Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21.01.1995 року. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Під час спільного проживання між ним та відповідачкою постійно виникали непорозуміння з приводу ведення спільного господарства та виховання дитини, оскільки мають різні погляди на життя, на цьому ґрунті постійно виникали сварки, що створювало негативну обстановку в сім'ї. Шлюбно-сімейні стосунки були фактично припинені в грудні 2014 року, відповідачка виселилася з квартири, де разом проживали, і де вона мешкає на даний час, йому невідомо. Спір про поділ майна, яке є їх сумісною власністю, а також щодо проживання дитини, на сьогоднішній день відсутній. Після розірвання шлюбу дитина, за домовленістю з відповідачкою, буде проживати з ним. Примирення вважає неможливим. Просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі, відповідачка в судове засідання не з'явилася втретє, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ч.5 ст. 76 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі з 21.01.1995 р. підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3), згідно з яким [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.01.1995 р., дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Факт наявності у сторін неповнолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.01.1995 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], разом не проживають і не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з грудня 2014 року, спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна немає, питання місця проживання неповнолітньої дитини вирішено, що дає суду підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідачка клопотань про зміну прізвища внаслідок розірвання шлюбу не подавала, то після його розірвання відповідачці слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі ст. ст.104, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України і

Outcome: approved