Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на квартиру, вказуючи на те, що він являється власником квартири [ADDRESS]. У зв'язку з втратою правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру не має змоги в повному обсязі реалізувати своє право власності на квартиру, а тому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Ічнянської міської ради Чернігівської області в засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06 лютого 1992 року р. № 248 (а.с.5) та копією технічного паспорту (а.с.6-8). Згідно довідки ПП « Інвентаризатор Ічнянщини » від 27 червня 2017 року вищевказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 1992 року р. № 248, зареєстрованого в реєстрі за № 4000 (а.с.4,20-21). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно правового змісту ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Згідно п. 37 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. На підставі вищевказаного, суд вважає позовні вимоги позивача слід задовольнити, оскільки встановлено, що він являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 1992 року р. № 248, зареєстрованого в реєстрі за № 4000,користується нею, оплачує комунальні послуги, провів поточний ремонт, але юридично не може оформити право власності у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на квартиру, а отримати дублікат вищевказаного договору купівлі-продажу не має можливості, тому враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на дану квартиру.

Outcome: approved