Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, просив суд визнати об`єктом\~права спільної\~сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею будинку 122.3 кв.м., житловою площею 63,1кв.м.; земельну ділянку під житловим будинком, розміром 0,0748га., кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:01:017:0303; автомобіль Chery Amulet - 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Визначити рівними по 1/2 частці за [PERSON] та [PERSON] у спільній\~сумісній власності\~на: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею будинку 122.3 кв.м., житловою площею 63,1кв.м.; земельну ділянку під житловим будинком, розміром 0,0748га., кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:01:017:0303; автомобіль Chery Amulet - 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Залишити у власності позивача [PERSON] автомобіль Chery Amulet - 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 11 жовтня 1997 року, він з відповідачкою [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 758 від 11.10.1997року. В шлюбі у них народилися дві доньки: - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у них не склалося і рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року (цивільна справа № 209/3458/18) їх шлюб було розірвано. 10 серпня 2005 року за договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., ним з дружиною був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ,\~загальною площею\~будинку 122,3\~кв.м.\~житловою площею\~63,1кв.м.\~Будинок знаходиться\~на земельній\~ділянці,\~яка була\~приватизована в\~2011\~році.\~У 2010 році ними був придбаний автомобіль Chery Amulet - 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору, який за державною реєстрацією зареєстрований на його ім`я. Житловий будинок за державною реєстрацією, зареєстрований за його колишньою дружиною, але він за правовою природою є їх спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач відмовляється визнавати будинок об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у добровільному порядку, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Ухвалою суду від 22.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження за вищевказаним позовом та справу призначено у підготовче судове засідання. Сторони в підготовче засідання не з`явились, надали суду заяви про проведення підготовчого засідання за їх відсутності. Відповідачем разом з заявою подано відзив на позов та копію договору оренди, інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило. За змістом поданого відповідачем відзиву на позов, остання просила залишити житловий будинок у її власності, оскільки їй з дітьми необхідне власне житло, не заперечувала проти залишення у власності позивача автомобіля, судові витрати вважає, що позивач повинен сплачувати самостійно як і витрати на адвоката. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, додатково просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] зараховану на депозитний рахунок суду грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Chery\~Amulet\~-\~2008\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~в сумі 33606 грн. 50 коп. Відповідач позовні вимоги визнала частково, погоджується з визнанням майна спільним сумісним, згодна на грошову компенсацію вартості автомобіля, просить відступити від рівності часток спільного житлового будинку на користь їх дітей, які проживають з нею. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 11 жовтня 1997 року по 21.01.2019 року, від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року у справі № 209/3458/18, яке набрало законної сили 21 січня 2019 року (а.с.10). Згідно поданої позивачем копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3605, відповідач [PERSON] у період шлюбу 10.08.2005 року набула у власність житловий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] на земельній ділянці під житловим будинком, розміром 0,0748га., кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:01:017:0303 (а.с.11,12,13, 14). Також, згідно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Chery Amulet - 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , позивач набув у період шлюбу вказаний автомобіль зареєструвавши його на своє ім`я (а.с. 17). Як визнається сторонами у справі та вбачається з договором купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою і свідоцтва про реєстрацію автомобіля, спірне нерухоме майно набуте сторонами як чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя. У той же час, як встановлено судом, угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто. До спірних правовідносин, суд вважає за необхідне застосувати норми чинного Сімейного кодексу України. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що вказане позивачем майно сторін є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у нерухомому майні, є рівними. Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на позиції сторін про визнання набутого у шлюбі майна спільним сумісним майном подружжя, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин набуття спірного нерухомого і рухомого майна подружжям у період їх шлюбу та його вартості на момент розгляду справи. Як встановлено судом, сторони погодилися добровільно поділити спірний автомобіль виходячи з рівності його часток, у подальшому залишивши його у праві володіння позивача та стягнувши на користь відповідача погоджену сторонами суму грошової компенсації за його частку в розмірі 33606,50 грн., що внесена позивачем на депозитний рахунок. У той же час, в судовому засіданні сторонами недосягнуто згоди щодо розміру частки кожного з них у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, оскільки позивач вважає їх рівними, а відповідач просить відступити від засад рівності посилаючись на інтереси їх спільних дітей, при цьому не заявивши до суду відповідну зустрічну позовну вимогу з її обгрунтуваннями, доказами та сплаченим судовим збором, а лише формально виклавши свою позицію у відзиві на позов та висловивши її в судовому засіданні під час розгляду справи. З цих підстав, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відступлення судом від рівності часток майна подружжя, вважає необгрунтованим відзив відповідача на позов та відхиляє доданий відповідачкою до відзиву договір оренди житлового приміщення, оскільки останній не стосується предмету позовних вимог у даній справі. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст.76 ЦПК Україниn докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрат її цільового призначення. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що спірні земельна ділянка, житловий будинок та автомобіль набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, приходить до висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Outcome: approved