Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, після її уточнення, посилаючись на наступне(а.с.19-21). Він є сином [PERSON], який помер 04.08. 2012. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яка складається із земельної ділянки, розміром 4,9612 га, яка розташована на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області та 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Заводська, буд. 62 с. Острівщина Близнюківського району Харківської області. Окрім нього спадкоємцем першої черги є мати [PERSON] - [PERSON], його бабуся. Нещодавно йому стало відомо, що на підставі ст. 1264 ЦК України, після смерті батька, співмешканка батька [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом як на вказану земельну ділянку так і на ? частину будинку. Про те, що після смерті батька залишилося спадкове майно він знав, а тому через декілька місяців після похорон батька на адресу Близнюківської нотаріальної контори Харківської області направив заяву про прийняття спадщини. Невдовзі після цього його було затримано, а потім засуджено. 04.11. 2014 його було звільнено умовно-достроково але впродовж двох місяців знову засуджено до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Перебуваючи в місцях позбавлення волі він був впевнений, що після звільнення зможе оформити спадок. З місць позбавлення волі був звільнений 10. 08. 2017. Звернувшись після звільнення до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Крім того, з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03. 2018 року йому стало відомо, що спадщину уже прийнято співмешканкою батька [PERSON]. Також цією постановою його було повідомлено, що 31.12. 2015 нотаріальною конторою листом його було повідомлено про відкриття спадщини та можливість звернення до суду з позовом про продовження строку для її прийняття. Вказане повідомлення він не отримав так як в цей час перебував в місцях позбавлення волі. Про звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту її проживання з батьком йому відомо не було. Посилаючись на ч.3 ст. 1272 ЦК України і просить суд визначити додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 22.03. 2018 позовну заяву залишено без руху(а.с.14). Ухвалою суду від 16.05. 2018, після усунення недоліків, позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадженення, провадження відкрите(а.с.31).Відзиви на повну заяву не подавалися. 12.06. 2018 проведене підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду по суті(а.с.68,69.). У судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на незаконність успадкування майна після смерті сина - [PERSON] Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що вона правомірно успадкувала майно після смерті [PERSON] з яким жила однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство тощо. Похорони [PERSON] здійснила вона. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідка, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити повністю, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є громадянином України, про що свідчить його паспорт(а.с.5). Вбачається, що він зареєстрований в [INFO] з 4.11. 2008 року де проживає разом із бабусею [PERSON] та дядьком про що свідчить довідка Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області(а.а.9). Відповідно до фотокопії свідоцтва про народження [PERSON] його батьком є [PERSON]. (а.с.6). [PERSON] помер 04.08. 2012, місце смерті с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області, що вбачається із фотокопії свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ВЛ №409327, повторне(а.с.7). Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 07. 11. 2013 [PERSON] було засуджено за ч.1 ст. 185, ст. 71 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі. Взятий під варту в залі суду в цей же день(а.с.11,12). Із довідки про звільнення ХАР №02722 вбачається що цей строк на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» був скорочений на ?. До відбуття 1 рік 3 місяці 24 дня. Також Лозівським міськрайонним судом Харківської області 19.11. 2015 він був засуджений за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. З місць позбавлення волі звільнився 10.08. 2017(а.с.10). 14 березня 2018 року за №236/02-31 державним нотаріусом Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постановою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказані вище земельну ділянку та ? частину будинку(а.с.8). Відмова мотивована тим що до шести місяців з дня смерті [PERSON] [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Раніше з цієї ж причини було відмовлено і [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1264 ЦК України видані [PERSON] Інших спадкоємців немає(а.с.8). За клопотанням позивача суд витребував копію спадкової справи №19/2013 (а.с.42-65). При її вивченні встановлено наступне. [PERSON] із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Близнюківської нотаріальної контори Харківської області звернулася 29.01. 2013 тобто у шестимісячний термін визначений законом(а.с.43). 17.09. 2013 із письмовою заявою про оформлення спадщини до цієї ж нотаріальної контори звернувся [PERSON]Ю.(а.с.44) 31.12. 2015 нотаріальною конторою на імя [PERSON] на його адресу в сел. Орілька Лозівського району Харківської області було направлене повідомлення про відкриття спадщини. У повідомленні зазначено, що ним подана заява про прийняття спадщини з порушенням строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Запропоновано в 10-денний строк з дня отримання цього повідомлення зявитися до нотаріальної контори для встановлення кола спадкоємців. Розяснено право звернутися до суду з позовом про продовження пропущеного строку(а.с.15). 30.08. 2016 до нотаріальної контори [PERSON] було подано заяву про прийняття спірної спадщини із зазначенням того, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини в передбачений законом строк не звернувся, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав, на запрошення до нотаріальної контори не зявився(а.с.46) 30 серпня 2016 року [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий № 6320684800:01:000:0168 та 1/2 частину житлового будинку за адресою: вул. Заводська, буд. 62, с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області(а.с.50,51). Свідоцтва зареєстровані у Спадковому реєстрі(а.с.52-54). Також у спадковій справ є постанова Апеляційного суду Харківської області від 27.02.2018 якою у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовлено(а.с.62-64). За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1\~ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Вищевказаними доказами доведено, що позивач на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживав. Ця обставина учасниками справи не заперечувалася. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи з предмету спору, відповідно до ст.ст.\~12,\~13,\~77,\~81,\~89,\~229 ЦПК України\~обов'язок доказування поважності причин пропущення строку для сприйняття спадщини покладається на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поважність причин пропущення зазначеного строку [PERSON] обґрунтовує тим, що через декілька місяців після смерті батька він подав належну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, потім перебував під вартою і був впевнений, що після звільнення зможе цю спадщину оформити. Також посилається на те, що повідомлення нотаріуса про необхідність зявитися до суду він не міг отримати оскільки воно було направлене за його адресою проживання, а він в цей час перебував в місцях позбавлення волі. Зазначені причини визнати поважними суд не може, виходячи із наступного Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер 04 серпня 2012 року. У судовому засіданні як сам [PERSON] так і відповідачі підтвердити що він був присутнім на похоронах. Про те що після смерті батька залишилося спадкове майно [PERSON] також було відомо і про це він вказав у позовній заяві. Свідок [PERSON] повідомив суд, що [PERSON] разом проживала із [PERSON], вели спільне господарство. Останнім часом той хворів. Догляд за ним, а потім і похорони, здійснювала [PERSON] Він допомогав [PERSON] оформляти цю спадщину. [PERSON] з приводу успадкування [PERSON] майна [PERSON] останній неодноразово погрожував. Відповідно до ст. 1270 ЦК України [PERSON] мав звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 04 лютого 2013 року. Разом із тим вбачається, що таку заяву він подав лише 17.09. 2013 більш ніж через рік після смерті спадкодавця, тобто поза межами строку, визначеного законом. Несвоєчасність подання заяви не може бути обгрунтована і тим, що [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі. Так із вироку Близнюківського районного суду Харківської області вбачається, що під варту він був взятий лише 07.11. 2013. Із довідки про звільнення ХАР №02722 вбачається що до засудження Близнюківським районним судом Харківської області 07.11. 2013, [PERSON] також був тричі судимий але покарання йому були призначені у виді громадських робіт та із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Отже до 07.11. 2013 він під арештом не був. Твердження позивача про те, що повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини від 31.12. 2015 він не міг отримати так як перебував в місцях позбавлення волі цих висновків суду також не спростовує, оскільки позивачем не надано жодного доказу яким би були підтверджені обєктивні причини які унеможливлювали подання ним заяви про прийняття зазначеної спадщини до 04 лютого 2013 року. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статей\~80,\~89 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги викладене, оцінивши всі обставини справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини в межах строку, передбаченого\~ст. 1270 ЦК України, а тому задоволенні позову і слід відмовити. При поданні позову судовий збір позивачем сплачений. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат по справі немає. А тому,

Outcome: dismissed