Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 2.09.2018 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. [PERSON] посилається на те, що 08 серпня 2018 року, [PERSON] позичив у нього кошти у сумі 13 000 грн., про що написав відповідну розписку та зобов'язувався повернути кошти у строк до 19 серпня 2018 р. у сумі 13 300 грн. Позивач стверджує, що на його неодноразові прохання повернути борг [PERSON] не реагував, уникав з ним зустрічі. 27 серпня 2018 року [PERSON] направив [PERSON] претензію з вимогою про виплату позичених коштів. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 13 300 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс 13) договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 08 серпня 2018 року, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 13 000 грн., про що написав відповідну розписку та зобов'язувався повернути кошти у строк до 19 серпня 2018 р. у сумі 13 300 грн. Договір укладено у письмовій формі у виді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач гроші не повернув. Суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 08 серпня 2018 року у сумі 13 300 грн. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved