Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій вказав, що 30. 12. 2004 року він, [PERSON] та [PERSON] отримали у дар від [PERSON], кожний в рівних частках, незавершений будівництвом готель, який розташований у м. Бердянську по вул. Шевченко, 22 готовністю 93 відсотки. 25. 05. 2011 року на підставі договору дарування [PERSON] [PERSON] остання стала власником 1/3 частки нежитлового приміщення. Таким чином, на даний час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаного нежитлового приміщення. У період з 2006 року по 2013 рік [PERSON] за попередньою домовленістю з [PERSON] укладалися договори найму (оренди) будівлі «Євро» (готелю, розташованого по вул. Шевченко, 22 в м. Бердянську), при цьому згоди інших співвласників на оренду усього готелю не було, кошти за ведення підприємницької діяльності на території усього готелю привласнювалися [PERSON] та [PERSON] Після отримання права власності на 1/3 частку готелю відповідачка запевнила його та іншого співвласника, що буде займатися наданням послуг з тимчасового розміщення мешканців в готелі у якості адміністратора, а прибутки будуть розподілені пропорційно між усіма власниками. В цей же час [PERSON] без згоди інших співвласників передала готель в оренду, при цьому орендарем виступала вона сама як фізична особа підприємець, відкрила окремий рахунок в банку, на який заходили кошти, отримані від надання послуг з тимчасового розміщення мешканців на території готелю «Євро». При цьому відповідачка запевняла його та [PERSON] про те, що жодних розміщень не здійснюється та діяльність готелю є неприбутковою. За період господарювання ФОП [PERSON] на території готелю «Євро» з 2011 по 2013 роки вона отримала прибуток у розмірі 2\~799\~742, 46 грн., що підтверджено висновком судово економічної експертизи, проведеної в рамках відкритого кримінального провадження № 12013080130005186, внесеними у ЄРДР з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 358 ч. 4 КК України. В результаті здійснення незаконної господарської діяльності йому та [PERSON] завдано збитки, під якими необхідно розуміти упущену вигоду. У звязку з тим, що [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності використовувала не лише частину нерухомого майна, що належала їй на праві власності, а обєкт в цілому, і зокрема, належну йому частку, вона завдала йому збитки на суму 933\~247, 48 грн., які він просить стягнути з відповідачки на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] з представником за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги і пояснив, що у 2007 році єдиний раз він та [PERSON] укладали договір оренди своїх часток готелю «Євро» з [PERSON], більше після цього ніяких договорів не підписували, домовленостей щодо використання відповідачкою його частки та частки [PERSON] між ними не існувало, про той факт, що вона використовувала їх частки і розміщала мешканців по всьому готелю їм відомо не було, вона їх не сповіщала про це, і дізналися про все тільки у 2013 році, коли подивилися бухгалтерську документацію і побачили, що заселялися усі номери. Згоди на здачу в експлуатацію своєї частки готелю він не давав, порядок користування готелем не був визначений, але вони були впевнені, що працює лише 1/3 частка [PERSON] На той час у нього був інший бізнес, тому він не займався готелем, приїжджала його дружина та діти, влітку відпочивали в готелі, регулярно привозили гроші на ремонт на вимогу [PERSON], кошти на комунальні виплати давали лише у 2007 році, коли діяв договір оренди. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі і пояснила, що вона сплачувала комунальні послуги за свої кошти за весь готель за згодою усіх співвласників, робила за свої кошти ремонт, оплачувала будівельні роботи, здійснювала закупівлю товаро матеріальних цінностей для всього приміщення. 7 років вона орендувала приміщення у [PERSON] Д В. та [PERSON], укладала договори оренди, щорічно виконавчий комітет Бердянської міської ради надавав їй дозвіл на роботу готелю, і за це вона повинна була виконати капітально - косметичний ремонт. Вважає, що вона не повинна була виплачувати [PERSON] та [PERSON] їх частину прибутку, оскільки вона і так здійснювала за них усі необхідні виплати, робила ремонт та закупала товари, посуд і меблі на увесь готель. Третя особа [PERSON] до суду не явився, про день слухання справи повідомлявся за місцем реєстрації та фактичного проживання, причини неявки суду не повідомив, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних доказів. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому вказала, що на підставі договору дарування від 30. 12. 2004 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є власниками незавершеного будівництвом готелю, який розташований по вул. Шевченко, 22 в м. Бердянську Запорізької області. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15. 08. 2006 року за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] визнано право власності на самочинно збудований готель «А», мансарду «Мс», замощення І, хвіртку № 1, паркан № 2 по вул. Шевченко, 2 в м. Бердянську Запорізької області. Земельна ділянка під вказаною нежитловою будівлею належить на праві власності [PERSON]. Являючись приватним підприємцем з 2001 року, вона 30. 12. 2006 року уклала з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договір оренди вказаного приміщення готелю, який в подальшому переукладався, до 2008 року, останній договір був підписаний 07. 11. 2012 року. У 2011 році [PERSON] подарувала їй 1/3 частку приміщення, а рішенням Бердянського міськрайонного суду від 09. 10. 2014 року визначено порядок користування нежитловою будівлею між нею з одного боку, [PERSON] та [PERSON] з іншого боку. Після укладання договору оренди у 2006 році вона за власні кредитні кошти виконала необхідний капітально косметичний ремонт готелю, всього на суму 232\~930,29 грн., з урахуванням індексу інфляції 646\~956,67 грн. На власні кошти придбала меблі, побутову техніку, інші побутові товари, необхідні для функціонування готелю, на загальну суму 3369 981,03 грн., з урахуванням індексу інфляції станом на 01. 08. 2015 року 950\~264,43 грн. У травні 2013 року між нею та [PERSON] і [PERSON] виникли розбіжності стосовно розподілу прибутку, відповідачі стали вимагати від неї віддати їм 2/3 частини земельної ділянки, на якій розташований готель, а потім і її 1/3 частку готелю. 15. 07. 2013 року шляхом погроз вимусили її залишити готель, і позбавили її можливості здійснювати підприємницьку діяльність на своїй частині готелю, зайняли її кабінет, використовують печатку, незаконно заволоділи належним їй майном. Просить визнати за нею право власності на товаро матеріальні цінності, що перебувають у готелі, всього на 346 найменувань, витребувати їх у відповідачів, та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період з 13. 07. 2013 року по 10. 12. 2015 року в розмірі 1\~847\~625,20 грн., які їй завдано внаслідок в результаті захвату 1/3 частини готелю 615\~875,07 грн., та в результаті порушення виконання договорів оренди 2/3 частин готелю 1\~231 750,13 грн. В судовому засіданні позивачка і третя особа на її боці [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі і пояснили, що [PERSON] на свої власні кошти, кошти свого чоловіка [PERSON], а також кредитні кошти здійснювала капітально косметичний ремонт усієї будівлі готелю, усе це відбувалося у рамках укладених договорів оренди з [PERSON] та [PERSON], з їх згоди та попередньої домовленості. Коли приїздила дружина [PERSON] [PERSON] з дітьми і відпочивала влітку, то бачила, що експлуатувалися усі номери готелю, він завжди був заповнений, тому вони не могли не знати про те, що належні їм частки перебувають в оренді. Тому вона просить стягнути збитки за 2/3 частки готелю, оскільки вважає, що договори оренди діяли і не були розірваними. 15 липня 2013 року відповідачі змусили її покинути готель, вона встигла вивезти деякі свої речі, проте основні товаро матеріальні цінності, зокрема, меблі, посуд, різні облаштування залишилися в готелі, хоча ці речі належить їй особисто, тому вона просить визнати за нею право власності на них і витребувати від відповідачів. На даний час [PERSON] та [PERSON] не пускають її в готель, вона намагалася двічі, 29. 06. 2016 року і 02. 06. 2016 року, маючи на руках оригінал рішення Бердянського міськрайонного суду про визначення порядку користування приміщенням, зайти в готель для зайняття підприємницькою діяльністю на своїй частині, але їй відповідачі перешкоджали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечує у повному обсязі і пояснив, що договори оренди між ним та [PERSON] не укладалися, його підпис у них є підробленим, що виявлено в ході кримінального провадження при проведенні почеркознавчої експертизи, що підтверджує, що [PERSON] самовільно розпоряджалася та використовувала його частку готелю, не сплачуючи йому як власнику, його частину прибутку. Автоматичного продовження дії договору оренди, який дійсно був укладений між ними 30. 12. 2006 року, не відбувалося. Надані позивачкою чеки та квитанції про придбання будівельних матеріалів, іншого майна не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не можуть служити у якості доказів того, що [PERSON] дійсно придбавала їх і саме на потреби готелю «Євро», за свої власні кошти і використовувала їх в процесі господарської діяльності. Вказані нею товаро матеріальні цінності не являються індивідуально визначеними, а тому не можуть бути витребувані на її користь. Він та [PERSON] не завдавали [PERSON] ніяких збитків, оскільки не використовують її частину готелю, розмір збитків заявлений нею на підставі припущень без надання бухгалтерських розрахунків. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не явився, про день слухання справи повідомлявся за місцем реєстрації та фактичного проживання, причини неявки суду не повідомив, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних доказів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює в готелі «Євро» з квітня 2003 року, коли будівля ще не була завершена будівництвом. Фінансував будівництво [PERSON], у 2006 році готель був введений в експлуатацію, номери були укомплектовані меблями, посудом, телевізорами. [PERSON] контролював якість ремонтних робіт, але заробітну плату платили [PERSON] та [PERSON] Після 2006 року зарплату платив [PERSON], а [PERSON] працювала в готелі. Свідок [PERSON] пояснила, що працює адміністратором готелю «Євро» з 2011 року, заробітну плату платила їй [PERSON], яка працювала в готелі одна, сама здавала відпочиваючим усі номери готелю, у даний час номери, які належать [PERSON], не здаються, зарплату отримує від [PERSON] Аналогічні пояснення дала свідок [PERSON], яка доповнила, що після 2013 року в готелі з»явилося супутникове ТБ, обновили меблі, посуд, устаткування для конференцзалу привіз [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом з чоловіком [PERSON] та [PERSON] займалися будівництвом та ремонтом готелю «Євро» в м. Бердянську, при цьому щотижня привозили гроші на будівельні матеріали, закупали на складі в м. Запоріжжі меблі, посуд, усе необхідне для функціонування готелю, але чомусь на усе це претендує [PERSON] У 2006 році готель був введений в експлуатацію і повністю укомплектований, лише три номера на 4 поверсі закінчили облаштовувати у 2007 році. Вона з чоловіком та дітьми, а також [PERSON] мешкають в м. Запоріжжі, тому вирішили на 1 рік здати свої частки в оренду [PERSON], прибуток поділити на 3-х власників, щоб зрозуміти, чи буде прибуток та який саме. Проте [PERSON] їм повідомила, що готель не прибутковий, і грошей вони не отримали, тому більше договорів оренди не укладали. Оскільки її чоловік мав бізнес в Росії, то в м. Бердянськ приїздила в основному вона особисто, привозила гроші на комунальні послуги, при цьому [PERSON] їй повторювала, що прибутку немає, готель пустий, відпочиваючих немає, тому вони вирішили продати його. [PERSON], яка на той час вже була співвласницею, категорично відмовлялася від його продажу, перемовини йшли протягом з 2012 року по 2013 рік. Влітку 2013 року вона приїхала відпочити разом з дітьми в готель, побачила, що усі номери зайняті, готель заповнений, побачила бухгалтерські документи і дізналась про те, що увесь час готель функціонував на повну потужність, [PERSON] здавала також і їх частку, але коштів за це ніколи не давала, вони посварилися з нею, [PERSON] сама, за своєю ініціативою покинула готель і припинила підприємницьку діяльність, потім вивезла усі речі і документи, які вважала за необхідне, ніхто їй ні у чому не перешкоджав. З 2006 року вона кожне літо приїздила з дітьми на відпочинок в м. Бердянськ, проте [PERSON] селила її у своїй квартирі по вул. Червона, в готелі вона ніколи не ночувала, тому не бачила, яку територію використовує [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що її батьки [PERSON] і [PERSON] займалися будівництвом та облаштуванням готелю «Євро», для чого витрачали свої кошти. Брали кредити в банку, які виплачуються до теперішнього часу, купували будівельні матеріали, шпалери, меблі, посуд, штори, ковролін. У 2006 році вона була присутньою при підписанні договору оренди з її матір»ю [PERSON], яка орендувала усе приміщення готелю. Чи в подальшому такі ж договори укладались їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснила суду, що її приймала на роботу [PERSON], платила їй заробітну плату, інші співвласники [PERSON] та [PERSON] часто ночували в готелі, бачили, які номери були заселені. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо про те, що її донька [PERSON] брала кредит в банку для облаштування готелю, витрачала кошти на ремонт приміщення, купівлю меблів, посуду, постільної білизни. У 2006 році її донька уклала з [PERSON] та [PERSON] договір оренди і тому витрачала свої кошти на весь готель. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що влітку 2013 року на прохання [PERSON] виносили речі з готелю «Євро», вона показувала що саме виносити, забирали печатки, документи, комп»ютери, виносили меблі, побутову техніку, морозильні камери. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні як позовних вимог [PERSON], так і зустрічних позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є співвласниками на праві приватної спільної часткової власності готелю «Євро», який розташований в м. Бердянську Запорізької області по вул. Шевченка, 22, з таких підстав. Згідно договору дарування від 30. 12. 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 5703, [PERSON] придбав у власність 1/3 частку незавершеного будівництвом готелю, який розташований по вул. Шевченко, 22 в м. Бердянську Запорізької області. Іншими співвласниками у рівних частках були [PERSON] та [PERSON]. В подальшому на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 15. 08. 2006 року за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] визнано право власності на самочинно збудований готель «А», мансарду «Мс», замощення І, хвіртку № 1, паркан № 2 по вул. Шевченко, 2 в м. Бердянську Запорізької області. Як вбачається з копії договору оренди 30 грудня 2006 року між співвласниками готелю «Євро» [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку (наймодавці), та приватним підприємцем [PERSON] з іншого боку (наймач), укладено договір оренди (найму) приміщення готелю строком дії з 01. 01. 2007 року по 01. 01. 2008 року. Згідно договору дарування 1/3 частки нежитлової будівлі від 25. 05. 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Данціг [PERSON], реєстр № 636, власником 1/3 частки готелю стала [PERSON]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 09. 10. 2014 року визначено порядок користування співвласниками нежитловою будівлею готелем, розташованим по вул. Шевченко, 22 в м. Бердянську. У звязку з тим, що [PERSON] без жодної правової підстави з 2008 року, після закінчення дії договору оренди, по 2013 рік продовжувала використовувати частку приміщення готелю, що належить [PERSON], без сплати йому його частки прибутку від здачі номерів в найм тимчасовим мешканцям, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] упущену вигоду в розмірі 933\~247, 48 грн. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1, 2 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що станом на день укладання договору найму (оренди) 30. 12. 2006 року власниками готелю «Євро» являлися [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у рівних частках, які надали у тимчасове користування ПП [PERSON] ціле приміщення готелю, договір скріплено підписами та печатками ( л. с. 115 т. 1). [PERSON] зазначає, що після закінчення дії договору ( 01. 01. 2007 року по 01. 01. 2008 року) інших договорів власників з [PERSON] не укладалось, домовленостей щодо продовження нею оренди усього приміщення готелю не було, він особисто ніколи на надавав своєї згоди на те, щоб відповідачка використовувала його частку готелю, навіть якщо на той час порядку користування між ними визначено не було. [PERSON] вказане твердження належними доказами не спростувала, тому факт безпідставного використання нею 1/3 частки готелю, що належить [PERSON], протягом з 2008 по 2013 рік, здійснення на його території підприємницької діяльності, судом вважається доведеним та підтвердженим показаннями свідків [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] За цих підстав [PERSON], посилаючись на ст. 22,320, 359 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] упущену вигоду, яка розрахована, виходячи із загального розміру отриманих відповідачкою доходів за період з 2011 по 2013 роки від підприємницької діяльності у готелі, в розмірі 933\~247, 48 грн., визначеного висновком судово економічної експертизи № 130/11.2 від 26. 12. 2014 року по матеріалам кримінального провадження, викритого за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України. Проте суд не може погодитись з думкою позивача стосовно того, що ця сума є для нього саме упущеною вигодою, оскільки судом встановлено з пояснень самого позивача, свідка [PERSON], що [PERSON] і не сподівався отримувати з 2008 року прибуток від своєї частки готелю, оскільки [PERSON] його повідомила про безприбутковість цього бізнесу, ніяких дій по здійсненню підприємницької діяльності у своїй частині готелю не здійснював, займався іншим бізнесом у м. Запоріжжі, а в подальшому у Росії, до 2013 року, коли дізнався про те, що готель усі ці роки працював на повну потужність та приносив прибутки. Позивач протягом з 2008 по 2013 року надавав грошові кошти лише на сплату комунальних послуг, облаштування готелю, але підприємницькою діяльністю не займався, і на отримання прибутку не сподівався. Тому суд вважає, що розрахунки між ним та [PERSON], яка безпідставно використовувала його частку готелю для зайняття підприємницькою діяльності повинні відбуватися з інших правових підстав, а тому його позовні вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) задоволені бути не можуть. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], суд виходив з наступних встановлених фактів. Судом вставлено, що протягом з 2007 по 2013 рік [PERSON] здійснювала на території готелю «Євро» підприємницьку діяльність по тимчасовому розміщенню мешканців, при цьому як фізична особа підприємець з 01. 01. 2007 року по 01. 01. 2008 року на підставі договору найму, з 2008 року по 2011 рік, безпідставно, а з 2011 року по 2013 рік як власник 1/3 частки готелю. При цьому здійснювала закупівлю меблів, побутової техніки, інших побутових товарів, необхідних для функціонування готелю, на загальну суму 3369 981,03 грн., надала суду накладні, товарні чеки та квитанції на їх придбання, оригінали яких були судом досліджені в судовому засіданні. Просила суд визнати за нею право власності на вказані товаро матеріальні цінності, усього 346 найменувань, та витребувати їх від [PERSON] та [PERSON], посилаючись на вимоги ст. 387 ЦК України, яка передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проте позивачка не довела своє право власності на предмети меблі, вжитку та побутову техніку, оскільки надані нею платіжні документи не можуть служити належними доказами наявності в неї права власності на них, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», де чітко вказано, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форму), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановлено строку. Натомість судом встановлено, що платіжні документи, надані позивачкою, не відповідають вказаним вимогам, містять виправлення ручкою на машино друкованому тексті, виправлення та дописки, а також неможливо встановити їх придбання саме для господарської діяльності у готелі «Євро» м. Бердянська. Вказані обставини підтверджені поясненнями аудитора [PERSON], допитаної у судовому засіданні як спеціаліст за спеціальністю дослідження документів господарсько податкового обліку. Вимоги [PERSON] про витребування товаро матеріальних цінностей у відповідачів не можуть бути судом задоволені, оскільки ці речі не є індивідуально визначеними, але ж тільки за цих умов можуть бути застосовані правила ст. 387 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків (упущеної вигоди) за період з 13. 07. 2013 року по 10. 12. 2015 року, суд виходить з тих підстав, що позивачка діяла самочинно, на свій розсуд, не узгоджувала свої витрати, які вона робила на приміщення усього готелю, оскільки правових підстав використання нею 2/3 частин готелю, які належать [PERSON] та [PERSON] вона не довела. [PERSON] не надала суду також доказів того, що відповідачі користуються належною їй часткою у готелі, здають номери, які є її власністю, в експлуатацію та отримають за це будь який дохід, навпаки, ці твердження спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому немає підстав вважати, що вона зазнала збитків у вигляді упущеної вигоди. Той факт, що у даний час вона позбавлена можливості займатися підприємницькою діяльністю у готелі у звязку з поганими відносинами з відповідачами і наявністю спорів у судових органах, та відкритих кримінальних проваджень у правоохоронних органах, сторонами не оспорюється, даний факт підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], переглянутими відеоматеріалами, проте це не є підставою для стягнення упущеної вигоди. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed