Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що 16 серпня 1997 р. вступив у шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем підтримувалися до 04.06.2014 р., до моменту розірвання шлюбу у суді. З період шлюбу, сторонами було набуто майно, що складається з однокімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS]. Вищезгадана квартира була куплена подружжям 01.06.2000 року і була оформлена на відповідачку. Відповідно до вимог чинного законодавства, дана квартира належить сторонам у рівних частках кожному, тобто по ? частки кожному. Враховуючи викладене, позивач просить суд винести рішення, яким розділити між ними набуте майно, що є спільною сумісною власністю - квартиру у [ADDRESS], визначивши за ним право власності на ? частку зазначеної квартири та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Відповідачка з представником позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Так перед розірванням шлюбу, сторони домовилися, про добровільний поділ спільного майна, однак після розлучення, позивач зажадав виділити йому ? частку квартири, без урахування інтересів дітей та без врахування боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникають в інтересах сім'ї. Відповідачка просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо виділення в натурі ? частки квартири, за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності та відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають значення, зокрема врахувати неповнолітніх дітей. Представник третьої особи будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явилися, згідно поданої письмової заяви, просять суд справу розглядати у їх відсутність, згідно чинного законодавства. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлення розміру часток подружжя в цьому майні та покладення обов'язку повернення спільно набутого боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за договором купівлі-продажу від 01 червня 2000 року, вона як «Покупець» купила однокімнатну квартиру під [ADDRESS]. Загальна площа становить 29,58 кв.м., у тому числі житлова 14,9 кв.м. З пункту третього договору, вбачається, що продаж здійснено на суму 9301 грн., які «Покупець» сплатив «Продавцю» повністю до підписання цього договору. Право власності позивача-відповідача на квартиру зареєстровано в Державному комунальному підприємстві «Сумське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». Після купівлі вказаної квартири, у ній була зареєстрована одна позивачка-відповідачка, а відповідач-позивач за згоди, останньої був зареєстрований лише з жовтня 2005 року. З 10 червня 2014 р. позивачка-відповідач не має можливості користуватися та розпоряджатися власним майно (квартирою). Відповідач-позивач постійно ображав позивачку-відповідач, бив та одноособово користується спірною квартирою та майном, яке в ній знаходиться. На підставі цього, позивачка-відповідач вимушена з двома дітьми проживати в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивачка-відповідач вважає, що спільне користування з відповідачем-позивачем спільною квартирою є неможливим, та нестерпним, сторони не домовилися про порядок поділу майна і користування ним. На даний момент між сторонами виникли напружені стосунки з приводу користування і розпорядження квартирою, не вирішено питання проживання дітей в квартирі та не досягнуто домовленості щодо поділу спільної квартири між сторонами. Також, під час перебування в шлюбі з відповідачем-позивачем з 16 серпня 1997 року по 04 червня 2014 р. було заощаджені сумісні грошові кошти в сумі 10 000 Євро, еквівалент у гривнях 173 344 грн. за курсом Національного банку України на 19.04.2014 р., які зберігалися за спільним місцем проживання. Про дану суму позивачка-відповідач дізналася нещодавно. Крім того, під час сумісного життя були придбані й інші речі: мікрохвильова піч - 1000 грн., холодильник «Індезіт» - 4000 грн., холодильник «Норд» - 1800 грн., пральна машина «Бош» (автомат) - 5000 грн., музичний центр «Самсунг» - 2500 грн., обігрівач - 700 грн., бойлер - 1800 грн., диван «Малютка» (кухня) - 1000 грн., диван (кутовий) - 3800 грн., диван - 1000 грн., меблі для кухні (стіл, 2 табуретки, куточок, стінка) - 1500 грн., стінка «Вікторія» (книжкова шафа, платтяна шафа, шафа для речей, шафа для посуду, шафа для телевізора) - 2000 грн., стіл письмовий (дитячий) 2 шт. - 1200 грн. (600 грн. кожний), вентилятор - 150 грн., шафа для одягу - 800 грн., усього на загальну суму 28 250 грн. Враховуючи викладене, позивачка-відповідач просить суд визнати за нею право власності на ? частки квартири [ADDRESS], загальною площею 29,58 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. - вартістю 9301 грн., грошові кошти накопичені за час шлюбу у сумі 86672 грн. 16 коп. та право власності на майно вартістю 15000 грн., виділивши в натурі: мікрохвильову піч - 1000 грн., холодильник «Індезіт» - 4000 грн., пральна машина «Бош» (автомат) - 5000 грн., музичний центр «Самсунг» - 2500 грн., обігрівач - 700 грн., бойлер - 1800 грн. Визнати за відповідачем-позивачем право власності на ? частину квартиру, грошові кошти накопичені за час шлюбу у сумі 866872 грн. та право власності на майно вартістю 12530 грн., виділивши у натурі: холодильник «Норд» - 1800 грн., диван «Малютка» (кухня) - 1000 грн., диван (кутовий) - 3800 грн., диван - 1000 грн., меблі для кухні (стіл, 2 табуретки, куточок, стінка) - 1500 грн., стінка «Вікторія» (книжкова шафа, платтяна шафа, шафа для речей, шафа для посуду, шафа для телевізора) - 2000 грн., стіл письмовий (дитячий) 2 шт. - 1200 грн. (600 грн. кожний), вентилятор - 150 грн., шафа для одягу - 800 грн. Та стягнути витрати пов'язані з оплатою державного мита в розмірі 1128 грн. 97 коп. Відповідач-позивач позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав, оскілки спірна квартира нажита в шлюбі і є сумісною власністю подружжя, і підлягає поділу пополам. Вимоги щодо врахування інтересів дітей не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки діти народженні після придбання квартири, і ніякого трудового ні майнового вкладу не робили. Крім того, інтереси дітей за погодженням з колишньою дружиною, враховуються за рахунок рухомого майна, адже на сьогоднішній день, позивачка-відповідачка з метою врахування інтересів дітей забрала: пральну машину автомат, мікрохвильову піч «Самсунгс», кухонний комбайн», електрообігрівач, блендер, ковдри, постільні приналежності, два комп'ютера, праска «Тефаль», спальний матрац, весь посуд, принтер, одяг, золоті прикраси та інше. Також позивачка-відповідач безпідставно та помилково зазначає, що протягом шлюбу сторони заощаджували кошти. Враховуючи викладене, відповідач-позивач просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у зв'язку з необґрунтованістю. Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт придбання позивачки-відповідачки спірної квартири за спільні, накопичувальні кошти. Також згідно наданих пояснень, подружжя накопило кошти у розмір 10 000 Євро. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін та дослідивши надані докази, вважає позовні за первісним та за зустрічним позовом, задовольнити частково. 16 серпня 1997 р. між сторонами укладено шлюб, зареєстрований в Василівському сільвиконкому Лебединського району, актовий запис № 3 /а.с.8/. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 01 червня 2000 р., посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1437, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], житловою площею 14,9 кв.м., загальною площею 29,58 кв.м., корисною площею 29,58 кв.м. /а.с.18/. Від шлюбу мають неповнолітніх синів: [PERSON] та [PERSON], [INFO] /а.с.10,11/. 04 червня 2014 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.9/. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.06.2014 р. залишено без змін /а.с.55-56/. 07 серпня 2014 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми стягнуто з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину, з урахуванням індексації, щомісяця, з його заробітку, на утримання синів: [PERSON] та [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття, на користь [PERSON] /а.с.57/. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана за час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується договором про купівлі-продажу квартири від 01.06.2000 р., суд вважає обґрунтованим визнати дану квартиру спільним майном подружжя, та відповідно до вимог вище зазначених норм чинного законодавства поділити між подружжям, визначивши за кожним рівну частину, тобто по ? частки. Також визнати спільним майном подружжя, майно зазначено в зустрічній позовній заяві. Вимога відповідачки-позивачки про визнання право власності за сторонами на кошти накопичені за час шлюбу у розмірі 10 000 Євро, суд вважає не обґрунтованими та не достатньою доведеними, оскільки згідно ч. 3 ст. 213 ЦПК України рішення ухвалюється на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 885 грн. 37 коп. судового збору.

Outcome: partial