Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київського національного торговельно-економічного університету в особі Вінницького торговельно-економічного інституту про визнання трудового договору та наказу недійсними, визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він працював у Вінницькому торговельно-економічному інституті Київського національного торговельно-економічного університету. 01.09.2011 між сторонами укладено трудовий договір №606 зі строком його дії до 13.10.2011. 13.10.2011 він пройшов конкурс на посаду доцента, але керівництво запропонувало йому роботу на півставки, на що він не погодився. 16.11.2011 його було відсторонено від роботи за відмову укласти контракт на півставки. Рішенням Замостянського райсуду м. Вінниці від 28.12.2011 відсторонення його від роботи визнано незаконним. Після цього у грудні 2011 р. йому було запропоновано укласти трудовий договір на повну ставку. Проте дату у трудовий договір №760 та наказ про призначення №404к відповідач вніс жовтнем 2011 р. Відповідно до наказу №404к і трудового договору його призначено на посаду доцента кафедри психології, соціології та права строком до 14.10.2012 р. Позивач вважає, що наказ №404к від 14.10.2011 р. та трудовий договір №760 від 15.10.2011 р. є недійсними в частині строку їхньої дії, оскільки по закінченні строку попереднього трудового договору №606, укладеного по 14.10.2011 р, з позивачем протягом двох місяців не було укладено нового трудового договору, а тому трудовий договір вважається продовженим на невизначений строк. Проте з ним був переоформлений строковий трудовий договір, що суперечить Указу Президії Верховної Ради СРСР №311-09 від 24.09.1974. В обґрунтування недійсності зазначеного трудового договору також посилається на ст. 231 ЦК України, якою встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. В подальшому наказом № 340к від 15.10.2012 позивача було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору №760 від 15.10.2011. Просить визнати трудовий договір №760 від 15.10.2011 та наказ №404к від 14.10.2011 недійсними в частині строку, визнати незаконним наказ №340к від 15.10.2012 про звільнення його з роботи та поновити його на роботі на посаді доцента Вінницького торговельно-економічного інституту з 15.10.2012, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 644200,20 грн., 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. (а.с. 1-3, 166-172, 239-247 т.1, 113-116 т.2) В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити. Представник відповідача - Дідушок М.С. позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] особисто була написана заява від 14.10.2011 про призначення на посаду доцента кафедри психології, соціології та права за строковим трудовим договором з 15.10.2011 по 14.10.2012. Це стало підставою для укладення строкового трудового договору №760 від 15.10.2011 і оформлення наказу від 14.10.2011 №404-к. Отже, строк дії трудового договору визначений самим позивачем. За закінченням дії строкового трудового договору наказом від 15.10.2012 №340-к позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. На всіх документах щодо прийняття на роботу [PERSON] є підписи сторін і проставлені відповідні дати. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений з усіма документами про його працевлаштування і погодився з такими умовами прийняття на роботу без будь-яких зауважень. Надав письмові заперечення на позов. (а.с. 216-224 т. 1, а.с. 40-47, 142-148 т. 2) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що наказом Вінницького торговельного-економічного інституту №305к від 01.09.2011 [PERSON] поновлено на посаді доцента кафедри психології, соціології та права на 0,5 ставки з 29.08.2008 за рішенням Замостянського райсуду м. Вінниці від 14.06.2011 (справа №2-472/11) (а.с. 115-116 т. 1) на умовах укладання строкового трудового договору до проведення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників по 14.10.2011. (а.с. 117 т.1) Того ж дня між сторонами укладено трудовий договір №606 зі строком його дії по 14.10.2011. (а.с. 119 т.1) На а.с.136 т.1 - заява [PERSON] від 14.10.2011 про призначення його на посаду доцента кафедри психології, соціології та права за строковим трудовим договором з 15.10.2011 по 14.10.2012, яка містить відповідні погодження та резолюції, датовані 14.10.2011. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що заява написана ним власноручно, підписана ним. 15.10.2011 між сторонами укладено трудовий договір №760 з науково-педагогічним працівником на строк з 15.10.2011 по 14.10.2012 . (а.с. 138 т. 1) В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що названий договір підписаний ним, але не 15.10.2011, а у грудні 2011, чому він підписав документ минулим числом пояснити не зміг. Наказом Вінницького торговельного-економічного інституту №404к від 14.10.2011 позивача [PERSON] призначено за строковим трудовим договором на посаду доцента кафедри психології, соціології та права з 15.10.2011 по 14.10.2012. (а.с. 137 т.1) Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що підпис про ознайомлення з наказом належить йому. Наказом Вінницького торговельного-економічного інституту №340к від 15.10.2012 [PERSON] звільнено з посади доцента кафедри психології, соціології та права 15.10.2012 у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 143 т. 1) Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2013 (справа №127/11528/13-ц за позовом [PERSON] до Київського національного торговельно-економічного університету в особі Вінницького торговельно-економічного інституту про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди) (а.с. 44-45 т. 1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28.10.2013 (а.с. 46-47 т. 1) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2013 (а.с. 48-49 т. 1), встановлено, що заява позивача від 14.10.2011, трудовий договір №760 від 15.10.2011, накази №404к від 14.10.2011 та №340к від 15.10.2012 в графі «з наказом ознайомлений» підписані [PERSON] Посилання позивача на те, що він не міг підписувати трудовий договір та наказ про призначення, тому що знаходився на лікуванні, не знайшло свого підтвердження, оскільки згідно з листками непрацездатності позивач хворів з 27.10.2011 по 11.11.2011, тобто вже після прийняття його на роботу. Крім того, на підставі письмової заяви [PERSON], в якій зазначено, що трудовий договір №760 від 15.10.2011 він не підписував і вважає його підробленим, було відкрито кримінальне провадження. За результатами проведеного досудового розслідування постановою про закриття кримінального провадження від 20.03.2014 ст. слідчого ВР ЗЛКР СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області зазначене кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. З названої постанови вбачається, що підпис у графі «підпис» в трудовому договорі №760 від 15.10.2011, укладеному між ВТЕІ та [PERSON], виконаний саме [PERSON] Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2014 і Апеляційного суду Вінницької області від 25.04.2014 ця постанова залишена без змін. (а.с. 65-66, 67-68, 69 т.1) Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24.12.2002 № 744, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2003 р. (чинного на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року), трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] власноручно написав заяву від 14.10.2011 про призначення його на посаду доцента кафедри психології, соціології та права за строковим трудовим договором з 15.10.2011 по 14.10.2012, що свідчить про те, що позивач сам виявив бажання укласти саме строковий трудовий договір. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування недійсності трудового договору №760 від 15.10.2011, крім іншого, позивач посилається на ст. 231 ЦК України, зазначаючи, що даний договір підписаний ним проти його справжньої волі, внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідача. Проте позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини. Крім того, з правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 (справа №6-530цс15), вбачається, що при наявності між сторонами оскаржуваного договору трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, та факту укладення цього договору саме у зв'язку з існуванням трудових правовідносин, слід дійти висновку, що трудовий договір не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами статей 203, 215 цього Кодексу загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав. Враховуючи, що відповідно до статті 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв'язку з укладенням трудового договору (контракту). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог щодо визнання трудового договору №760 від 15.10.2011 р. та наказу №404к від 14.10.2011 р. недійсними в частині строку, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 36 ч.1 п.2 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23). Наказом Вінницького торговельного-економічного інституту №340к від 15.10.2012 [PERSON] звільнено з посади доцента кафедри психології, соціології та права 15.10.2012 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Тобто, відповідачем при виданні зазначеного наказу та звільненні позивача було дотримано вимог трудового законодавства, а саме ст. 36 КЗпП України, тому у суду немає правових підстав для визнання цього наказу незаконним, у зв'язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги потрібно відмовити. Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання трудового договору та наказу недійсними, визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, які задоволенню не підлягають, суд вважає, що у задоволенні зазначених вимог також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed