Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення, просить визнати за ним права власності на нежитлове приміщення вівчарні літера В загальною площею 1795,5 кв.м, матеріали бетонні стіни 1962 року побудови, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] На обгрунтування позову він зазначив, що 25.08.2000 року він придбав у власність у КСП «Тишенківське» нежитлові приміщення-сарай вівчарню за 960,0 грн., але нотаріально договір про продаж нерухомого майна не оформив. На його неодноразові вимоги про оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна КСП «Тишенківське» ухилялося. Відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 21.03.2007 року був затверджений ліквідаційний баланс КСП «Тишенківське» і вказане господарство ліквідоване, призначено арбітражного керуючого Гончара А.В. На даний час його право власності на вказане нежитлове приміщення не зареєстроване, що позбавляє його права розпоряджатися своїм майном, тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач Зорянська сільська рада надала відзив на позов, в якому вказали, що за адресою: [ADDRESS] раніше знаходилася нежитлова споруда (вівчарня) 2-х рядний сарай, який був побудований з ракушняка і що не збігається з даними сараю, на який претендує позивач. На даний час ця споруда зруйнована, на яку саме споруду і за якою адресою позивач надав технічний паспорт невідомо. Хто саме приймав рішення роздавати майно КСП під час банкрутства також не зрозуміло, сільська рада ніколи не вела в погосподарських книгах обліку бувшего майна КСП «Тишенківське», а тому підтвердити чи спростувати факт наявності в майні бувшего КСП різного роду будівель не може. В майні бувшего КСП «Тишенківське» були в наявності три схожих за названими позивачем ознаками побудови і які були саме вівчарнею документів немає, місце їх колишнього розташування це територія за межами житлової забудови в с. Тишенківка, територія бувшої молочно-товарної ферми-два сараї за адресою [ADDRESS], власник [PERSON], та [ADDRESS], користувач ПП «Агро-Тест», директор Семеренко О.В., і територія бувшої вівцеводчої товарної ферми- один сарай за адресою [ADDRESS], користувач ПП «Агро-Тест». Всі ці будівлі перейшли у власність у відповідності до договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року іншій юридичній особі, згідно правил торгівлі на Українській універсальній біржі та процедури банкрутства КСП «Тишенківське». Тому майна, на яке позивач просить визнати право власності, не існує, оскільки воно продане на біржі під розукомплектацію на будматеріали, одним із покупцем якого є ПП «Агро-Тест». Крім того, під час проведення процедури ліквідації КСП «Тишенківське» [PERSON] не заявляв будь-яких грошових чи майнових вимог до КСП «Тишенківське» в господарський суд Харківської області у справі про банкрутство у встановлений законом місячний термін після оголошення КСП банкрутом, а тому втратив право на отримання як грошової так і майнової вимоги, які по закінченню терміну для їх подання вважаються погашеними. За таких обставин просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив перенести розгляд справи у зв'язку з його знаходженням у відпустці за межами Харківської області проте будь-яких доказів в підтвердження цього не надав. Відповідач арбітражний керуючий Гончар А.В. на розгляд справи не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, відзиву на позов не надав. Від Зорянської сільської ради до суду надійшла заява, в якій вони просять розглянути справу без участі їх представника , проти позову заперечують, з підстав, зазначених у відзиві. Представник КПТІ «Інвентаризатор» та [PERSON] на розгляд справи не з'явились. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до накладної №25/08 від 25.08.2000 року і квитанції до прибуткового касового ордеру [PERSON] за готівковий розрахунок придбав у КСП «Тишенківське» сарай овчарню ціною 960,00 грн. (а.с.6). На підтвердження продажу йому нежитлового приміщення вівчарні КСП «Тишенківське» [PERSON] надав копію акта від 10.02.2005 року, підписаного бувшими членами ревізійної комісії КСП «Тишенківське», про те, що вказане приміщення разом з приміщеннями конюшні і ПТО були продані йому для погашення кредиторської заборгованості ПП [PERSON] Проте вказаний акт не містить номера і будь-яких печаток підприємства, повноваження цих осіб не підтверджені (а.с.7). Також позивач надав технічний паспорт виготовлений 19.05.2006 року на бетонний сарай літ.В 1962 року побудови, що розташований в с. Тишенківка Красноградського району Харківської області, загальною площею 1795,5 кв.м. (а.с.19-26). В той час підтвердження того, що саме цей сарай є нежитловим приміщенням сараєм-вівчарнею, яку він придбав у КСП «Тишенківське» у 2000 році, позивач жодних доказів не надав. Разом з цим ухвалою господарського суду Харківської області від 21.03.2007 року встановлено, що постановою суду від 05.08.04 року КСП «Тишенківське» визнане банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора УПФУ в Красноградському районі Харківської області і ухвалою суду від 28.10.2004 року ліквідатором КСП «Тишенківське» призначено арбітражного керуючого Гонтара Андрія Вікторовича. Ліквідатором проведена інвентаризація майнових активів банкрута, здійснена їх оцінка, проведений аукціон по продажу майна банкрута, розглянуті заявки за вимогами кредиторів, та всі інші необхідні дії по ліквідації банкрута, а не задоволені вимоги кредиторів за недостатністю майна вважалися погашеними. Внаслідок чого судом прийнято рішення про ліквідацію КСП «Тишенківське» (а.с.16-18) і про припинення юридичної особи був внесений запис 04.04.2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.13-15). Під час проведення ліквідаційної процедури між КСП «Тишенківське», від імені якого діяв ліквідатор Гонтар А.В., та ПП «Агро-Тест», в особі директора Семеренка О.В., був укладений договір купівлі-продажу АКР-53ХА від 03.10.2006 року, відповідно до якого останній придбав нежитлові приміщення під розукомплектування на будівельні матеріали, що знаходяться за адресою: с. Тишенківка, Красноградський район, Харківська область, в тому числі і будівлі трьох вівчарень. В той час [PERSON] не надав жодних доказів того, що він звертався до ліквідатора із вимогами щодо спірного майна і про будь-які рішення ліквідатора з цього приводу. Відповідно до довідки Зорянської сільської ради від 04.05.2018 року №369, яка була видана позивачу, нежитловій будівлі (вівчарня), що розташована за межами с. Тишенківка, присвоєно поштову адресу [ADDRESS] (а.с.27) на підставі рішенні виконкому Ленінської сільської ради №55 від 20.12.2015 року «Про внесення змін до рішення №24 виконавчого комітету від 25.04.2012 р. «Про нумерацію будинків та не житлових приміщень сіл сільської ради зі змінами)», і в якому зазначено, що на момент присвоєння номеру сарай (вівчарня) за цією адресою був напівзруйнований. Відповідно до довідки КПТІ «Інвентаризатор» від 07.06.2018 року №151 станом на 31.12.2012 року право приватної власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстроване (а.с.28). Під час обстеження земельної ділянки за адресою [ADDRESS] комісією Зорянської сільської ради був складений акт від 26.10.2018 року, яким встановлено, що нежитлова споруда сарай (вівчарня) за цією адресою повністю зруйнована, а виявлені залишки будматеріалів свідчать про те, що за вказаною адресою дійсно колись знаходилась нежитлова споруда. На підтвердження чого надали фото залишків споруди. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Позивач фактично не надав доказів, що є власником спірного майна, договір на підставі якого він набув право власності нерухоме майно -сарай вівчарню відсутній, нічим не підтверджується факт передачі йому цього майна, у встановленому законом порядку він не зареєстрував за собою право власності на вказане майно. Накладна та квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату коштів за цією накладною, на думку суду, не свідчить про набуття [PERSON] права власності на приміщення вівчарні. При цьому в цих документах відсутнє посилання на місцезнаходження споруди, її ознаки, що унеможливлює її ідентифікувати серед інших споруд. Акт на підтвердження факту продажу майна взагалі підписаний бувшими членами ревізійної комісії КСП «Тишенківське», хто і на яких підставах уповноважив їх видати цей акт під час ліквідації підприємства невідомо, будь-які печатки на ньому відсутні, а тому виникає сумнів у його достовірності. Позивач зазначає, що у 2006 році Красноградським районним судом Харківської області визнано його право власності на конюшню і нежитлову будівлю ПТО і ліквідатор КСП «Тишенківське» Гонтар А.В. не заперечував проти цього, але на підтвердження цього рішення суду не надав. За таких обставин позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно на підставі положень ст.392 ЦК України задоволенню не підлягають. Крім того, позивач просить суд визнати за ним право власності на майно, якого фактично не існує, так як воно зруйноване, що підтверджується наданими відповідачем доказами. В той час доказів наявності цього майна, на заперечення доводів відповідача, позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. За положеннями ч.1 ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст. 181 ЦК України). З аналізу зазначених норм необхідним є висновок про те, що виникнення цивільних прав та обов'язків, а так саме їх поновлення, не може виникати з уявного майна, що не передбачає створення, або іншого, зокрема знищеного. Також за приписами п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на сарай вівчарню літера В, загальною площею 1795,5 кв.м, матеріали бетонні стіни 1962 року побудови, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]

Outcome: dismissed