Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що наприкінці 2012 року до нього звернулася сестра дружини - [PERSON] з проханням дати у борг гроші для ведення бізнесу, після чого він надав останній грошові кошти у розмірі 46 200 грн., еквівалентні 5 700 доларів США. Вказаний факт підтверджується розпискою, відповідно до умов якої відповідач зобов'язалася повернути отримані кошти до 22.12.2013, однак остання повернула лише 2 000 грн. Уточнивши позовні вимоги (а.с.13), просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 45 310 грн., витрати на правову допомогу в розмір 1 000 грн., а також судовий збір. У судовому засіданні позивач та представник позивача просили позовну заяву задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.16). Письмової заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, причину неявки, суд визнає неповажною і вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, а отже, зі згоди позивача, вважає за можливе вирішити справу з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.01.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідач взяла у [PERSON] в борг 46 200 грн., еквівалент 5 700 доларів США, які зобов'язалася повернути в строк до 22.12.2013 (а.с.19). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що відповідач, на момент розгляду справи в суді, взяті в борг грошові кошти повернула частково у розмірі 2 000 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру заборгованості по договору позики. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню і сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 44 200 грн. (46 200 грн. - 2 000 грн.). Посилання позивача на суму наданої ним позики у еквіваленті доларам США, суд не приймає до уваги, оскільки протягом періоду часу отримання відповідачем позики, курс гривні по відношенню до дол. США, за офіційним курсом НБУ, залишається незмінним. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має визначене коло наданих їй прав. Враховуючи, що заяви [PERSON] про допуск [PERSON] в якості особи, яка надає правову допомогу суду не надано, ухвала суду про допуск [PERSON] в якості особи, яка надає правову допомогу не приймалася. В судовому засіданні [PERSON] представляв інтереси позивача [PERSON] згідно договору про надання юридичних послуг (а.с.18), який згідно ст. 42 ЦПК України є документом, що посвідчує повноваження представника. Крім того, позивачем та його представником не надано суду жодних доказів проведеної в установленому порядку оплати за надання правової допомоги та калькуляції розрахунку її вартості. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 442 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial