Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]., про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням суду з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання двох дітей у частці від доходу заробітку. Зважаючи на те, що заробіток [PERSON] залежить від відпрацьованих годин, на що впливає безпосередньо ситуація в країні щодо зменшення таких годин, заробіток доход [PERSON] є мінливим. На утриманні у [PERSON] перебувають дві особи пенсійного віку мати та бабуся, остання в свою чергу часто хворіє та потребує лікування, що тягне за собою даткові витрати. Враховуючи наведене, [PERSON] просить зменшити розмір аліментів визначивши останні у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. на двох дітей. [PERSON]. позов [PERSON] не визнала звернулась до суду з позовом, про збільшення розміру аліментів, який був об'єднаний з позовом [PERSON] в одне провадження. В обґрунтування вимог та заперечень проти позову [PERSON] [PERSON]. зазначила, що [PERSON] працює отримує заробітну плату, дохід останнього не є мінливим. Крім того, при визначенні розміру аліментів Апеляційний суд м. Києва враховував обставину наявності на утриманні у [PERSON] двох осіб. Крім того, мати [PERSON] працює, а обов'язок утримувати бабусю, законом покладений на мати [PERSON] Крім того, зважаючи на ситуацію в країні зріст цін, а також те, що заробітна плата [PERSON] залежить від відпрацьованих годин і може змінюватися та бути набагато меншою ніж в інші місяці, а витрати на дітей кожного місяці однакові і мають тенденцію на збільшення, [PERSON]. просить збільшити і розмір стягнутих аліментів визначивши останні по ? частини від заробітку доходу [PERSON] на кожну дитину. В судовому засіданні представник [PERSON] позов останнього підтримав, просив задовольнити, проти задоволення позову [PERSON]. заперечував, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність останнього. [PERSON]. та представник останньої вимоги позову [PERSON]. підтримали, проти задоволення позову [PERSON] заперечували, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість останнього. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON]. на утримання двох неповнолітніх дітей стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) /Т. І а.с. 6-7/. [PERSON] в обґрунтування вимог позову посилається на наявність у нього на утриманні двох осіб, в одної з яких погіршився стан здоров'я; те, що заробіток [PERSON] є мінливим через велику амплітуду коливань; а також те, що [PERSON] вимушений винаймати житло, оскільки через наявність у [PERSON]. іншого чоловіка, який проживає разом із нею у квартирі співвласником якої є [PERSON], останній не може там проживати з моральних міркувань. [PERSON]. в обґрунтування позову, посилається на збільшення витрат на дітей через підвищення, цін, необхідність більших витрат через хронічні хвороби дітей, збільшення витрат на утримання квартири. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції про стягнення аліментів, при визначенні розміру останніх, судом було враховано ті обставини, що на утриманні у [PERSON] знаходяться дві непрацездатні особи мати та бабуся, в свою чергу доказів на підтвердження погіршення стану здоров'я бабусі та необхідних витрат здійснениху зв'язку з цим або здійснюваних у майбутньому [PERSON] не надав. Крім того, [PERSON] не надав суду доказів щодо зміни матеріального стану в частині зміни розміру заробітної плати, зокрема що заробітна плата зменшилась через відсутність роботи, скорочення тощо. В свою чергу, посилаючись на обставину залежності розміру заробітної плати від кількості відпрацьованих годин, [PERSON] під час розгляду справи про стягнення аліментів також зазначав, про вказану обставину, що було предметом розгляду в апеляційній інстанції і також знайшло відображення у рішенні суду. Так, у судовому рішенні встановлено, що заробіток [PERSON] не є мінливим, заробітну плату останній отримує стабільно і розмір не має великої амплітуди коливань. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON] за 2015 рік, суд не вбачає, що в останнього погіршився матеріальний стан, або став мінливим дохід. Заробітна плата виплачується [PERSON] регулярно, дійсно має тенденцію змінюватися проте не завжди у бік зменшення /Т.ІІ а.с. 34/. Таким чином вважаю, що і в обґрунтування зазначених доводів [PERSON] не надав належних та допустимих доказів. Крім того, при обґрунтуванні доводів щодо необхідності винаймати житло [PERSON], що тягне відповідні витрати, представник останнього зазначив, що така необхідність склалась з метою створення умов для зустрічей із дітьми, оскільки після уходу із квартири, де раніше проживали сторони, [PERSON] проживав у матері /Т.ІІ а.с. 1-5/. Суд не може погодитися з такими доводами щодо обґрунтування вимог [PERSON], про зменшення розміру аліментів виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні учасниками процесу, не заперечувалось, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню, що сторони є співвласниками квартири. Таким чином [PERSON] не зважаючи на наявність моральних міркувань, має право на розпорядження своєю частиною майно, зокрема відчужити останнє тощо, тобто діяти у способи передбачені законом з метою захисту свого права власності та право на житло. Враховуючи, що [PERSON] таких дій не вчиняє, суд вважає, що витрати на утримання квартири для останнього є прийнятними та не впливають на матеріальний стан, тим більш, що останній має місце проживання та може уникнути таких витрат, проживаючи із матір'ю, де проживав і раніше , тим більш, що остання перебуває на його утриманні. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] не доведено тих обставин, які б давали підстави передбачені ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON]. також слід відмовити, оскільки остання не довела суду ті обставини, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів. Так, обґрунтовуючи збільшення витрат [PERSON]. посилалась на незадовільний стан здоров'я дітей, необхідність відповідних витрат, зокрема лікування, відвідування санаторіїв, басейну. Також мають місце витрати пов'язані із оплатою навчання тощо. Проте, при визначенні розміру аліментів, судом апеляційної інстанції, всі зазначені у позові [PERSON]. обставини були враховані і остання не надала доказів, проте що витрати на утримання дітей стали набагато більшими і отримуваних аліментів не вистачає на утримання останніх, або у [PERSON]. погіршився стан здоров'я і остання не може працювати та приймати участь в утриманні дітей, тоді як [PERSON]. продовжує працювати та щомісячно отримує заробітну плату. Суд вважає доводи [PERSON]. щодо збільшення витрат на житлово - комунальні послуги, які вона вимушена нести самостійно і має місце борг такими, що не мають юридичного значення для даного спору, оскільки тягар утримання майна покладається на власника, а питання оплати житлово - комунальних послуг, реструктуризації заборгованості, отримання пільг по сплаті, стягнення сплачених коштів за іншого співвласника майна в порядку регресу, вирішується у передбаченому законом порядку. В свою чергу, враховуючи те, що [PERSON]. таких дій не вчиняла, суд вважає, що наявність заборгованості за житлово - комунальні послуги не пов'язана із неможливістю їх сплати. Оцінюючи належність допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги сторін є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підстави для задоволення останніх відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed