Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 лютого 1989 року позивач зареєстрував з відповідачем шлюб. У них є двоє повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось, через абсолютно різні погляди на сімейне життя. Шлюбні стосунки між сторонами припинені в листопаді 2015 року. З цього часу вони проживають окремо. Подальше спільне життя й збереження сімї позивач вважає неможливим. Розірвати шлюб через відділ ДРАЦС відповідач відмовилася, тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить шлюб розірвати (а.с. 7). Відповідач в підготовче засідання також не зявилася, подала заяву про визнання позову. У ній просила суд справу розглянути без її участі, позов визнала (а.с. 15). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що останні скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-БВ № 431170 від 02.02.1989 та повторним свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 177283 від 15.11.2017 (а.с. 5, 19). Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відносин не підтримують. Суд вважає, що шлюб між сторонами існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити інтересам сторін, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у звязку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved