Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив: 1/. припинити право власності на 31/100 частину житлового будинку, розташованого [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та складається із знесених будівель: - огорожа № 1-4. 2/. залишити у власності [PERSON] 21/100 частину домоволодіння, яка складається із наступних будівель: - огорожа №11, 2006 року забудови 3/. Визнати за [PERSON] право власності на 79/100 частин житлового будинку, розташованого [ADDRESS], що складається із: В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований [ADDRESS] належить на праві власності: купівлі-продажу, укладеного 14.07.1981 між [PERSON] та [PERSON] (24/100 частин) та на підставі договору міни, укладеного 28.12.1994 між [PERSON] та [PERSON] (24/100 частин); майно після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 08.04.2008 державним нотаріусом 8-ї Харківської державної нотаріальної контори. 22 квітня 1985 року Київський районний суд м. Харкова постановив рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] «Про виділ в натурі 24/100 частин домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою», згідно з яким доля [PERSON] змінена з 24/100 на 25/100 частин, а ідеальна частка [PERSON] змінена з 52/100 на 51/100 частин будинку та надвірних будівель. Зазначене рішення суду набуло законної чинності, тому встановлені ним обставини на цей час мають силу преюдиціального факту і не підлягають окремому доказуванню. Між тим, рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.04.1985 не було своєчасно зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації, тому в інвентарній справі КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» були відсутні відомості та реєстраційні записи щодо зміни ідеальних часток співвласників спірного будинку. З цих причин, при укладанні 28 грудня 1994 договору міни між [PERSON] та [PERSON], а в наступному і при отриманні 08.04.2008 [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлені судом у 1985 році зміни у праві власності на будинок не були прийняті до уваги, що привело до помилок у визначенні належних сторонам часток. Таким чином, на час укладання 28.12.1994 року договору міни між [PERSON] та [PERSON] відчужувана частка [PERSON] складала 25/100 частин. На час отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом доля спадкодавця [PERSON] складала 51/100 частин, яку [PERSON] міг успадкувати. В 2009 році позивач випадково дізнався про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане на ім'я [PERSON] містить в собі неправильні відомості, а саме - цим свідоцтвом за [PERSON] визнано право власності на частину надвірних будівель: вбиральню літ. «Д», льох літ. «Е», сарай літ. «П», які відповідно до договору купівлі-продажу та договору міни є власністю позивача та на житловий будинок літ. «Б-1», вбиральню літера «Г», сарай літ. «В», які знесені відповідачем. З приводу вищезазначеного позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Про визнання свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним». Під час слухання цивільної справи № 2018/2-266/11 експертами ХНДІСЕ 01.10.2012 була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за висновками якої, при порівнянні даних технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] від 10.03.1996 року з даними технічного паспорту від 11.11.2008 та за результатами натурного обстеження встановлено, що тамбур «а2», житловий будинок літ. «Б-1», сіни «61», вбиральня літера «Г», сараї літ. «В», «Ж», «З», «К», «Р», огорожа № 1-4 знесені. Позивач є безпосереднім свідком та очевидцем того, що усі вище перелічені будівлі знесені саме відповідачем [PERSON] Домоволодіння знаходиться у спільній частковій власності, реальний розподіл не приводився, тому усі дії [PERSON] щодо зносу нерухомості проходять на очах позивача. Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6075 частка позивача у домоволодінні [ADDRESS] з урахування знесених [PERSON] будівель повинна складати 79/100, а частка [PERSON] відповідно - 21/100. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2012, зміненим рішенням Харківського апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2013 року свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] визнано частково недійсним - із спадкового майна виключені будівлі: сарай літ. «В», вбиральня літ. «Д», льох літ. «Е». Решта знесених будівель, таких як: Житловий будинок літ. «Б-1» житловою площею 15,2 кв.м ; вбиральня літ. «Г» залишились фігурувати у свідоцтві про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] В теперішній час позивач вважає, що порушується його право як співвласника, оскільки замість знесених будівель [PERSON] без його згоди, самовільно, незаконно, без узгодження з Харківським міськвиконкомом, побудував житловий будинок, мансарду, прибудову, веранду, тамбур, сарай загальною площею 203,4 кв.м, чим ускладнив законне володіння і користування позивача іншою частиною будинку, заподіявши істотної майнової та моральної шкоди, оскільки для його родини настали негативні наслідки самовільного будівництва, у зв'язку з чим він вимушений звертатися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні [PERSON] уточнив позовні вимоги і просив: 1/. припинити право власності на 31/100 частину житлового будинку, розташованого [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.04.2008 державним нотаріусом 8-ї Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.04.2008 за реєстраційним № 22694666 та складається із знесених будівель: - огорожа № 1-4. 2/. Визнати за [PERSON] право власності на 79/100 частин житлового будинку, розташованого [ADDRESS], що складається із: В обґрунтування уточненої позовної заяви [PERSON] вказав, що вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог, а саме - залишити без розгляду позовну вимогу про залишення у власності [PERSON] 21/100 частину домоволодіння, оскільки він не має можливості прохати про зазначене замість відповідача при тому, що з боку [PERSON] відсутні вимоги про це. Суд вислухав думку сторін, перевірив матеріали справи приходить до наступного. На підставі правовстановлювальних документів житловий будинок з надвірними будівлями, розташований [ADDRESS] належить на праві власності: купівлі-продажу, укладеного 14.07.1981 між [PERSON] та [PERSON] (24/100 частин) та на підставі договору міни, укладеного 28.12.1994 між [PERSON] та [PERSON] (24/100 частин); Проти вказаного вище факту сторони не заперечували. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 08.04.2008 року державним нотаріусом, перерозподілено ідеальні долі в домоволодінні [ADDRESS], визнано за [PERSON] ідеальну долю 79/100 частин замість 48/100. / а. с. 10 / Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2012 року змінено, скасовано в частині вирішення питання про перерозподіл ідеальної долі у домоволодінні [ADDRESS] та визнання за [PERSON] ідеальної долі 79/100 замість 48/100 частин. / а. с. 19 / За ч.4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову / прибудову / без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова / прибудова / є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. За змістом частина 4 ст. 357 ЦК України закріплює правила регулювання набуття одним зі співвласників права власності на добудову / прибудову / до житлового будинку, іншої будівлі, споруди, що не має наслідком збільшення розміру його частки у праві власності. З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Суд не погоджується з доводами позивача проте, що в порядку ч.3 ст. 357 ЦК України його частка може бути збільшена. При цьому суд виходить з наступного. В порядку ч.3 статті 357 співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. За змістом ч.3 ст. 357 ЦК України вказується на право власності співвласника на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності за наявності необхідних передумов для цього, до яких ЦК України зараховує такі: Тобто необхідною умовою для збільшення розміру частки у праві є обов'язково наявна згода інших співвласників. Вказаною згоди відповідач не надавав. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 346, 349, 357 ЦК України, суд, -

Outcome: dismissed