Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Нафтохімімпелекс» про визнання договору недійсним. Мотивуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2002 року між ним та відповідачем укладено договір позики № 2, відповідно до умов якого ЗАТ «Нафтохімімпелекс» передав [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики строком на п»ять років із зобов»язанням повернення коштів в загальній сумі у строк до 25 лютого 2007 року, й додаткову угоду до неї, за умовами якої п.2.1 основного договору сторони виклали в новій редакції, яка передбачила надання грошових коштів в якості позики в сумі 654 000 грн.00 коп. строком на 25 (двадцять п»ять) років. В 2011 році на підставі рішення суду про стягнення з нього боргу за вказаною позикою йому стало відомо про існування ще однієї редакції договору позики № 2 від 25 лютого 2002 року, укладеного між тими ж сторонами про надання грошових коштів у позику в сумі 654 000 грн. 00 коп., умови якого передбачають повернення позики протягом 30 календарних днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про повернення позики. Вважає, що договір у вказаній редакції він не підписував, а укладення такого договору відбулось поза його волею. Так, він припускає, що йому дали на підпис бланк, який він підписав з необачності, а далі відповідач вніс текст до документу відповідно, тому на підставі ч.ч.1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України він має бути визнаний недійсним, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 45-46 том 2), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити: визнати договір позики № 2, укладений між ЗАТ «Нафтохімімпелекс» та [PERSON] про отримання позики строком на 30 календатних днів в сумі 654 000 грн. 00 коп. недійсним. В судовому засіданні представник відповідача Бестань П.Г., діюча на підставі довіреності від 03 квітня 2014 року (а.с. 34 том 2), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. В судове засідання 29 лютого 2016 року, яким продовжено розгляд справи, відповідач не з»явивися, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, на підставі доказів наявних у матеріалах справи, та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2002 року між [PERSON] та ЗАТ «Нафтохімімпелекс» укладено договір позики № 2, відповідно до умов якого ЗАТ «Нафтохімімпелекс» передав [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики строком на п»ять років із зобов»язанням повернення коштів в загальній сумі у строк до 25 лютого 2007 року, й додаткову угоду до неї, за умовами якої п.2.1 основного договору виклали в новій редакції, яка передбачила надання грошових коштів в якості позики в сумі 654 000 грн.00 коп. строком на 25 (двадцять п»ять) років. Пізніше [PERSON] стало відомо про існування ще однієї редакції договору позики № 2 від 25 лютого 2002 року, укладеного між тими ж сторонами про надання грошових коштів у позику в сумі 654 000 грн.00 коп., умови якого передбачають повернення позики протягом 30 календарних днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про повернення позики. Вважає, що договір у вказаній редакції він не підписував, а укладення такого договору відбулось поза його волею, він припускає, що йому дали на підпис бланк, який він підписав з необачності, а далі відповідач вніс текст до документу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року по даній справі призначено судово-технічну експертизу документа (а.с.139-140, 160-162 том 1). Відповідно до висновку експерта № 7 від 27 квітня 2015 року державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру вбачається, що в договорі позики № 2 від 25 лютого 2002 року, умови якого передбачають повернення позики протягом 30 календарних днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про повернення позики, в першу чергу було виконано підпис від імені [PERSON], потім - друкований текст документа та лінії графлення, аж потім - підпис від імені [PERSON] (а.с.2-5, 6-8 том 2). Відповідно, вбачається, що в договорі позики № 2 від 25 лютого 2002 року, умови якого передбачають повернення позики протягом 30 календарних днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про повернення позики, позивач поставив підпис на аркуші паперу без тексту й лише потім на цьому аркуші викладений текст та здійснені лінії графлення й поставлений підпис представника відповідача, як сторони договірних правовідносин, що призвело до укладення [PERSON] договору з відповідачем поза його волею (без вільного волевиявлення),відповідно, на підставі ч.1, ч.3, ч. 5 ст. 215 ЦК України, є наслідком визнання такого договору недійсним. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, порушення яких судом не встановлені. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Зважаючи на спірні правовідносини, положення ч. 1 ст. 215, ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати оспорюваний договір недійсним. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ч.1, ч.3 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України,

Outcome: approved