Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ будинку в натурі, вказуючи на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року він являється власником 6/19 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] належить 13/19 частин вищевказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 07 жовтня 2004 року. Сторони в добровільному порядку фактично провели розподіл даного будинку із створенням окремих виходів до жилих приміщень, проте не було вирішено питання про виділення часток в натурі, а тому позивач звернувся до суду та просить виділити у власність в натурі належні йому 6/19 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 38,8 кв.м., що включає в себе житлову кімнату літ. 1-3 площею 24.4 кв.м., кухню літ. 1-2 площею 9,0 кв.м. та коридор літ. 1-1 площею 5,4 кв.м., на земельній ділянці: ганок літ. «а3», колонка літ. «К», огорожа №2, ворота з хвірткою № 4. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Як встановлено в судовому засіданні сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] (а.с.23-28), а саме: позивач на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року є власником 6/19 частин даного житлового будинку, що підтверджується копією договору (а.с.19-22) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14), а відповідачу належить 13/19 частин вищевказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 07 жовтня 2004 року, що підтверджується копією договору (а.с.17-18) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15-16). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Як вбачається із матеріалів справи - акта конкретного користування між співвласниками в домоволодінні по [ADDRESS] від 09 липня 2018 року № 175 (а.с.3) у конкретному користуванні позивача [PERSON] знаходиться коридор літ. 1-1 площею 5,4 кв.м., кухня літ. 1-2 площею 9,0 кв.м. та житлова кімната літ. 1-3 площею 24.4 кв.м. загальною площею 38,8 кв.м., в тому числі житлова площа становить 24,4 кв.м.; на земельній ділянці: ганок літ. «а3», колонка літ. «К», огорожа №2, ворота з хвірткою № 4. Відповідач [PERSON] користується коридором літ. 2-1 площею 9,4 кв.м., передпокоєм літ. 2-2 площею 17,0 кв.м., житловою кімнатою літ. 2-3 площею 8,8 кв.м., житловою кімнатою літ. 2-4 площею 25,9 кв.м., санвузлом літ. 2-5 площею 3,5 кв.м., кухею літ. 2-6 площею 7,3 кв. м., житловою кімнатою літ. 2-7 площею 14,4 кв.м. Загальна площа становить 86,3 кв.м., в тому числі житлова площа складає 49,1 кв.м. На земельній ділянці: ганок літ. «а2», сарай літ. «Б-1», огорожа № 1, хвіртка № 3, убиральня літ. «У». Відповідно до ч.1 та ч.3ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким чином, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Враховуючи стосунки сторін та фактичне користування домоволодінням, на теперішній час між сторонами існує спір про порядок користування спірним домоволодінням, що викликає потребу у виділі в натурі домоволодіння між співвласниками. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно п. 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Судом встановлено, що відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна від 09 липня 2018 року № 177 провести виділ в натурі частини домоволодіння, є технічно можливим (а.с.5). Даний факт підтверджується розрахунком ідеальних часток від 09 липня 2018 року № 176 (а.с.4). Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змістуст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, поділ спільного майна тягне за собою, як правовий наслідок, припинення права спільної часткової власності і створення окремих, незалежних один від одного об'єктів нерухомого майна. З аналізу положень зазначеної статті необхідно дійти висновку, що в разі виділення співвласникам у натурі частки із спільного майна, право спільної часткової власності на майно припиняється й співвласники набувають право власності на виділене їм в натурі майно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість виділення в натурі 6/19 частин житового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року та складається з приміщень: коридор літ. 1-1 площею 5,4 кв.м., кухня літ. 1-2 площею 9,0 кв.м. та житлова кімната літ. 1-3 площею 24.4 кв.м. загальною площею 33,8 кв.м., в тому числі житлова площа становить 24,4 кв.м., з відповідними надвірними будівлями і спорудами: ганок літ. «а3», колонка літ. «К», огорожа №2, ворота з хвірткою № 4, як окремий та цілий об'єкт нерухомого майна. При прийнятті рішення суд прийняв до уваги той факт, що зазначений Висновком щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна від 09 липня 2018 року № 177 варіант поділу домоволодіння повністю відповідає фактичному порядку користування ним, який склався між сторонами та є зручним для них. Будь-який інший порядок користування будинком буде обмежувати сторони у реалізації своїх прав щодо володіння та користування майном.

Outcome: approved