Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення платежу в загальній сумі 70885,52 грн., що становлять собою втрати за індексом інфляції та трьох процентів річних. У позовній заяві позивач зазначав, що між ним та відповідачем 28.06.2005 року було укладено договір позики, за яким позивач надав за розпискою відповідачу у борг суму 8000 доларів США, терміном повернення всієї суми було вказано до\~\~31.12.2005 року, проте кошти відповідачем не повернуто. Згідно до судового рішення в справі №344/11259/14-ц було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 117245 грн. 60 копійок, що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.07.2014 року складає 10064 долари США, а також стягнуто завдану моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень і понесені судові витрати, а в задоволенні решти заявлених вимог відмовлено. Позивач також зазначав, що на виконання вказаного судового рішення в січня 2015 року було відкрито виконавче провадження, яке надалі зупинено в звязку з розшуком транспортних засобів відповідача, і фактично за весь час виконавчого провадження жодних стягнень з боржника не вчинено, жодних коштів позивачем не отримано. В подальшому позивач уточняв позивні вимоги, та на підставі положень ст.ст. 192, 524-526, 599, 610, ч.1 та ч.2 ст. 612, ч.1 ст.623, ч. 2 ст. 625 ЦК України, в кінцевому просив стягнути з відповідача 85717,02 грн., що становлять собою втрати за індексом інфляції та трьох процентів річних і судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої просив розглядати даний спір у його відсутності та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Факт того, що 28.06.2005 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 8 000 доларів США, терміном повернення всієї суми до 31.12.2005 року доказування не потребує, оскільки вказана обставина встановлена заочним рішенням суду від 24.10.2014 року в справі №344/11259/14-ц, і згідно з вимогами ч.3\~ст. 61 ЦПК України\~не доказується. Згідно з відповіддю Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області за №04-17/1800 від 09.06.2016 року, вбачається, що 05.01.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконавчого листа №344/11259/2014, та вказано які саме дії вчинені державним виконавцем, проте відомостей що боржником сплачено заборгованість позивачу за вказаним вище рішенням суду в даному листі немає (а.с. 10). Отож вбачається, що жодних коштів присуджених позивачу за судовим рішенням останній не отримав. Як зазначав Верховний Суд України\~у справі № 6-157цс16 : Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За таких обставин, на перший погляд видається, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за прострочення платежу, після винесення судового рішення на його користь. Проте, в обґрунтуванні своїх вимог, окрім наведеного вище, позивач покликається і на судове рішення в справі №344/5385/16-ц (а.с.8) за його позовом до відповідача про стягнення збитків у вигляді курсової різниці в розмірі 139 185,12 грн., яким позивачу в задовленні позову було відмовлено. Посилаючись на дане рішення (в справі №344/5385/16-ц) позивач зазначає, що в ньому констатовано що між [PERSON] та [PERSON] виникли грошові зобовязання, які виражені саме у грошовій одиниці України гривні, а тому є всі підстави для задоволення позову в даній справі про стягнення коштів за прострочення платежу, які виражені у інфляційних втратах та трьох відсотках річних. В той же час рішення в справі №344/5385/16-ц було 29.11.2016 року скасоване рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області. І в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області в справі №344/5385/16-ц, і в рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в справі №344/11259/14-ц зазначено, що судами встановлено, що 28.06.2005 року позивач (тобто [PERSON]П.) надав за розпискою відповідачу (тобто [PERSON]Р.) суму 8000 доларів США з терміном повернення до 31.12.2005 року, тобто у позивача відсутні підстави стверджувати, що між [PERSON] та [PERSON] виникли грошові зобовязання, які виражені саме у грошовій одиниці України гривні, оскільки вбачається, що вони виражені у доларах США. З цього приводу у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016р. у справі № 6-771цс15 вказано, що борги в іноземній валюті не індексуються на підставі статті 625 ЦК України. Зокрема було вказано, що «Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.» За таких обставин, оскільки грошове зобовязання між сторонами, визначено не у гривнях, а в доларах США у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Судовий збір за розгляд даної позовної заяви в сумі ___ компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому суд висловлює своє занепокоєння з приводу невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, адже як вказує практика Європейського суду з прав людини «виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.11, 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1049-1050 ЦК України,

Outcome: dismissed