Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 2 про визнання права власності на спадщину за заповітом. Просив визнати за ним право власності на ? ч. житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом: В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є рідною сестрою позивача та відповідно донькою [PERSON] та [PERSON] . За час подружнього життя батьки сторін побудували будинок за адресою: [ADDRESS] . У спірному будинку вони виросли та згодом переїхали в інші місця проживання. Батьки продовжували проживати в даному будинку. На момент смерті [PERSON] [INFO] , згідно статті 535 ЦК Української РСР (в редакції від 30.10.1999 року), непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Мати позивача, [PERSON] , прийняла спадщину після смерті його батька [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном: житловим будинком за адресою: ( [ADDRESS] , де вона проживала разом з померлим і до моменту своєї смерті у 2016 році. Зазначено, що момент смерті батька позивача [PERSON] його матері, яка народилась [INFO] , виповнилось 73 роки, вона була не працездатною і крім належної їй половини будинку, як об`єкту спільної сумісної власності подружжя (1/2 частини), вона була спадкоємцем двох третин 1/4 частини будинку, що належала батькові позивача на момент смерті. [INFO] батько позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29 червня 2010 року. На момент його смерті в будинку з ним проживала мати позивача [PERSON] . Перед смертю [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної контори Івановою І.Ю. 27 листопада 2000 року, зареєстрований № 3-1301. Даним заповітом він заповів своє майно своїй донці [PERSON] . У 2009 році [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності, оскільки під час нотаріального оформлення спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому що нею не було подано правовстановлюючий документ - акт готовності будинку, оригінал якого не зберігся у батьків. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2011 року позов було задоволено та визнано за відповідачем право власності на спадкове майно після смерті батька, а саме на житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 400 кв.м. Дізнавшись про вищевказане рішення у 2017 році позивач подав апеляційну скаргу про скасування вказаного рішення. Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 березня 2018 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на будинок під номером [ADDRESS] і розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м. в порядку спадкування після смерті [PERSON] відмовлено. 12 серпня 2010 року мати звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, але 01 лютого 2011 року зазначену заяву залишено без розгляду. [INFO] померла матір [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 453 Міським відділом по державній реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції. Після смерті матері позивач звернувся до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На заяву нотаріус не відреагував та будь-якої письмової відповіді не надійшло. Було рекомендовано звернутись із позовом до суду, адже спадкодавець вирішила долю майна (спірного домоволодіння) на користь третіх осіб, буцім то відмовившись від спадщини. Хто саме набув відповідних повноважень позивачеві не було відомо, адже зі слів співробітників нотаріальної контори, з посиланням на нотаріальну таємницю, надати відповідну інформацію нотаріус права не має. Вказано, що представникам позивача, які займались питанням спадщини усно було повідомлено про те, що померла мати не є спадкодавцем в розумінні ст.ст. 1216 та 1218 ЦК України. Спілкування з відповідачем припинилось ще у період, коли матір була живою. Відповідач постійно перебувала у пошуках кращої долі, шукаючи належних заробітків у тому числі і за кордоном. В останнє позивач бачився з відповідачем на похоронах матері, проте не спілкувався із нею. Утриманням будинку, його охорону, обробіток земельної ділянки, проведення поточних ремонтів здійснює позивач. Вважає, що відмова у видачі свідоцтва порушує його права як спадкоємця. Зазначено, що позивач постійно опікувався матір`ю і був впевнений, що будинок під номером [ADDRESS] належав матері на праві власності і в подальшому перейде йому. Окрім того, 07 липня 2011 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно якого все належне їй майно заповіла позивачеві [PERSON] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 23 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху /а.с.22-23/. На виконання ухвали від 23 листопада 2018 року позивачем надана позовна заява, в якій позовні вимоги остаточно викладені в наступній редакції: - визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом; - визнати за позивачем право власності на 1/9 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом (обов`язкової частки спадкодавці після смерті чоловіка). Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н. Ю . від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с.34-35/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с.93-94/. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та посилаючись на обставини викладені в позові просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, що підтверджується опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України оголошенням про її виклик до суду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 2 про визнання права власності на спадщину за заповітом не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи з норми, закріпленої в ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи, керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , з загальною площею земельної ділянки 423,40 кв.м., належав [PERSON] , що підтверджено довідкою про належність нерухомого майна № 50061 від 03 серпня 2010 року /а.с.8/ та архівною довідкою Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 16833 від 29 лютого 2016 року /а.с.11/. Власник вищевказаного будинку - [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 червня 2010 року виданого Міським відділом по реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1568 /а.с.7/ [PERSON] перед смертю склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної контори Івановою І.Ю. 27 листопада 2000 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1301. Вказане підтверджується витягом з Єдиного реєстру заповітів № 116708 та довідкою про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ №1210970. Даним заповітом він заповів своє майно своїй донці [PERSON] , /а.с.58-59/. Як вбачається з заяви [PERSON] від 18 червня 2001 року, зареєстрованої під № 621 по спадковій справі № 531, [INFO] помер її батько - [PERSON] , який постійно проживав в [ADDRESS] . На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та грошові вклади. Спадщину вона прийняла та згідно ст. 560 ЦК України, просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вказала, що спадкоємців, передбачених законом не має /а.с.54/. [PERSON] жителька [ADDRESS] , 22 червня 2001 року надала заяву № 651 до спадкової справи № 531, в якій зазначено, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який постійно проживав в [ADDRESS] . Їй, [PERSON] , відомо про наявність заповіту, складеного [PERSON] , посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 27 листопада 2000 року за реєстром 3-1301, згідно якого він заповів все майно дочці - [PERSON] . Вказала, що зміст ст. 535 ЦК України їй нотаріусом роз`яснено та відмовилась від належної їй обов`язкової частки спадкового майна, що залишилось після смерті чоловіка - [PERSON] Зазначила, що зміст ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України їй нотаріусом роз`яснено. На видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , грошових вкладів не претендує, оскільки вони є особистим майном померлого чоловіка /а.с.55/. [PERSON] зверталась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2011 року вказану заяву було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою заявника в судові засідання /а.с.125/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2011 року позовну заяву [PERSON] до Департаменту економіки і фінансів Кіровоградської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задоволено та визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на житловий будинок [ADDRESS] і розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м. /а.с.13/. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 14 березня 2018 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Департаменту економіки і фінансів Кіровоградської міської ради про визнання права власності на будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відмовлено /а.с.15-17/. Згідно відповіді на запит представника позивача від 14 листопада 2016 року № 71, головного лікаря Кіровоградської центральної районної лікарні Кіровоградської області від 18 листопада 2016 року, [PERSON] , [INFO] , на протязі з листопада 2000 року по 2008 рік зверталась за допомогою до лікаря психіатра з приводу діагноз: зміна особистості та пізнавальної здібності внаслідок атеросклерозу судин головного мозку /а.с.12/. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2016 року Міським відділом по державній реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 453, [PERSON] померла [INFO] /а.с.10/. Як вбачається з заповіту складеного 07 липня 2011 року, [PERSON] , [INFO] , все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, що буде належним їй на день смерті, та все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] , також цим заповітом вона позбавила усіх інших спадкоємців за законом права на спадщину /а.с.9/. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1999/02-31 від 13 жовтня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Малогон В.О. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 07 липня 2011 року за реєстром № 982, після смерті [PERSON] , 1928 року народження, померлої [INFO] , на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Підставою відмови у видачі свідоцтва позивачу вказано, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та архівної довідки № 16833, виданої ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 29 лютого 2016 року, право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , на підставі дублікату від 20 січня 2009 року №12, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 10 січня 1957 року №115, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою зареєстровано за [PERSON] . Акт готовності від 11 червня 1964 року. Документ, що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] відсутній. /а.с.18/. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 125 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР 1926 року, який був чинний на момент виникнення у [PERSON] права власності новозбудований будинок «Имущество, приобретенное супругами работой в период зарегистрированного брака, считается принадлежащим обоим супругам на началах общей собственности. Примечание: Труд жены по ведению домашнего хозяйства или уход за детьми приравнивается в правах на имущество к труду мужа по добыванию средств к существованию». Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 535 ЦК Української РСР (в редакції від 01.01.1964 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкоємця (в тому числі усиновленні), а також непрацездатна дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка), що також передбачено ч. 1 ст.1241 ЦК України (в редакції від 07 вересня 2018 року). Відповідно до змісту ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 553 ЦК Української РСР (в редакції від 01.01.1964 року), спадкоємець за законом або за заповітом може відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому може заявити, що відмовляється від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом чи за заповітом, а також на користь держави, кооперативних та інших громадських організацій. Подальше скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Судом встановлено, що померла [PERSON] своєю заявою від 22 червня 2001 року, яка долучена до спадкової справи після смерті [PERSON] , відмовилась від належної їй обов`язкової частки спадкового майна та 1/2 частини спадкового майна, оскільки воно є особистим майном померлого чоловіка. Вищевказана заява є чинною, не скасована, не визнана недійсною. Таким чином, майно, право власності на яке позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом, а саме частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не входить до спадкової маси після смерті його матері і не є спадковим майном після смерті останньої. Доводи, на які посилається позивач щодо визнання за ним права власності на частку спірного будинку, відповідно до чинного законодавства, не можуть слугувати підставою задоволення позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed