Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивач зазначив, що за територією його дачної ділянки в садівничому товаристві «Дружба» відповідач в жовтні 2012 року, без його відома, спилив 15-річне дерево, яке до того ж виконувало функції захисту паркану. Внаслідок таких незаконних дій він втратив річний врожай горіхів (до 50 кг) , а тому зазнав майнової шкоди в розмірі 2000 грн., а також моральної шкоди в розмірі 1000 грн., оскільки його мати - жінка похилого віку після цього припинила їздити на дачу, втративши можливість дихати свіжим повітрям та фізично працювати, що суттєво вплинуло на стан її здоров»я, в зв»язку з чим, а також побоюючись інших протиправних дій відповідача, він змушений був продати дачу по ціні нижче ринкової, звертатись до різних компетентних установ за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав, у ньому зазначених, просив його повністю задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до нього повністю не визнав, посилаючись на те, що жодного порушення закону та прав відповідача він своїми діями не допускав, оскільки на той час був головою правління СТ «Дружба» та виконував вимоги Припису про здійснення технічного забезпечення електропостачання у відповідності до Правил користування електричною енергією, що зобов»язували забезпечити обрізку гілок дерев, які знаходяться на неприпустимій відстані від проводів в прогонах опор. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід повністю відмовити, виходячи з наступних, встановлених в ході розгляду справи фактичних обставин та відповідних їм правовідносин. У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами. З матеріалів справи вбачається, що станом на жовтень 2012 [PERSON] був членом СТ «Дружба» за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, Райська сільська рада та мав на праві власності в ньому, за межами населеного пункту земельну ділянку, площею 0,0676 га, яка була відчужена ним іншій особі - [PERSON] за договором купівлі-продажу від 22.04.2013 року (а.с. 15). З 20.02.2012 року рішенням загальних зборів [PERSON] був обраний головою правління зазначеного вище садівницького товариства. В ході розгляду справи, з власних пояснень позивача, судом було встановлено, що дерево горіх, знищенням якого викликано пред»явлення даного позову до суду, росло не на земельній ділянці, належній [PERSON], а за її межами, біля паркану та території дороги. У відповідності до п. 3.9.1 розділу 3 Статуту товариства до земель загального користування належать земельні ділянки, відведені під охоронні зони, дороги, проїзди, стоянки для автомобілів, під споруди та інші об»єкти загального користування. Згідно п. 3.9.2, 3.9.3 розділу 3 Статуту земельні ділянки загального користування розподілу в натурі не підлягають, індивідуально не приватизовані ділянки відносяться до земель, що знаходяться в колективній власності садівницького товариства, крім земель загального користування. Відповідно до п. 4.9 розділу 4 Статуту обов»язковими умовами розміщення будинків, господарських споруд і насаджень, що забезпечують мінімальні відстані від червоних ліній і від межі сусідньої ділянки повинне бути не менш: садовий будиночок - 3,0 м; для інших будов - 1,0 м, високорослі дерева - 3,0 м, середньорослі дерева - 2 м, кущі -1,0 м.. Правлінням СТ «Дружба» протягом 2011-2012 рр., згідно припису МЧС та вимог Статуту товариства, а також рішення загальних зборів, шляхом розміщення відповідних оголошень до відома членів товариства доводився їх обов»язок про необхідність знищення дерев та інших насаджень поза межами земельних ділянок, які заважають руху автомобілів та торкаються електричних проводів, з попередженням про примусовість таких дій товариством в разі їх невиконання у добровільному порядку. 10.09.2012 року східним відділенням держенергонагляду у південному регіоні надано Припис № 05/32-08-0039/1 про здійснення технічного забезпечення електропостачання у відповідності до вимог ПКЕЕ, згідно вимог якого [PERSON] як голову СТ «Дружба» зобов»язано забезпечити обрізку гілок дерев, які знаходяться на неприпустимій відстані від проводів в прогонах опор. З відмовного матеріалу № 2849 за заявою [PERSON], який було досліджено судом в ході розгляду справи, вбачається, що після одержання вказаного Припису у СТ «Дружба» відповідачем знову було розмішено оголошення № 44 від 01.10.2011 року з вимогами до членів товариства обрізати гілки дерев, які знаходяться ближче 1 м від електричних проводів, та попередженням про примусову вирубку дерев у разі їх невиконання. Отже, враховуючи всі вищепераховані обставини, оскільки [PERSON] вимоги цих оголошень та Припису від 10.09.2012 року були проігноровані, горіх ріс на самовільно зайнятій позивачем території, за межами земельної ділянки, тобто не є його особистою власністю, перешкоджав вільному проїзду автомобілів та знаходився на неприпустимій відстані від проводів в прогонах електричних опор повітряної лінії, що останнім в ході розгляду справи належним чином не спростовано, а протилежні обставини не доведено, суд вважає дії щодо вирубки цього дерева не самовільними та правомірними, а права позивача не порушеними та такими, що не підлягають захисту. Завдання відповідачем моральної шкоди саме [PERSON], а не його матері, як зазначено в позові, необхідність обов»язкового грошового відшкодування цієї моральної шкоди, розмір такого відшкодування в судовому засіданні позивачем також не доказано. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування як майнової, так і моральної шкоди у звязку із їх необґрунтованістю та недоведеністю. Оскільки, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню з боку відповідача тільки у разі задоволення позову, позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування понесених ним судових витрат також не підлягають задоволенню за відсутності підстав для цього. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed