Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Свій позов мотивував тим, що з відповідачкою має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою було розірвано на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/6662/19 від 09.10.2019р. За заявою відповідачки, 20.09.2019р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області був виданий судовий наказ №310/6819/19 про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дітей в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 02.09.2019р. до досягнення дітьми повноліття. 03.10.2019р. державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з питання примусового виконання зазначеного судового наказу. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачкою, однак з жовтня 2020 року діти за власним бажанням постійно проживають з ним за адресою реєстрації його місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради №331 від 14.09.2021р. Зазначив, що оскільки з жовтня 2020р. діти проживають з ним та знаходяться на повному його матеріальну забезпеченні, відповідачка при цьому продовжує отримувати аліменти на дітей, але на дітей їх не витрачає. Просив звільнити його від сплати аліментів на утримання дітей, припинивши їх стягнення, та визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №310/6819/19 від 20.09.2019., стягнути з відповідачки понесені судові витрати в розмірі 908,00 грн. Ухвалою суду від 19.11.2021р. відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. До початку розгляду справи позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/6662/19 від 09.10.2019р., яке набрало законної сили 09.11.2019р., шлюб між сторонами було розірвано. 20.09.2019р. за заявою [PERSON] Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано судовий наказ №310/6819/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утриманні дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягнення з 02.09.2019р., до досягнення дітьми повноліття. 03.10.2019р. головним державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Хохоляк С.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60187063 щодо примусового виконання судового наказу №310/6819/19 виданого 23.09.2019р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до довідки Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №49255 від 28.09.2021р., станом на 28.09.2021р. заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Як вказав у позовній заяві позивач, діти з жовтня 2020 року постійно проживають з ним і знаходяться на повному його утриманні. Рішенням виконавчого комітету №331 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» від 14.09.2021р. визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що, незважаючи на те, що діти проживають з позивачем, відповідачка продовжує отримувати аліменти на обох дітей. Ці обставини також не заперечуються та визнані відповідачкою. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що на теперішній час відсутні правові підстави для стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання малолітніх дітей, оскільки діти проживають з ним, а тому його позовні вимоги в частині звільнення його від сплати аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню, але частково, тобто не з дати подання даного позову до суду, як того просить позивач, а з моменту набрання рішенням законної сили. Щодо вимог про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає, що відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність у відповідача обов`язку суб`єктивного права вимоги до позивача про стягнення з нього аліментів. А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 20 вересня 2020 року № 310/6819/19 про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції АТ «Ощадбанк» № 30 від 12.10.2021 року (а.с.1) позивачем при подачі позову було сплачено 908,00 грн. судового збору. За таких підстав та враховуючи, що відповідачка до початку розгляду справи по суті подала заяву про визнання позовних вимог, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків сплаченого ним при поданні позову судового збору, а саме 454,00 грн. Щодо інших 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, суд керується ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial