Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кіровоградської РДА та Оситнязької сільської ради і просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) по Оситняжській сільській раді та зобов'язати останню виділити у натурі (на місцевості) земельну частку (пай) у межах населеного пункту, а у разі відсутності вільних земель у межах сільської ради зобов'язати Кіровоградську РДА виділити у натурі (на місцевості) земельну частку (пай) із земель запасу та резерву чи не витребуваних земельних часток, що знаходяться на території Оситнязької сільської ради за межами населеного пункту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого він є власником земельної ділянки загальною площею 6,26 га., що розташована на території Оситнязької сільської ради. Вказану земельну ділянку ним отримано у спадок від своєї матері, яка отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Однак, при отриманні земельної ділянки з'ясовано, що на цю земельну ділянку також видано держаний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], чим порушено права [PERSON], який не може на даний час використовувати належну йому земельну ділянку та реалізувати своє право власності. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримав у повному обсязі позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача Кіровоградської районної державної адміністрації за довіреністю Дяченко О.С. заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що порушення прав позивача допущено сільською радою, а тому позовні вимоги щодо Кіровоградської РДА є необґрунтованими та безпідставними. Представник відповідача Оситнязької сільської ради, Кіровоградського району та області, за довіреністю Палій М.В. у судовому засіданні не заперечував проти права позивача на отримання земельної ділянки, проте зазначив, що сільська рада не може бути належним відповідачем, оскільки не має вільних земель та не розпоряджається ними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 8,46 умовних кадастрових гектарів із земель агропідприємства ім. Фрунзе, які розташовані на території Оситнязької сільської ради, Кіровоградського району та області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія РН №396924 (а.с.9). Згідно довідок, які надано СТОВ ім. Фрунзе, [PERSON] була членом КСП ім. Фрунзе, правонаступником якого є СТОВ ім. Фрунзе, на момент отримання державного акту про право колективної власності на землю (а.с.10-11). Після смерті [PERSON] її син [PERSON] став власником земельної ділянки №247 загальною площею 6,26 га., що розташована на території Оситнязької сільської ради, Кіровоградського району та області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія І-КР №034991 (а.с.7). Крім цього, [PERSON] належить земельна ділянка №247 загальною площею 6,26 га., що розташована на території Оситнязької сільської ради, Кіровоградського району та області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія КР №200908 (а.с.8). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2009 року встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини на вищевказану земельну ділянку, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.12). Листом №Б-79/1-01-43 від 04.08.2014 року Кіровоградською РДА повідомлено [PERSON], що наявні два держаних акти на одну земельну ділянку, а тому Оситнязькою сільською радою вживаються заходи щодо надання [PERSON] іншої земельної ділянки, проте на даний час питання не вирішено, а [PERSON] тимчасово надано іншу земельну ділянку для використання (а.с.61-62). Статтями 328 та 392 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Відповідно ст.15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, позовна вимога про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) є необґрунтованою, оскільки мати позивача, як член КСП ім. Фрунзе, отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), а позивач оформив спадщину та отримав на своє ім'я державний акт на право приватної власності на землю. За таких обставин, суд позбавлений можливості визнати за позивачем повторно право на земельну частку (пай), оскільки отримавши державний акт позивач набув права власності на підставі наявності права на земельну частку (пай). Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Наведені вище матеріали свідчать, що позивачем отримано державний акт на право приватної власності на землю, тобто позивачу виділено у натурі (на місцевості) земельну ділянку, яка перебуває у його власності, після чого видано державний акт, що не заперечується відповідачами. Проте, на вказану земельну ділянку наявний інший державний акт, який до даного часу не скасовано. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про зобов'язання Оситнязької сільської ради виділити у натурі (на місцевості) земельну частку (пай) у межах населеного пункту, а у разі відсутності вільних земель у межах сільської ради зобов'язати Кіровоградську РДА виділити у натурі (на місцевості) земельну частку (пай) із земель запасу та резерву чи не витребуваних земельних часток, що знаходяться на території Оситнязької сільської ради за межами населеного пункту, оскільки позивачу вже було виділено у натурі (на місцевості) земельну частку (пай) у відповідності до чинного законодавства та видано державний акт на право приватної власності на землю, а тому повторне виділення земельної ділянки не можливо, тобто позивачем не правильно обрано спосіб захисту його порушеного права. Таким чином, враховуючи необґрунтованість позовних вимог, суд вважає, що позов необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed