Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 1976 року, в якому у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Поряд з тим, зазначив, що у 1998 році дружина, за їх взаємною згодою, виїхала на роботу за кордон. За досягнутою домовленістю термін перебування дружини за межами держави мав би тривати кілька років. Проте, відповідач додому не повернулася, продовжує працювати за межами України. В зв»язку з чим, спільне проживання припинили. Незважаючи на те, що відповідач щороку приїзджає додому, разом в цей період не проживають, подружніх стосуенків не підтримують. За таких обставин, шлюб набрав формальних рис, що суперечить його інтересам. А тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв»язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати, оскільки відповідач через орган РАЦС шлюб розірвати не бажає. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності до суду не подала. Як і відзиву на позов. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 150643, виданого повторно 14 грудня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 01 серпня 1976 року у Ланівецькій сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 28. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині «Жара». Від шлюбу подружжя має двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі подружні відносини не підтримують тривалий час, спільного господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб позивач не має. Відповідач щодо розірвання шлюбу своїх заперечень не висловлювала. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved