Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка на момент смерті проживала у м.Сімферополі АР Крим, що є окупованою територією. Заявник отримав свідоцтва про смерть [PERSON]. [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті м.Сімферополь Департаменту записи актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, оскільки державна реєстрації смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, а тому йому відмовлено в державній реєстрації смерті. Просить суд встановити юридичний факт смерті [PERSON], 1926р.н., місце народження с.Натальїно Красноградського району Харківської області, місце смерті Автономна Республіка Крим м.Сімферополь, яка настала [INFO]. Заявник в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження виданого 24.11.1952р. с.Войнівка Войнівською с/радою Чутівського району, народився [INFO] [PERSON], записаний батько - [PERSON], мати - [PERSON], про що зроблений актовий запис №28. Відповідно до свідоцтва про смерть, [NUMBER] виданого 17.12.2016р. відділом реєстрації смерті м.Сімферополь Департаменту записи актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON],[INFO] померла [INFO] , про що зроблений актовий запис №5169. На підставі якого, заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті матері, що підтверджується відповіддю начальника відділу ДРАЦС Суворовської РУЮ у м.Херсоні. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. У відповідності до Наказів Міністерства юстиції України № 246/7, 24/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей» свідоцтва про смерть видані органом, який знаходиться на не контрольованій території є недійсним. Використання їх в якості документів, що засвідчують факт смерті, є не можливим. Відповідно до закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу МЮУ 24.12.2010 №3307/5), документом що підтверджує факт смерті фізичної особи може бути рішення суду про встановлення такого факту. Приписами п.8 ч. 1ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим - тимчасово окупована територія є невід'ємною частиною України з 20 лютого 2014 року та на територію якої, відповідно до ст. 4 вказаного Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Згідно п.п.1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умови підтвердження доказами, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що на підставі ст. ст. 256-259 ЦПК України подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved