Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на будівлю гаражу який розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. 50 років Радянської влади, 2-а, гараж № 2, за набувальною давністю. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався не те, що у листопаді 1993 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав позивачу будівлю гаражу по вул.50 років Радянської влади, 2-а, гараж № 2, смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області. Після укладення між ними договору він отримав від відповідача ключі від будівлі гаражу та почав ним користуватися разом із членами своєї родини. Уже на протязі більш як 23 років позивач відкрито та безперервно володіє зазначеним гаражем. У звязку з чим просив визнати за ним право власності на будівлю гаражу за набувальною давністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що в 1993 році він отримав дозвіл на побудування гаражу. Проте після того, як гараж був збудований, у нього виникли фінансові труднощі і в листопаді 1993 року він продав гараж своєму сусіду [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він тривалий час працював разом з [PERSON], тому перебуває з ним в дружніх стосунках. Йому відомо, що [PERSON], дійсно купив будівлю гаражу за адресою: смт. Михайлівка, вул. 50 років Радянської влади, 2-а, гараж № 2,у [PERSON], та з 1993 року користуються цим гаражем. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він є сином [PERSON] Так, його батько в 1993 році отримав дозвіл на побудування гаражу. Через деякий час гараж був збудований і вони почали ним користуватися. В 1993 році він одружився і йому були потрібні гроші на купівлю житла, тому він попросив батька продати гараж. [PERSON] в листопаді 1993 року продав гараж сусіду [PERSON] і з того часу останній користувався вказаним гаражем. Заслухавши пояснення відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області № 164 від 23 липня 1993 року та свідоцтва на будівництво надвірної забудови гаражу, [PERSON] у 1993 році збудував гараж, який у листопаді 1993 року продав позивачу (а.с.5-6, 7). Згідно технічного паспорту виданого на імя [PERSON] будівля гаражу за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. 50 років Радянської влади, 2-а, гараж № 2, має загальну площу 26,6кв.м., з яких 20,3 кв.м. основна площа (гараж), 6,3 кв.м. підсобна (підвал) (а.с. 23-28). Відповідно до довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 22 серпня 2017 року № 838, що гараж, який розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, вул. 50 років Радянської влади, № 2А, гараж № 2, згідно з матеріалів інвентаризаційної справи станом на 22 серпня 2017 року, право власності не зареєстровано. Замовником первинної інвентаризації виступав [PERSON] (а.с.29). Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Відповідно до\~статті 174 ЦПК України, разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що майно будівля гаражу збудована у 1993 році [PERSON] на підставі дозвільних документів, виданих Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області, та дійсно належало йому, а [PERSON] добросовісно ним заволодів та продовжує відкрито, безперервно володіє ним на протязі 23 років, проте оформити своє право власності не може через відсутність його державної реєстрації. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved