Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. В своєму позові позивач зазначає, що 22 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вулиці Шкільна, 8, в селі Іллічівка Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості позивач купив у відповідача вказану нерухомість за 30000 (тридцять тисяч) гривень, про що цього ж дня ми уклали письмовий договір. Зобов'язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: він здійснив з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а остання віддала позивачу всі правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Влітку 2016 року [PERSON] почав займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але йому відмовили і пояснили, що він не є власником будинку, та як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок дізнався, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Під час з'ясування обставин, за яких належним чином позивач зможе оформити документи на вказаний житловий будинок, виявилося, що й на сьогоднішній день будинок за документами досі належить [PERSON], який помер 02.03.2008 року. Відповідач є донькою [PERSON], а значить спадкоємицею першої черги спадкування останнього за законом, але не оформила документи на будинок. Відповідач не має намір оформити в нотаріальній конторі як спадщину на будинок так і договір купівлі-продажу із позивачем, вважаючи, що всі обов'язки за правочином купівлі-продажу нею виконані ще в 2015 році. В даний час позивач фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, володіє, але в зв'язку з тим, що не може переоформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися вказаним нерухомим майном. Позивач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій визнав позовні вимоги в повному обємі та просив справу слухати без його участі. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вулиці Шкільна, 8, в селі Іллічівка Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості позивач купив у відповідача вказану нерухомість за 30000 (тридцять тисяч) гривень, про що цього ж дня ми уклали письмовий договір. Зобов'язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: він здійснив з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а остання віддала позивачу всі правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Влітку 2016 року [PERSON] почав займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але йому відмовили і пояснили, що він не є власником будинку, та як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок дізнався, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Під час з'ясування обставин, за яких належним чином позивач зможе оформити документи на вказаний житловий будинок, виявилося, що й на сьогоднішній день будинок за документами досі належить [PERSON], який помер 02.03.2008 року. Відповідач є донькою [PERSON], а значить спадкоємицею першої черги спадкування останнього за законом, але не оформила документи на будинок. Відповідач не має намір оформити в нотаріальній конторі як спадщину на будинок так і договір купівлі-продажу із позивачем, вважаючи, що всі обов'язки за правочином купівлі-продажу нею виконані ще в 2015 році. В даний час позивач фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, володіє, але в зв'язку з тим, що не може переоформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися вказаним нерухомим майном. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved