Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27 квітня 2007 року він та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалось, внаслідок чого їх шлюб рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12.08.2011 року було розірвано та вони припинили спільне проживання. Після припинення шлюбних відносин, відповідачка регулярно порушувала його право, як батька на побачення з дитиною, що стало підставою вирішення даного питання органом опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 27.06.2012 року № 169 визначено години спілкування батька з дитиною (кожної суботи та неділі з 14.00 до 16.00 за місцем проживання [PERSON]). В червні 2015 році відповідачка повідомила, що знайшла постійну роботу в м. Київ та звернулась до з питання надання допомогу у догляді за дитиною, оскільки з її слів вона не мала змоги забрати дочку з собою. На що він погодився та дитина почала проживати у нього з червня 2015 року. На той час він також працював в м Київ та догляд за дитиною здійснювався ним та його батьками. У березні 2016 року йому стало відомо про факти неприпустимої поведінки відповідачки, яка тягне за собою шкоду психологічному стану дитини, а саме зайняття відповідачкою проституцією, відкриття даного факту дитині, здійснення фото сесій порнографічного характеру в присутності спільної дитини. В серпні 2016 року відповідачка забрала дитину та почала проживати у своїх батьків, та заборонила йому побачення з дитиною. З метою вирішення даного питання він звернувся до органу опіки і піклування Лубенської міської ради, оскільки матір дитини не має самостійного доходу, своєю аморальною поведінкою шкодить нормальному розвитку дитини, формує у неї викривлене уявлення про поведінку жінки та матері. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.09.2016 року № 259 в задоволенні його заяви було відмовлено, визначено місце проживання малолітньої дитини разом з матір'ю. З даним рішенням він не погоджується. Відповідачка з часу досягнення повноліття в 2003 році ніколи не мала самостійного доходу, причому це було її активною принциповою позицією, а тому вона не може виконувати свої обов'язки щодо матеріального забезпечення дитини. [PERSON] тривалий час займалась проституцією, що є аморальним вчинком, який мав місце тривалий час та не був мотивованим будь- якими тяжкими обставинами. В будинку батьків відповідачки за місцем її проживання нормою є асоціальні вчинки, які ведуть до непоправних відхилень психіки дитини, в тому числі постійні сімейні сварки, проживання сестри відповідачки [PERSON] в незареєстрованому шлюбі, вчинення останньою злочинів. Він має безперервний трудовий стаж з моменту закінчення навчання, позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, постійно дбає про забезпечення дитини, сплачував аліменти навіть протягом періоду, коли дитина проживала у нього, та була на його утриманні, має належні умови для проживання малолітньої дитини. Відповідачка принципово відмовляється працювати, веде аморальний спосіб життя. Вирішення питання щодо проживання дитини з ним не призведе до обмежень прав матері дитини, оскільки у них склалися стійкі способи участі у вихованні, при яких відповідачка безперешкодно бачиться з дитиною без обмежень щодо часу побачень аж до постійного проживання в квартирі його батьків. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд визначити місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними у позовній заяві. Пояснив, що з вересня 2016 року після засідання органу опіки та піклування дійсно не бачився з дитиною, навідавши її лише напередодні останнього судового засідання задля недопущення провокацій зі сторони відповідача під час розгляду даної справи. Прохав суд критично віднестися до думки дитини, яка була вислухана судом в судовому засіданні, оскільки на даний час дитина проживає разом із відповідачкою та остання має на дитину вплив. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримував. Представник позивача [PERSON] прохав суд позов задовольнити, пояснив, що дитина не може бути передана тому із батьків, хто вчинив аморальний проступок, прохав врахувати, що відповідачка не має самостійного заробітку та те, що батьки мають в даному спорі рівні права та при вирішенні питання в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Звинувачення позивача у спричиненні побоїв відповідачу є безпідставним, оскільки даний факт у встановленому законом порядку не доведений. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що при зверненні до органу опіки та піклування позивач наводив ті ж самі доводи, що і у даній справі, однак місце проживання дитини було визначено із нею. За її місцем проживання створені всі належні умови для проживання та виховання дитини. За місцем проживання вона характеризується позитивно, згідно акту участі у вихованні дитини систематично цікавиться успіхами доньки, консультується з учителем з питань її навчання та виховання, відвідує батьківські збори, дитина завжди охайно вдягнена, доглянута. З 29 вересня 2016 р. вона працює у ФОП [PERSON] Позивач прохає суд визначити місцем проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом з ним, однак не зрозуміло яке саме своє місце проживання має на увазі позивач - м. Лубни чи м. Київ. Позивач надав суду докази своєї праці в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, а у своїй позовній заяві він зазначає, що працює в режимі - одна доба робоча, дві вихідні. Це означає, що з врахуванням тривалості проїзду до м. Києва і назад, [PERSON] більшу половину свого життя не проживає в м. Лубни, а проживає в Києві. Таким чином позивач фактично наполягає, щоб дитина при за наявних батьках проживала з його матірю, тобто бабусею дитини. 15 березня 2016 р. [PERSON] в м. Київ побив її, спричинивши легкі тілесні ушкодження. Фотознімки відносно яких на неї було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, були зроблені її сестрою на замовлення самого позивача, при цьому дитина потрапила до кадрів випадково. Всі ці фотознімки були зроблені декілька років тому назад. Дані фотографії вона висилала позивачу. Представник відповідача [PERSON] прохав суд в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що на даний час згідно рішення служби в справах дітей визначено місце проживання дитини разом із матірю. Безпідставними є твердження позову про те, що відповідачка не має заробітку, оскільки вона офіційно працює у ФОП [PERSON]. Згідно матеріалів справи, відповідачка один раз була притягнута до відповідальності за ч.1 ст. 181-1 КпАП України у грудні 2015 року, а тому твердження позивача про те, що вказані дії вчинялися систематично є безпідставними. Що стосується складання протоколу та винесення постанови відносно відповідачки на ч. 1 ст. 184 КпАП України, то вказаний протокол було складено безпідставно, оскільки звернення до органів поліції відбулося в ході розгляду справи відносно подій , що відбувалися близько 2 років тому назад. Як встановлено в судовому засіданні вказані фотографії було виготовлено на замовлення позивача, знімки робила сестра відповідачки і дитина потрапила у кард випадково, про всі ці знімки позивач знав ще на той час та вони у нього ніяких питань не викликали. На даний час відповідачка опікується дитиною, проживає разом із нею тривалий час, відвідує школу, займається із дитиною навчанням, і по справі відсутні виключні обставини, які свідчать про наявність підстав для того, щоб розлучити матір з дитиною. Позивач проживаючи окремо від дитини, близько семи місяців її вихованням не займався, не відвідував дитину, хоча не мав щодо цього ніяких перешкод, не вітав зі святами та днем народження. Судом зясовувалася думка дитини, яка виявила бажання проживати разом із матірю , пояснила, що була свідком як позивач застосовував фізичне насильство до відповідачки та зазначила що боїться батька. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що у травні 2012 року до служби звернулася відповідачка з питання встановлення батьку часу для спілкування з дитиною [PERSON], оскільки батько часто пізно приходив чим порушував режим дитини. Потім в 2012 року із даного приводу до служби звернувся і батько дитини, позивач по справі. У червні 2012 року рішенням служби було вирішено питання участі батька у вихованні дитини. У вересні 2016 року до служби знову звернувся батько дитини [PERSON] з питання визначення місця проживання дитини, яка на той час була із матірю, з ним. Рішенням служби було вирішено визначити місце проживання дитини разом із матірю. У вирішенні даного спору найголовнішим є зясування питання комфортного середовища для дитини. На даний час мати водить дитину до школи, вчить з нею уроки. За останні сім місяців батько до дитини жодного разу не приходив. Якби були якість перешкоди, то існує безліч способів для цього, в тому числі і через службу в справах дітей. Батько весь час бути з дитиною не може, оскільки працює в м. Київ. Також треба врахувати якість виконання батьками своїх обовязків. Так мати опікується дитиною та їх якось виконує. Батько ж не виконує свої обовязки взагалі, дитину не відвідував, з днем народження та іншими святами не вітав. Що стосується притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за аморальні вчинки, то вона зробила для себе належні висновки. Стала на шлях виправлення та на даний час служба з цього приводу до неї претензій не має. Наявність даних вчинків ніяким чином не перешкодила в подальшому позивачу та відповідачу спільно проживати. На даний час дитина більш прихильна до матері, пояснила, що батька боїться. Дитина вже тривалий час проживає разом із матірю. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7). 27.04.2007 р. між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 6). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.08.2011 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 8). У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України судом також встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] разом із їх спільною дитиною періодично проживали разом, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивача [PERSON], пояснювала, що її син [PERSON] та [PERSON] приблизно з червня 2016 року проживали у неї вдома в м. Лубни разом із їх спільною дитиною [PERSON] до того часу, поки [PERSON] не забрала дитину та не перейшла з нею проживати до свого батька в м. Лубни. Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 27.06.2012р. № 169 визначено порядок побачень з малолітньою [PERSON] батькові [PERSON] кожної суботи та неділі з 14.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання матері [PERSON] (а.с. 9). Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 28.09.2016 р. № 259 відмовлено [PERSON] у визначенні місця проживання малолітньої [PERSON] разом із тим, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з матірю [PERSON] (а.с. 10). Станом на час розгляду справи сторони проживають окремо, позивач [PERSON] за адресою [ADDRESS], відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] працює у ГУ НП в Київській області в м. Київ. (а.с. 15, 20). Відповідач [PERSON] працює в м. Лубни у ФОП [PERSON] з 29.09.2016 р. згідно наказу від 28.09.2016 р. № ДО/К-00124. (а.с. 131). Позивач за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має ряд грамот та дипломів. Відповідач також за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 19.09.2016 р., за адресою місця проживання [INFO] дитина [PERSON] має окрему кімнату, забезпечена одягом, іграшками і всім необхідним (а.с. 129). Згідно актів участі батька та матері у вихованні дитини [PERSON] від 15.09.2016 р., 24.10.2016 р., [PERSON] та [PERSON] цікавляться навчанням дитини, відвідують батьківські збори (а.с. 69, 130). Згідно листа управління освіти виконкому Лубенської міської ради від 23.01.2017 р. було проведено дослідження міжособистісних стосунків в сімї , в якій проживає [PERSON], під час проведення яких встановлено, що значимими членами родини для дитини є батьки. В системі родинних стосунків дитина проявляє прихильність як до матері, так і до батька, емоційно близькою для дитини є мати , про що свідчать її відповіді. Дитини потребує спілкування як з матірю, так і з батьком, хоча перевагу надає матері. (а.с. 173). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що бачив відповідачку, яка вживала спиртні напої у місцях відпочинку м. Лубни. Свідок [PERSON] пояснив, що інколи бачив відповідачку в розважальних закладах в вечірній час доби. Сідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] казав йому про те, що [PERSON] займалася проституцією в м. Київ. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає разом із [PERSON], відповідачем [PERSON] та її донькою. Вони всі спільно займаються вихованням дитини, обстановка в їх сімї нормальна. [PERSON] не чинить відповідачу ніяких перешкод у спілкуванні із дитиною. [PERSON] піклується за дитиною, спиртними напоями не зловживає. Сварки між позивачем та відповідачем дуже негативно впливають на дитину і її психічний стан. Коли позивач та відповідачка проживали в м. Київ, то дитина за взаємною домовленістю була за місцем проживання матері позивача в м. Лубни на вул. Симоненка. Коли [PERSON] приїздила з м. Київ, то відразу ж їхала до дитини на вул. Симоненка та там була. Не дивлячись на розлучення позивача та відповідача, вони фактично разом проживали в м. Лубни на вул. Симоненка. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідачки. [PERSON] ніколи в стані спяніння не бачила, [PERSON] опікується дитиною. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка є її подруга. [PERSON] є нормальною матірю, її дитина завжди доглянута, вона займається її вихованням. Ніяких фактів розгульного життя відповідачки їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] його дочкою. На даний час він проживає разом із [PERSON], дочкою та [PERSON] Позивач та відповідачка близько 4-5 років проживали разом, а потім [PERSON] пішов від неї. У сімї його доньки та [PERSON] частими були сварки та бійки. [PERSON] інколи застосоввав фізичне насильство до [PERSON] Дочка виконує всі материнські обовязки відносно дитини : годує, вдягає, займається її навчанням. Після розлучення, [PERSON] все одно їздила до [PERSON] та вони інколи жили разом. Коли [PERSON] та [PERSON] жили в м. Київ, то їх дитина [PERSON] за взаємною домовленістю проживала у матері позивача. За весь час судового розгляду справи [PERSON] до дитини не приходив. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою [PERSON] Декілька років назад вона декілька разів фотографувала сестру в оголеному вигляді. Вказані фотографії просив зробити відповідачку сам позивач, про що вона довідалася з [PERSON] та [PERSON] перемовин за телефоном та після прочинання відповідних смс повідомлень. Дані фотографії вона робила за місцем проживання [PERSON], при цьому в деякі кадри випадково потрапила дитина. Дані фотографії відповідачка висилала позивачу. [PERSON] належним чином займається вихованням дитини. Дитина добре ставиться до матері. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. При вирішенні спору судом зясовано думку малолітньої дитини [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що на даний час проживає разом із матірю, з якою у неї добрі відносини. Коли батьки проживали разом, то батько інколи бив матір. З батьком інколи не хоче спілкуватися тому що боїться його. Батько з днем народження та святами не вітав, давно до неї не приходив. Уроки вчить в матірю або з дідусем. Вона хоче проживати разом із матірю, а не з батьком. Згідно довідки Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 23.03.2016 р. [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 181-1 КпАП України. (а.с. 17). Відповідно до постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2016 р. провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КпАП України закрито на підставі п.7 ст. 247 КпАП України. Даною постановою встановлено, що близько 2 років тому [PERSON] фотографувалася в оголеному вигляді перед дитиною [PERSON] Згідно довідки ЗОШ №3 від 18.04.2017р. за місцем проживання [PERSON] все необхідне для життя, навчання та відпочинку мається. [PERSON] підтримує з класним керівником постійний звязок, цікавиться успіхами дитини, на зауваження реагує адекватно, проводить з дитиною виховну роботу, займається порадою, відвідує батьківські збори. З даної довідки також вбачається, що в порівнянні з 2015-2016 навчальним роком, у 2016-2017 навчальному році за деякими предметами успішність [PERSON] підвищилася, за -іншими знизилася, за іншими залишилася на тому ж рівні. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка дійсно притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 181-1 КпАП України 15.12.2015 р. Разом із тим безпідставними є посилання у позовній заяві на те, що [PERSON] систематично займається діяльністю за якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності, у відповідності до ст. 39 КпАП України якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Постановою суду від 21.12.2016 р. було встановлено , що відповідачка фотографувалася в оголеному вигляді за присутності малолітньої дитини. Разом із тим даною ж постановою суду встановлено, що вказані фотографії було зроблено близько 2 років тому. Допитана в судовому засіданні в якості свідка сестра відповідачки [PERSON] пояснила, що фотографії робилися на прохання позивача та йому були переслані зразу ж після виготовлення. При цьому позивач вказані пояснення належними та допустимими доказами не спростував, не надав суду доказів іншого джерела отримання даних фотографій. При цьому позивач звернувся до органів поліції з питання притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України лише тоді, коли дана цивільна справа вже перебувала в провадженні суду. При вирішенні справи суд враховує, що на даний час саме мати [PERSON] виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, опікується її життям, навчанням, вік дитини , якій станом на час вирішення спору виповнилося 9 років, дитина є дівчинкою та емоційно схильна до матері. Також суд враховує прихильність дитини до кожного з батьків, а саме, що дитина є більш прихильною до матері, можливість створення [PERSON] належних умов для виховання дитини, те, що відповідачка працевлаштована та має стабільний заробіток. Станом на час розгляду справи позивач близько пів року не бачився з дитиною, не відвідував її, хоча будь-яких обєктивних перешкод щодо цього не мав, до служби в справах дітей з цього приводу не звертався, спору із відповідачкою з цього приводу не мав. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, судом враховано думку малолітньої [PERSON], яка виявила тверде бажання проживати разом із матірю. Суд вважає, що по справі не має підстав, передбачених ст. 161 СК України, які б унеможливлювали передачу дитини на проживання разом із матірю, а також виняткових обставин, за яких дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому станом на час вирішення спору дитина вже тривалий час проживає разом із матірю. Таким чином, суд не вбачає і підстав для постановлення рішення всупереч думці дитини згідно ч.3 ст. 171 СК України, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed