Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ сумісно придбаного майна. До початку розгляду справи [PERSON] звернулася із зустрічною позовоною заявою до [PERSON] про поділ сумісно придбаного майна та збільшення частки майна дружини, з якою проживають неповнолітні діти. Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року зустрічна позовна заява була прийнята судом до сумісного розгляду разом із первисним позовом. У своєму позові, який згодом був уточнений, позивач [PERSON] вказав, що з 26 вересня 2008 року по 16 червня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у 2014 році був придбаний автомобіль [NUMBER], котрий був зареєстрований на імя відповідача. В теперішній час автомобіль знаходиться у користуванні відповідача. Вважає, що вказаний придбаний автомобіль є сумісною власністю його та відповідача, тому підлягає поділу у рівних частках. У звязку з тим, що будь-яких домовленостей між ним та відповідачем з приводу поділу сумісного майна не досягнуто, вимушений звертатися до суду. В уточненій позовній заяві (а.с.30), представник позивача, діюча на підставі договору про надання правової допомоги адвокат [PERSON] просила розділити сумісно придбане подружжям [PERSON] майно,а саме автомобіль [NUMBER], визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частини вказаного автомобіля за кожним. У зустрічній позовній заяві [PERSON] вказала, що дійсно перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 року. Від шлюбу мають двох сумісних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 16.06.2015 року шлюб між ними був розірваний. Вказала, що фактично шлюбні відносини між ними припинилися з квітня 2014 року. Але ж раніше під час перебування у шлюбі вони сумісно придбали автомобіль [NUMBER], котрий був зареєстрований на її імя. Зараз автомобіль знаходиться у її користуванні. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог вказала, що позов [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя у вигляді вказаного автомобілю саме у рівних частках не згодна мотивуючи тим, що разом із нею проживають двоє малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не оказує. Хоча рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.10.2011 року з останнього на її користь стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх його доходів. Аліменти вона не отримує. Крім того, їх син страждає тяжким захворюванням на очі, його стан постійно потребує певного лікування, у тому числі і оперативного. Вона неодноразово лікувала сина в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова протягом 2009-2016 років. Нею були витрачені значні кошти за лікування сина, на проведення йому операцій, які склали у серпні 2015 року 20000 грн., у листопаді 2015 року 19000 грн., у 2016 році- 20000 грн. Відповідач ніякої допомоги не надавав. Також вказала, що коли шлюбні відносини між ними припинилися у 2014 році, автомобіль залишився їй у пошкодженому стані. На його ремонт вона витратила 50000 грн. Тому вважає, що має право на збільшення своєї частки при вирішенні питання про поділ вищевказаного автомобіля до ? у звязку з тим, що з нею проживають малолітні діти, а відповідач матеріальної допомоги не оказує. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, але у телефонному режимі була своєчасно повідомлена про дату та час всіх судових засідань і просила розглянути справу у її відсутність, тому що проживає на тимчасово непідконтрольної Україні території і зявитися у судове засідання не може. Також відправити будь-яким чином відповідну заяву не має можливості. Просила свій зустрічний позов задовольнити, тобто розділити спірний автомобіль, визнавши за нею право власності на ? частину вказаного автомобілю, залишивши [PERSON] ? його частину. Представник позивача за первісним позовом з вимогами зустрічного позову не згодна, надала письмові заперечення, у яких вказала, що підстав для збільшення [PERSON] частки у спільному майні подружжя не має, тому що остання не надала відповідних, допустимих та достовірних доказів, що [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги, у тому числі і у вигляді стягнутих з нього у 2011 році аліментів на утримання сина. Документально на , нібито, значні витрати за лікування дитини саме у вказаних розмірах, будь-яких підтверджень не дано. Просила не приймати до уваги копії чеків на підтвердження благодійних внесків, які були зроблені [PERSON], тому що вони є добровільними. Також, представник первісного позивача вказала, що будь-яких перешкод щодо звернення до відповідного суду про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] з [PERSON] обєктивно не має. Представник первісного позивача звернулася з письмовими заявами слухати справу також у її відсутність, просила зустрічний позов залишити без задоволення, на позові [PERSON] до [PERSON] про поділ сумісно придбаного майна подружжя вищезазначеного автомобілю, визнавши за сторонами право власності по ? частини вказаного автомобіля за кожним, наполягала. Приймаючи до уваги, що кожна сторона просила розглянути цивільну справу у відсутності безпосередньо їх у судовому засіданні, суд вважає розглянути обєднані позови про поділ сумісного майна подружжя на підставі наданих у позовах та запереченнях доводів та залучених до справи письмових документів. Вивчивши доводи сторін та матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб 1-НО №142918 від 26.09.2008 року ( а.с.81). Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 16.06.2015 року шлюб між сторонами був розірваний.(а.с.34). Сторони мають сумісних дітей: сина [PERSON], [INFO], який народився до укладення шлюбу ( копія свідоцтва про народження 1-НО №211104 від 22.08.2008 р.) та доньку [PERSON], [INFO] ( копія свідоцтва про народження 1-НО №544853 від 15.10.2013 року.) (а.с.82-83). Під час шлюбу подружжям був придбаний автомобіль ( і це сторонами не заперечується) «MITSUBISHI OUTLENDER 2.4» н/з [NUMBER], 2007 року випуску, кузов №JMBXRCU5W7U003974, зареєстрований 07.02.2014 року в Центрі ДАІ 1420 м. Харцизьк на підставі довідки-рахунку ВІА 233825 за [PERSON], [INFO], зареєстрованою в [INFO]. ( а.с.3,57,58,70,71,96). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, що також випливає з ч.3 статті 368 ЦК України За правилами ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом, що також випливає з ч.2 статті 372 ЦК України. Частинами 2, 3 ст.70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, в тому числі за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Дане положення міститься і у статті 372 ЦК України та абз. 4,5,6 п.30 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». У відповідності зі ст. 69 СК України чоловік і дружина мають право на розділ майна, що належить їм на праві спільної власності. Згідно статті 321 ЦК України і ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи заперечення та доводи зустрічного позову [PERSON] щодо їх переконливості та допустимості, суд прийшов до наступного. Так, [PERSON] вказує, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 25.10.2011 року з [PERSON] стягнуті аліменти на її користь на утримання сумісного сина в розмірі ? частини всіх видів доходу. Але посилаючись на те, що позивач не сплачує їй аліменти або в недостатньому розмірі [PERSON] не надала жодного документу щодо наявності будь-якої заборгованості по їх сплаті, наприклад, довідки з відповідної виконавчої служби. Крім того, посилаючись на те, що після звернення до суду про стягнення аліментів на утримання доньки вона не отримала рішення з певних причин, є недоречними. Будь-яких перешкод для звернення до відповідного суду про стягнення даних аліментів у неї не має, що може розцінюватися судом як добровільне врегулювання цього питання. Таке не використання свого права суд оцінює як відсутність спору між сторонами щодо розміру аліментів на утримання обох дітей. Надані [PERSON] документи на лікування сина не підтверджують того факту, що аліменти позивач або не виплачує зовсім, або не сплачує у належному розмірі, що не може буди підставою на збільшення її частки у спільному майні. Дійсно, згідно наданих медичних документів, син [PERSON] [PERSON], [INFO] має певні вади зору та проходить періодичне лікування. (а.с.85-89). Факт припинення фактичних шлюбних відносин з жовтня 2014 року, а ні з квітня 2014 року, як вказує [PERSON], встановлений рішенням Добропільського міськрайонного суду від 16.06.2015 року, яке набрало законної сили. Безопераційне лікування дитини в липні 2009 року та квітні 2014 року припало на період шлюбу і повинно було оплачуватися подружжям разом. Щодо витрат на лікування дитини у 2015 році, [PERSON] були надані суду копії фіскальних чеків лише на загальну суму в розмірі 871,60 грн. На інші ліки, перелічені у чеках не має посилання в документах, які відображають лікування дитини. Витрати на лікування у 2016 році не підтверджені взагалі.(а.с.93). Не зрозумілим суду є надання [PERSON] копій квитанцій про перерахування певних сум отримувачу Благодійному фонду імені [PERSON] Філатова, що не можуть бути визнаними обовязковими платежами за лікування дитини. Так, відповідно до ЗУ «Про благодійну діяльність та благодійні організації» від 05 липня 2012 року № 5073-VI ( ч.1) «благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.(а.с.92). Крім того, [PERSON] були надані деякі документи, які були видані на території, тимчасово непідконтрольній Україні, які не можуть прийняті судом. [PERSON] не заперечує, що спірним автомобілем користується особисто. Тому суд вважає, що збільшення [PERSON] частки у сумісному майні подружжя до ? є необґрунтованим, безпідставним, не підтвердженим належними, достовірними та переконливими документами. У звязку з чим, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Приймаючи до уваги, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності по ? частини вищевказаного автомобілю за кожним має своє належне обґрунтування, переконливі доводи представника позивача [PERSON] дають суду переконання щодо задоволення уточненого позову у повному обсязі. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами слід зазначити наступне. Так, звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] був сплачений судовий збір в розмірі 1257,50 грн. виходячи з визначеною ним ціною позову та вартістю спірного автомобілю в розмірі 251500 грн.(а.с.1,2). Вартість позову [PERSON] визначив на своє переконання, але будь-яких документальних підтверджень реальної вартості спірного майна додано не було. Між тим, відповідачкою [PERSON] разом із зустрічним позовом було надано звіт №011/16 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 07.03.2016 року, згідно якого оціночна вартість автомобіля [NUMBER], 2007 року випуску, кузов №JMBXRCU5W7U003974 складає 131570,00 грн. Даний звіт суд приймає до уваги та вважає його належним та допустимим документом, який підтверджує дійсну вартість автомобілю. Тому, приймаючи до уваги, що ухвалою суду від 21 квітня 2016 року [PERSON] при подачі зустрічного позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст..8 ЗУ «Про судовий збір», з останньої слід стягнути на користь [PERSON] частину сплаченого судового збору в розмірі 657,85 грн. Повернення [PERSON] зайво сплаченого судового збору вирішується відповідно до ст..7 ЗУ «Про судовий збір». На підставі ст.ст.60,69,70 СК України, ст.ст.321,368,372 ЦК України,

Outcome: approved