Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обгрунтування позову він зазначив, що [INFO] року у м. Дергачі Харківської області помер його дід по материнській лінії [PERSON]. На день смерті він проживав разом зі своєю дочкою [PERSON] та онуком [PERSON]. Після смерті діда відкрилася спадщина у виді 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира була приватизована і перебувала у спільній частковій власності його діда [PERSON], батька [PERSON], матері [PERSON], сестри [PERSON] і його - [PERSON] по 1/5 частині за кожним. Після смерті батьків вони з відповідачкою успадкували у рівних частинах частки батьків у квартирі за адресою: [ADDRESS] і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим не переоформленою залишилася лише частка, що належала покійному діду [PERSON] 17.10.2016 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що на момент смерті він разом з дідом не проживав і у шестимісячний строк після його смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO] року у вигляді 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] позов визнала і просила розглянути справу у її відсутність, про що зазначила в поданій до суду заяві. У відповідності до ст.197 ЦПК України якщо розгляд справи відбувається без участі осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і правовідносини. У відповідності до свідоцтва про право особистої власності на житло від 20.01.1994 року вкартира за адресою: [ADDRESS] приватизована і належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). [PERSON] помер [INFO] року, [PERSON] померла [INFO] року, [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть (а.с.12-14). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] їх частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] успадкували у рівних частках їх діти -[PERSON] та [PERSON] (а.с.15-16). У відповідності до витягу зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.41). Згідно довідки Дергачівської міської ради від 29.08.2016 року за №4146 на день смерті [PERSON] [INFO] року він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з ним були зареєстровані дочка [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.21) [PERSON] померла [INFO] року, а [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть (а.с.19-20). Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Смоляною. В.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], оскільки він з померлим на день його смерті зареєстрований не був і не проживав, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подав (а.с.40). Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. На момент смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Статтею 524 вказаного Кодексу визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст.529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином після відкриття спадщини після смерті [PERSON] набули право на спадкування його донька [PERSON], а також онуки [PERSON] та [PERSON], яким перейшло право на успадкування частки їхньої матері. В статті 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року було визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини після його смерті ніхто до нотаріальної контори не подавав, фактично в управління і володіння спадковим майном вступив [PERSON], який був зареєстрований і проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка Красноградської міської ради від 01.08.2016 року за №2550 (а.с.22), тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, враховуючи також, що відповідач позов визнав. На підставі викладеного,

Outcome: approved