Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивував тим, що 13 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір займу, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала гроші кошти у розмірі 9800 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов, [PERSON] надала власноручно написану розписку, яка посвідчує передання їй, [PERSON] грошової суми в розмірі 9800,00 грн. Згідно п.1.1 договору, повернення зазначеної суми повинно було бути не пізніше 13 лютого 2019 року. Не зважаючи на досягнуту домовленість, отримані кошти не повернуті. З моменту закінчення граничного терміну повернення коштів (займу) пройшло понад 194 днів. Згідно з умовами п. 6.1 договору, кредитор має право на відшкодування 30 % від суми визначеної п.п.2.1 договору. Пунктом 6.2 договору визначено, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.п 6.1. договору, сплачує проценти в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 9800,00 грн. - основного боргу, 2940,00 грн. штраф в розмірі 30 % від суми заборгованості, проценти в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 1831,38 грн., 155,45 грн. 3% річних, 166,6 грн. індексації на індекс інфляції, а всього 14893,43 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Стручкової Л.І. від 23.10.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.01.2020р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №310/9197/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. \~ \~ \~ \~10.06.2020р. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Дністрян О.М. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.09.2020р. провадження у справі було поновлено. \~ \~ \~ \~Відповідачкою [PERSON] було подано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що з жовтня 2015 року вона працювала без оформлення продавцем продовольчих товарів в ЧП « [PERSON] ». В 2017 році з нею уклали трудовий договір. На кожного робітника і покупця видавалась облікова карточка, по цій карточці робітникам виплачувалася заробітна плата (3 неділі по 800, а четверта залишок) в сумі було приблизно 3300 грн. Відомості на отримання заробітної плати не надавалися та нею не підписувалися. По усній вказівці продавці, в тому числі і вона, відпускали товар в кредит тобто на облікову карточку покупцям, це були жителі села Осипенко та пайовики. На кожного покупця заведено окремий файл, де відмічається кількість товару та на яку суму була здійснена покупка, всю цю інформацію контролював офіс та особисто [PERSON] та [PERSON] , роздруковану інформацію по заборгованості їм надавали раз на квартал. Якщо боржник не повертав кошти за товар, то цю суму боргу покупця вираховували з заробітної плати продавця без отримання його згоди. В жовтні 2018 року вона захворіла та була на лікарняному, після цього її відправили у відпустку, а згодом змусили написати заяву про звільнення за власним бажанням з 31.10.2018р.. 12.11.2018р. їй повідомили, що готові документи на звільнення, та наступного дня вона прийшла на офіс, де після написання заяви трудову книжку їй не віддали та відмовили в виплаті заробітної плати, відпускних та розрахункових, обґрунтувавши тим, що вона заборгувала підприємству суму 9800 грн., начебто це борг людей, які взяли товар в магазині і не розрахувалися за нього на час її звільнення. [PERSON] відповів, що не поверне трудову книжку, поки вона не напише договір безпроцентної позики на суму 9800,00 грн.. Знаходячись під психологічним впливом та під впливом тяжких для неї обставин, вона змушена була розписку про те що вона взяла вказану суму в борг. \~ \~ \~ \~Позивачем було подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачка дійсно в період січень 2017р. по 30 жовтня 2018р. працювала в магазині, який належить його батькові на посаді продавця продовольчих товарів. Крім того, йому відомо, що в жовтні позивачка захворіла, перебувала на лікуванні, а всередині жовтня 2018 року подала власноруч написану заяву про звільнення за власним бажанням. 31.10.2018р. [PERSON] була звільнена і в цей же день було проведено нарахування належної їй при звільненні до виплати суми. Але 31.10.2018р. [PERSON] не з`явилась, тому в касі було зарезервовано кошти в розмірі 949,25 грн. Позивачка з`явилась в офіс лише 05.11.2018р., в цей же день ознайомилась з наказом про звільнення та отримала розрахункові. Вважає, що посилання на те, що [PERSON] написала розписку в обмін на повернення їй трудової книжки є неправдивою видумкою, оскільки приватний підприємець взагалі не зберігає трудові книжки найманих працівників. Зазначив, що 13.11.2018р. [PERSON] телефоном звернулась до його батька з проханням позичити на три місяці кошти у зв`язку з необхідністю продовження лікування та складним матеріальним становищем, на що батько погодився. Але, оскільки батько був відсутній в той час, 13.11.2018р. було укладено договір займу між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 9800 гривень, про що надала власноручно написану розписку, які зобов`язалась повернути до 13.02.2019р. На його думку, у позивачки виникла версія про визнання договору позики недійним після того, як він звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачка просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Суд,\~вивчивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню за\~наступних підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №1, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 9800 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень, зі строком повернення позики не пізніше 13 лютого 2019 року, що підтверджується зазначеним договором та розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів (а.с.6,7). Згідно з умовами п. 6.1 зазначеного договору, при прострочення повернення позики (її частини) понад 3 днів, позичальник сплачує штраф у розмірі 30 % від суми позики визначеної п.п.2.1. договору Пунктом 6.2 договору визначено, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.п 6.1. договору, сплачує проценти в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму позики, збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення та 3% річних. 28 серпня 2019 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про сплату заборгованості, проте відповідач грошові кошти не повернула. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка\~позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог статей\~525,\~526,\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до вимог ст.\~545\~ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. На час розгляду справи сума боргу по договору позики відповідачем повернута позивачу не була. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позичальником не було виконано свого обов`язку з повернення позики в строки передбачені договором, то з відповідача, крім суми позики 9800,00 грн., також підлягають стягненню: - штраф у розмірі 30 % від суми позики (п.6.1 Договору) в розмірі 2940,00 грн. (9800,00 *30%); - інфляційні втрати в сумі 166,6 грн. за період з 13.02.2019р. по 28.08.2019р. (9800,00 х 101,7 (індекс інфляції) / 100 9800); - три проценти річних від простроченої суми в розмірі 155,45 грн. за період з 13.02.2019р. по 28.08.2019р. (9800 х3% / 100% /365 х 193). Щодо стягнення з відповідача процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1831,38 грн. , суд приходить до наступного висновку. Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі\~статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Договором позики від 13.11.2018 року визначено додаткову відповідальність позичальника у вигляді штрафу в розмірі 30 % від суми позики, а також процентів в розмірі подвійної ставки НБУ, що є не припустимим, суперечить\~Конституції України \~та нормам чинного законодавства, а тому враховуючи розумність та справедливість, виходячи із того, що дійсно відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим порушила строк повернення позики, тому покладення на неї відповідальності у вигляді штрафу є цілком обґрунтованим. Тому, суд приходить до висновку що задоволенню підлягає лише вимога про стягнення штрафу, а в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача процентів в розмірі подвійної ставки НБУ слід відмовити. На підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не повернув кошти отриманні згідно договору позики, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача заборгованість за договором позики та штрафу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, та 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання з 13.02.2019р. по 28.08.2019р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. , \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial