Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно 3% річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 2435,77 грн. 18% річних від суми позики у розмірі 20078,88 грн., пені в розмірі 0,1 % від розміру суми позики 47 260 грн. та інфляційних нарахувань за невиконання грошового зобовязання у розмірі 26994, 95 грн., а всього 96769,60 грн., а також судових витрат. Позов мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду Львівської області від 28.12.2015 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 466/8720/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики,, встановлено наступні обставини, які згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню: 2 серпня 2013 року між ним та відповідачами було укладено договір позики, який був підписаний у присутності свідків. Згідно з умовами вказаного Договору відповідачі отримали від нього суму грошових коштів в розмірі 85000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 18% річних від суми позики. Факт отримання відповідачами грошових коштів підтверджується їх підписом на договорі, розпискою від 2.08.2013 року, письмовими свідченнями свідків. Вказаним вище рішенням суду вирішено: Стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно в користь [PERSON] 136344грн.58коп. заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року. Стягнути з [PERSON], [PERSON] в користь [PERSON] по 681грн.72коп. судових витрат. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року, рішення Шевченківського районного суду м. Львова змінено та збільшено розмір заборгованості та стягнуто з відповідачів 173 884 грн. 08 коп. , в решті рішення залишено без змін. 10.05.2016 року Залізничним відділом державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Л/о відкрито виконавче провадження про стягнення з боржників боргу у сумі 173 884, 08 грн. Станом на теперішній час відповідачами рішення суду, яке набрало законної сили, не виконано та заборгованість не погашена. Таким чином, заборгованість перед позивачем складає 3% річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 2435,77 грн. 18% річних від суми позики у розмірі 20078,88 грн., пені в розмірі 0,1 % від розміру суми позики 47 260 грн. та інфляційних нарахувань за невиконання грошового зобовязання у розмірі 26994, 95 грн., а всього 96769,60 грн, яку і просить стягнути. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання позов визнали, та пояснили, що їм важко сплачувати борг через скрутне матеріальне становище, пояснили що поступово будуть його сплачувати.. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2015 року задоволено позов [PERSON] та вирішено: Стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно в користь [PERSON] 136344грн.58коп. заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року. Стягнути з [PERSON], [PERSON] в користь [PERSON] по 681грн.72коп. судових витрат. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року, рішення Шевченківського районного суду м. Львова змінено та збільшено розмір заборгованості та стягнуто з відповідачів 173 884 грн. 08 коп. , в решті рішення залишено без змін. Вказане рішення Шевечнківського районного суду м. Львова від 28.12.2015 року, набрало законної сили. 10.05.2016 року Залізничним відділом державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Л/о відкрито виконавче провадження про стягнення з боржників боргу у сумі 173 884, 08 грн. Окрім цього, судом встановлено, що грошові зобовязання відповідачів до цього часу не виконані. Дані обставини підтвердили і самі відповідачі у судовому засіданні. Суд приймає визнання відповідачами позовних вимог, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права чи свободи сторін. Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. На думку суду, за змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, задовольняючи позов і стягуючи три проценти річних та інфляційні втрати, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 33% річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 2435,77 грн. 18% річних від суми позики у розмірі 20078,88 грн., пені в розмірі 0,1 % від розміру суми позики 47 260 грн. та інфляційних нарахувань за невиконання грошового зобовязання у розмірі 26994, 95 грн., а всього 96769,60 грн. Разом з тим, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 967, 70 грн. судового збору.

Outcome: approved