Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Дніпровській, буд.6-а в м. Чернігові. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 22.01.1998 року зареєстрований та фактично мешкає в домоволодінні №6-а по вул. Дніпровській у м. Чернігові. Дане домоволодіння утримував разом з рідною тіткою [PERSON], яка померла 26 березня 2013 року. Вказує, що за життя тітка не узаконила будівництво на даний будинок та не оформила право власності. Зазначає, що на сьогоднішній день продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє та користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком, постійно робить поточний та капітальний ремонт. Так як вказаний будинок не прийнятий в експлуатацію, а тому посилаючись на положення ст.ст.331,344 ЦК України просить визнати право власності на будівельні матеріали. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач вказав, що вказаний будинок отримала у користування його тітка, він за її згодою у 1998 року вселився до будинку, зареєструвався за вказаною адресою. З того часу постійно користується вказаним домоволодінням та утримує майно. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи №20349, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю виходячи з наступного. Згідно витягу з домової книги по вул. Дніпровській, буд.6-а в м. Чернігові вбачається, що в ньому зареєстрований та проживає з 22.01.1998 року [PERSON], [INFO]. Також в даному будинку була зареєстрована та проживала з 27.03.1991 року [PERSON] (а.с.9, 35, 38). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 26 березня 2013 року (а.с.9). Відповідно довідки із спадкового реєстру від 24.03.2017 року спадкова справа після майна померлої [PERSON] не заводилась (а.с.27-28). Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦКУ право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи з ч. 3 ст. 331 ЦКУ до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (стаття 182 ЦК України). Згідно інформаційної довідки №608 від 23.02.2017 року станом на 31.12.2012 року право власності на даний житловий будинок не зареєстровано (а.с.10). Також, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав станом на 21.03.2017 року право власності на будинок по вул. Дніпровській, буд.6-а в м. Чернігові не зареєстровано (а.с.12-16). Відповідно до копії технічного паспорту на садибу по вул.Дніпровська 6-а у м.Чернігові (а.с.6-8) та інвентаризаційної справи № 20349 на вказану садибу, наявні відомості станом на 20.10.2008 року про самочинно збудовані: житловий будинок А-1, сіни а-1, пригребиця а1-1, сарай а2-1, сарай а3-1. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У п. 11, абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам було розяснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Враховуючи, що [PERSON] лише користувався спірним будинком, що не прийнятий в експлуатацію та збудований самочинно, а тому на даний випадок положення ст.344 ЦК України не поширюються. Крім того, доводи позивача про те, що він більше 10 років безперервно проживає у спірному будинку, здійснює його ремонт та сплачує всі комунальні послуги, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на будівельні матеріали та не є підставою для набуття такого права. Також, доказів про добросовісне заволодіння позивачем будівельними матеріалами, використаними у процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Дніпровській, буд.6-а в м. Чернігові, позивачем суду не надано. Відтак, підстав для визнання права власності на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Дніпровській, буд.6-а в м. Чернігові за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, немає. У звязку з тим, що позивач звернувся, в порушення вимог ст. 16 ЦК України, з неналежним способом захисту, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed