Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення та стягнення моральної шкоди, зазначивши, що є власником квартири [ADDRESS], при цьому зазначає, що у даній квартирі до дня своєї смерті проживав його батько [PERSON], з яким проживала як співмешканка відповідач без отримання дозволу позивача на вселення. Однак після смерті [PERSON] відповідач відмовилась виселятись із належної позивачу квартири, замінила двері та замки, чим створила перешкоди позивачу у користуванні даною квартирою, наслідком чого було звернення позивача до правоохоронних органів, проте, в результаті розгляду відповідної заяви, позивачу було роз'яснено про необхідність звернення до суду, в силу чого позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON], а також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, обгрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позовній заяві, додатково зазначивши, що дана квартира була приватизована батьком позивача та його сестрою, які в послідуючому подарували йому свої частки у праві спільної власності на таку квартиру, просили позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що проживала у зазначеній квартирі з 1974 року у фактичному шлюбі із [PERSON], який є батьком відповідача, народила двох спільних дітей, однак зареєстрована по [ADDRESS]. Підтвердила обставини заміни вхідних дверей у відповідній квартирі після смерті чоловіка. Не заперечує проти користування позивачем квартирою, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідач [PERSON] вселилася у квартиру по [ADDRESS], як член сім'ї власника квартири [PERSON], починаючи із 1974 року, при цьому зазначила, що позивачу було відомо про обставини проживання відповідача у даній квартирі і він до 2005 року не заперечував щодо такого проживання як і не заперечувала інша співвласниця - дочка [PERSON] Зазначила, що з невідомих причин шлюб між померлим [PERSON] та відповідачем не був зареєстрований. Вважає, що відсутні правові підстави для виселення відповідача. Просила в позові відмовити. Також представник відповідача в судовому засіданні озвучила обставини щодо строків позовної давності, проте із відповідною заявою до суду не звернулась. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників розгляду справи, суд встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Договір дарування від 02.07.1997 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., зареєстрований в реєстрі за №? 3-2412, вказує, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частину квартири під [ADDRESS], при цьому дане право власності 01.08.1997 року було зареєстроване в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації ( а. с. 5). Зміст Договору дарування частини квартири від 15.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 6152, вказує, що [PERSON] як дарувальник передає у власність безоплатно, а [PERSON] як обдаровуваний приймає як дарунок 1/2 частину квартири [ADDRESS]. ( а. с. 6). Реєстраційне посвідчення, видане 29.12.2005 року Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації зазначає, що [PERSON] зареєстрував своє право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], на яку набув прав згідно договору дарування від 15.12.2005 року. (а.с. 8). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.06.2014 року № 22930567 [PERSON] є власником 1 частки квартири, що розташована в [ADDRESS], на підставі договору дарування від 02.07.1997 року №? 3-2412 та договору дарування від 15.12.2005 року № 6152( а. с. 47). Таким чином, судом встановлено, що позивач 02.07.1997 року став співвласником квартири [ADDRESS], а згодом, 29.12.2005 року, зареєструвавши своє право власності на іншу частину такого майна, став єдиним власником квартири [ADDRESS], при цьому згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.06.2014 року № 22930567 [PERSON] залишається єдиним власником відповідного нерухомого майна станом на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду даної справи в суді. Відповідно до копії довідки про особовий рахунок [NUMBER], виданої 07.05.2014 року МКП «ЖЕК № 7», зазначено, що за адресою [ADDRESS], постійно проживав [PERSON] з 19.01.1970 року по 29.04.2014 року (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 28.04.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 11). Довідка з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 1153 від 06.05.2014 року, видана Міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора №7», зазначає, що [PERSON] не зареєстрований у квартирі [ADDRESS], особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] (а.с. 10). Досліджений в судовому засіданні паспорт громадянина України серія [NUMBER], виписаний на ім'я [PERSON], вказує про наявність реєстрації місця проживання даної особи в квартирі [ADDRESS], починаючи з 27.05.2014 року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Таким чином, судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS], офіційно проживав до дня своєї смерті [PERSON], який помер [INFO] року, при цьому особовий рахунок було відкрито на власника квартири - [PERSON], який з 27.05.2014 року, в розумінні норми ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у спосіб, визначений законом, зареєстрував своє місце проживання або перебування в квартирі [ADDRESS]. Зміст Акту про проживання особи, не зареєстрованої в житловому приміщенні, складеного 07 травня 2014 року мешканцями будинку [ADDRESS], а саме: мешканця квартири [NUMBER] - [PERSON], мешканки квартири [NUMBER] - [PERSON], мешканки квартири [NUMBER] - [PERSON], посвідченого печаткою МКП ЖЕК № 7 та особистим підписом Загіна В.М., вказує, що в квартирі [ADDRESS] без реєстрації з 1974 року однією сім'єю з [PERSON] [PERSON].(а.с. 51). Відповідно Акту, складеного 08 травня 2014 року мешканцями будинку [ADDRESS], а саме: мешканця квартири [NUMBER] - [PERSON], мешканки квартири [NUMBER] - [PERSON], мешканця квартири [NUMBER] - [PERSON], посвідченого майстром МКП ЖЕК № 7 Рак О.В., вказано, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] як власник даної квартири, однак не може користуватись даною квартирою оскільки [PERSON], яка проживає без реєстрації, було замінено вхідні двері. В судовому засіданні було з'ясовано, що при написанні тексту такого документу та зазначаючи, що [PERSON] зареєстрований як власник квартири, малось на увазі, що [PERSON] є власником квартири (а. с. 13). Зміст повідомлення заступника начальника ВМВ УМВС України у Вінницькій області Куцого Ю.