Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 29 січня 2003 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики. За вказаним договором відповідач отримав в борг 11400 доларів США, що підтверджується розпискою від 29.01.2003 року і іншими борговими документами. Позивач повністю виконав умови договору та передав [PERSON] кошти, однак до цього часу відповідач борг не повернув. Відповідно до умов договору, після закінчення строку його дії позивач зобов'язаний повернути суму позики з відсотками і сплатити пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення з урахуванням індексу інфляції, чого не зробив в указаний строк. 18 вересня 2005 року відповідач продовжив дію договору від 29 січня 2003 року, гарантуючи при цьому виконання боргового зобов'язання в подальшому протягом 5 років до 18.09.2010 р, а потім, до 31.12.2013 року, зі сплатою відсотків за час користування коштами і сплатою пені в розмірі 0,1 % від суми неповерненого боргу за кожен день прострочення, що підтверджується копіями розписки від 29.01.2003 року і борговими документами від 18.09.2005 року і від 29.11.2008 року. До цього часу відповідач користується коштами позивача, борг не повертає. Крім цього, згідно з іншим договором позики від 07.11.2002 року з уточненням від 22.09.2005 року, за яким строк виконання боржником зобов'язання не установлений, за відповідачем рахується борг за позикою в сумі 18 тисяч доларів США за 2000-2002 роки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали. Згідно їх пояснень строк позовної давності за договорами позик минув, а в одному із судових засідань відповідач [PERSON] заперечив і факт укладення договорів позики між ним та [PERSON] Свідок [PERSON] - дружина позивача дала суду показання про те, що в січні 2003 року в її квартирі в будинку [ADDRESS] [PERSON] благав [PERSON] позичити гроші під будь-які відсотки. [PERSON] позичив [PERSON] 11400 доларів США, про що ним була видана розписка. Свідок також повідомила про те, що в кінці листопада 2008 р. в її квартирі по [ADDRESS] в її присутності відбулась зустріч [PERSON] з [PERSON], на якій [PERSON] повідомив про продовження строку повернення позичених грошей і обіцяв розрахуватись протягом 5 років, тобто до кінця 2013 р., при цьому пропонував [PERSON] комерційну пропозицію, розповідав, що у його власності є завод в якомусь з районів Вінницької області. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. 29 січня 2003 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики. За цим договором відповідач отримав в 11400 доларів США, що підтверджується розпискою від 29.01.2003 року. Сторони визначили строк повернення боргу до травня 2003 року. Позивач повністю виконав умови договору та передав [PERSON] кошти в розмірі 11400 доларів США, проте до нині відповідач борг не повернув. Відповідно до умов договору після закінчення строку його дії позивач зобов'язаний повернути суму позики з відсотками і сплатити пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення з урахуванням індексу інфляції. 18 вересня 2005 року відповідач видав позивачу гарантійний лист, в якому продовжив дію договору від 29 січня 2003 року, гарантуючи при цьому виконання боргового зобов'язання в подальшому протягом п»яти років до 18 вересня 2010 р, а потім, в листі від 29.11.2008 р. [PERSON], пролонгував строк повернення попередніх боргів на 5 років до 31.12.2013 р. і визнав борг перед [PERSON] за попередні роки зі сплатою відсотків за час користування грішми і сплатою пені в розмірі 0,1 % від суми неповерненого боргу за кожен день прострочення, що підтверджується копіями розписки від 29.01.2003 року і борговими документами від 18.09.2005 року і від 29.11.2008 року. До цього часу відповідач зобов»язанння з повернення грошей позивачу не виконав. Позивач неодноразово намагався вирішити спір мирним шляхом, що доведено його листами до [PERSON] та його батька [PERSON]. Проте [PERSON] відмовляється сплатити борг. До того ж згідно з іншим договором позики від 07.11.2002 року з уточненням від 22.09.2005 року, (за цим договором строк виконання боржником зобов'язання не встановлений), відповідач [PERSON] визнає борг за позикою перед позивачем [PERSON] в сумі 18 тисяч доларів США за період 2000-2002 років за право чином - актом звірки від 07.11.2002 року. Наявність цього боргу доведено письмовими доказами : поштовим листуванням, зверненнями [PERSON] до [PERSON] і його батька, звіту директора Збаражського заводу продовольчих товарів Б.Пришляка від 27.09.2003 року, та іншими документами, які містяться в матеріалах справи. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки в договорі від 07.11.2002 р. не було встановлено строк виконання, позикодавець [PERSON] звернувся до позичальника [PERSON] з письмовою вимогою про повернення боргу, яку він не виконав. В гарантійному листі від 18 вересня 2008 р. [PERSON] погодив строк виконання всіх боргових зобов»язань перед [PERSON] до 31.12.2013 р. З цієї причини строк позовної давності за договором позики 18 тис. доларів США від 07.11.2002 р. суд не вважає пропущеним. За цим борговим зобов'язанням відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу 18 тисяч доларів США і три проценти річних за три роки, виходячи з такого розрахунку : 18 000 доларів США + 3% х 3 роки = 18000 х 9 %= 1620 доларів США. Разом сума боргу складає: 18000 + 1620 = 19620 доларів США, що за курсом 15,5257 грн. за 1 долар США на день складення позовної заяви (08.12.2014 р. ) складає 304614,22 грн. (19620 х 15,5257). Згідно з договором позики від 29.01.2003 року з пролонгацією його дії від 18.09.2005 року до 29.11 та 31.12.2013 року відповідач повинен повернути суму боргу 11400 доларів США, сплатити відсотки і пеню, що складає 37619,20 доларів США або по курсу Національного банку України 15,5357 грн. за один долар США складає 584 064,41 грн., а саме: за період з 29.01.2003 р. по 29.01.2013 р. (за 10 років), а також з 29.01.2013 р. по 29.12.2013 року (за 11 місяців), тобто за 10 років і 11 місяців борг складає : 18% річних = 180% + 18% : 12 х 11 міс. = 180% +16,5%= 196,5% х 11400 дол. = 22401 доларів США (відсотки). Разом позика з відсотками : 11400 + 22401 = 33801 доларів США; пеня 0,1 % в день з 29.12.2013 по 03.12.2014 р. складає 33.493% х 11400 = 3818,20 доларів США, а разом сума боргу за цим договором позики складає 37619,20 доларів США (33801+ 3818,20), що за курсом Національного банку України на день складення позовної заяви (08.12.2014 р.) 15,5257 грн. за один долар США складає суму 584 064,41 грн. Отже, всього [PERSON] зобов'язаний сплатити [PERSON] борг за двома договорами позики в розмірі 57239,20 доларів США, або 888 678,64 грн. (57239,20 х 15,5257). За двома договорами позики сторони погодили строк виконання зобов'язання до 31.12.2013 р., позивач звернувся з позовом до суду 16.12,2014 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Відтак заява представника відповідача про відмову позивачеві в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності суд вважає безпідставною. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved