Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому з урахуванням часткового погашення відповідачем боргу під час розгляду справи просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за невиконаним грошовим зобовязанням у розмірі 97\~315,47 грн. Позовна заява мотивована тим, що 13.09.2015р. відповідачем була написана розписка, в якій вона у рахунок погашення спричиненої позивачу шкоди, зобовязалась відшкодувати останньому 9\~500,00 доларів США, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача на його користь 97\~315,47 грн. Відповідач у судовому засіданні проти існування боргу не заперечувала, проте зазначила, що в неї немає можливості сплатити всю суму одразу. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. У вересні 2015 року сином відповідача [PERSON], 09.07.1987р.н., заподіяно шкоду позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 13.09.2015р. [PERSON] написала розписку, в якій зобовязалась відшкодувати [PERSON] 9\~500,00 доларів США в рахунок спричиненої шкоди її сином. 01.10.2015р. з метою виконання боргових зобовязань відповідач сплатила позивачу 3\~950,00 доларів США, а під час судового розгляду справи сплатила частину бургу у розмірі 20\~700,00 грн. Вказані обставини визнаються сторонами по справі, а відтак відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Водночас, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди також слід урахувати, що цивільним законодавством України передбачена можливість новації боргу в позикове зобовязання. Згідно з ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Відповідно до положення ч.1 ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Отже, умовами здійснення новації, є по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч.2 ст.1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобовязання. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.03.2013р. №\~6-1475св13. Таким чином, суд доходить висновку, що сторонами дотримані всі умови для новаціїї боргу, а відтак зобовязання з відшкодування шкоди було замінене позиковим зобовязанням шляхом написання відповідної розписки. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи, що відповідач порушує взяті на себе грошові зобовязання, що нею не заперечувалось у судовому засіданні, а також приймаючи до уваги факт часткового погашення боргу на день ухвалення рішення, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved