Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання за ним права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю - приміщення колишньої котельні площею 80,6 м2, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке він фактично придбав у колективного сільськогосподарського підприємства «Барвінківський» 05 січня 2004 року. Позивач зазначив, що 05 січня 2004 року між ним та колективним сільськогосподарським підприємством «Барвінківський» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 80,6 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначене приміщення було отримано [PERSON] від КСП «Барвінківський» у власність в натурі та проведено повний розрахунок по договору, а саме сплачено до каси підприємства зазначену в договорі вартість нежитлового приміщення - 500 грн., що підтверджується наданою судові квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.02.2004 року № 6 про одержання КСП «Барвінківський» за нежитлове приміщення 500 грн. На підставі акту прийому - передачі від 25.02.2004 року нежитлове приміщення було передано позивачу у власність і він з того часу використовує його у власних інтересах. Позивач на протязі більше 10 років постійно, відкрито користується вказаним нежитловим приміщенням, відповідач не пред'являв до нього жодних претензій. Факт відкритого користування вказаним нежитловим приміщенням підтверджується довідкою Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 20.03.2014 року № 120. В зв'язку з необхідністю належного оформлення права власності на придбане приміщення складу необхідно нотаріально посвідчити зазначену угоду - договір купівлі - продажу від 05 січня 2004 року, але колективне сільськогосподарське підприємство «Барвінківський» припинене як юридична особа 08.11.2005 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 05.09.2017 року, тому нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу від 05 січня 2004 року неможливо. На підставі викладеного позивач просить визнати за ним право власності на зазначене нежитлове приміщення за набувальною давністю. Позивач подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - Іванівська сільська рада Барвінківського району Харківської області подала до суду заяву, з якої вбачається, що він проти задоволення позову не заперечує і прохає суд розглядати справу без участі свого представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2004 року між [PERSON] та колективним сільськогосподарським підприємством «Барвінківський» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 80,6 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначене нежитлове приміщення було отримано [PERSON] від КСП «Барвінківський» у власність в натурі, та проведено повний розрахунок по договору, а саме сплачено до каси підприємства зазначену в договорі вартість нежитлового приміщення - 500 грн., що підтверджується наданою судові квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.02.2004 року № 6 про одержання КСП «Барвінківський» за приміщення складу 500 грн. В цей же день на підставі акту прийому - передачі від 25.02.2004 року нежитлове приміщення було передано позивачу у власність і він з того часу використовує його у власних інтересах. Як встановлено в судовому засіданні, обидві сторони повністю виконали свої права і обов'язки, які виникли в них з відносин купівлі - продажу від 05 січня 2004 року: колективне сільськогосподарське підприємство «Барвінківський» передало позивачеві нежитлове приміщення площею 80,6 м2, розташоване за адресою: [ADDRESS], а позивач сплатив продавцю оговорену сторонами в договорі грошову суму - 500 грн. Позивач на протязі більше 10 років постійно, відкрито користується вказаним нежитловим приміщенням, відповідач не пред'являв до нього жодних претензій. Факт відкритого користування вказаним приміщення складу підтверджується довідкою Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 20.03.2014 року № 120. В зв'язку з необхідністю належного оформлення права власності на придбане приміщення складу необхідно нотаріально посвідчити зазначену угоду - договір купівлі - продажу від 05 січня 2004 року, але колективне сільськогосподарське підприємство «Барвінківський» припинене як юридична особа 08.11.2005 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 05.09.2017 року, тому нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу від 05 січня 2004 року неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Оскільки встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна, суд дійшов висновку про наявність правомірності набуття майна позивачкою з огляду на наведені вище обставини набуття нею приміщення складу. Судом встановлено, що після придбання у відповідача нежитлового приміщення, починаючи з 25 лютого 2004 року, позивач тривало, добросовісного, відкритого та безперервного володіє майном як своїм власним - нежитловим приміщенням площею 80,6 м2, розташованим за адресою: [ADDRESS], повністю несе витрати по його утриманню в належному стані. До сьогодні ніхто, крім позивача, не заявив своїх майнових прав на вказане нежитлове приміщення. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позивачка є добросовісним набувачем, протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє приміщенням складу. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно з якою особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. Вказане приміщенням складу є для позивача чужим майном в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки не зареєстроване за нею. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказане вище нежитлове приміщення за набувальною давністю, при цьому нічиї права та інтереси порушені не будуть. Аналізуючи викладені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд доходить висновку, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved