Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних, трьох процентів річних. Обґрунтовуючи позов, зазначав, що 29 травня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, про що було складено розписку. Відповідно до умов договору позивач надав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 131 900 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів, а також відсотки у розмірі 80 511 грн., всього 212 411 грн. до 20 червня 2017 року. Посилаючись на те, що він свої зобов`язання виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, суму позики не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 131 900 грн. 00 коп., відсотки у розмірі 80 511 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 11 475 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 3 599 грн. 24 коп. та судовий збір. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву у якій просив позовні вимоги задовольнити з викладених у позові підстав та розглянути справу за його відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутністю позивача. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання оскільки поштовим відділенням було повернуто адресовану йому судову повістку з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання; відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалив розглядати справу за відсутністю відповідача. Суд, вивчивши позов, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 29.05.2017, про що було складено розписку (а.с. 5). Відповідно до договору позики відповідач отримав від позивача в борг суму в розмірі 131 900 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму боргу, а також відсотки у розмірі 80511 грн., у строк до 20.06.17. Свої зобов`язання, у вказаний у договорі строк, відповідач не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ураховуючи зазначене та те, що свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, доказів на спростування тверджень позивача суду не надав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми боргу та відсотків за договором позики підлягають задоволенню, а саме у розмірі 131 900 грн. 00 коп. суми боргу та 80 511 грн. відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення інфляційних у розмірі 11 475 грн. 00 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 3 599 грн. 24 коп., суд дійшов висновку, що у цій частині слід відмовити, виходячи з наступного. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ураховуючи, те, що у договорі позики від 29.05.2017 року встановлений розмір відсотків у сумі 80 511 грн., правових підстав для стягнення 3 % річних від простроченої суми стягненню немає, а тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 238 грн. 86 коп.

Outcome: partial