Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS], була отримана його бабою [PERSON] в 1966 році. На даний час в цій квартирі зареєстровано три особи, з яких мешкають тільки дві - позивач та [PERSON]. Відповідач [PERSON] зареєстрований з 1986 року, але не мешкає в цій квартирі, без поважних причин понад двадцять років. На підставі вищезазначеного позивач вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що в квартирі за адресою [ADDRESS] він посилався разом з матір'ю та батьком у 1966 році, ця квартира і до сьогодні є основним місцем його проживання в м. Харкові. З 2009 року у зв'язку з відсутністю роботи в м. Харкові відповідач був вимушений виїжджати до інших міст для працевлаштування. В грудні 2017 року повернувся до м. Харкова, однак вселится в квартиру не з міг, тому що замки на вхідних дверях були змінені. Представник позивача надала відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач у 2008 році придбав будинок у м. Харкові, і тому з цього періоду не проживав у квартирі. В тому числі зазначене підтверджується зверненнями [PERSON], до УІМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВД України в постанові якого було зазначено, що місце знаходження [PERSON] встановити неможливо. Відповідач мешкав весь час в м. Харкові, але в іншому районі, спілкувався з знайомими, які мешкають поруч з його рідними. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав пояснення на позовну заяву в якій просив в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з недостатністю належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання відповідача за місцем мешкання протягом певного часу. Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, третіх осіб, показання свідків, надані докази, приходить до наступного. У довідці наданої Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» № 24467/2/07-05 від 07.11.2017 року зазначено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано три особи, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У постанові про відмову у відкритті кримінальної справи від 31.08.2010 року зазначається, що при проведенні бесіди з сусідами, встановлено, що місце проживання громадянина [PERSON] їм невідомо. Встановити місце знаходження [PERSON] не вбачається можливим. У висновку Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України від 24 серпня 2013 року зазначено, що в ході перевірки встановити місце проживання [PERSON] не представилося можливим. У відповіді Комунального закладу охорони здоров'ям Харківської міської поліклініки № 5 від 25.09.2017 року, вих. № 1904 зазначено, що гр. [PERSON] до поліклініки впродовж 2017 року не звертався. З відповіді ПАТ «Укрпошта» вбачається що при перевірці виробничих документів відділення поштового зв'язку Харків - 96, встановлено, що за період з 01.04.2017 року по 31.08.2017 рік за гр. [PERSON] в надходженні ти видачі рекомендованої кореспонденції, цінних листів, цінних бандеролей, посилок - не значиться. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що з 2014 року знала матір відповідача [PERSON], з березня по травень 2017 року вона приходила до квартири допомагати останній, яка на той час хворіла. Відповідача ніколи не знала, та не бачила, матір відповідача за нього ніколи не говорила. Причини не проживання відповідача у квартирі їй невідомі. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що проживає у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідача побачила тільки у судовому засіданні. Одночасно зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що позивач проживає за кордоном. Причини не проживання відповідача у квартирі їй невідомі. Оскільки вказаний житловий будинок відноситься до комунального житлового фонду, то спірні правовідносини регулюються главою другою Житлового кодексу України, та ст. 327 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1-5, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. В даному випадку органом який здійснює управління зазначеним комунальним майном є Харківська міська рада, яка є балансоутримувачем спірної квартири. У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд ретельно досліджує обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім'ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В даному випадку члени cім'і звернулись з позовом про визнання позивача таким що втратив право користування майном, але наймодавець в особі Харківської міської ради, як особа заінтересована у вирішенні спору, та безпосередньо яка є органом шо здійснює управління спірним майном, яка забезпечує захист прав осіб у користуванні нерухомим майном - заперечує проти задоволення позовних вимог. Встановлення факту відсутності відповідача понад 6 місяців у квартирі є недостатньою умовою для визнання особи такою, що втратила права користування. Натомість, необхідною і достатньою умовою є встановлення та доведення причин які впливали на не проживання в цій квартирі. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Позивачем не надано достатніх і належних доказів не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин. Враховуючи системний аналіз зазначених правових норм, позицію наймодавця спірної квартири, яка обґрунтовується належними достатніми доказами які виражені через призму забезпечення захисту прав свобод інтересів наймачів, суд вважає у задоволенні позовних вимог - відмовити. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed