днів, жовтень 2018 року - 22 робочих днів, листопад 2018 року - 22 робочих дні, грудень 2018 року 20 робочих днів, січень 2019 року 21 робочий день, лютий 2019 року - 20 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих дні, квітень 2019 року - 21 робочий день, травень 2019 року - 21 робочий день, червень 2019 року - 18 робочих днів, всього 228 днів. 362 гривень 35 копійки * 228 днів = 82 615 гривні 80 копійок. Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Вимогами ст. 117 КЗпП України, передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто законодавством передбачено механізм компенсації робітникам при несвоєчасній виплаті всіх сум, які підлягають виплаті при звільненні, а не лише заробітної плати. Представником відповідача не оспорюється, що на день вирішення справи остаточного розрахунку з позивачем. Посилання представника відповідача у своїх запереченнях, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не входять до фонду оплати праці. Таким чином, з метою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку потрібно було звернутися до суду протягом трьох місяців, виходячи з наведеного позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах ппро звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, офіційне тлумачення положення ч.1 ст.233 міститься в Рішенні Конституційного Суду №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, де вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Представником відповідача у своїх запереченнях не оспорюється, що на день розгляду справи остаточного розрахунку з позивачем з виплати підприємством всіх належних при звільненні сум не здійснено, отже, строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган фактично з ним розрахувався, а не з дня [PERSON] пропущено не було. Інфляційних та 3% річних, відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Аналіз застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає належно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, п. 4 визначено, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Завод «Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, штрафних санкцій, трьох відсотків річних та моральної шкоди та вважає, що вони підлягають задоволенню.

Outcome: partial