Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві вказує, що позивач є власником квартири № 4 будинку 69, розташованого по вулиці Перемоги в м. Запоріжжя на підставі договору дарування від 01 жовтня 1993 року. З 1994 року в даній квартирі зареєстрований колишній чоловік дочки позивача [PERSON]. З 24 грудня 2014 дочка позивача та відповідач розлучилися. З липня 1994 року по серпень 2002 рік дочка позивача та відповідач мешкали в спірній квартирі [ADDRESS]. В серпні 2002 року вони переїхали мешкати в квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З серпня 2002 року [PERSON] в даній квартирі не проживає. В даний час речей, що належать відповідачу в квартирі немає та житлово-комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин, то позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житлом. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 01.10.1993 року позивачу належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки центру обслуговування абонентів №1 від 16.07.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] Згідно акту центру обслуговування абонентів №1 від 13.07.2015 року відповідач [PERSON] у спірній квартирі не мешкає з серпня 2011 року по теперішній час. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таке саме положення закріплено у ст. 150 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив, право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved