Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання дій такими, що порушують людську гідність, зобов`язання поновити порушені права та стягнення моральної шкоди. Позов мотивований тим, що відбуваючи покарання в Стрижавській виправній колонії №81 з 2007 року, [PERSON] зрозумів наскільки важливі дружні та інші соціальні зв`язки з суспільством. Ці зв`язки він міг здійснювати лише через листування та не часті побачення зі своєю матір`ю похилого віку. З середини 2012 року позивач почав спілкуватися із [PERSON] . Частіше за все вони писали один одному листи, рідше телефонували один одному, один раз [PERSON] приїздила на побачення. Однак, в кінці 2012 року [PERSON] розповіла [PERSON] про те, що її мати - [PERSON] і сестра - [PERSON] змушують її до розриву і припинення будь-яких стосунків з ним. \~ \~ \~ \~ Поки все це було в усній формі, позивач лише заспокоював [PERSON] . Однак в подальшому її сестра, [PERSON] [PERSON] почала перехоплювати листування. Під час телефонних розмов з [PERSON] позивач неодноразово впевнювався у правдивості цієї інформації, стаючи свідком образ, погроз та тиску як до [PERSON] , так і на свою адресу. \~ \~ \~ [PERSON] \~попросила хоча\~б змінити\~деякі дані\~в листах,\~щоб заплутати сестру, і перша написала, використовуючи прізвище своєї бабусі « [PERSON] ». \~ \~ \~Декілька листів,\~адресованих \~позивачем [PERSON] \~ на\~її робочу\~адресу,\~зникли безслідно. Один лист був викрадений її сестрою Заморняк - [PERSON] , прочитаний нею прилюдно із добавленням принижуючих людську гідність коментарів. Пізніше так само зник лист позивача директору Вінницької дирекції «Укрпошта» Н.Костюк від 01.04.2013 року; Тобто, сестра і мати [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , створювали тиск на неї. [PERSON] спочатку розповідала позивачу про всі дії та розмови своїх близьких та «служителів» релігійного культу, які стосувалися їх та його особисто, але зрозумівши, що позивач не може з цим впоратися, а її оточення посилює тиск та брехню, змінила свою позицію. 06.03.2013 р. близько 19 год. 30 хв. в приміщенні молитовного дому релігійної організації євангельських християн-баптистів, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, 3А, троє керівників цієї організації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] шляхом морального та психологічного тиску примушували [PERSON] , якій позивач зробив пропозицію одружитися, припинити будь-яке спілкування з ним, змусили віддати SIM-картку з мобільного телефону та дати обіцянку не спілкуватися з [PERSON] . Свої дії вони мотивували тим, що [PERSON] засуджений за тяжкий злочин, не є членом їхньої організації, що рідні [PERSON] проти цього спілкування. У той же вечір [PERSON] , який вважається тюремним пастором цієї організації, намагався переконати в цьому також позивача, а коли не зміг, знову зателефонував [PERSON] , намагаючись переконати її прийняти таке рішення проти її волі. Таким чином керівництво організації втрутилось в особисте життя позивача, руйнувало його стосунки. Хоча після цього позивач із [PERSON] відновили спілкування, але тиск її оточення, який був великим і до цього ставав ще більш шаленим. Намагаючись розібратися у всьому [PERSON] звернувся із заявою до пастора цієї організації [PERSON] . Проте, це не дало бажаного для позивача результату. Отже, втрутившись в особисте життя позивача, шляхом тиску і обману, керівництво баптиської релігійної організації та її служники руйнували соціальні зв`язки як в колонії, так і за її межами; протягом тривалого часу вони зводили на [PERSON] наклеп і розповсюджували неправдиву інформацію, настроювали проти нього близьких, друзів на оточуючих. Дії відповідачів призвели до розриву особистих, та соціально-корисних зв`язків та відносин, спричинили нервові та душевні переживання [PERSON] , внаслідок чого в нього почалися часті та сильні головні болі, порушення сну, нервові зриви. Окрім того, неправомірними діями відповідачів щодо порушення права позивача на повагу честі та гідності, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та у приниженні честі та гідності. \~ \~ \~ \~Представник позивача подала позовну заяву в новій редакції від 15.11.2017 р. (том 2 а.с. 228-232) та заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зі складу відповідачів виключено [PERSON] (том 5 а.с. 30-34). \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково позивач пояснив суду те, що із [PERSON] він знайомий ще до засудження, і в період відбуття покарання відновив з нею спілкування, а в 2013 р. зробив їй пропозицію вийти за нього заміж. [PERSON] довго думала щодо такої пропозиції, тому що її мати [PERSON] та сестра [PERSON] були проти їх одруження. А пастирі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] запросили [PERSON] до свого кабінету і повідомили про рішення церкви баптистів-євангелістів припинити спілкування позивача з [PERSON] . Позивач кохав [PERSON] , але влітку 2013 р. його почуття до неї зникли. Після звільнення з колонії позивач не намагався побачитись і поспілкуватись з [PERSON] , бачив її лише один раз, не намагався заговорити з нею. Суду пояснив про те, що просить стягнути з [PERSON] 20 тис. грн. як компенсацію завданої йому моральної шкоди за передачу Тетяною його листів пасторам релігійної громади і за її спілкування з пасторами з приводу приватного життя позивача. \~ \~ \~ \~Належним чином повідомлені про розгляд справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позов не визнав. Згідно з його запереченнями в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] є не обгрунтованими та не доведеними, оскільки докази розповсюдження відповідачами неправдивої інформації відсутні, як і відсутні докази будь-якого тиску на [PERSON] припинити спілкування з позивачем. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що позов [PERSON] вона не визнає. Познайомилась з [PERSON] вона багато років тому, на момент знайомства їй було 30 років. У 2012 році вона часто ходила в дитячі будинки та будинки престарілих як волонтер. [PERSON] попросила написати листа [PERSON] в колонію його мати, щоб підтримати морально. Вона писала листи позивачу, поповнювала йому рахунок на мобільний телефон. Згодом свідок вирішила припинити листування і спілкування з позивачем. З цього приводу [PERSON] написала йому чотири прощальні листи, в яких повідомила про припинення спілкування та щоденні телефонні розмови. Тоді [PERSON] зробив пропозицію вийти заміж, в лютому 2013 року [PERSON] відмовила йому. Зі слів відповідача її мати та сестра не втручались у їх спілкування з [PERSON] . На той час відповідач один раз разом з його матір`ю приїздила до позивача в колонію. Відносини з [PERSON] вона не сприймала як такі, що через деякий час призведуть до створення сім`ї. Листи від [PERSON] не зникали. Мати відповідача та її сестра не втручались у спілкування позивача та [PERSON] . Після того як [PERSON] в грубій формі одного разу говорив з матір`ю свідка по телефону, [PERSON] повідомила його про припинення спілкування, змінила міський та мобільний телефони. [PERSON] розповіла про те, що у неї була розмова в церкві з пасторами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким тоді було по 60-70 років, і як батьківську пораду вони казали про те, що так не має бути, коли матір і сестра проти [PERSON] спілкування з [PERSON] , погроз та наказу негайно розірвати відносини з їх сторони не було. Після звільнення з колонії [PERSON] одного разу випадково зустрів [PERSON] на вулиці, став виражатись до неї нецензурною лайкою. Ще раз позивач прийшов на роботу до [PERSON] передати позовну заяву. Він порізав вхідні двері у квартирі, де мешкає відповідач [PERSON] , кидав камінчиками у її вікна. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила про те, що з самого початку вона була проти листування дочки [PERSON] із засудженим [PERSON] , але вона не послухалась і стала переписуватись з [PERSON] . В лютому 2013 р. позивач запропонував дочці [PERSON] вийти заміж. На 8 Березня 2013 р. позивач зателефонував [PERSON] і став ображати її через те, що мати не дозволила його відносини з Танею, тоді дочка [PERSON] взяла трубку телефону і сказала, що відносини з [PERSON] закінчені. Після цього випадку [PERSON] ще писав Тетяні біля 10 листів, телефонував їй серед ночі. На прохання [PERSON] пастори спілкувались з [PERSON] , в доброзичливій формі радили їй послухатись матір, не наказували розірвати відносини між нею та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила суду про те, що [PERSON] її сестра, яка розповідала про те, що її попросила мати засудженого молодого чоловіка підтримати його в колонії листуванням. [PERSON] порадила сестрі, щоб така підтримка не зайшла надто далеко. Але [PERSON] за своїм характером така, що завжди комусь допомагає як волонтер : людям похилого віку, відвідує дітей в інтернатах. Таня завжди казала, що підтримує [PERSON] лише морально. Євген телефонував відповідачу [PERSON] - [PERSON] казала сестрі про те, що позивач пропонував їй заміж, але вирішення цього питання вона відстрочила до його виходу з колонії. [PERSON] Євгену телефонну картку, поповнювала рахунок, передавала носки та цукерки. Свідок [PERSON] , який є пенсіонером, дав суду показання про те, що він особисто знайомий з [PERSON] і відповідачем [PERSON] , інших відповідачів він не знає. [PERSON] свідок знає з 1993 року. Він мешкав у [ADDRESS] , [ADDRESS] незаконно побудувати дорогу біля будинку. Зі слів свідка, [PERSON] , налаштовував проти нього людей, а також побив його, через що він лежав у лікарні. Свідку невідомо чи [PERSON] проповідував по тюрмах, проте згідно з його припущеннями він міг розповсюджувати неправдиву інформацію. [PERSON] \~притягався до\~кримінальної відповідальності\~за ст.\~125\~КК України.\~Свідку достеменно\~невідомо,\~які дії\~ [PERSON] \~вчинив відносно\~ [PERSON] .\~Особисто свідок\~нічого не\~бачив,\~але чув\~з розмови\~з [PERSON] \~про \~втручання [PERSON] \~в особисте\~життя позивача.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представника, показання свідка, дослідивши письмові докази в справі та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відбуваючи покарання в Стрижавській виправній колонії №81 з 2007 року позивач міг здійснювати соціальні зв`язки, зокрема, через листування та не часті побачення зі своєю матір`ю похилого віку. \~ \~ \~ \~Мати позивача [PERSON] попросила [PERSON] написати листа [PERSON] в колонію, щоб підтримати морально. З середини 2012 року позивач почав спілкуватися із [PERSON] . Таке спілкування складалось з поштового листування, телефонних розмов, і одного разу [PERSON] приїздила до позивача на побачення. [PERSON] і до цього займалась волонтерством, допомагала людям похилого віку та дітям в дитячих будинках. Між ними склались дружні відносини, вони часто телефонували одне одному, писали листи, вона передавала йому передачі в колонію. А в лютому 2013 р. позивач запропонував [PERSON] вийти за нього заміж. Відповіді на таку пропозицію [PERSON] одразу не дала, тривалий час обміркувала це питання, казала що може колись між ними виникнуть відносини, відмінні від дружніх, але через деякий час, тобто після звільнення позивача з колонії. Мати [PERSON] [PERSON] та сестра [PERSON] [PERSON] не схвалювали пропозицію одруження з [PERSON] Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були прихожанами релігійної організації євангельських християн-баптистів, що розташована по [ADDRESS] . Мати [PERSON] повідомила про спілкування її дочки [PERSON] із засудженим [PERSON] пасторам баптиської євангельської церкви. В приміщенні церкви між пасторами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким тоді було біля 60-70 років, та [PERSON] відбулась розмова про те, що мати і сестра не дають благословення на шлюб [PERSON] з [PERSON] , і за християнськими звичаями так не має бути, коли матір і сестра заперечують [PERSON] спілкування з [PERSON] . Погроз та наказу керівництва церкви негайно розірвати відносини зі сторони відповідачів не було, розмова мала скоріше батьківську настанову обдумати створення сімейного союзу. Про обопільне добровільне рішення [PERSON] та [PERSON] припинити спілкування та дружні відносини доведено поясненнями позивача, який після звільнення з колонії зустрівся із [PERSON] лише випадково на вулиці, наміру спілкуватись з відповідачем на волі у нього немає, бачив її ще один раз, коли вручив на роботі позовну заяву про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вирішила припинити листування і спілкування з позивачем. Це її добровільне свідоме рішення, на нього не вплинули ні мати та сестра, ні пастори баптиської євангельської церкви. З цього приводу [PERSON] написала йому чотири прощальні листи, в яких повідомила про припинення спілкування та щоденних телефонних розмов. Тоді [PERSON] в лютому 2013 р. зробив пропозицію вийти заміж, на що [PERSON] відмовила. Зі слів відповідача її мати та сестра не втручались у їх спілкування з [PERSON] В листі [PERSON] від 06.03.2013 - 07.03.2013 (том 1 а.с. 179-180) вона пише « [PERSON] домой в почтовом ящике лежит твое прощальное письмо. [PERSON] -то все сразу обьединилось в жирную точку. Думаю ты прав. Нам лучше прекратить наше общение. Так будет лучше». В цьому ж листі вона просить у позивача пробачення і дякує за все. Відтак пропозиція припинити спілкування надійшла від [PERSON] . \~ \~ \~ \~Твердження позивача про те, що керівництво баптиської релігійної організації та її служники втрутились в особисте життя [PERSON] та шляхом тиску і обману, керівництво баптиської релігійної громади та її служники руйнували соціальні зв`язки позивача як в колонії, так і за її межами, тиждень за тижнем протягом тривалого часу зводили на нього наклеп і розповсюджували неправдиву інформацію, настроювали проти нього близьких. друзів та оточуючих, використовували адміністрацію установи брехнею про дії позивача, погрожували розправою друзів у прокуратурі, обурювалися на скарги, на дії «їхніх сестер», використовуючи усі можливі для тиску і досягнення сектантсько-сатанинської мети, створили неможливі моральні та психологічні умови в межах закритого закладу, не доведені належними, допустимими та достатніми доказами. \~ \~ \~ \~Письмові показання свідків [PERSON] (том 1 а.с. 20), [PERSON] (том 2 а.с. 136-138), [PERSON] (том 2 а.с. 139-140), [PERSON] (том 2 а.с. 141), які надані позивачем до матеріалів справи, суд не враховує, тому що відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Ці свідки зі сторони позивача на виклик суду для безпосереднього їх допиту в судовому засіданні не з`явились і представник позивача повідомила про неспроможність позивача забезпечити їх явку до суду. Позивач просить визнати протиправними дії пасторів баптиської євангеліської церкви Мазура І.Б., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] М. Проте при розгляді справи не доведено, які конкретно їх дії призвели до розриву особистих та соціально-корисних зв`язків та відносин позивача як в колонії, так і поза її межами та заподіяння йому моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В ході судового розгляду справи позивач не довів порушення своїх прав. Згідно із статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, де вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Згідно із ст. 297 ЦК кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Згідно з ч. 3 ст. 297 ЦК фізична особа мас право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна із сторін в справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Тобто, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В цій справі суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~частин 2\~і 3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6,\~п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed