Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Акацій, 3, що є у спільній сумісні власності та визнати за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0, 069 га, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Акацій, 3. Поданий позов [PERSON] обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою у нього не склалося, шлюбні відносини припинені з 2015 року, відповідач систематично створює конфліктні ситуації, перешкоджає у користуванні спільним майном та не бажає поділити спільне майно подружжя в добровільному порядку. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, уточнивши позовні вимоги в частині поділу майна, зокрема просить суд визнати за [PERSON] право на ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки для бідвіництва і обслуговування житлового будинку площею 0, 0690 га, що знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Акацій, 3 у праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідач в судовому засіданні визнала позов в частині розірвання шлюбу, однак заперечила проти задоволення позовних вимог щодо поділу майна подружжя. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] 27.07.1982 року зареєстрували шлюб у Т-Пасіцькій сільській [PERSON] району, що стверджується актовим записом № 18 в книзі реєстрації актів про одруження та свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 416675. Неповнолітніх дітей від даного шлюбу у сторін немає. З пояснень сторін встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 2015 року, кожен живе своїм життям, примиритися не бажають. Відповідно до ст.112 СКУ, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зазначені обставини, наполягання сторін на розірванні шлюбу, дають підстави суду укладений шлюб розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача, що мають істотне значення . Вивчивши вимоги позивача щодо поділу спільно набутого майна подружжя суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони за час шлюбу набули наступне майно: - житловий будинок, що розташований в м. Ужгород, вул. Акацій, 3, який у відповідності до свідоцтва про право власності № 138 від 29.08.2001 року дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] - земельну ділянку, що знаходиться за адресою: на території Ужгородської міської [PERSON] народних депутатів в м. Ужгород,і площею 0, 0690 га, за адресою: м. Ужгород, вул. Акацій, 3 (придбана за довоговором купівлі-продажу Серії ААІ № 046723 від 08.05.1997 року, посвідченим Української нотаріальною палатою); Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Як зазначено в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5\~ст.71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З пояснень наданих позивачем у судовому засіданні встановлено, що фактично такий просить визначити його частку у спільному майні подружжя і такий не ставить питання про реальний поділ нерухомого майна. В судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть досягти згоди щодо добровільного поділу нерухомого майна. Зокрема відповідач в судовому засіданні заперечила проти поділу будинку та земельної ділянки, однак на надала жодних доказів того, що спірне нерухоме майно не є спільним майном подружжя, а належить їй особисто. При вирішенні питання про поділ майна подружжя суд зобовязаний виходити із засад ст. 70 СК України у відповідності до якої у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вказаної норми закону суд приходить до переконання, що кожному з подружжя належить по ? частині вказаного у позові нерухомого майна. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved