Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача шкоду, заподіяну життю та здоровю в розмірі 12529,65 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.07.2015 року вироком Галицького районного суду м. Львова [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., вирок набрав законної сили. Внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. 05.08.2014 року лікарями ВМКЦ Західного регіону була приведена операція відкрите вправлення акроміального кінця лівої ключиці, остеосинтез ключично-акроміального з'єднання ключичної пластиною на трьох гвинтах. Відповідно з 19.06.2018 року по 22.06.2018 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Клінічній лікарні швидкої медичної допомоги міста Львова, за час якого йому було проведено операцію, щодо видалення імпланту. Зазначає, що на вказане лікування ним було витрачено 12529,65 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн. Вирок набрав законної сили 13.08.2015 року. Згідно вказаного вироку, [PERSON] засуджений за те, що 15 липня 2014 року о 13:30 год., керуючи автобусом марки «БАЗ-А079.14», реєстраційний номер [NUMBER] у м.Львові та рухаючись ним по вулиці Дорошенка в напрямку проспекту Свободи, на перехресті проспекту Свободи - вулиці Беринди, порушив чинні вимоги\~ПДР\~України, затверджені\~Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року\~зі змінами та доповненнями відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: п.п.1.5; 2.3 (б,д); 10.1. та 16.6, які виразилися в тому, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху та поворотом вліво не переконався, що це не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч на зелений сигнал основного світлофора, будучи нерейковим транспортним засобом, не надав дорогу велосипеду «Кубе» під керуванням [PERSON], що рухався в зустрічному напрямку прямо, що і призвело до зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесне ушкодження. Згідно висновку\~судово-медичної\~експертизи №290/14\~від 18\~липня 2014\~року у\~[PERSON]\~є наступні\~ушкодження:\~закритий перелом\~другого ребра\~зліва по\~лопатковій лінії,\~пошкодження ключично-акроміального\~зчленування зліва,\~які утворилися\~від контакту\~з тупими\~предметами,\~могли бути\~спричинені 15.07.2014\~року за\~кермом велосипеда\~під час\~ДТП,\~відносяться до\~тілесного ушкодження\~середньої тяжкості\~по ознаці\~тривалого розладу\~здоров'я. З медичних документів, які знаходяться у матеріалах справи вбачається, що в період з 04.08.2014 року по 08.08.2014 року позивач [PERSON] перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні ВМКЦ Західного регіону, де 05.08.2014 року йому була проведена операція: відкрите вправлення акроміального кінця лівої ключиці, остеосинтез ключично-акроміального з'єднання ключичної пластини на трьох гвинтах. 11.02.2016 року лікарем травматологом і ортопедом [PERSON] видано [PERSON] скерування на операцію. 20.06.2018 року позивачу проведено операцію по видаленню металоконструкції та призначено лікування протизапальна терапія, проти набрякова терапія, антибіотерапія, ЛФК, масаж та виписано у задовільному стані для продовження лікування у травматолога поліклініки. У період з 19.06.2018 року по 22.06.2018 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клінічній лікарні швидкої медичної допомоги міста Львова, де йому було проведено операцію по видаленню імпланта. З копій квитанцій, які знаходяться у матеріалах справи, та оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні вбачається, що на вищевказане лікування [PERSON] були витрачені грошові кошти у загальній сумі 12123,02 грн. з розрахунку (86,00 + 5,50 + 1820,00 + 46,85 + 16,26 + 125,70 + 165,87 + 342,50 + 213,82 + 1992,00 + 118,50 + 11,70 + 17,00 + 5500,00 + 1413,47 + 98,30 + 2,08 + 147,47 = 12123,02). У свою чергу, суд не приймає до уваги квитанцію №389 від 04.08.2014 року на суму 11,70 грн., оскільки в такій не міститься відомостей про купівлю ліків, одну квитанцію від 04.08.2014 року на суму 352,40 грн., оскільки суду не надано для огляду оригінал такої. Суд також не приймає до уваги квитанцію №10457.5.2 від 06.08.2014 року на суму 55,00 грн., оскільки вказана квитанція відноситься до послуг банку. Відповідно до ч.1 та ч.7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.6\~ст.82\~ЦПК України\~вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали\~законної сили,\~є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії [бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За загальним правилом, відповідно до положень\~ст.124 Конституції України,\~ст.532 КПК України\~та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вирок суду, що набрав законної сили є обов'язковою для виконання. Частиною 1\~ст.1166 ЦК України\~встановлено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до частини 1\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст.52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо та завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 р. (у справі №6-229цс14) та від 21.09.2016 р. (у справі №6-933цс16). Статтею 1187 ЦК України\~регламентовано відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи з правового аналізу даної норми, можна стверджувати, що суб'єктом відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки є особа, яка фактично володіє об'єктом підвищеної небезпеки, на відповідній правовій підставі. Відповідно до ч.5\~ст.1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи з правового аналізу даної норми, можна стверджувати, що законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача, тобто цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Проте, за змістом даної норми, цивільна відповідальність виключається у випадку, якщо особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В силу вимог ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Тобто, обов'язок по відшкодуванні витрат, що зазнав позивач внаслідок отриманих ушкоджень, лежить на відповідачу, як на особі, що відповідальна за шкоду завдану її працівником під час виконання трудових обов'язків. Згідно детальної інформації про фізичну особу, яка знаходиться у матеріалах справи вбачається, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність в сфері іншого пасажирського наземного транспорту (КВЕД 49.39). Згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, що використовує найману працю від 01.12.2011 року, [PERSON] є працівником [PERSON]. Відтак, оскільки [PERSON] здійснив вищевказане кримінальне правопорушення, а саме керуючи транспортним засобом, безпосередньо при виконанні свої трудових обов'язків, відповідальність по відшкодуванню шкоди, яка була завдана в результаті вчинення вказаного злочину, лежить на роботодавцю [PERSON] [PERSON] У відповідності до вимог ст.ст.12,\~13,\~78 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] необхідно задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 12123,02 грн. матеріальної шкоди,\~завданої життю\~та здоровю,\~внаслідок вчинення\~кримінального правопорушення.\~В іншій\~частині позовних\~вимог суд\~вважає за\~необхідне відмовити. Покликання представника\~відповідача на\~застосування строку\~позовної давності,\~суд не\~приймає до\~уваги,\~оскільки відповідно\~до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Окрім того, відповідно до вимог ст.141 КПК України з [PERSON]\~на користь\~держави необхідно\~стягнути 704,80\~грн.\~судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved