Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та просив витребувати від них належний йому автомобіль Москвич 2140, 1982 року випуску, кузов №1103519, р.н. 06-33 ЖИП, який мотивував тим, що 02.10.2009 року він надав відповідачам довіреність на право користування та розпорядження належного йому автомобіля Москвич 2140. Усно домовився, що автомобіль будуть тримати в належному стані, дбати про зовнішній вигляд, ремонтувати. Відповідачі вказані домовленості не виконали. На його прохання відповідачі автомобіль повертати відмовились. Видану відповідачам нотаріально посвідчену довіреність він скасував, але відповідачі автомобіль так і не повертають. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити в повному обсязі, а також пояснив, що відповідачі умисно не повернули належний йому автомобіль до даного часу. Автомобіль ще в кінці грудня 2014 року він бачив у дворі за місцем проживання відповідачів. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що автомобіль потребував значного ремонту, і на початку грудня 2014 року обміняли невідомому чоловіку на картоплю та інші продукти харчування, віддали йому технічний паспорт. Де автомобіль зараз не знають. Через органи МРЕВ офіційно передачу авто не оформлювали. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником легкового автомобіля АЗЛК 2140, 1982 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов №1103519, шассі № 890593 р.н. 06-33 ЖИП, який в органах МРЕВ зареєстрований за ним. 02.10.2009 року позивач нотаріально посвідчив довіреність, якою надав відповідачам право користуватись та відчужувати автомобіль Москвич 2140, 1982 року випуску, р.н. 06-33 ЖИП. 12.01.2015 року позивач подав нотаріусу заяву, якою скасував надану відповідачам довіреність. Листами, від 14.01.2015 року, які направлялись рекомендованими поштовими відправленнями, позивач повідомив відповідачів про скасування довіреності та про необхідність повернення йому його автомобіля Москвич. Згідно інформації Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області за період з грудня 2014 року до часу звернення до суду позивач та інші особи до міліції з заявою про угон чи викрадення автомобіля Москвич не звертались. Під час розгляду даної справи позивач звернувся до міліції із заявою до відповідачів про їх незаконні дії та необхідність повернення даного автомобіля. Органами МВС у відкритті кримінального провадження відмовлено через наявність у сторін цивільно-правових відносин, про що винесено відповідний висновок перевірки. Крім власних пояснень та висновку перевірки міліції позивач не надав більше ніяких доказів, що стосуються предмету спору. У відповідності до ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Судом встановлено, що після скасування довіреності відповідачі так і не повернули позивачу належне йому майно, більш того заявили про відсутність у них цього майна. Ні позивач, ні відповідачі не змогли вказати особу чи місцезнаходження спірного майна. В органах МРЕВ автомобіль продовжує рахуватись за позивачем. Відповідно до ст..10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Відповідно до ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не спростував пояснення відповідачів про те, що з грудня 2014 року автомобіля у їх користуванні немає та не довів те, що автомобіль знаходиться у відповідачів, не встановив місце його зберігання. На час розгляду справи в суді місцезнаходження автомобіля не зясовано, сторони не надали даних про конкретне місцезнаходження автомобіля чи якесь відношення відповідачів до його зберігання та користування ним після грудня місяця 2014 року. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула, або зберегла у себе майно без достатньої правової підстави зобов'язана повернути майно потерпілому. Таким чином, позивач не надав в достатній кількості переконливих, належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність тієї обставини, що спірний автомобіль дійсно знаходиться у відповідачів чи перебуває під їх контролем, не встановив особу, яка в дійсності в даний час володіє та користується автомобілем від якої автомобіль і треба витребовувати. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити так як позивач не довів тих обставин, на які він посилався.

Outcome: dismissed