Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь основну суму боргу в розмірі - 7 350 доларів США, що станом 18.03.2019 року еквівалентне сумі 196 245 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі - 641,56 доларів США, що станом на 18.03.2019 року еквівалентне сумі 17129 грн. 65 коп. та судові витрати по справі. \~ \~ \~В обґрунтування\~позову зазначав,\~що 19\~березня 2016\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~договір безпроцентної\~позики у\~вигляді розписки,\~відповідно до\~якої Позивач\~передав,\~а Відповідач\~прийняв грошові\~кошти в\~розмірі 7\~350\~доларів США,\~що на\~момент укладення\~договору позики\~було еквівалентно\~191\~100\~грн.,\~які останній\~зобов`язався повернути\~до 19\~квітня 2016\~року.\~Відповідач,\~як позичальник,\~належним чином\~свої зобов`язання\~не виконав,\~боргу за\~договором позики\~у визначений\~строк не\~повернув. На момент пред`явлення позову 19 березня 2019 року до суду, згідно із курсом НБУ (100 доларів = 2 670 гривень), еквівалент суми боргу в розмірі 7 350 доларів США, відповідно, становить - 196 245 гривень, які він просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі - 641,56 доларів США, що станом на 18.03.2019 року еквівалентне сумі 17129 грн. 65 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.23-24). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду (а.с.44). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2020 року було призначено у цивільній справі судово-технічну експертизу, оскільки висновок про\~наявність виправлень\~в розписці\~безпосередньо впливав\~на результат\~розгляду судом\~цієї справи\~(а.с.64-66,\~95-99). Та роз`яснено сторонам, що відповідно до положень статті 109\~ЦПК\~України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. \~ \~ \~ \~Ухвалою Васильківського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 28\~серпня 2020\~року відновлено\~провадження у\~справі у\~зв`язку із\~повернення матеріалів\~цивільної справи\~без виконання\~(а.с.119-121). \~ \~ \~ \~ Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, до суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечував (а.с.128). \~ \~ \~ \~ [PERSON] , який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином (а.с.123, 124), в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву в якому вимоги позову не визнав посилаючись на їх безпідставності, оскільки борг він повернув позивачу, а надана ним боргова розписка містить виправленні у даті укладення та поверненні боргу (а.с.27-29). \~ \~ \~ \~На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. \~ \~ \~ \~ Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України,\~\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 19 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 7 350 доларів США, що на момент укладення договору позики були еквівалентні 191 100 грн., які останній зобов`язався повернути до 19 квітня 2016 року про що свідчить оригінал письмової розписки від 19 березня 2016 року (а.с.7, 62). Як вбачається із розрахунку складеного [PERSON] заборгованість за договором позики, становить з моменту пред`явлення позову 19 березня 2019 року до суду, згідно із курсом НБУ (100 доларів = 2 670 гривень), еквівалент суми боргу в розмірі 7 350 доларів США, відповідно, становить - 196 245 гривень, 3% річних в розмірі - 641,56 доларів США, що станом на 18.03.2019 року еквівалентне сумі 17129 грн. 65 коп (а.с.3). При цьому, 16.01.2020 року [PERSON] подав до суду письмове клопотання про призначення у справі судову технічну\~експертизу проведення якої просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Обґрунтовуючи клопотання тим, що він проти позову заперечує, пояснюючи тим, що складення розписки, ксерокопія якої додана до позову, відбулося 19 березня 2015 року. Тоді ж, 19 березня 2015 року, ним було отримано від Позивача в позику кошти в сумі 7 350 доларів США, які він, згідно досягнутих домовленостей, зобов`язався повернути до 19 квітня 2015 року. Саме такі дати було зазначено в розписці: дата складання розписки - «19 (03) березня 2015 p.»; дата одержання коштів - «19 березня 2015 p.»; дата повернення коштів - «19 квітня 2015 p.»; дата підписання розписки [PERSON] - «19 березня 2015 p.». Разом з цим, додана до позовної заяви ксерокопія розписка містить в своєму тексті виправлення, а саме: виправлену дату складання «19 (03) березня 1016р., дату одержання грошей «19 березня 2016 p.», дату повернення позики «19 квітня 2016 р.» та дату підписання розписки [PERSON] «19 березня 2016р.» Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року у справі було призначено судово-технічну експертизу, однак відповідачем на якого судом було покладено обов`язок здійснити її оплату таку оплату не здійснив у зв`язку з чим ухвала суду була залишена експертами без виконання та дає суду підстави вважати небажання відповідача довести свої заперечення щодо предмету позову відповідно до положень статті 109\~ЦПК\~України (а.с.64-66). Ст. 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~\~Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~\~\~За приписами ч. 1, ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. \~\~Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~\~Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. \~Ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1\~ЦПК України, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі 6-1967цс15 від 11.11.2015 року.\~ Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~Ст. 530 ЦК України\~визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~Ст. 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. \~Ч. ч. 1, 2\~ст. 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 січня 2019 року №373/2054/16-ц). Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постановах від 2 липня 2014 року у справі № 3-36 цс14, від 02 жовтня 2015 року у справі № 3-369цс15. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики не виконав, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернув, будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики, як зазначено ним у відзиві на позовну заяву, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а також позивач має право на отримання від позичальника (відповідача) 3 % річних від простроченої суми. \~ \~ \~ \~Розподіл судових витрат між сторонами вирішується за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 2133, 74 грн. з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved