Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що між ним та відповідачем був укладений договір про оренду належної йому земельної ділянки строком на десять років починаючи з 12.05.2013 року по жовтень 2023 року зі сплатою орендної плати у розмірі 1990 гривень на рік. Позивач вказує, що оскільки в наявний час у державі змінилася економічна ситуація, ціни значно збільшилися, а гривня знецінилася, змінилася і грошова оцінка земельної ділянки, що передана в оренду, у звязку з чим має бути підвищена й орендна плата за земельну ділянку. Однак відповідач відмовляється переглянути розмір орендної плати, що порушує його права як власника, у звязку з цим істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися під час укладення спірного договору, що є підставою для розірвання договору оренди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав до суду заперечення проти позову, в яких також просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] не визнав та заперечував проти їх задоволення, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених в запереченнях проти позову (а.с. 44). Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з розірванням договору оренди земельної ділянки, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі». Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений договір оренди землі, яка належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на землю ІІІ ОД № 087179, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Арцизькому районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.04.2012 року (а.с. 13 15). Відповідно до наданого позивачем повідомлення Відділу Держкомзему у Арцизькому районі Одеської області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, належної позивачу з урахування індексації в 2011 році склала 62202,53 грн, у 2012 році 109227,64 грн., у 2013 році 109227,64 грн., у 2014 році 109227,64 грн., у 2015 році 136425,32 грн. (а.с. 8). Як видно з копії заяви (а.с. 9) [PERSON] звертався до відповідача із пропозицією зміни орендної плати за земельну ділянку. Однак надана позивачем заява не містить дати її підписання. Матеріали справи також не містять відомостей, що згадана заява була направлена орендарю та отримана ним. На підтвердження наданих суду заперечень проти позову щодо отримання позивачем орендної плати навіть у більшому розмірі ніж передбачено договором, відповідачем надано суду відомості про видачу орендної плати в грошовому та натуральному вигляді (а.с. 45 58). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Стаття 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі, передбачає, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. З урахування наведеної норми суд приходить до висновку, що спірний договір оренди є чинним для сторін з 06.04.2012 року, тобто з дня його державної реєстрації. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Під час судового розгляду справи позивачем не було надано доказів одночасно усіх вказаних умов, за яких договір може бути розірваний на його вимогу у судовому порядку, чим не виконано вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких на сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В обґрунтування своїх вимог посилання позивача, як на умову для розірвання кредитного договору, а саме про зміну у державі економічної ситуації, значне збільшення цін та знецінення гривні, зміна грошової оцінки земельної ділянки, що передана в оренду, у звязку з чим має бути підвищена й орендна плата за земельну ділянку, але орендар відмовляється її підвищити є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно з Розділом спірного договору «Зміна умов договору і припинення його дії» Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: -взаємною згодою сторін; -рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (не допускається). Відповідно до Розділу договору «Орендна плата» розмір орендної плати переглядається один раз у рік у разі: -зміни умов господарювання, передбачених договором; -зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляції; -погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально; -в інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що сторони досягли всіх істотних умов договору, позивач при підписанні спірного договору погодився з його умовами, не заперечував проти передання в оренду належної йому земельної ділянки, розміру орендної плати. Договір був підписаний обома сторонами,та відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, підпис [PERSON] на договорі свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. При цьому у випадку коли сторона може в односторонньому порядку відмовитися від договору, якщо це передбачено договором, стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності такої відмови. Сам факт відмови призводить до припинення зобов'язання повністю або частково з моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Судом встановлено, що одностороннє розірвання спірного договору не можливе, що передбачено договором, який був підписаний сторонами без зауважень, укладаючи його, сторони досягли згоди щодо його істотних умов, зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За умовами спірного договору, договір може бути припинено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо наявності підстав для розірвання спірного договору позивачем суду не надано. Відтак, враховуючи те, що позивачем не було доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання договору на вимогу заінтересованої сторони, які давали б суду підстави дійти висновку про розірвання договору оренди землі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про розірвання спірного договору, через відсутність підстав для його розірвання, у звязку з чим права позивача не підлягають захисту у обраний ним спосіб. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення\~рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позову не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed