Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом в інтересах [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 811 від 20 серпня 2010 року, укладений [PERSON] та ТОВ «Торговий дім «Фінпром», який зареєстрований у Томашпільському РВ Вінницької РФ цент ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 30 грудня 2010 року за № 041006101826. Позов обґрунтований наступним. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1, 8945 га у межах згідно з планом, розташованої на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Відповідно до акту приймання-передачі об'єкта оренди орендар ТОВ «Торговий дім «Фінпром» прийняв, а орендодавець [PERSON], на підставі договору оренди землі № 811 від 20 серпня 2010 року, передав земельну ділянку в оренду. Проте позивач зазначає, що вказаний договір оренди земельної ділянки та акт приймання - передачі об'єкта оренди [PERSON] не підписувала, доручення на підписання вказаних документів іншій особі не надавала, про порушення свого майнового права [PERSON] дізналася лише 5 жовтня 2016 року, тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову повністю та застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України. Зокрема зазначив, що спірний договір було укладено в 2010 році, [PERSON] повинна була дізнатися про те, що її земельну ділянку обробляє ТОВ «Торговий дім «Фінпром» ще в 2010 році і як наслідок, з'ясувати про договір оренди. Про те остання протягом цих років отримувала орендну плату, а відтак їй було відомо, що земля орендується. На підтвердження одержання позивачкою орендної плати представник ТОВ «Торговий дім «Фінпром» надав копії відомостей з підписом [PERSON] Представник Держгеокадастру у Томашпільському районі в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 8 квітня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, належить земельна ділянка площею 1,8945 га, розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.10) Згідно договору оренди землі № 811 від 20 серпня 2010 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Торговий дім «Фінпром» вбачається, що орендодавець [PERSON] надає належну їй на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], а орендар - ТОВ «Торговий дім «Фінпром» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,8945 га, яка знаходиться на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району. Договір укладено на десять років. Договір оренди підписаний сторонами, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 грудня 2010 року за № 041006101826 (а.с. 4-5). Як вбачається з акту приймання передачі об'єкта оренди № 1 від 20 серпня 2010 року орендар ТОВ «Торговий дім «Фінпром» прийняв, а орендодавець [PERSON] яка є власником земельної ділянки площею 1, 8945 га., на підставі договору № 809 від 20 серпня 2010 року передав дану ділянку в оренду згідно договору ( а.с.5). Згідно ст..27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. 8 лютого 2017 року за клопотанням представника позивача по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 27 березня 2017 року до Томашпільського районного суду з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 705/706/17-21 від 24 березня 2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, згідно висновку якого підписи від імені [PERSON] у договорі оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Торговий дім «Фінпром» № 811 від 20 серпня 2010 року та акті приймання-передачі об'єкта оренди №1 від 20 серпня 2010 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.99-102). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимогами частин першої - третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Разом з тим, при розгляді справи представником ТОВ «Торговий дім «Фінпром» [PERSON] було подано клопотання про застосування строку позовної давності. В даному клопотанні представник відповідача вказав на те, що позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, який було укладено в 2010 році, [PERSON] повинна була дізнатися про те, що її земельну ділянку обробляє ТОВ «Торговий дім «Фінпром» ще в 2010 році і як наслідок, з'ясувати про договір оренди. Проте остання протягом цих років отримувала орендну плату, а відтак їй було відомо, що земля орендується. Таким чином позивачем на момент звернення до суду пропущено строк позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у справі №6-2469цс16 від 16.11.2016 року визначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України при розгляді справи №6-17цс17 від 22.02.2017 року. Із наданого видаткового касового ордеру про отримання грошових коштів за оренду земельного паю за 2016 р. та наданих копій відомостей на видачу зерна за оренду земельного паю за 2014р. - 2016 р. ТОВ «ТД «Фінпром» (с. Комаргород) вбачається, що [PERSON] отримувала орендну плату за спірним договором оренди землі, про що свідчить підпис останньої у відомості ( а.с.68, 69, 71, 73, 76), представник позивача не ставив під сумнів дійсність підпису позивачки у відомості та не заявляв клопотання про призначення експертизи. Враховуючи презумпцію обов'язку позивача знати про стан своїх майнових прав, що належна [PERSON] земельна ділянка розташована на території Комаргородської сільської ради, тобто на близькій відстані від її місця проживання і, що остання щорічно отримувала орендну плату за спірним договором оренди землі, тому суд вважає, що [PERSON] пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду. Позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не знала та не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, тоді як згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також позивачем та її представником не було заявлено про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до ТОВ «Торговий дім «Фінпром» про визнання недійсним договору оренди землі слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, витрати по справі, в тому числі за проведення судової почеркознавчої експертизи, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed