Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми позики, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 12000,00 дол. США та 540,00 дол. США 3 % річних від суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики в сумі 12000,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 01.10.2013 року, яка написана власноручно відповідачем. Відповідач зобов'язався повернути дану суму грошей по одній тисячі дол. США на протязі одного року, однак борг не повернув, а отже відповідачем допущено порушення зобов'язання щодо повного повернення суми позики у встановлений договором строк і оскільки відповідач добровільно не бажає повернути борг, то повинен сплатити йому 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак від уповноваженого його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01.10.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в сумі 12000,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 01.10.2013 року, яка написана власноручно відповідачем. Відповідач зобов'язався повернути дану суму грошей частинами по одній тисячі дол. США, починаючи з 01.11.2013 року. (а.с. 3) Позивач зазначив, що відповідач так і не виконав свої боргові зобов'язання, суму позику не повернув, при цьому стороною відповідача не надано жодного пояснення з приводу позовних вимог, доказів, які заперечували викладене суду надано не було. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. За згодою сторін в договорі позики може бути визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті. У цьому випадку, сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлено договором або законом. Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, при цьому термін повернення коштів визначеного договорі позики та розписці минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики в розмірі 12000,00 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 02.09.2015 року 100 дол. США - 2198,86 грн., становить 263863,20 грн., оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту договору позики - розписки, на підставі якої доказується факт укладення договору позики та його умови. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми боргу. Разом з тим, суд не може погодитися з позицією позивача, що прострочення виконання зобов'язання становить 18 місяців, оскільки виходячи з умов договору позики, строком закінчення виконання зобов'язання є 01.11.2014 року, а тому з цього часу починається рахунок невиконання зобов'язань відповідача і до моменту постановлення судового рішення, тобто 10 місяців. А тому, виходячи з викладеного, 3 % річних від простроченої суми боргу за 10 місяців прострочення виконання зобов'язання становить в розмірі 6596,58 грн. (263863,20 х 3 х 10 / 12 /100) Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми боргу в розмірі 263863,20 грн. та 3% річних у розмірі 6596,58 грн., а всього 270459,78 грн. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 2530,20 грн. яку він сплатив при подачі позову до суду. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 174,36 грн. яку не сплатив позивач при подачі позову до суду.

Outcome: partial