Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини. Позовні вимоги, які в подальшому було уточнено, мотивовані тим, що з [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 2015 року, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська розірваний 01.10.2019 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON] , який проживає разом з відповідачем. Зазначає, що він сплачує аліменти на утримання сина, проживає у великій квартирі де є облаштована дитяча зона. [PERSON] повністю ізолювала дитину він нього та спілкування з ним. Він має бажання бачитися зі своєю дитиною, спілкуватися з ним та приймати участь в його вихованні. Просить суд зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , та визначити такі способи моєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: два рази на місяць, з 19:00 год. суботи до 17:00 год. неділі з можливістю перебування дитини вдома у батька без присутності матері, [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади, приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; в будь-які будні дні з 17:00 год. до 19:00 год. (за погодженням батьків) без присутності матері та третіх осіб в місцях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09:00 години першого дня по 19:00 годину третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул за домовленістю батьків, в місцях, помешканнях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері, [PERSON] , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; щорічний спільний відпочинок протягом двох тижнів в кожний літній місяць (в сукупності не менше 1,5 місяці) в межах України, без присутності матері, [PERSON] ; [PERSON] має право брати сина до себе за місцем свого фактичного перебування для зустрічі Нового року наприкінці кожного парного року (31 грудня та 01 січня дитина знаходиться з батьком), також, в парні роки дні народження сина та батька, державні, релігійні свята дитина проводить із батьком, у непарні роки - з матір`ю; у день зустрічі із дитиною [PERSON] , особисто, забирає дитину із дошкільного навчального закладу, школи, дому, додаткових занять, іншого місця перебування дитини за домовленістю із [PERSON] ; [PERSON] має право у будь-який час, з урахуванням дотримання загальних вимог розпорядку дня, спілкуватися з дитиною телефоном або будь-яким іншим засобом зв`язку; [PERSON] обов`язково повідомляти (телефоном, вайбер, смс- повідомленням) та письмово (листом на замовлення, рекомендованим повідомленням) батька, [PERSON] , про всі заходи, що стосуються побутового, творчого та учбового процесу дитини, [PERSON] , - зміна місця проживання, виїзд на відпочинок, батьківські збори, виступи, поїздки, інше, якщо це стало їй відомо заздалегідь, та обов`язково заздалегідь сповіщати про зміну місця навчання дитини. Відповідач по справі надала відзив на позов в якому зазначила, що з травня 2019 року і до звернення до суду позивач взагалі не відвідував сина, не цікавився його здоров`ям та матеріальним становищем, не сплачував і продовжує несплачувати аліменти. Зазначає, що не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, а доказів таких перешкод позивач не надає. Крім того, зазначає, що натепер неможливо встановити графік побачень з сином в тій редакції, яку просить позивача, адже це буде суперечити інтересам сина та її інтересам, оскільки в той час, коли бажає встановити свої побачення позивач, їх син відвідує додаткові заняття для психологічного, морального та фізичного розвитку. Наголошувала, що при визначенні часів спілкування дитини з батьком необхідно враховувати його вік. Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що він сплачує аліменти на утримання дитини та заборгованості по сплаті аліментів він не має, [PERSON] не зверталась до виконавчої служби щодо стягнення з нього аліментів. Наголошував, що не має можливості з березня 2019 року безперешкодно спілкуватись із сином, забирати його до себе, проводити з ним час, оскільки відповідач [PERSON] почала чинити штучні перешкоди у зустрічах та спілкуванні з сином. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позов визнали частково. Зазначили, що не заперечують щодо таких способів участі [PERSON] у вихованні дитини - [PERSON] : два рази на місяць, з 15:00 год. до 19:00 год. кожної суботи з можливістю перебування дитини вдома у батька без присутності матері, [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади, приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; два рази на тиждень з 17:00 год. до 19:00 год. у визначений за погодженням батьків день, без присутності матері та третіх осіб в місцях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; з 09:00 години по 19:00 годину першого дня та з 09:00 години по 19:00 годину третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул за домовленістю батьків, в місцях, помешканнях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини і режиму дня дитини без присутності матері, [PERSON] , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; у день зустрічі із дитиною [PERSON] , може особисто, забирати дитину із дошкільного навчального закладу, школи, дому, додаткових занять, іншого місця перебування дитини за домовленістю із матір`ю [PERSON] ; [PERSON] має право у будь-який час, з урахуванням дотримання загальних вимог розпорядку дня, спілкуватися з дитиною телефоном або будь-яким іншим засобом зв`язку. В інший частині позовних вимог [PERSON] заперечувала посилаючись на вік дитини. Просила суд врахувати, що дитина проживає з нею та тривале перебування на відпочинку без матері може бути для сина стресом, враховуючи його вік. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 07.11.2015 року зареєстрували шлюб. Рішенням Красноградського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час проживає разом з відповідачем. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2019 року стягнуто щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн., які підлягають індексації відповідно до закону. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 18/5-61 від 14.02.2020 року визначено такий порядок участі батька [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] : два рази на місяць, з 19.00 год. суботи до 17.00 год. неділі з можливістю перебування дитини вдома у батька без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; в будь-які будні дні з 17:00 до 19:00 (за погодженням батьків) без присутності матері та третіх осіб в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09:00 години першого дня по 19:00 годину третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул за домовленістю батьків, в місцях, помешканнях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері [PERSON] , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; щорічний спільний відпочинок протягом двох тижнів в кожний літній місяць (в сукупності не менше 1,5 місяці) в межах України, без присутності матері [PERSON] ; [PERSON] має право брати сина до себе за місцем свого фактичного перебування для зустрічі Нового року наприкінці кожного парного року 31 грудня та 01 січня дитина знаходиться з батьком, також, у парні роки дні народження сина та батька, державні, релігійні свята дитина проводить із батьком, у непарні роки - з матір`ю; у день зустрічі із дитиною [PERSON] , особисто забирає дитину із дошкільного навчального закладу, школи, дому, додаткових занять, іншого місця перебування дитини за домовленістю із [PERSON] ; [PERSON] , має право у будь-який час, з урахуванням дотримання загальних вимог розпорядку дня, спілкуватися з дитиною телефоном або будь-яким іншим засобом зв`язку; матері [PERSON] обов`язково повідомляти усно (телефоном, вайбер, смс- повідомленням) та письмово (листом на замовлення, рекомендованим повідомленням) батька, [PERSON] , про всі заходи, що стосуються побутового, творчого та учбового процесу дитини, [PERSON] , - зміна місця проживання, виїзд на відпочинок, батьківські збори, виступи, поїздки, інше, якщо це стало їй відомо заздалегідь, та обов`язково заздалегідь сповіщати про зміну місця навчання дитини. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд частково бере до уваги письмовий висновок виконавчого комітету щодо розв`язання спору, який виник між сторонами, в частині визначення конкретного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини з огляду на те, що зазначений висновок в частині встановлення запропонованого порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, є недостатньо обґрунтованим, так як не відповідає обставинам та доказам які були встановлені і досліджені в судовому засіданні, при розгляді вказаної цивільної справи. Висновок не містить пояснення відповідача про неможливість спілкуватися з дитиною у запропонований час позивачем і обґрунтовується лише актами обстеженням умов проживання сторін та довідками наданими позивачем про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів та профілактичного наркологічного огляду. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом взято до уваги особу батька [PERSON] , в тому числі стан його психічного здоров`я, зловживання спиртними напоями та наркотичними засобами судом не встановлено. Відповідно до сертифікату серії 2 РРС № 850002 та медичної довідки серії [NUMBER] [PERSON] на психіатричному чи наркологічному обліку не перебуває. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про негативну поведінку позивача, що здійснення ним своїх батьківських прав та обов`язків, форми та методи його виховання і спілкування з дитиною можуть призвести до будь - яких негативних наслідків щодо психологічного стану дитини, а також, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з сином, могло б перешкодити нормальному розвитку дитини, завдати шкоди здоров`ю, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Суд вважає, що спілкування батька з сином, участь у його вихованні не лише не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, а і буде сприяти нормальному розвитку та вихованню дитини, оскільки участь батька у вихованні дитини є важливим і необхідним. Суд виходить з того, що вирішальне значення для визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною має бути з`ясованно питання, чи не зашкодить такий спосіб інтересам дитини. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд також враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини. Встановлення порядку побачень: два рази на місяць, з 19:00 год. суботи до 17:00 год. неділі з можливістю перебування дитини вдома у батька без присутності матері, [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади, приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; в будь-які будні дні з 17:00 год. до 19:00 год. (за погодженням батьків) без присутності матері та третіх осіб в місцях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; [PERSON] має право брати сина до себе за місцем свого фактичного перебування для зустрічі Нового року наприкінці кожного парного року (31 грудня та 01 січня дитина знаходиться з батьком), також, в парні роки дні народження сина та батька, державні, релігійні свята дитина проводить із батьком, у непарні роки - з матір`ю; то такий порядок участі [PERSON] , суд вважає недоцільним, зважаючи на можливість порушення права дитини на спілкування з матір`ю у вихідні дні та її прихильність до матері, а також враховуючи вік дитини. Позовні вимоги в частині щорічного спільного відпочинку протягом двох тижнів в кожний літній місяць (в сукупності не менше 1,5 місяці) в межах України, без присутності матері, [PERSON] , не підлягають задоволення, оскільки це може призвести до суперечностей вимогам ст.141 СК України щодо рівності прав батьків, а також зважаючи на ранній вік дитини, враховуючи, що такі обставини як зміна подій та обстановки в житті дитини на тривалий час, нові умови, нове незвичне оточення, так і сам процес зміни звичного режиму життя для дитини можуть негативно відобразитися на її психологічному та фізичному стані. На підставі встановлених обставин справи, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з сином має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю, а саме: два рази на місяць, з 15:00 год. до 19:00 год. кожної суботи з можливістю перебування дитини вдома у батька без присутності матері, [PERSON] , з можливістю відвідувати місця та заклади, приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; два рази на тиждень з 17:00 год. до 19:00 год. у визначений за погодженням батьків день, без присутності матері та третіх осіб в місцях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; з 09:00 години по 19:00 годину першого дня та з 09:00 години по 19:00 годину третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул за домовленістю батьків, в місцях, помешканнях та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини і режиму дня дитини без присутності матері, [PERSON] , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька. Таким чином визначений спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дитини, її віку. Цей порядок забезпечує можливість батька повноцінно брати участь у вихованні дитини. Суд також, враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Позовні вимоги в частині усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено, що [PERSON] чинила перешкоди [PERSON] у спілкуванні з диною.

Outcome: partial