Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду, уточнивши який, просить стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 280\~080 гривень на відшкодування завданої майнової шкоди та 942\~666 гривень в рахунок компенсації завданої моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2001 року він проходив службу в органах Державної податкової служби, остання посада з 2007 року старший оперативний уповноважений відділу боротьби з субєктами господарювання, які мають ознаки фіктивності і незаконним відшкодуванням податку на додану вартість відділу податкової міліції Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області та має спеціальне звання майора податкової міліції. Позивач вказує, що його незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності, затримано, завдано тілесних ушкоджень під час затримання, кримінальна справа, а потім вже кримінальне провадження стосовно нього тривалий час перебувала в провадженні прокуратури, спрямовувалися до суду, який ухвалив обвинувальний вирок, який було скасовано апеляційним судом Одеської області і в решті решт кримінальне провадження відносно нього закрито з реабілітуючих підстав. [PERSON] у своєму позові звертає увагу, що 14.03.2008 року старшим слідчим прокуратури Одеської області стосовно нього порушена кримінальна справа № 051200800046 за ознаками злочину, який передбачено статями 368 ч.2 КК України. Того ж дня слідчий прокуратури Одеської області затримав його в порядку передбаченому ст.ст.106, 115 КПК України (в редакції 1961 року). 17.03.2008 року стосовно нього складена постанова про притягнення в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. З самого початку досудового розслідування він заперечував факт вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, наполягав на тому що відносно нього мала місце провокація, фальсифікація доказів, але всі його слушні доводи не сприймалися слідчими, прокурора, суддями, під час затримання 14.03.2008 року йому завдано тілесних ушкоджень. Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2008 року відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. Таким чином позивач утримувався під вартою три дні з 14 березня по 17 березня 2008 року. 17.03.2008 року старшим слідчим прокуратури Одеської області прийнята постанова про відсторонення його від посади, яка виконана Державною податкової адміністрацією в Одеській області шляхом видання наказу № 236-с «Про відсторонення від посади [PERSON]В.». Вироком Суворовського районного суду міста [PERSON] від 29.05.2012 року його безпідставно засуджено, але ухвалою апеляційного суду Одеської області обвинувальний вирок скасовано, справу направлено на додаткове розслідування. З набранням чинності новим КПК відомості про відповідне правопорушення внесені до ЄДРР за № 420131700000000154 від 11.04.2013 року. Обвинувальний акт у зазначеному провадженні 03.06.2013 року спрямований до розгляду до Суворовського районного суду міста [PERSON] та вироком суду від 25.03.2015 року його визнано невинуватим та виправдано у звязку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області вирок скасовано, обвинувальний акт надіслано на новий судовий розгляд у звязку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст.291 КПК. 13.11.2015 року ухвалою Суворовського районного суду міста [PERSON] обвинувальний акт повернутий прокурору для усунення недоліків під час його складання. 25.12.2015 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області закрив кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК, у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпанням всіх можливостей їх отримання, тобто з реабілітуючи підстав. Прокурор цією постановою скасував постанову слідчого про відсторонення його від займаної посади, у звязку з чим, позивач 22.01.2016 року звернувся до прокуратури Одеської області з проханням виконати вимоги Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури та суду», але так не дочекався відповіді та поновлення його порушених прав. Далі [PERSON] вказує, що внаслідок незаконних дій прокуратури Одеської області, суду які тривали з 14 березня 2008 року по 25 грудня 2015 року, тобто 7 років 9 місяців та 11 днів йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Позивач вважає, що набув право на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної від повільності, відсторонення від посади, втратою заробітної плати, понесеними моральними та фізичними стражданнями під час побиття, під час необґрунтованого затримання. Відповідно до ст.3 Закону від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди» громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, як він втратив внаслідок незаконних дій. На день затримання позивач мав заробітну плату у розмірі 3000 гривень, таким чином за час незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом він втратив заробіток у розмірі 280\~080 гривень (3000 х 93 місяці). Цю суму позивач заявив в якості відшкодування матеріальної шкоди та просить стягнути на його користь за рахунок коштів державного бюджету України. Заявлену до відшкодування моральну шкоду у розмірі 942\~666 гривень [PERSON] обґрунтовував тим, що незаконне та довготривале притягнення його до кримінальної відповідальності порушило нормальні стосунки з оточуючими його людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких його людей, викликало недовіру в родичів, співробітників, поклало пляму на його репутацію. Багато знайомих змінило своє відношення до нього не в кращу сторону, але самим болючим був удар по його сімейному життю. Після незаконного затримання, необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності, стосунки з дружиною різко погіршилися, вона втомилися від безкінечних відвідань суддів, прокурорів, слідчих, сімя розпалася, шлюб розірвано, через зазначені обставини він став рідше бачити сина. Протягом певного часу позивач підтримував фактичні сімейні стосунки з іншою жінкою, але і вона не витримала тривалого його перебування під слідством та судом і вони припинили сімейне життя. Далі позивач вказує, що особливо тяжким ударом факт незаконного притягнення його до відповідальності виявився для його батьків, які разом з ним дуже хвилювалися від постійної несправедливості. Батьки є особами похилого віку, мають певну добру репутацію та певне коло знайомих в місті, отже це оточення також було обізнано про його притягнення до кримінальної відповідальності, що відображалося на його моральному стані. Також позивач зазначає, що тривалий час не працює, вимушений заробляти на життя випадковими мізерними заробітками, іноді прохати гроші в батьків пенсіонерів, що є принизливим для нього, як для людини з двома вищими освітами. На протязі майже восьми років він був позбавлений звичайного людського покою, стану душевної врівноваженості, перебував в постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно очікуючи або виклику до слідчого, або перебуваючи в стані очікування чергового судового засідання. Визначаючи розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач вказує, що виходить з наступного: незаконне переслідування в кримінальному провадженні тривало майже 8 років, він жодного разу не визнавав себе винним, наводив переконливі та обґрунтовані факти, які доводили його невинуватість, а тому грошова компенсація у зазначеному вище розмірі можливо в деякій мірі зменшити вплив негативних наслідків незаконних дій прокурорів, слідчих, суддів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, зазначених у ньому, та просили задовольнити його. Представник ДКС України в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать відмітки про отримання судових повісток. Представник прокуратури Одеської області в судовому засіданні проти позову щодо відшкодування матеріальної шкоди заперечував, вказуючи, що позовні вимоги в цієї частин не є підтвердженими, а моральна шкода заявлена до відшкодування значно завищена. Представники третіх осіб Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі в судові засідання не зявлялися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, визначивши правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши інші матеріали справи, надавши їм правову оцінку, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2008 року старшим слідчим прокуратури Одеської області [PERSON] винесена постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, згідно з якою порушено кримінальну справу у відношенні працівників відділу податкової міліції ДНІ Комінтернівського району Одеської області завідуючого сектором [PERSON], [INFO] та старшого оперуповноваженого [PERSON], [INFO], за ознаками злочину передбаченого ст.368 ч.2 КК України отримання хабару посадовою особою, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабару. 14 березня 2008 року [PERSON] був затриманий слідчим прокуратури Одеської області в порядку статей 106, 115 КПК України (в редакції 1961 року). Постановою Приморського районного суду від 17 березня 2008 року відмовлено у обранні стосовно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, цього ж дня 17 березня 2008 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. [PERSON] утримувався під вартою три дні у період з 14.03.2008 року по 17.03.2008 року. 17 березня 2008 року старшим слідчим прокуратури Одеської області винесена постанова про відсторонення обвинуваченого [PERSON] від посади старшого опер уповноваженого відділу боротьби з субєктами господарювання, які мають ознаки фіктивності та незаконним відшкодуванням ПДВ відділу податкової міліції Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області на період провадження досудового розслідування та судового розгляду справи. Наказом № 236-0 від 21 березня 2008 року Державної Податкової адміністрації в Одеській області «Про відсторонення від займаної посади [PERSON]В.», [PERSON] майор податкової міліції, відсторонений від займаної посади старшого оперуповноваженого відділення боротьби з субєктами господарювання, що мають ознаки фіктивності та незаконним відшкодуванням ПДВ відділу податкової міліції Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області з 17 березня 2008 року. На період відсторонення [PERSON]В від займаної посади припинити виплату грошового утримання відповідно до наказу ДПА України від 07 лютого 2001 року № 43 «Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обовязків (посади) особам, підданим арешту та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі». Вироком Суворовського районного суду міста [PERSON] від 29 травня 2012 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді пяти років позбавлення волі з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах терміном на три роки, а також з позбавленням спеціального звання майора податкової міліції. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробувальним терміном на три роки. Запобіжний захід підписку про невиїзд залишено до набрання вироком чинності. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Одеської області, скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2012 року у відношенні [PERSON] та [PERSON], справа направлена прокурору Одеської області для проведення додаткового розслідування. Скасовуючи вирок суду від 29.05.2012 року, апеляційний суд звернув увагу, що ні орган досудового розслідування, ні суд не забезпечили повноту, всебічність та обєктивність в процесі провадження досудового та судового слідства, а тому вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на додаткове розслідування. Апеляційний суд констатував, що як вбачається з матеріалів справи, в ході огляду міста події була вилучена каструля з залишками спаленого паперового матеріалу. В процесі огляду місця події проводилася відеозапис, однак експертизи за цим відеозаписом проведено не було. В матеріалах кримінальної справи є фото таблиця до висновку НІІЛСЄ № 4663/03 з якої вбачається, що експерт прийшов до висновку про те, що надані на експертизу 15 спалених фрагментів паперу є фрагментами грошових білетів, а саме Федеральної резервної системи США. Згідно протоколу огляду та помітки грошей, грошові купюри в сумі 1000 доларів США помічені спец чорнилами та проведена запис (хабар), однак фрагментами грошових білетів на предмет наявності вказаної надписи не досліджувалося. Апеляційний суд встановив, що з матеріалів справи вбачається, що поняті [PERSON] та [PERSON] являлися військовослужбовцями строкової служби і у звязку з метою перевірки обєктивності їх участі при проведенні слідчих дій слід встановити на якій підставі (наказ, розпорядження) військовослужбовці [PERSON] та [PERSON] приймали участь в цих слідчих діях. Крім цього необхідно допитати сусідку [PERSON] з квартири [ADDRESS] за обставинами доступу співробітників СБУ до квартири [PERSON], а також зясувати причини дачі нею згоди на доступ до квартири. З таких обставин апеляційний суд вважав, що досудове та судове слідство є одностороннім, неповним а тому вирок підлягає скасуванню, а справа направленню прокурору Одеської області для провадження додаткового розслідування. З набранням чинності новим КПК (2012 року) відомості про відповідне правопорушення внесені до ЄРДР № 420131700000000154 від 11.04.2013 року. Обвинувальний акт спрямовано для розгляду до Суворовського районного суду міста [PERSON]. Вироком Суворовського районного суду міста [PERSON] від 25.03.2015 року [PERSON] по звинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України визнано невинним і за недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення виправдано. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2015 року Вирок Суворовського районного суду міста [PERSON] від 25 березня 2015 року скасовано. Призначено по кримінальному провадженню новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Міри запобіжного заходу відносно [PERSON]М і [PERSON] залишити раніше обрані [PERSON] у вигляді застави, а [PERSON] підписку про невиїзд. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 року обвинувальний акт з доданими до нього документами по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] за ст. 368 ч.2 КК України повернуто прокурору Одеської області для усунення недоліків протягом розумного строку. 25 грудня 2015 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадження прокуратури Одеської області [PERSON], розглянувши матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 420131700000000154, відомості про яке внесено до ЄРДР 11.04.2013 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, виніс постанову згідно з якою кримінальне провадження № 420131700000000154, відомості про яке внесено до ЄРДР 11.04.2014 року за підозрою [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.368 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Запобіжний захід обраний стосовно [PERSON] 17.03.2008 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Скасовано постанову слідчого прокуратури Одеської області від 17.03.2008 року про відсторонення [PERSON] від займаної посади у відділі податкової міліції Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області. Як вбачається з мотивувальної частини вищезазначеної постанови, приймаючи рішення про закриття справи прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області встановив, що