Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Василівського районного суду Запорізької області, треті особи: територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державна казначейська служба України про визнання дій суду протиправними та стягнення з нього коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.04.2014 року, суддею Василівського районного суду Запорізької області [PERSON]. було постановлено заочне рішення, яким в задоволенні його позову було відмовлено. Вважає, що посилання судді [PERSON]. на застарілі постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 року і 12.06.2009р і Закон №266/94-ВР від 01.12.1994 р. є нікчемними, оскільки враховуючи приписи ст. 3, 41, 55 Конституції, права позивача мають преціюдальне значення над постановами і нормами законів, які звужують права і свободи громадянина. Конституція, як Основний Закон завжди має вищій юридичний пріорітет над усіма іншими підзаконними актами і циркулярами. Посилається на те, що за приписом ст. 2, ст.7 Закону «Про судоустрій», завдання суду є забезпечення кожному право на справедливий суд. Більше того, кожному гарантується захист його прав, свобод та за конних інтересів незалежним і безстороннім судом. Василівський суд не виконав цих зобов'язань і гарантій, а також вимог ст.55 КонституціїУкраїни, зазначене призвело до виникнення між ним і судом цивільно- правових відносин. Вважає, що даному випадку Василівський суд виступає в якості цивільного відповідача. Посилається на ст. 610, 611 ЦК України, у відповідності до яких - порушенням зобов'язання є його невиконання. Просить суд скасувати ухвалу та рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23.04.2014 року. Винести рішення про примусове стягнення з відповідача на загальних підставах та у субсидіарному порядку 3 111 грн. 57 коп. понесеного ним матеріального збитку та судових витрат у розмірі 330 грн. 20 коп. Всього 3 441 грн. 77 коп. У випадку задоволення його позовних вимог, роз'яснити Держказначейству Запорізької області про можливість повернення стягнення суми з судді [PERSON]. у регресному порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути у його відсутність. Представник відповідача Василівського районного суду Запорізької області в судове засідання не з'явився. Голова Василівського районного суду Запорізької області Пушкарьова С.П. надала на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутність представника відповідача, позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи - територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області не з'явився. Начальником управління надано на адресу суду заперечення на позовну заяву, у відповідності до якої, ТУ ДСА України в Запорізькій області просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] відмовити в повному обсязі. У відповідності до наданої заяви, просять суд розглянути справу у відсутність представника третьої особи - ТУ ДСА України в Запорізькій області. В судове засідання представник третьої особи - Державної казначейської служби України не з'явися, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомлено. У суду є достатньо підстав для розгляду справи у відсутність не з'явившогося представника третьої особи - Державної казначейської служби України. Суд, вивчивши заяви позивача, представника відповідача, заяву та заперечення третьої особи - ТУ ДСА України в Запорізькій області, вивчивши надані докази по цивільній справі, вивчивши матеріали цивільної справи № 815/154271/12, витребувані з Мелітопольського міськрайонного суду, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В позовній заяві [PERSON] стверджує, що судом проігноровано докази неправомірності дій Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та навмисно зосереджено увагу лише на справі №815/154271/12. Судом, з наданих доказів, встановлено, що позивач в своїй позовній заяві акцентував увагу суду саме на справах № 815/154271/12, № 8/320/32/13 та діях Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області під час їх розгляду. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Положеннями ст. 60 ЦПК УКраїни передбачено, що кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач, з метою обґрунтування своїх позовних вимог та підтвердження неправомірності дій суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області вимагав дослідження лише справ № 815/154271/12, № 8/320/32/13. Як вбачається зі змісту позовної заяви, зазначений судовий спір виник з приводу дій суду, які мали місце під час розгляду суддею Василівського районного суду Запорізької області справи за позовом [PERSON] Зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом. Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовані законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції». Таким чином, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. На переконання Верховного Суду України, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність (ст. 126 і 129 Конституції України).Зазначена правова позиція викладена зокрема постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року (справа № 21-319 во 07). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законом. Оскарження у будь-якій спосіб судових рішень, діяльності судів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийняття позовів та заяв з таким предметом. Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензії, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такій спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Окрім того, порядок та розміри відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначаються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР. Положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно- правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадках передбачених ст. 2 цього Закону, а саме: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відшкодуванню підлягають: заробіток та інші грошові доходи, які втратив потерпілий внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Як вбачається зі змісту позовної заяви та викладених норм, вимоги позивача не підпадають під жоден з перерахованих випадків, за настання яких виникає право на відшкодування такої шкоди. Отже, позивач не має жодних підстав для відшкодування йому Василівським районним судом Запорізької області витрат, зазначених в позовних вимогах, а позовна вимога про скасування рішення судді Василівського районного суду Запорізької області рішенням іншого суду першої інстанції взагалі є незаконною. За вказаних обставин, наявні всі підстави для відмови позивачеві в задоволенні його позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed