Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, вказуючи що [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Крім позивача, спадкоємцями також є відповідачі - діти померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON], а також брат та сестра померлого - [PERSON], [PERSON]. Однак, як вказує позивач, вони на спадщину не претендують, оскільки до нотаріальної контори з завою про вступ у спадщину жоден з вище перелічених спадкоємців не звертався. Позивач - [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті свого брата, що підтверджується тим, що він розпоряджався майном померлого, а саме : перевіз до свого помешкання круглий сіл та сундук померлого, у нього знаходились ключі від будинку, а також він дозволив проживати у вказаному будинку [PERSON], що, як стверджує позивач по первісному позову, свідчить про те, що [PERSON] фактично вступив в управління та володіння майном. На підставі цього просить суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини та и визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS]. Позивачі по зустрічному позову - [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з уточненим позовом до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, вказуючи, що вони є рідними дітьми померлого [PERSON], який помер [INFO], тобто спадкоємцями першої черги. Однак,оскільки у спадковому будинку проживав брат померлого - [PERSON], оформити спадщину позивачі по зустрічному позову не намагались. Далі, вказують, що у зв'язку із пропуском ними шестимісячного строку для прийняття спадщини з поважної причини, (згідно заяви про уточнення позовних вимог а.с. 136) просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право на спадкування житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, що підтверджується підписом у довідковому листі, причини своєї неявки не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали. [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, їх представник [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, про час та місце судового засідання були сповіщені належним чином, що підтверджується підписом у довідковому листі, причини своєї неявки не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву, в якій вказує, що факти, які викладені у позовній заяві [PERSON] вона підтверджує, з цими вимогами згодна, зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] не визнає, викладене у позові не підтверджує, з вимогами зустрічного позову не згодна, просить справу розглянути без її присутності. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої вказує, що факти, викладені у первісному позові [PERSON] він підтверджує, з цим позовом він згоден, зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] він не визнає, факти, викладені у цьому позові не підтверджує, просить суду розглянути справу без нього. Представник Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без участі представника сільської ради, за наявними у справі документами. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача [PERSON], проживає по [ADDRESS]. Також пояснив, що у 1989 році помер [PERSON], після смерті якого у спірному будинку залишився проживати [PERSON]. За час проживання [PERSON] у вищевказаному будинку до нього часто навідувався його брат [PERSON]. Коли у 1990 році помер [PERSON], у будинку залишився проживати [PERSON]. Коли приблизно через 5-7 років помер [PERSON], у будинку ніхто не проживав, будинок стояв пустий. Сини [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] періодично навідувались до будинку. Також пояснив, що ні [PERSON], ні його діти не проживали у будинку [ADDRESS], оскільки У [PERSON] є свій власний будинок, який знаходиться приблизно за 300 метрів від спірного будинку. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.05.1992 року, виданого виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Згідно довідки виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1309 від 17.12.2013 року, згідно запису по господарській книзі № 5 особовий рахунок [NUMBER], [PERSON], який помер [INFO]. на день смерті мешкав за адресою : [ADDRESS]. Згідно запису у по господарській книзі 19.04.1994 року за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON], [INFO] з двома дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 162). [PERSON], який є рідним братом померлого [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що після смерті свого брата [PERSON] він фактично вступив у спадщину, а саме : здійснював розпорядження майном померлого - перевіз до свого помешкання кругли стіл та сундук із будинку померлого, утримував ключі від будинку померлого брата, дозволив тимчасово проживати у спадковому будинку сину померлого - [PERSON], що, на думку позивача [PERSON], у відповідності до положень статті 549 ЦК України в редакції 1963 року, свідчить про фактичний вступ у спадщину [PERSON] Ретельно дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків щодо вимог первісного позову. Як було вказано вище, [PERSON] помер [INFO], тобто спадщина після його смерті відкрилась до 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР в редакції 1963 р., чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. В постанові Верхового Суду України від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 висловлена правова позиція, що згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Як вказує позивач [PERSON], він здійснив дії, направлені на фактичний вступ у спадщину, а саме : перевіз до свого помешкання кругли стіл та сундук із будинку померлого, утримував ключі від будинку померлого брата, дозволив тимчасово проживати у спадковому будинку сину померлого - [PERSON]. До нотаріальної контори з заявою по вступ у спадщину після смерті [PERSON] його брат [PERSON] не звертався. Однак, жодних доказі на підтвердження фактичного вступу у спадщину [PERSON] суду не надано. Крім того, матеріали справи містять рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, яке не було оскаржено та набрало законної сили, мотивувальна частина якого містить наступне : «Після смерті [PERSON] його рідний брат [PERSON] фактично прийняв спадщину, продовжував проживати у будинку, обробляв землю тощо, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 927 від 06.08.2007 року, проте за час проживання у вказаному будинку [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Бритівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №26, [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини». Таким чином, з урахуванням того, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів того, що він фактично вступив у спадщину, а також з урахуванням рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по первісному позову [PERSON] є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, судом встановленів наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.05.1992 року, виданого виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Позивачі по зустрічному позову - [PERSON] та [PERSON] є рідними синами померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвами про народження (а.с. 56, 57). Згідно заяви про уточнення позовних вимог, позивачі по зустрічному позову просять суд визнати за ними право на спадкування житлового будинку [ADDRESS], мотивуючи це тим, що вони є рідними дітьми померлого [PERSON] та мають право на вищевказаний спадковий будинок, однак, у зв'язку з тим, що після смерті їх батька у цьому будинку проживав [PERSON], вони не намагались оформити своє право на спадщину. Ретельно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків щодо вимог зустрічного позову. До нотаріальної контори з заявою по вступ у спадщину після смерті [PERSON] його сини [PERSON], [PERSON] не звертались. Матеріали справи, крім вищевказаного рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, також місять ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05.04.2011 року, згідно якої апеляційну скаргу [PERSON], яка була подана ним 08.02.2011 року на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2008 року по справі за позовом [PERSON] до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування повернуто апелянту - [PERSON] у зв'язку з тим, що [PERSON] надав заяву про відкликання апеляційної скарги (а.с. 130); також матеріали справи містять розписку від 28.05.2008 року, яка написана власноручно [PERSON], в якій він вказує, що він не заперечує проти оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 131), а також розписку від 28.05.2008 року, яка написана власноручно [PERSON], в якій він вказує, що він не заперечує проти оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 132),що підтверджує той факт, що вже з 2008 року [PERSON] та [PERSON] знали про те, що вони мають право на спадкування вищевказаного будинку. Однак, позивачами по зустрічному позову не ставиться питання щодо поновлення строку давності, а також не вказуються причини поважності пропуску давності звернення до суду. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачі фактично вступили у спадщину, позивачами по зустрічному позову суду не надано. Сам по собі факт того, що позивачі є рідними синами померлого [PERSON] не є підставою для вступу у спадщину та для визнання за ними права на спадкування після смерті їх батька [PERSON] Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі по первісному та по зустрічному позову не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні . Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог первісного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, та зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - відмовити.

Outcome: dismissed