І. зазначає, що заява [PERSON] від 02.05.2014 року з приводу здійснення [PERSON] перешкод входу до квартири [ADDRESS], розглянута. З [PERSON] проведена бесіда профілактичного характеру з приводу недопущення протиправної поведінки.(а.с. 50). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що проживає в одному під'їзді з відповідачем, перебуває з ним в дружніх стосунках. Відповідач разом з померлим [PERSON] до дня смерті останнього постійно, тривалий час, проживали в квартирі [ADDRESS]. Декілька раз заходила до даної квартири, де бачила особисті речі відповідача, які вказували на постійне проживання особи. Зазначити суду дату, місяць та рік, з яких [PERSON] проживала в даному житлі - не змогла. Зміст дослідженої в суді відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], (а.с. 25), що також підтвердила відповідач [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] крім [PERSON], який помер [INFO] року і офіційно проживав до дня своєї смерті в даному житлі, разом із ним постійно, тривалий час, проживала без реєстрації свого місця проживання як співмешканка [PERSON] - [PERSON], яка після смерті свого співмешканця [PERSON] замінила вхідні двері в даній квартирі, вчинивши перешкоди позивачу як власнику даної квартири в реалізації його права власності на дане майно, що було предметом розгляду правоохоронними органами з проведенням бесіди з [PERSON] профілактичного характеру з приводу недопущення протиправної поведінки, при цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в іншому житлі, яке розташоване [ADDRESS], що в розумінні норми ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є місцем проживання або перебування такої особи. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що відповідач заселилась та проживала в даній квартирі як співмешканка, і, можливо, була членом сімї в розумінні норми ст. 3 СК України з [PERSON], який був співвласником такого житла, однак суд звертає увагу на те, що встановлення такого юридичного факту, а саме: проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу, законодавцем передбачено в порядку окремого провадження, а з врахуванням наявності відповідного спору та наявності можливого рішення суду про відмову у відкритті окремого провадження із-за спору про право або залишення відповідної заяви без розгляду - то такий факт можливо встановити в порядку позовного провадження, виходячи із меж заявлених відповідних позовних вимог про встановлення такого факту, які в даному провадженні сторонами не заявлялись як і не надавались відповідні судові рішення, прийняті в порядку окремого провадження. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що з огляду на зміст ст. 156 ЖК України, право членів сім'ї, зокрема колишніх членів сім'ї власника, на користування жилим приміщенням є похідним від права власника на таке жиле приміщення, і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї або колишні члени сім'ї втрачають право користування цим приміщенням, при цьому аналогічна норма прописується законодавцем і в ст. 405 ЦК України, яка також пов'язує майнові права членів власника житла із наявністю права власності на таке житло в особи, що входить до складу відповідної сім'ї, а відтак втрата права власності у особи на житлове приміщення призводить до втрати майнового права, а саме: права користування таким приміщенням, членами його сім'ї. А тому суд вважає, що після припиненням права власності [PERSON] на частку в квартирі [ADDRESS], право користування таким житлом у [PERSON] набулось на підставі врегулювання таких правовідносин із іншими співвласниками, а згодом із єдиним власником - позивачем по справі, а тому, з огляду на норму ч. 4 ст. 25 ЦК України, у зв'язку із смертю [PERSON], цивільна правоздатність останнього припинилась, в тому числі припинилось і право на проживання в даному житлі, в силу чого припинилось і право проживання в такому житлі і у [PERSON], оскільки таке право у [PERSON] є похідним від відповідного права [PERSON], так як відповідач вселилась та проживала в даному житлі як співмешканка [PERSON] без врегулювання таких правовідносин із новим власником у спосіб, передбачений законом, в тому числі шляхом укладання договору найму. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Норма ч.1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зміст ч. 1 ст. 321 ЦК України прописує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до норми ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За даних обставин, враховуючи, що позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS], з огляду на те, що зі смертю [PERSON] припинилось право на проживання в такому житлі і у [PERSON], оскільки таке право у [PERSON] є похідним від відповідного права [PERSON], який був користувачем даного майна, так як відповідач вселилась та проживала в даному житлі як співмешканка [PERSON] без послідуючого врегулювання таких правовідносин із новим власником у спосіб, передбачений законом, в тому числі шляхом укладення договору найму житла, оскільки суду не було надано жодного належного та допустимого доказу врегулювання відповідних правовідносин із новим власником, враховуючи наявність альтернативного житла у відповідача, в якому останній зареєстрований, а саме: [ADDRESS], беручи до уваги відсутність згоди власника відповідного житла на подальше проживання у ньому відповідача, який, замінивши без дозволу власника вхідні двері до квартири, об'єктивно створив перешкоди позивачу в реалізації його права власності на відповідне майно, що є неприпустимим і беззаперечно вказує на порушення прав та інтересів позивача як власника такого майна, в силу чого суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідача із належної позивачу квартири є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та представником позивача не було доведено в судовому засіданні та не підтверджено жодними доказами обставини наявності душевних страждань позивача, в силу чого позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Понесені позивачем судові витрати, до яких входить сплата судового збору, підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial