Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON]солідарно на користь [PERSON]: позику у сумі 2 045 600 грн.; судовий збір. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 01 березня 2016 року позичив [PERSON] 80 000 дол. США строком до 01 квітня 2016 року, на підтвердження укладення договору позики [PERSON] склав розписку від 01.03.2016 року. Гарантом виконання [PERSON] грошового зобов'язання за договором позики від 01.03.2016 року виступив [PERSON]. До теперішнього часу відповідач [PERSON] не повернув позивачу позику в розмірі 80 000 дол. США. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги повністю визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 березня 2016 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останній позичив у позивача грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 01.04.2016 року. Договір укладався в письмовій формі з дотриманням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину. Такі обставини відповідачем під час розгляду справи не заперечувалися, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України (обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню), суд вважає доведеним та достеменно підтвердженим факт укладання між сторонами договору позики, на який вказує позивач та який міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи та враховуючи законодавчо закріплені імперативні норми щодо виконання сторонами позикового зобов'язання, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 80 000 доларів США, що на момент подачі позову становить 2 045 600 грн. Разом з тим, суд не може погодитись з твердженнями позивача щодо стягнення вказаного боргу в солідарному порядку з обох відповідачів, оскільки відповідач [PERSON] виступив гарантом повернення грошових коштів [PERSON] Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Із змісту наведеної статті вбачається, що гарантом не може виступати фізична особа, а лише банк чи інша фінансова установа. А отже позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягють задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати позивача: судовий збір в розмірі 6890,00 грн.

Outcome: partial