Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, уточненим в ході розгляду справи, та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 20.04.1991 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 05.12.2014 року. За час шлюбу ними набуте майно у вигляді 2-кімнатної квартири [ADDRESS], яка була придбана 12.01.2010 року за 44442 гривень, з яких 26954 гривень були його власними коштами від продажу в той же день належної йому та батьку [PERSON] іншої квартири, а інша сума в розмірі 17448 гривень вважається спільними коштами їх подружжя. Тому він просить поділити вказане майно, визнавши за ним право власності на 4/5 частки спірної квартири, а за колишньою дружиною на 1/5 частку. [PERSON] предявила зустрічний позов, який також уточнила в ході розгляду справи, вказавши, що у період шлюбу з [PERSON] за спільні грошові кошти ними була придбана 2-кімнатна квартира [ADDRESS]. Також, ними був придбаний автомобіль «Daewoo-Sens», який вже після розірвання шлюбу був проданий колишнім чоловіком за 27000 гривень. Тому вона просить визнати за кожним з них право власності на ? частку спірної квартири та в порядку компенсації стягнути з [PERSON] суму 13500 гривень ? частка вартості автомобіля. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю, а зустрічний позов визнали частково, пояснивши, що позивач продав належну йому з батьком 3-кімнатну квартиру, а на отримані гроші придбав спірну 2-кімнатну квартиру, яка була оформлена на дружину, оскільки в той час він потрапив у ДТП, а тому так порадив адвокат. Автомобіль «Daewoo-Sens» дійсно був проданий ним після розірвання шлюбу за 27000 гривень, тому він згоден виплатити відповідачці половину його вартості. Третя особа [PERSON] пояснив, що дійсно він доручив синові продати належну їм 3-кімнатну квартиру, щоб той купив собі 2-кімнатну, а решта частина грошей була витрачена на операцію його дружини. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали, а зустрічний позов підтримали повністю з викладених у ньому підстав. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правові відносини. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 20.04.1991 року, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 05.12.2014 року. За спільні кошти у спільну сумісну власність у період шлюбу, що визнано сторонами та на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, подружжям [PERSON] був придбаний автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Т13110», який вже після розірвання шлюбу був проданий [PERSON] за 27000 гривень, що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №271331 від 01.09.2015 р. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки [PERSON] продав спірний автомобіль, то з нього належить стягнути компенсацію на користь [PERSON] в розмірі 13500 гривень. Згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 12.01.2010 року [PERSON] придбала 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] за 44442 гривень. Відповідно до п.7 даного договору покупка квартири здійснена за згодою чоловіка [PERSON], який має право на частку в спільному майні подружжя. Цей факт також підтверджується письмовою згодою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 12.01.2010 року за реєстровим №16, про купівлю спірної квартири [PERSON] за гроші, набуті ними під час шлюбу. Разом з тим суд приймає до уваги наданий [PERSON] договір купівлі-продажу від 12.01.2010 року 3-кімнатної квартири [ADDRESS], що належала йому на підставі договору дарування від 27.01.1994 року, та його батьку [PERSON] у частках 53/100 та 47/100 відповідно. Дана квартира була продана [PERSON] самостійно від свого імені та від імені батька [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності за 50856 гривень, які ним же й були отримані від покупця. Цей правочин здійснено 12.01.2010 року о 13:31 годині. А згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №8162042 договір купівлі-продажу спірної квартири був зареєстрований на [PERSON] цього ж дня, але вже о 16:24 годині, тобто після отримання [PERSON] грошей за продаж попередньої квартири. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що вона була ріелтором при купівлі-продажу обох квартир, і гроші отриманні за продаж [PERSON] 3-кімнатної квартири були витрачені на придбання 2-кімнатної квартири, яка була оформлена на його дружину [PERSON], оскільки у чоловіка були якісь проблеми з ДТП. Цей факт також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Тому суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] щодо придбання 2-кімнатної квартири подружжям [PERSON] за інші гроші, ніж ті, що були виручені від продажу 3-кімнатної квартири, оскільки вони не узгоджуються з вищезазначеними документами. Згідно ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ст.202 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що письмова згода [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Урицького) у місті Маріуполі, посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 12 січня 2010 року за реєстром №16, є одностороннім правочином, вчиненим під впливом помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину внаслідок невірного розуміння, що вплинуло на його волевиявлення. Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як зазначено у ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Оскільки частка [PERSON] від продажу 3-кімнатної квартири складала 50856 гривень х 53% = 26954 гривень, то спільні кошти подружжя у придбанні 2-кімнатної квартири склали 44442 гривень 26954 гривень = 17488 гривень, а частка кожного з них 17488 гривень : 2 = 8744 гривень. За таких обставин частка [PERSON] у спірній квартирі складає 8744 гривень х 100% : 44442 гривень = 20%, тобто 1/5, а [PERSON] 4/5 відповідно. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст.71 СК України). При цьому, якщо поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи зазначені положення закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, неподільність спірного майна, беручи до уваги інтереси дружини та чоловіка, виходячи з принципу часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити квартиру [ADDRESS] (Урицького) у місті Маріуполі та залишити її у спільній частковій власності сторін. На підставі викладеного,

Outcome: partial