Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 липня 2014 року він позичив [PERSON] 7000 доларів США до 26 серпня 2014 року, що підтверджується розпискою останнього. Договір позики не укладено в письмовій формі, однак на підтвердження факту укладення договору позику відповідач надав позивачу розписку. Відповідач суму боргу своєчасно не повернув, внаслідок чого позивач [PERSON] разом зі своєю сім'єю не зміг поїхати на відпочинок на море, що призвело до глибок моральних та душевних переживань всієї родини та спричинило позивачу моральну шкоду. Крім того, в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 11000 грн. позивач зазначає, що [PERSON] намагався поширити серед кола знайомих [PERSON] неправдиві відомості, які ганьблять честь та гідність позивача. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 26 липня 2014 року [PERSON], [INFO], проживаючи в [ADDRESS], взяв в борг від [PERSON], проживаючого в [ADDRESS], суму 7000 доларів США, які зобов'язався повернути до 26.08.2014 року. Жінка [PERSON] не заперечила взяти в борг дану суму, що підтверджується розпискою відповідача від 26.07.2014 року. (а.с.6) З претензії [PERSON] від 30.08.2014 року вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою про повернення боргу до 05.09.2014 року. Згідно довідки АТ Банк «Фінанси та Кредит» відділення № 100 м.Мукачево Вих № 186 від 28.11.2014 року, офіційний курс НБУ станом на 28.11.2014 року становить 14,966885 за 1 долар США. (а.с.9) У відповідності до ст. 1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов'язання за договором позики позивач [PERSON]виконав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики грошових коштів від 26.07.2014 року належним чином не виконав, а тому зобов'язаний сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 7000 доларів США. Згідно вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Однак вимоги ч.2 ст.218 ЦК України, передбачають, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. [PERSON] підтвердив наявність договірних відносин між ним та [PERSON] шодо позики коштів в сумі 7000 доларів США., про що свідчить його розписка від 26.07.2014 року. Як вбачається з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Законодавством, зокрема ст. 1047 ЦК України, прямо не передбачено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину (договору позики) в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним. Чинне законодавство, зокрема ч.2 ст. 1047 ЦК України, не передбачають вимог, яким повинна відповідати розписка, дана особою на підтвердження укладення договору позики та його умов укладення договору позики. Сторонами не надано жодного доказу, що волевиявлення [PERSON] при наданні ним розписки не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як видно з матеріалів справи, договір позики був укладений у добровільному порядку, підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін. Даний договір є діючим, оскільки, жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання його недійсним. Згідно вимог ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги ст. 1050 ч.1 ЦК України передбачають, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Стаття 192 ЦК України передбачає, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. З врахуванням вимог ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 623 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» суд вважає, що слід задовольнити вимогу Позивача про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення, тобто стягнути 7000 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на дату ухвалення судового рішення. Станом на 29.12.2014 року, Національний банк України станом на 26.12.2014 року з 14.00 год. встановив такий офіційний курс гривні до іноземної валюти: за 100 доларів США - 1576,8865 грн.. Що стосується позову в частині відшкодування шкоди, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки ні законом, ні умовами договору не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення вказаного зобов'язання. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, а саме: визнати договір позики дійсним та стягнути з відповідача на користь позивача 110382 грн. 05 коп., а в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 11000,00 грн. слід відмовити. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.; з відповідача на користь держави слід стягнути 860 грн. 22 коп. недоплаченого судового збору; з позивача на користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. суму недоплаченого судового збору за подання позову про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: approved