Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на 5/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,6213 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , й до дня смерті належала [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті матері - [PERSON] , позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, у тому числі: 5/6 частки земельної ділянки. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочки Р.О., яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 частки земельної ділянки, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє його права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину спадкове майно. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 29-31). Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 37). Відповідач - Котелевська селищна рада Полтавської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 41). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надав (а.с. 40). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 28.09.2018 року Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,6213 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт Котельва Котелевської селищної ради Полтавської області. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 15.05.1997 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] (а.с. 12). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 21.05.2019 року за №245, земельна ділянка площею 0,6213 га (державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий померлій [PERSON] ) для обслуговування житлового будинку, та ведення особистого підсобного господарства, знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки Котелевської селищної ради Полтавської області від 06.08.2019 року за №4120, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ). При цьому на час відкриття спадщини з [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 38). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області 15.01.2014 року за реєстровим №6, [PERSON] , [INFO] , мешканка смт Котельва Полтавської області , все належне їй майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належало їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У провадженні приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочки Р.О. знаходиться спадкова справа №95/2018 на майно [PERSON] , яка померла [INFO] . У спадковій справі знаходяться заява про прийняття спадщини за заповітом від [PERSON] ; заява про прийняття спадщини за законом - [PERSON] . Інші заяви до приватного нотаріуса не подавалися, інформація щодо інших спадкоємців відсутня. Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки приватний нотаріус Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток земельної ділянки, так як не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 13, 14, 33-36). Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15.05.1997 року, земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку, та для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved