Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 24 квітня 2014 року він домовився із відповідачем про те, відповідач має здійснить на користь позивача дії по придбанню заздалегідь обумовленого автомобіля. Оскільки передбачалося, що для придбання автомобіля необхідно буде внести завдаток, відповідач попросив передати йому 1600 доларів США. На виконання вищевказаної домовленості між сторонами було складено розписку, відповідно до якої позивач передав відповідачу 1600 доларів США, а відповідач зобов'язався придбати автомобіль або повернути кошти. В усній розмові відповідач зобов'язався виконати дії по придбанню автомобіля в найкоротший строк, але не пізніше одного тижня. Оскільки через обумовлений строк відповідач свої зобов'язання не виконав та перестав відповідати на телефонні дзвінки, 27 травня 2014 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів, однак вказана вимога позивача була залишена відповідачем без реагування. В звязку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму авансу розмірі 1600 дол. США. Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року [PERSON] домовився із [PERSON] про те, що відповідач має здійснить на користь позивача дії по придбанню заздалегідь обумовленого автомобіля. Вбачається, що в звязку з тим, що передбачалося, що для придбання автомобіля необхідно буде внести завдаток, [PERSON] попросив передати йому 1600 доларів США. На виконання вищевказаної домовленості між сторонами було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] передав [PERSON] 1600 доларів США, а [PERSON] зобов'язався придбати автомобіль або повернути кошти (а.с. 4). Позивач при зверненні до суду зазначав, що в усній розмові відповідач зобов'язався виконати дії по придбанню автомобіля в найкоротший строк, але не пізніше одного тижня. Судом встановлено, що в обумовлений строк [PERSON] свої зобов'язання не виконав та перестав відповідати на телефонні дзвінки [PERSON] Вбачається, що 27 травня 2014 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про повернення грошових коштів, однак вказана вимога позивача була залишена відповідачем без реагування (а.с. 5-7). Відповідно до ст.. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Зі змісту вказаної норми вбачається, що ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. Згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З урахуванням наведеного, вбачається, що оскільки між позивачем та відповідачем ні попередній ні основний договір укладено не було, як наслідок зобов'язання купівлі-продажу між ними не виникло, то, передана позивачем відповідачу сума, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом і підлягає поверненню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 336,12 грн.

Outcome: approved