аналіз отаманих під час досудового слідства доказів, свідчить про їх недостатність для доведення у суді вини [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.368 КК України. Таким чином, під час досудового слідства не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та всі можливості їх отримання вичерпані, у звязку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що у зв'язку з неправомірними рішеннями та діями, вчиненими щодо неї органами досудового розслідування, прокуратури, суду та які виразилися у незаконному застосуванні запобіжних заходів, незаконному затриманні, незаконному притягненні до кримінальної відповідальності, йому було завдано майнової та моральної шкоди, на відшкодування якої направлений позов. Отже, правовідносини, що склалися між сторонами спору, виникли в результаті здійснення органами досудового розслідування та прокуратури функцій з розслідування вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, процесуального керівництва та підтримання в суді державного обвинувачення з метою притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Конституцією України встановлена відповідальність держави перед людиною, в статті 3 якої зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України). За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.56 Основного Закону України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Галузеву конкретизацію вказаних конституційних правил вміщено в положеннях ст.1176 ЦК України, відповідно до частини першої якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України). З цього слідує, що право на відшкодування завданої в названих правовідносинах шкоди, виникає у випадку вчинення правопорушником делікту, який містить склад цивільного правопорушення, особливістю якого є те, що вина правопорушника не має будь-якого правового значення для виникнення обовязку з відшкодування завданої шкоди. Отже, для вирішення спору між сторонами, суд вважає необхідним в першу чергу вирішити питання наявності підстав та умов для притягнення правопорушника до цивільної відповідальності. Підставами цивільно-правової відповідальності є факти (обставини), які згідно із законом породжують певні цивільні правовідносини. Тобто підставою для відповідальності за завдання шкоди є генеральний делікт (цивільне правопорушення). Відповідно до частини 2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, установлених ст.11 цього Кодексу. Зокрема, такою підставою згідно з пунктом третім ч.2 ст.11 ЦК України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Умовами відповідальності вважаються ознаки, що випливають із закону та які характеризують певні обставини як цивільне правопорушення. Отже, умови відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною першою ст.1176 ЦК України. Враховуючи наявність у даній статті бланкетних норм, то вказані правовідносини є предметом регулювання також Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» N 266/94-ВР (далі Закон). Так, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У даному випадку завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону). Положеннями частини другої ст.1176 ЦК України та п.1 ч.1 ст.2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди виникає у випадках закриття кримінальної справи з реабілітуючи підстав. Таким чином, в даному випадку умовами відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду є те, що шкода була завдана діями, про які зазначено в ч.1 ст.1176 ЦК України та в ч.1 Закону, а також наявність постанови про закриття справи підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у відношенні позивача. Положеннями статей 10, 57, 60, 64 ЦПК України встановлено принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. З цих підстав, суд приходить до висновку, що у справі, яка розглядається наявні передбачені законодавством умови притягнення держави Україна до цивільної відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури. Стосовно позовних вимог про відшкодування майнової шкоди суд дійшов наступних висновків. Спеціальним правилом, яке міститься в ст.1176 цього Кодексу також зазначено, що шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Таке ж саме положення міститься в ч.2 ст.1 Закону. Згідно статті 3 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Матеріалами справи підтверджено, що 22.01.2016 року [PERSON] звернувся до прокурора Одеської області з заявою, в якій вказує, що 22.12.2015 року було закрито сфальсифіковану відносно нього кримінальну справу, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Дана справа була закрита після спливу восьми років після незаконного порушення, а тому на протязі всіх років він був незаконно обмежений в своїх правах, гарантованих ст.43 Конституції України, а саме права на працю та на своєчасну оплату цієї праці. Незважаючи нате, що справа була закрита за реабілітуючих підстав, [PERSON] вказує, що до наступного часу в своїх правах не поновлений і кожний день сума завданої шкоди збільшується. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: partial