Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що відповідачка по справі виїхала з будинку в 2014 році, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться. Зазначив, що реєстрація відповідачки у спірному будинку створює перешкоди у оформленні субсидії, у зв`язку з чим просив позбавити відповідачку права користування житловим будинком. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не надала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. З копій договору дарування від 07 липня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копії домової книги та відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18, 23,27). Відповідачка у вказаному будинку не проживає, починаючи з січня 2014 року, що підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 12.07.2019 року та 03 липня 2018 року та заявами-підтвердженнями (а.с.13-16 ). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачка не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов`язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved