Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить будинок по вул. Котляра, 12 в с. Головятине Смілянського району Черкаської області. У вищевказаному будинку зареєстрований [PERSON] який з 2015 року в ньому не проживає та особистих речей не має. На його неодноразові прохання змінити місце реєстрації відповідач не реагує та добровільно виписуватися не бажає, а тому змушений звернутися до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №12 по вул. Котляра в с. Головятине Смілянського району Черкаської області. В судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача надіслав до суду заяву в якій справу просить розглянути без його участі та позивача, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Черкаський край» №39 від 27 вересня 2017 року. У відповідності до ч. 4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником будинку №12 по вул. Котляра в с. Головятине Смілянського району Черкаської області (а.с. 12 ). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Головятинської сільської ради №149 від 6 березня 2017 року, про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] (а.с. 6). Відповідно до довідки Головятинської сільської ради №152 від 6 березня 2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], але за вищевказаною адресою не проживає (а.с. 7). Як вбачається з акту від 13 квітня 2017 року засвідченого сільським головою Головятинської сільської ради [PERSON] в будинковолодінні №12 по вул. Котляра с. Головятине з 1 січня 2015 року не проживає, особистих речей в вищевказаному будинку не має, місце проживання його невідоме (а.с. 8). Згідно ст. 41 Констиції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладатиінші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач, будучи зареєстрованим у спірному будинку, чинить перешкоду власнику у вільному володінні та користуванні належного йому на праві приватної власності майном. За таких обставин позовна заява [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved