Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві, поданій у новій редакції на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2020, викладено наступну позицію позивача: відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.07.1998 позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідачка є дружиною позивача та на час звернення до суду із даним позовом в провадженні Вінницького районного суду перебуває цивільна справа за його позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Відповідачка, як дружина позивача, зареєстрована в належному позивачу будинку. Однак з квітня 2016 року не проживає за місцем реєстрації. Наявність реєстрації відповідачки в будинку позивача створює останньому перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном, а саме позивач позбавлений можливості скористатися правом на отримання соціального забезпечення, зокрема отримання субсидії, необхідність нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. До того ж позивач позбавлений можливості самостійно зняти відповідачку з реєстрації місця проживання у належному позивачу будинку. Фактично відповідачка своїми діями порушує законні права та інтереси позивача щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Враховуючи викладене просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] (а.с. 29-33). Ухвалою суду від 17.11.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення (а.с. 21). Ухвалою суду від 01.12.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 49). Ухвалою суду від 20.01.2021 підготовче судове засідання відкладено, вирішено виклик відповідачки [PERSON] здійснити шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 62). Ухвалою суду від 11.03.2021 закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті (а.с. 71). Ухвалою суду від 01.04.2021 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Зубань О.О. в судове засідання не з`явилися, попередньо представником подано до суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, а справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов (а.с.72). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.1998 [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с. 13). Право власності на нерухоме майно за позивачем зареєстровано в КП «ВООБТІ»03.07.1998. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу сторони 03.06.1992 зареєстрували шлюб (а.с. 10). Відповідно до інформації виконавчого комітету Стрижавської селищної ради (а.с. 24) та адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області (а.с. 23) наданої на запит суду в порядку вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, [PERSON] , [INFO] , 06.07.2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Актами від 04.11.2021 (а.с. 12) та від 18.01.2021 (а.с. 69) зафіксовано, що [PERSON] будучи зареєстрованою в будинку, належному позивачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в даному будинку не проживає більше трьох років. Таким чином, судом встановлено, що позивач набув у власність житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідачка, будучи зареєстрованою в належному позивачу житловому будинку, не проживаючи в ньому, на даний час чинить перешкоди в користуванні цим нерухомим майном власнику, витрати по його утриманню не несе. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідачка з позивачем не укладали. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вказаний спір регулюється положеннями Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачку [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , що позбавляє останню права на користування вказаним житловим приміщенням. Право власника даного будинку - позивача, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст.ст. 383, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved