Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточненим під час судового розгляду, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, як повнолітня дитина яка продовжує навчання, у розмірі 7/50 частини з усіх видівйого заробітку (доходу) щомісячно з дати звернення до суду до закінчення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням суду . На даний час він проживає з матір'ю та не має можливості самостійно себе утримувати, оскільки навчається на бюджетній формі навчання, являється студентом першого курсу денного відділення факультету обладнання та технічного сервісу Харківського державного університету харчування та торгівлі VI рівня акредитації, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», за напрямом підготовки 6.050604 «Енергомашинобудування». Відповідач на даний час йому не допомагає у добровільному порядку, хоча офіційно працює та має постійний дохід. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позов визнав, зазначив, що працює електромонтером в акціонерній компанії «Харківобленерго» та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 7/50 частини з усіх видів доходів щомісячно. Третя особа [PERSON] не заперечувала проти позову, але вважала, що сума аліментів у розмірі 7/50 частини є за малою. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України), суд встановив наступне. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу народилася дитина - син [PERSON], [INFO] (паспорт серії [NUMBER], виданий Червонозаводським РВ у м. Харкові 14 липня 2014 року). За довідкою Харківського державного університету харчування та торгівлі № 117-15/16 від 25.06.2016 [PERSON], [INFO], є студентом 1 курсу, групи ХМ-35 денної форми навчання факультету обладнання та технічного сервісу Харківського державного університету харчування та торгівлі VI рівня акредитації, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», за напрямом підготовки 6.050604 «Енергомашинобудування». Строк закінчення освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» 30 червня 2019 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України ) і виплачуються щомісячно. Згідно до статей 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працює електромонтером в АК «Харківобленерго», має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 7/50 частини з усіх видів доходів щомісячно, стан здоров'я та матеріальне становище, відсутність на утриманні інших рідних чи усиновлених дітей та непрацездатних батьків, дозволяє йому працювати та сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання. Враховуючи, що відповідач позов визнав, має можливість надавати допомогу своєму сину, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 7/50 частини з усіх видів доходів щомісячно з дати звернення до суду (25 липня 2016 року) до закінчення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved