Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє як у своїх інтересах, так і в інтересах малолітнього [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності посилаючись на те, що усі вони є співвласниками квартири [ADDRESS], що в м. Сміла Черкаської області. На теперішній час позивач має намір подарувати свою частку вищевказаної квартири доньці - [PERSON], проте при зверненні до нотаріуса з метою укладення договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, на виконання рішення виконкому Смілянської міської ради №101 від 09.03.2017 року, нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії у зв`язку з тим, що для її вчинення повинні бути присутніми усі співвласники квартири, а також батьки малолітнього власника [PERSON] - [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько). Однак [PERSON] прибути до нотаріуса для укладення зазначеного вище договору не може, оскільки постійно проживає в Російській Федерації, де йому надано дозвіл на постійне проживання. З підстав того, що позивач не може встановити розмір частки у нерухомому майні, яка належить йому на праві приватної власності в нотаріальному порядку, позивач вимушений звернутись до суду із вказаним вище позовом. Позивач в судове засідання не з'явивився, але від нього надійшла до суду заява, в якій він позовні вимоги підтримує повністю і просить справу розглядати без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, але направили на адресу суду заяви, з яких вбачається, що вони проти задоволення позову не заперечують, а справу просять розглядати без їх участі. Відповідно до ст.174 ЦПК України наслідком визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно вимог ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим 22.04.2009 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області. В зв'язку з тим, що у свідоцтві на право власності на житло, не визначені розміри часток квартири, що належить кожному із співвласників даної квартири позивач вимушений звернутися до суду для вирішення даного питання. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що спірна квартира є спільною сумісною власністю його та відповідачів, а їх частки у спільній квартирі є рівними, однак, з підстав не можливості з'явитись батька малолітнього власника частини квартири [PERSON] - [PERSON] до нотаріуса для укладення договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, на виконання рішення виконкому Смілянської міської ради №101 від 09.03.2017 року, позивач вимушений звернутись до суду для вирішення даного питання. Так, ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що сторони позбавлені об'єктивної можливості укласти в нотаріальному порядку договір щодо визначення розміру часток у спільному майні, суд, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, вважає, що частка кожного із сторін у спільному майні - квартирі [ADDRESS], що в м. Сміла Черкаської області, складає по 1/5 частці. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із визначенням часток кожного із співвласників у праві власності на спірну квартиру відповідно в розмірах по 1/5 частці за кожним. На підставі ст.ст. 319, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved