Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.12.2013 року його було звільнено з посади заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Вважає, що його звільнення відбулося з грубим порушенням норм чинного законодавства, що регулює трудові відносини, оскільки не було повідомлено державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівника, не враховано його переважне право на залишення роботі, не повідомлено Сколівську районну раду про його звільнення, оскільки він є депутатом. Окрім цього, вказав, що його звільнення відбувалося за відсутності згоди профспілкового комітету та пропозиції альтернативного місця праці, з порушенням строку видачі йому трудової книжки і належних при звільненні виплат. За таких обставин просить суд поновити його на посаді заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі. У разі задоволення позовних вимог також просили стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги. Відповідач подав до суду заперечення, в якому зазначив, що позивач був звільнений з 09.12.2013 року у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав, про що його було повідомлено заздалегідь відповідно до вимог чинного трудового законодавства. При вивільненні позивачу було запропоновані вакантні посади, від яких останній відмовився. Вказав, що питання щодо звільнення позивача розглядалося на засіданні профспілкового комітету, однак про результати розгляду у передбачений законом триденний строк адміністрацію лісгоспу не було повідомлено, а тому вважається, що первинний орган профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. За таких обставин вважає, що при звільненні позивача було враховано та виконано усі приписи трудового законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні представник відповідача Чебачова Ю.О. проти позовних вимог заперечила, посилаючись на те, що позивач перебував на посаді заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», а тому відповідно до вимог ст. 43-1 КЗпП його звільнення не потребує згоди первинної профспілкової організації. За таких обставин вважає, що при звільненні позивача було враховано та виконано усі приписи трудового законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. З копії наказу начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 30.09.2013 року № 192-к вбачається, що з 01.10.2013 року скорочено посаду позивача, про що його було повідомлено 03.10.2013 року та одночасно запропоновано вільні посади сторожа та опалювача котельні. З матеріалів справи вбачається, що адміністрацією Сколівського військового лісгоспу про заплановане вивільнення доведено до відома орган державної служби зайнятості 01.10.2013 року, позивача ознайомлено з попередженням про можливе вивільнення лише 03.10.2013 року, що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України в частині не одночасного повідомлення державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідно до нової редакції Закону України «Про зайнятість населення» передбачено доведення до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці лише у разі масового вивільнення працівників, оскільки з матеріалів справи вбачається, що кількість працівників, посади яких були скорочені, становила понад 10 чоловік, що в розумінні вимог ст. 48 цього Закону вважається масовим вивільненням з ініціативи роботодавця. Із наявних в матеріалах справи довідок № 49 від 29.04.2014 року, № 256 від 30.04.2014 року, № 125 від 29.04.2014 року, № 57 від 26.05.2014 року та № 39 від 29.04.2014 року видно, що у структурних підрозділах ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», якими є Чернівецьке військове лісництво, Шепетівський військовий лісгосп, Старицький військовий лісгосп, Прикарпатський військовий лісгосп та Мостиське військове лісництво станом на 01.10.2013 року були відсутні вакантні посади. Проте, відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності або наявності станом на 01.10.2013 року вакантних посад у ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Наказом начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 09.12.2013 року № 225-к позивача звільнено з посади заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у зв»язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, про що [PERSON] ознайомлено, що підтверджується копією даного наказу, який містить підпис позивача про ознайомлення з таким. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2013 року [PERSON] не був присутнім на засіданні первинної профспілкової організації, на якому розглядалося подання про розірвання трудового договору з працівниками Сколівського військового лісгоспу, оскільки перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, письмової згоди про розгляд питання щодо його вивільнення не надавав, інших осіб діяти від свого імені не уповноважував. Суд не бере до уваги посилання представника позивача у запереченні на позовну заяву на ч. 5 ст. 43 КЗпП України, згідно якої виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору, оскільки вказана норма підлягає застосуванню разі неявки працівника або його представника на засідання виборного органу, коли розгляд заяви відкладається до наступного засідання в межах зазначеного 15-денного строку. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності і тоді виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавцю про прийняте рішення в письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. З копії протоколу засідання профспілки від 25.11.2013 року вбачається, що на засіданні були присутні представники адміністрації, а саме начальник Сколівського військового лісгоспу та інспектор відділу кадрів, яким було відомо про рішення прийняте профспілкою, про що також ствердив у судовому засіданні свідок [PERSON], який 25.11.2013 року очолював засідання профспілкового комітету Сколівського військового лісгоспу та пояснив, що питання щодо вивільнення позивача профспілкою не розглядалося, оскільки [PERSON] був відсутній на вказаному засіданні, про що адміністрацію Сколівського військового лісгоспу було повідомлено. Крім того, у вказаному протоколі також зазначено, що по відсутніх працівниках питання їх скорочення буде розглядатися додатково, однак фактично було розглянуто без них, що є порушенням вимог ст. 43 КЗпП України. Суд також не бере до уваги твердження у судовому засіданні представника відповідача Чебачової Ю.О. про те, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення заступників керівника відокремленого підрозділу, оскільки п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач був головою трудового колективу Сколівського військового лісгоспу та є депутатом Сколівської районної ради, відтак належить до категорії працівників на звільнення яких необхідна згода виборного органу первинної профспілкової організації і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір, з одночасним прийняттям рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно проведеного, з урахуванням вимог постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середній заробіток за час вимушеного прогулу» з 09.12.2013 року по 11.07.2014 року, що підлягає стягненню з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у користь [PERSON] становить: 2700(заробітна плата за вересень 2013року)+2427,07(заробітна плата за жовтень 2013року)=5127,07:44(кількість робочих днів у вересні-жовтні 2013року)=116,52 (середньоденна заробітна плата)х145(кількість днів вимушеного прогулу з 09.12.2013 року по 11.07.2014року)=16895,40 гривень. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допускається до негайного виконання Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved