Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна та часткове скасування державної реєстрації. Посилається на те, що з відповідачем є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року №191376416. Вказаний будинок перейшов сторонам у спадок від його покійного батька, [PERSON] , та ним і відповідачем зареєстровано право спільної часткової власності на вказаний вище будинок у розмірі по 1/2 частки. Земельна ділянка під житловим будинком, по [ADDRESS] кадастровий номер 73207840000:01:001:1154, площею 0,25 га, зареєстрована тільки за відповідачем, всупереч тому, що він теж є співвласником нерухомого майна, яке розташоване на вказаній земельній ділянці. Відповідач добровільно не бажає поділити земельну ділянку між ними, задля захисту свого права власності, він був змушений звернутись до суду з позовом про поділ спірної земельної ділянки, тому просив суд припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 73207840000:01:001:1154, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер 73207840000:01:001:1154, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Крім цього просить суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] понесенні судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2123 грн. 44 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак до суду від його представника [PERSON] 18 лютого 2020 року надійшла заява що позовні вимоги про припинення права власності на Ѕ частки земельної ділянки і визнання права власності на Ѕ частки земельної ділянки підтримує , просить справу розглянути у їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. А від позовної вимоги «Про скасування, державної реєстрації права власності [PERSON] , на 1/2 частину земельної ділянки» відмовився, розуміє що ці вимоги є передчасними. Відмову від позовної вимоги судом було прийнято. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилась по невідомим для суду причинам, хоча належним чином двічі була повідомлена про час та місце розгляду справи та про причини не явки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача [PERSON] , врахувавши характер спірних правовідносин, приходить до наступних висновків: Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 81ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Верховний Суд України у постанові від 11.02.2015 по справі № 6-2 цс15 дійшов висновку про те, що зазначені норми (частини перша, четверта статті 120 Земельного кодексу України), закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року №191376416. Вказаний будинок перейшов сторонам у спадок від [PERSON] . Позивачем та відповідачем зареєстровано право спільної часткової власності на будинок у [ADDRESS] у розмірі по 1/2 частки. Як вбачається з інформаційної довідки № 191376416 від 03.12.2019 року інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, об`єктом нерухомого майна є земельна ділянка реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 439295773207, кадастровий номер 73207840000:01:001:1154 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площа 0,25 га, що за адресою [ADDRESS] та власником вказано [PERSON] з розміром частки 1/1. Згідно витягу від 25 жовтня 2019 рокуДержгеокадастру у Чернівецькій області із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що вартість земельної ділянки кадастровий номер 73207840000:01:001:1154 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площа 0,25 га, що за адресою [ADDRESS] складає 271007,88 грн. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97- ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як встановлено в суді земельна ділянка під житловим будинком, по [ADDRESS] кадастровий номер 73207840000:01:001:1154, площею 0,25 га, зареєстрована тільки за відповідачем. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі зазначеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі ст. 55 Конституції України, ч. 1, ч. 4 ст. 120 ЗК України та

Outcome: approved