Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та [PERSON] про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, яке складається з ? частки житлового будинку № 1-А по провулку Піонерському в м. Білгород-Дністровському, в обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на наступне. 27 квітня 1992 року помер його батько [PERSON]. 11 січня 2005 року помер дідусь по лінії батька [PERSON], а 31 липня 2011 року померла бабуся [PERSON]. Після цього відкрилась спадщина у вигляді будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському, який належав померлій. Спадкоємцями померлих дідуся та бабусі є їхній син [PERSON] та внук [PERSON] - позивач по справі, який, користуючись своїм правом передбаченим ст.. 1266 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на ту частку спадково майна, яка б належала його батьку, якщо він б був живим на момент смерті бабусі. Між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо спадкового майна, добровільно нотаріальним шляхом сторони не можуть дійти згоди, у звязку з чим звертається до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання заперечував проти задоволення позовної заяви, мотивуючи це тим, що [PERSON] за життя спадкодавців не надавав допомоги спадкодавці, у звязку з чим він вважає, що [PERSON] не має права на спадщину. Представник відповідача виконавчого комітету виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомили. будь-яких заяв до суду не надавали. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 1992 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ЖД № 430176, актовий запис № 210. Після його смерті, позивач та мати померлого [PERSON], як спадкоємці першої черги, успадкували та отримали свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки № 2140, 1978 року випуску, що вбачається з копії спадкової справи № 106/92 [PERSON]. 11 січня 2005 року помер дідусь позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 410784, актовий запис № 24. За життя, померлому належала ? частка житлового будинку № 1-А по провулку Піонерському в м. Білгород-Дністровському, на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.09.1992 року, яке видавалось йому та його дружині [PERSON], бабусі позивача. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті дідуся позивача [PERSON], його дружина та син [PERSON] фактично прийняли спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали з ним, що вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації № 208, однак не оформляли спадкові права. 31 липня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 274148, актовий запис № 447. Заповіт за життя померла не складала. Згідно з п.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст..1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст. 1266 ЦК України, \~внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу у певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Отже, успадковуючи в порядку права представлення внук [PERSON] виявляється закликаним до спадкування разом зі спадкоємцем першої черги [PERSON], оскільки він представляє свого раніше померлого батька та прийняття тієї долі спадщини, яка б належала батькові, є правом позивача. У встановлений ст..1270 ЦК України шестимісячний строк [PERSON] та [PERSON] звернулись до державного нотаріусу з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується довідкою № 342/01-16 від 03.04.2012 року державного нотаріуса [PERSON], тобто факт прийняття спадщини [PERSON] відбувся. Однак, через відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно та виникнення спору між спадкоємцями стосовно частки кожного на спадщину, нотаріус відмовився видавати свідоцтво про право на спадщину та рекомендував позивачу звернутися до суду для захисту своїх майнових прав. Такі обставини підтверджуються показаннями сторін в судовому засіданні та листом державного нотаріусу [PERSON] від 27.05.2015 року за № 706/02-14. У відповідності до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання За роз'ясненням\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23,24)\~\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За встановленими обставинами справи, суд приходить до наступного. Житловий будинок № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському належав в рівних частках батькам [PERSON] та [PERSON], який помер до відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем [PERSON] як спадкоємець першої черги та як спадкоємець отримавший свідоцтво про право на спадщину. Суд не бере до уваги ствердження відповідача [PERSON] про те, що позивач не має право на отримання спадкового майна, оскільки не виконував свої обовязки сина перед батьком, який помер від тяжкої хвороби, та взагалі не спілкувався з бабусею спадкодавцем. Такі ствердження не є належним та достовірним доказом відсутності у позивача права на долю спадщини, яка належить його померлому батьку. До того ж, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 18.04.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014 року було встановлено факт відсутності підстав для усунення позивача від права на спадкування. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у спадковому будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському вона [PERSON] не бачила, матеріально він ніколи не допомагав. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] ніколи у спадковому будинку не зявлявся, а [PERSON] прожив там усе своє життя. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у спадковому будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському Фролов [PERSON] ніколи не зявлявся, допомоги спадкодавцеві ніякої не надавав, коли ховали спадкодавцю [PERSON], [PERSON] не був присутнім на похоронах,а [PERSON] прожив у спадковому будинку усе своє життя. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] з 2000 року, він проживав та проживає у спадковому будинку № 1-А по пров. Піонерському в м. Білгород-Дністровському. [PERSON] вона у цьому будинку ніколи не бачила, він ніколи нічим не допомагав спадкодавці [PERSON], на похоронах вона його також не бачила. Також пояснила, що коли хворіла [PERSON], усі витрати на її лікування сплачував [PERSON], витрати на поховання також взяв на себе [PERSON] Однак, приймаючи до уваги рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 18.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014 року, якими було встановлено факт відсутності підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування, суд критично відноситься до показань вищевказаних свідків. Натомість, варто зазначити, що право дітей спадкодавця на спадщину батьків є беззаперечним та не може бути порушеним чи зміненим без будь-яких вагомих та обґрунтованих підстав, а норма законодавства про спадкування за правом представлення є імперативною та не допускає інших трактувань. Враховуючи, що внук виступає як безпосередній та самостійний спадкоємець в майні спадкодавця та інший спадкоємець [PERSON] перешкоджає в оформленні права власності на спадкове майно, суд вважає за необхідним захистити права [PERSON], шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкового майна. Відповідно до передбаченого\~ст. 11 ЦПК України\~принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1\~ст.60 ЦПК України)

Outcome: approved