Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 4560,00 грн., моральну шкоду - 20000,00 грн. Позивач посилається на те, що 31.03.2017 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито провадження по справі № 629/2818/15-к відносно [PERSON] відповідно до ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням терміну притягнення особи до кримінальної відповідальності. 08.02.2014 року приблизно о 06.00 годині ранку, одночасно з завданням йому відповідачем тілесних ушкоджень, ним було спричинено побиття вікон у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] яке належить позивачу на праві приватної власності. Загальна вартість чотирьох розбитих стекло пакетів станом на 09.08.2014 року за даними постачальника вказаних вікон становить 4560,00 грн. Також злочинним діями [PERSON] йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях внаслідок отриманих їм травм, заподіяння фізичного болю, який він відчув у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Добровільно відшкодувати матеріальні збитки та моральну шкоду відповідач не бажає. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, надали заперечення та заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення майнової шкоди. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду від 31.03.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження по справі №629/2818/15-к закрито. Цивільний позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000 грн. залишено без розгляду, роз'яснено потерпілому його право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи№629/2818/15-к, відповідач [PERSON] 08.02.2014 року приблизно о 06.00 години ранку у подвір'ї будинку території за адресою: [ADDRESS], спричинив [PERSON] легкі тілесні ушкодження: садна на лобі зліва, на спинці носа у верхній треті, на нижньому віці правого ока, на шкірі верхньої губи справа в області 2-3 зубів, синець на нижньому віці правого ока, забиту рану на слизовій оболонці верхньої губи справа в області 2-го зуба. Факт нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] встановлено матеріалами зазначеної кримінальної справи, в тому числі висновками експертів, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], допитаних в межах кримінальної справи. Кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України відносно [PERSON] закрито у зв'язку зі звільненням від кримінальної відповідальності в зв'язку з закінченням строку давності, що не є реабілітуючою підставою. За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача за фактом нанесення 08.02.2014 року тілесних ушкоджень позивачу, останньому спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, які позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, як наслідок протиправної поведінки щодо нього. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданих травм, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 10000 грн., та його вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Крім того, за заявою [PERSON], слідчим відділом Лозівського МВ у Харківській області було розпочато досудове провадження №12014220380002188 від 03.10.2014р. за ч. 1 ст. 194 КК України щодо пошкодження 08.02.2014 року [PERSON] особистого майна заявника - чотирьох стеклопакетів. 26.06.2015р. постановою старшого слідчого Сівак Д.В. кримінальне провадження №12014220380002188 від 03.10.2014р. закрито у зв'язку з малозначністю діяння (а.с. 5). Факт пошкодження 08.02.2014 року відповідачем [PERSON] особистого майна позивача, а саме стеклопакетів підтверджується змістом постанови старшого слідчого Сівак Д.В. від 26.06.2015р., відповідно до якої проведеними слідчими діями вищевказаний факт був встановлений, проте, враховуючи розмір завданого збитку - 4560 грн., дії [PERSON] через малозначність не становлять суспільної небезпеки, а тому кримінальне провадження по даному факту було закрито у відповідності до ч. 2 ст. 11 КК України. Загальна вартість пошкодженого особистого майна заявника - розбитих 4 вікон, станом на 09.08.2014 року, за даними постачальника, становить 4560 грн. (а.с. 4). Відповідно до норм ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз'яснено в п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. 21.07.2017 року відповідачем було подано суду клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4560 грн. (а.с. 58-59). Днем, коли позивач дізнався про порушення свого права і про особу, яка його порушила, є день пошкодження його майна, а саме 08.02.2014 року, тому строк позовної давності за вимогами про відшкодування майнової шкоди закінчився 08.02.2017 року. Позивач звернувся до суду лише 04.05.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку позивачем не наведено і доказів на підтвердження їх існування не подано. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними, однак позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення матеріальної шкоди, про застосування якої заявлено відповідачем і не вбачається підстав для його поновлення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди саме з цих підстав.

Outcome: partial