Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], по якому просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №147, розташованої у будинку №10 по вулиці Героїв України у м. Кропивницькому, укладений 27 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, [PERSON], позивач є власником квартири № 147, розташованої у будинку № 10, по вулиці Героїв України в м. Кропивницькому. 10 листопада 2009 року ним був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, [PERSON], яким заповів все своє майно своїй доньці, [PERSON], [INFO] 27 грудня 2011 року без його відома було укладено договір купівлі-продажу квартири № 147, розташованої у будинку № 10 по вулиці Героїв Сталінграда ([PERSON] України) у місті Кропивницькому (Кіровограді). Про існування вказаного договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року позивача на початку серпня 2016 року повідомив завідувач будинком № 10 по вул. Г. України в м. Кропивницькому. Вказує, що квартиру не відчужував, ніяким чином права третім особам на квартиру не передавав, довіреностей іншим особам на вчинення вищезазначених дій не видавав, тобто не вчиняв будь-яких дій, направлених на перехід права власності до іншої особи, [PERSON] ніколи не бачив, жодних коштів за продаж квартири не отримував. Відповідач ніколи не проживала в спірній квартирі і не була прописана в ній, позивач постійно проживав на протязі 14 років в квартирі [ADDRESS]. Позивач є пенсіонером, дитиною війни, проживає один, а тому вважає, що став жертвою шахрайських дій по заволодінню квартирою. За таких обставин, звернувся до Кіровоградського ВП ГУНП у Кіровоградській області з заявою про вчинення шахрайських дій по заволодінню квартирою № 147, розташованою по вулиці Героїв України в будинку № 10 в м. Кропивницькому, відомості були внесені до ЄРДР. Вважає, щоукладення договору купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року вчинено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, а саме законного власника спірної квартири - [PERSON] і відповідності такого правочину його внутрішній волі як власника відповідного майна, а отже відповідно до ст. 215 ЦК України такий правочин визнається судом недійсним. При цьому також посилається, на те, що є людиною похилого віку та за станом здоровя не розумів наслідків укладення такого договору. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Щодо призначеної під час розгляду справи за клопотанням представника позивача почеркознавчої експертизи вказали, що її вартість є занадто високою та позивач звернувся до поліції із заявою про вчинення шахрайських дій повязаних із купівлею-продажем його нерухомого майна, у цьому кримінальному провадженні призначено аналогічну почеркознавчу експертизу, проте безкоштовно, вказала, що є доцільним дочекатись її результатів. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що договір купівлі-продажу квартири № 1816 від 27.12.2011, засвідчений 27.12.2011 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], було складено та засвідчено на законних підставах з урахуванням усіх правових норм та добровільного волевиявлення і продавця, і покупця. Позивач особисто був присутнім у нотаріуса під час вчинення правочину щодо відчуження квартири. У договорі купівлі-продажу міститься власноручний підпис (напис свого прізвища, імені та по-батькові). Вказував, що заповіт не має ніякого впливу на законність договору купівлі-продажу квартири, так як він складений для розпорядження на момент смерті [PERSON] і в ньому чітко вказано розпорядження майном, яке йому буде належати на день його смерті. [PERSON] шахрайськими методами перешкоджає відповідачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном та порушує її право власності. З моменту підписання договору та передачі книжок на сплату комунальних платежів, всі витрати на утримання квартири несла донька відповідача [PERSON]. Донька відповідача до початку серпня 2016 року безперешкодно приходила до квартири, а тому порушень права власності не було. В серпні 2016 року позивач з невідомих причин змінив замки на вхідних дверях, після чого відповідач була змушена звернутись до правоохоронних органів. 12.08.2016 року, за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження №12016120020009946, яке в даний час перебуває в провадженні Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Вважає, що позивач не зазначає якими доказами підтверджується відсутність його вільного волевиявлення на вчинення правочину, в той час як підпис в договорі купівлі-продажу квартири від 27.12.2011 року, вчинений в присутності нотаріуса, спростовує твердження позивача про відсутність його волевиявлення на вчинення правочину. Крім того, просив застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності (а.с. 50-51). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2002 року належала квартира за адресою: [ADDRESS] /а.с. 4/. Позивач згідно заповіту від 10.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3504, заповідав усе своє майно [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1816 /а.с. 27-28/. Згідно договору сторони уклали договір, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому умі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Згідно п. 3 договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 40\~603 грн. Своїми підписами під цим договором, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продане майно, та відсутність, щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. 30 січня 2012 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON], про що свідчить копія витягу про державну реєстрацію прав Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» №33012297 від 30.10.2012 року /а.с. 48/. Як вбачається з інформації Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Свобода-10» у спірній квартирі, належній [PERSON] до складу сім»ї станом на 26.08.2016 року входять: [PERSON] та [PERSON] (від 11.08.2016 року). [PERSON] був виписаний на підставі відчуження майна від 17.08.2016 року, [PERSON] 29.05.2012 року на підставі судового рішення /а.с. 55/. Згідно повідомлення про початок досудового розслідування від 12.11.2016 року, 05.08.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] за фактом того, що в період часу з 01.03.2016 року по 29.07.2016 року [PERSON], зловживаючи довірою [PERSON], заволоділа належною останньому квартирою за адресою: [ADDRESS], завдавши [PERSON] матеріального збитку /а.с. 61/. Станом на 03.02.2017 року триває досудове розслідування /а.с. 140/. З наданих до суду представником відповідача квитанцій на підтвердження того, що з моменту укладення правочину майно утримувала відповідач не можливо беззаперечно встановити, що саме відповідач сплачувала за комунальні послуги, так як наявні квитанції від імені [PERSON] та [PERSON] почергово, при цьому при оплаті платежів можливо вказати будь-якого платника /а.с. 78-99/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2016 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якою було доручено експерту Науково-дослідної лабораторії судових експертиз /а.с. 101-102/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.02.2017 року ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2016 року про призначення по справі почеркознавчої експертизи було скасовано /а.с. 144-145/, так як в судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про витребування вільних зразків підпису почерку позивача, які долучені до матеріалів кримінального провадження та вказала, що в межах кримінального провадження проводиться почеркознавча експертиза, тому вважала, що не є доцільним оплачувати експертизу по даній цивільній справі. У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір купівлі-продажу є двостороннім договором за умовами якого в силу положень ст.655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку, земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). \~ Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). \~ Цей договір укладався сторонами, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і морального, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема щодо недійсності правочину). Вказаний договір був підписаний позивачем без будь-яких застережень чи зауважень. Також позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів того, що він не підписував спірний договір. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Таким чином позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про недійсність даного правочину, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення в межах обґрунтування позовної заяви. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~\~18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. За вказаного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: dismissed