Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Позов мотивований\~тим,\~що він працював на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» з 01.03.2005 року згідно наказу №75-к від 25.02.2005 року. 04 січня 2021 року йому було вручено під розпис наказ № 1905-02 від 31.12.2020 року «Про звільнення [PERSON] ». В подальшому, 16.03.2021 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області було визнано незаконним та скасовано наказ №1905-02 від 31.12.2020 року «Про звільнення [PERSON] » та поновлено його на посаді з дня звільнення тобто з 04.01.2021 року. Наказом № 201-02 від 23.03.2021 року його поновлено на роботі. Вказує, що одночасно, 04.01.2021 року листом № 01-вк його ознайомлено із наказом № 1-03 від 04.01.2021 року «Про оголошення догани [PERSON] ». З цього наказу він дізнався, що йому оголошено догану «за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку». Підставою для складення цього документу вказано доповідні записки заступника директора по амбулаторно-поліклінічній роботі [PERSON] від 17.11.2020 року та 04.01.2021 року та письмове пояснення [PERSON] від 04.01.2021 року. Як вбачається з цих документів, заступник директора по амбулаторно-поліклінічній роботі [PERSON] 04.01.2021 року повідомила директора КНП «Мукачівська ЦРЛ» про відсутність [PERSON] на робочому місці 04.01.2021 року. Водночас, у відповідь на адвокатський запит було отримано інший документ, який вказаний, як підстава до застосування дисциплінарного стягнення, а саме доповідна [PERSON] від 17.11.2020 року, про те, що 16.11.2020 року позивач не з`явився на прийом пацієнтів поліклінічного відділення згідно графіку в МІС. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що про наявність доповідної [PERSON] від 17.11.2020 року щодо порушення ним трудової дисципліни йому стало відомо лише після отримання під розпис наказу про оголошення догани, де це пояснення вказано як підставу наказу. Більше того, сам текст пояснення став доступним для ознайомлення лише у відповідь на адвокатський запит. Так, з цього пояснення йому стало відомо, що він начебто «не з`явився на прийом пацієнтів поліклінічного відділення згідно графіку в МІС, а також, що [PERSON] була проведена розмова з позивачем про вищевказане порушення трудової дисципліни, на що було отримано пояснення позивача щодо його перебування в стаціонарі». Однак, інформація викладена в цій доповідній не відповідає дійсності, оскільки жодних пояснень щодо жодного порушення 16.11.2020 року від нього ніхто не просив і він їх нікому не надавав, ані усних ані письмових. Також, у відповідь на адвокатський запит було надано табель обліку робочого часу позивача за листопад 2020 року, в якому за 16.11.2020 року вказано повну кількість відпрацьованих годин за день, що спростовує інформацію про те, що він не перебував на своєму робочому місці протягом якогось проміжку часу. Такий самий табель обліку робочого часу надано і за січень місяць 2021 року, в якому в день звільнення позивача, а саме 04.01.2021 року, йому оголосили догану за «відсутність на робочому місці». При цьому табель обліку робочого часу містить запис, який підтверджує, що позивач відпрацював повний робочий день. Позивач вказує, що 04.01.2021 року він перебував на своєму робочому місці у травматологічному відділенні Мукачівської ЦРЛ цілий день. Більше того, заступник директора по амбулаторно-поліклінічній роботі не є ані безпосереднім керівником позивача, ані профільним заступником директора щодо травматологічного відділення Мукачівської ЦРЛ, а тому не може знати про знаходження чи не знаходження позивача на робочому місці. Враховуючи вищенаведене просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» №1-03 від 04.01.2021 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON] » та стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору та витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 4\~000 гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 30.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог, а саме зазначив, що 17.11.2020 року заступник директора Мілашовська В.О. надала доповідну, що 16.11.2020 року лікар-нейрохірург [PERSON] не з`явився на прийом пацієнтів поліклінічного відділення згідно відповідного робочого графіку. Нею було проведена розмова про вказане порушення трудової дисципліни, на що [PERSON] пояснив, що він перебував в стаціонарі. 04.01.2021 року [PERSON] надано доповідну, що [PERSON] був відсутній на робочому місці. [PERSON] надав пояснення, в якому зазначив, що не зА`явився в поліклінічне відділення, однак при цьому не повідомив адміністрацію закладу про причину невиконання наказу директора. Крім того зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо складності написання позовної заяви, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу. Враховуючи вищенаведене спірний наказ є законним та таким, що грунтується на вимогах трудового законодавства. 05.05.2021\~року представником\~позивача подано\~відповідь на\~відзив зазначив,\~що \~наведені у\~відзиві доводи\~вважає невірними\~та беззмістовними\~з тих\~підстав,\~що наказ,\~копію якого\~надано відповідачем\~до суду,\~не був\~доведений до\~відома позивача.\~Вперше з\~цим наказом\~він ознайомився\~під час\~отримання відзиву\~на позовну\~заяву.\~Відповідачем не\~надано доказів\~доведення змісту\~цього наказу\~до нього.\~Також,\~жодних пояснень\~щодо жодного\~порушення 16.11.2020\~року \~від позивача\~ ніхто\~не просив\~і він\~їх нікому\~не надавав,\~ані усних,\~ані письмових. Більше\~того,\~факт перебування\~його на\~робочому місці\~підтверджується табелями\~обліку робочого\~часу за\~16.11.2020\~року та\~04.01.2021\~року. Також вказує, що відповідачем не наведено жодних аргументів та доказів на підтвердження несумірності витрат на надання професійної правничої допомоги з складністю справи. Враховуючи зазначені просить позов задоволити в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом\~встановлено,\~що [PERSON] працює на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» з 01.03.2005 року згідно наказу №75-к від 25.02.2005 року (а.с. 9-11). Відповідно до наказу № 1905-02 від 31.12.2020 року «Про звільнення [PERSON] », [PERSON] звільнено з посада лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення з 04.01.2021 року відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 7). В подальшому, 16.03.2021 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 29.12.2020 року №464-03 «Про дисциплінарне стягнення [PERSON] »; визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 29.12.2020 року №465-03 «Про дисциплінарне стягнення [PERSON] »; визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 31.12.2020 року №1905-02 «Про звільнення [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» з 4 січня 2021 року; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» на користь [PERSON] суму 37 709,68 (тридцять сім тисяч сімсот дев`ять гривень 68 копійок) гривень (в т.ч. 32709,68 гривень - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 5000,00 гривень - моральна шкода), а також суму 1929,50 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 22-38). Крім того, 04.01.2021 року наказом №1-03 від 04.01.2021 року «Про оголошення догани [PERSON] » позивачу оголошено догану «за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку». Підставою для складення цього документу вказано доповідні записки заступника директора по амбулаторно-поліклінічній роботі [PERSON] від 17.11.2020 року, від 04.01.2021 року та письмове пояснення [PERSON] від 04.01.2021 року (а.с. 8). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~статті 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою\~статті 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відповідно до частини першої\~статті 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до\~статті 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-149 КЗпП України\~правила і\~порядок застосування\~дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. \~Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 27.06.2018 року у справі 664/2820/15-ц. Судом встановлено, що підставою для видачі наказу від 04 січня 2021 року № 1-03 стали доповідні заступника директора [PERSON] від 17.11.2020 року, від 04.01.2021 року та пояснення [PERSON] (а.с. 12-13,54). У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності». Як убачається із змісту наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» №1-03 від 04.01.2021 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON] », у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудової дисципліни, в тому числі і систематичне порушення трудової дисципліни, не зазначено відповідні пункти посадової інструкції, які були порушені, та не наведено суті невиконання позивачем посадових обов`язків. Доповідні записки, які були підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, не є належними та допустимими доказами вчинення ним дисциплінарних проступків Також аналізуючи зміст указаних доповідних, спірного наказу, суд приходить до висновку, що зазначені документи не містять у собі достатніх даних про винні дії [PERSON] щодо порушення встановлених трудових обов`язків, які б могли бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани, оскільки в матеріалах справи відсутні пояснення [PERSON] від 16.11.2020 року, чим спростовуються доводи відповідача, вказані у доповідній від 17.11.2020 року. Більше того, факт перебування на робочому місці [PERSON] підтверджується табелями обліку робочого часу за 16.11.2020 року та 04.01.2021 року, які відповідачем жодним чином не спростовані (а.с. 18-19). З зазначеного вбачається, що оспорюваний наказ не містить жодних конкретних відомостей про склад вчинених позивачем порушень трудових обов`язків, за які він притягнутий до відповідальності. Питання встановлення обставин проступку та провини працівника, за змістом статті 147-1КЗпП України, віднесено до компетенції власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу, а тому суд, відповідно до приписів статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. Фактичний аналіз змісту вищевказаних документальних доказів свідчить про неправомірність винесеного відповідачем оспорюваного наказу з огляду на відсутність доказів порушення позивачем трудової дисципліни . При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності підлягають до задоволенню. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 6 від 17.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про вартість наданих послуг в розмірі 4000,00 гривень. Відповідно до рахунку № 6 від 19.03.2021 року послуги складаються з написання позовної заяви - 2000,00 гривень та попередня оплата за написання адвокатських запитів, заяв процесуальних питань 2000,00 гривень. Відповідно до квитанції від 23.03.2021 року позивачем сплачено суму грошових коштів в розмірі 4000,00 гривень (а.с. 17). Відповідно ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. \~Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Враховуючи,\~що позивачем\~заява про\~стягнення судових\~витрат була\~подано вчасно та зазначені витрати документально підтверджені та доведені, а відповідачем, натомість, не було доведено неспівмірність таких витрат, що є підставою для задоволення заяви про відшкодування судових витрат. Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved