Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних за невиконання зобовязання у розмірі 2252 гривні, суму заборгованості у розмірі 23819 гривень, подвійну ставку НБУ за період від 08.08.2009-07.02.2017 року у сумі 18026 гривень, стягнути моральну шкоду невиконання зобовязання щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя у розмірі 5000 гривень, зобовязати відповідача перерахувати кошти на його рахунок (картку) Приватбанку за номером 5168742069678187, дійсна до 08/17. Свій позов обґрунтовує тим, що 03.08.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] грошову суму у розмірі 10\~000 гривень на відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя його дочці [PERSON]. Рішення набрало чинності 08.08.2009 року, однак не виконано відповідачем до наступного часу, що стало причиною для звернення з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання 25.05.2017 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Належне повідомлення відповідача про дату та час судових засідань, підтверджується документами з поштового відділення, підтверджуючих направлення на адресу місця реєстрації відповідача судових повсток, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 03 серпня 2009 року затверджено мирову угоду, згідно з якою відповідач [PERSON] зобовязується виплатити на користь [PERSON], [PERSON] грошову суму у розмір 10\~000 гривень на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя дочці позивача [PERSON] [PERSON], шляхом сплати позивачам 1000 гривень щомісячно на протязі десяти місяців з моменту підписання мирової угоди, в термін з 01.09.2009 року по 01.06.2010 року включно, чи разом внесенням всієї суми на протязі даного терміну на рахунок позивача за наступними реквізитами: Южне ГРУ Приватбанка, МФО 328704, код ОКПО 23212839, р/р № 29247825526301, № 6762468866891298, [PERSON]. Рішення набрало чинності 08.08.2009 року. Позивач вказує, що 21.06.2010 року видано виконавчий лист, який предявлено до виконання, однак до наступного часу жодної копійки позивачу не виплачено. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є право відношення в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільним кодексом України передбачено інші причини з яких зобовязання припиняються. Так стаття 600 ЦК України передбачає припинення зобовязання переданням відступного. Згідно зі ст.601 ЦК зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Згідно зі ст.604 ЦК зобовязання припиняється за домовленістю сторін. Стаття 605 ЦК України передбачає припинення зобовязання прощенням боргу. Відповідно до ст.606 ЦК України зобовязання припиняється поєднанням боржника та кредитора в одній особі. Згідно зі ст.607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною за яку жодна із сторін не відповідає. Статті 608, 609 ЦК України передбачають припинення зобовязання внаслідок смерті та ліквідації юридичної особи. Аналіз перелічених вище правових норм, дає суду підстави зробити висновок про те, що з прийняттям судом рішення про стягнення про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя, у позивача [PERSON] виникли цивільні права та обовязки кредитора відповідача [PERSON], оскільки за змістом ст.598-609 ЦК України рішення суду про стягнення матеріальної шкоди є підставою для виникнення грошового зобовязання. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, приписи статті 625 ЦК України не заперечують можливість звернення кредитора з вимогою про стягнення процентів річних від простроченої суми за виконання грошового зобовязання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення, до його виконання, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 3% розраховані від суми основного боргу яка за рішенням суду складає 10 000 гривень, у період з дня набрання рішенням чинності до 07.02.2017 року у загальному розмірі 2252,00 гривень, підлягають задоволенню, оскільки розрахована позивачем сума 3% річних перевірена судом і є правильною. За правилами статі 625 ЦК України з відповідача на користь позивача мають бути присуджені до стягнення і інфляційні витрати за весь період невиконання грошового зобовязання у загальному розмірі 13\~819 гривень 23 копійки, які розраховані позивачем у таблиці додатку до позовної заяви. Суд відмовляє у присудженні до стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 10\~000 гривень, тому що ця сума стягнута на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 03 серпня 2009 року, якою затверджено мирову угоду укладену між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і в даний час Малиновським районним судом м. Одеси, прийнято рішення про видачу дублікату виконавчого листа щодо виконання цієї мирової угоди та відкрито виконавче провадження. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача подвійну ставку НБУ за період з 08.08.2009 року по 07.02.2017 року у сумі 18026 гривень, тому що можливість стягнення подвійної ставки НБУ передбачено частиною першою ст. 1048 ЦК України, згідно з якою позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні правовідносини які регулюються положеннями щодо договорів позики, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги в цієї частині. Стосовно позовних вимог що відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (не майнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, відмовляючи в позові про відшкодування моральної шкоди, приймає до уваги, що за порушення виконання грошового зобовязання, яке виникло у відповідача перед позивачем на підставі рішення суду, передбачена відповідальність за правилами статті 625 ЦК України яка застосована судом, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: partial