Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: слідчий Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління ДБР у місті Львові Янчак Ю.І. та просить стягнути в його користь з Державної казначейської служби України моральну шкоду, яка завдана неправомірними діями слідчого Другого відділу ТУ ДБР у м. Львові Янчака Ю.І. в розмірі 1 500 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.02.2020 року, на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, за його заявою, Генеральною прокуратурою України внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 42020000000000205 за ст.367 КК України вчиненого працівниками правоохоронних органів Тернопільської і Львівської областей кримінального правопорушення та матеріали провадження направлені до Територіального управління ДБР у м. Львові для проведення досудового розслідування. Проте, при його зверненні до слідчого ТУ ДБР у м. Львові Янчака Юрія Ігоровича із клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 42020000000000205, останній постановою від 02 березня 2020 року відмовив у визнанні його потерпілим. Не погодившись із висновками слідчого, він оскаржив постанову про відмову у визнанні потерпілим до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова. 19 березня 2020 року слідчий суддя Личаківського райсуду м. Львова, ухвалою скасував постанову слідчого ТУ ДБР Янчака Ю.І. від 02.03.2020 року і зобов`язав слідчого повторно розглянути питання про визнання його потерпілим. 03 квітня 2020 року слідчий ТУ ДБР у м. Львові Янчак Ю.І., повторно, надіслав йому копію попередньої постанови про відмову у визнанні потерпілим змінивши тільки дату з 02 березня 2020 року на 03 квітня 2020 року. Оскарживши до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зазначену постанову, 21 квітня 2020 року слідчий суддя Личаківського райсуду м. Львова Мармаш В.Я. повторно скасовує постанову слідчого ТУ ДБР Янчака Ю. від 03.04.2020 року та зазначає, що оскільки постанова слідчого ТУ ДБР Янчака Ю.І. скасована то в силу положення ч.2 ст.55 КПК України, він(позивач) набуває статусу потерпілого. Проте, при зверненні з клопотанням до слідчого ТУ ДБР Янчака Ю.І. про зміну ст.367 КК України з частини першої на частину другу, слідчим не розглянуто його клопотання. Вважає, що такими неправомірними діями слідчий ДБР Янчак Ю. позбавляє його права користуватися правами потерпілого, оскаржувати бездіяльність слідства, заявляти клопотання і заявляти цивільний позов в кримінальному провадженні, чим спричинено йому моральну шкоду. Він вимушений повторно звертатися до слідчих суддів за захистом своїх прав, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Весь хід його звичайного життя повністю порушений, він позбавлений радості спілкування з своїми дітьми і внуками. Він вже п`ять років не може добитися розслідування злочину вчиненого проти нього злочинною організацією шахраїв, яку укривають правоохоронні органи і прокуратури Тернопільської і Львівської областей, а тепер слідчий ДБР Янчак Ю.І. , намагається позбавити його прав потерпілого в даному кримінальному провадженні, залишаючи його один на один зі злочинцями і їхніми покровителями, що вселило в нього зневіру в справедливість і законність, створило небезпеку для нього і його рідні, через що він перебуває в постійній тривозі і страху. Неправомірність дій слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Янчака Ю.І. встановлені ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова та мають преюдиційну силу. Від відповідача Державної казначейської служби України 05.08.2020 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить відмовити у задоволенні позову. Вказаний відзив обґрунтовує тим, що позивачем не надано будь - якого підтвердження незаконності дій посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, оскільки в ухвалах слідчих суддів на які посилається [PERSON] не визнано незаконності дій посадової особи слідчого ТУ ДБР Янчака Ю.І. Державна казначейська служба України в процесі виконання своїх функціональних обов`язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів позивача жодним чином не порушувало, жодних незаконних, протиправних дій відносно позивача не вчиняло, тому вважає, що відсутні правові підстави здійснювати будь-яке стягнення саме з Державної казначейської служби України. Від відповідача Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові 14.09.2020 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить відмовити у задоволенні позову. Посилається у відзиві на те, що не є належним відповідачем оскільки СУ ТУ ДБР у м. Львова не є юридичною особою публічного права, відповідно, не має самостійного балансу, рахунка в органах Державної казначейської служби України, печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Крім того зазначає, що слідчим ТУ ДБР у м. Львові, який при прийнятті процесуального рішення про відмову у визнанні позивача потерпілим, виходив із вимог закону, внутрішнього переконання, матеріалів провадження та інших обставин, сукупності зібраних доказів, не було допущено протиправних дій, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди. Доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями слідчого у кримінальному провадженні. Вважає, що позивач достатніми та допустимими доказами не довів факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанов про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні та настанням шкоди, поскільки сам по собі факт скасування постанов слідчого ТУ ДБР у м. Львові ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2020 року та від 21.04.2020 року, не підтверджує, що вказаними діями позивачу завдана моральна шкода. Вказані ухвали суду не містять висновків щодо незаконних та протиправних дій слідчого. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він, як стверджує, зазнав у зв`язку з процесуальними рішеннями слідчого ТУ ДБР у м. Львові, тому, вважає, що правові підстави, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України для відшкодування моральної шкоди відсутні. Третя особа слідчий Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові Янчак Ю.І. 17.07.2020 року подав до суду заяву по суті справи, згідно якої просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовує тим, що протиправних дій при прийнятті рішення про відмову у визнанні позивача потерпілим, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, допущено не було, оскільки при прийнятті такого рішення слідчий виходить із вимог закону, внутрішнього переконання, матеріалів провадження та інших обставин, сукупності зібраних доказів. Наявність факту про скасування постанови слідчого про відмову у визнанні позивача потерпілим ухвалою слідчого судді не може свідчити про незаконність дій слідчого, оскільки такий факт встановлюється виключно рішенням суду у кримінальному провадженні. На момент звернення позивача до суду з даним позовом, досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває, всі необхідні слідчі та процесуальні дії проводяться. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту вчинення протиправних дій відповідачем та третьою особою, заподіяння йому моральної шкоди та не наведено конкретні негативні явища, які з ним сталися внаслідок дій відповідачів, не обґрунтовано розміру шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та додатково пояснив, що 28 липня 2020 року слідчий суддя Личаківського райсуду м. Львова знову скасував постанову слідчого ТУ ДБР Янчака Ю.І. про відмову у визнанні потерпілим від 10.07.2020 року і зобов`язав слідчого повторно вирішити питання про визнання його потерпілим. Проте, 29 січня 2021 року слідчий Другого слідчого відділу у місті Львові Янчак Ю.І. неправомірно закрив кримінальне провадження № 42020000000000205 у зв`язку з відсутністю в діяннях працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Просить задоволити позовні вимоги повністю. Представники відповідачів Державної казначейської служби України, Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, третя особа Янчак Ю.І. в судове засідання не з`явилися. Згідно поданих до суду письмових заяв просять справу розглядати без їхньої участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Із матеріалів справи видно, що слідчий Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові Янчак Ю.І., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020000000000205 від 04.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, постановою про відмову у визнанні потерпілим від 02 березня 2020 року, відмовив у визнанні [PERSON] потерпілим у даному кримінальному провадженні (а.с.8-9) Згідно копії ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова Стрепко Н.Л. від 19 березня 2020 року(Справа №463/2133/20), розглядалась скарга [PERSON] на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Янчака Б.І. від 02.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 42020000000000205 від 04.02.2020 року та зобов`язання слідчого визнати його потерпілим. За результатами розгляду скаргу задоволено частково та скасовано постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Янчака Ю.І. від 02.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язано слідчого повторно розглянути питання визнання [PERSON] потерпілим в кримінальному провадженні № 42020000000000205 від 04 лютого 2020 року. В задоволенні решти вимог відмовлено.(а.с.4) В ухвалі від 19 березня 2020 року слідчим суддею зазначено, що « поза увагою слідчого залишились доводи заподіяння моральної шкоди. Оскаржувана постанова не містить будь-якого аналізу чому слідчий відкидає доводи щодо заподіяння моральної шкоди. З оскаржуваної постанови не можливо встановити чи вживав слідчий заходів у відповідності до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України для встановлення розміру шкоди немайнового характеру, а також чи вживав слідчий будь-яких процесуальних дій щодо допиту [PERSON] з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення та заподіяння йому будь-якої шкоди. При цьому слідчий в постанові вказує про встановлення факту неправомірних дій працівників правоохоронних органів, однак не наводить жодних мотивів, що такими діями не спричинена шкода [PERSON] . Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого, однак чинна норма ст. 55 КПК України не наділяє слідчого правом, а не обов`язком, визнання особи потерпілою. Слідчий у відповідності до положень ч. 5 ст. 55 КПК України тільки за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що особі не заподіяно шкоду може відмовити у визнанні особи потерпілою. Однак оскаржувана постанова не містить будь-яких відомостей, які б свідчили на підставі яких конкретно очевидних та достатніх підстав слідчий прийшов до висновку про не заподіяння скаржнику шкоди, в тому числі моральної». Постановою про відмову у визнанні потерпілим від 03 квітня 2020 року слідчий Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові Янчак Ю.І., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020000000000205 від 04.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, відмовив у визнанні [PERSON] потерпілим у даному кримінальному провадженні (а.с.10-11) Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова Мармаш В.Я. від 21 квітня 2020 року(Справа №463/3142/20), за результатами розгляду скарги [PERSON] на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Янчака Ю.І. від 03.04.2020 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 42020000000000205 від 04.02.2020 року та зобов`язання слідчого визнати його потерпілим, скаргу задоволено частково. Скасовано постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Янчака Ю.І. від 03.04.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, в задоволенні решти вимог відмовлено.(а.с.3) Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді від 21 квітня 2020 року слідує, що в постанові не надано аналізу та не вказано мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення [PERSON] шкоди. Оскаржувана постанова не містить будь-якого аналізу чому слідчий відкидає доводи щодо заподіяння моральної шкоди. З оскаржуваної постанови не можливо встановити чи вживав слідчий заходів у відповідності до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України для встановлення розміру шкоди немайнового характеру, а також чи вживав слідчий будь-яких процесуальних дій щодо допиту [PERSON] з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення та заподіяння йому будь-якої шкоди. При цьому слідчий в постанові вказує про встановлення факту неправомірних дій працівників правоохоронних органів, однак не наводить жодних мотивів, що такими діями не спричинена шкода [PERSON] скаржувана постанова не містить будь-яких відомостей, які б свідчили на підставі яких конкретно очевидних та достатніх підстав слідчий прийшов до висновку про не заподіяння скаржнику шкоди, в тому числі моральної. Згідно відповідей за №12-02/2-5382 від 03.03.2020 року та №12-03/2-9793 від 27.04.2020 року слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові Янчака Ю.І., адресованих [PERSON] випливає, що клопотання розглянуті як звернення та зазначено, що викладені доводи будуть враховані при досудовому розслідуванні. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до ч. 6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань треба доводити як наявність шкоди, так і її заподіяння внаслідок протиправного рішення, дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Янчака Ю.І., які встановлені ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова, йому завдано моральної шкоди. Він змушений був звертатися до слідчих суддів за захистом своїх прав, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя, весь хід його звичайного життя повністю порушений, слідчий ДБР Янчак Ю.І. намагається позбавити його прав потерпілого в даному кримінальному провадженні, залишаючи його один на один зі злочинцями і їхніми покровителями, що вселило в нього зневіру в справедливість і законність, створило небезпеку для нього і його рідні, через що він перебуває в постійній тривозі і страху. З мотивів невідповідності процесуальним нормам КПК України, постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Янчака Ю.І. про відмову у визнанні потерпілим від 03.04.2020 року в кримінальному провадженні № 42020000000000205 від 04.02.2020 року та від 02 березня 2020 року, ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова скасовані. Проте, скасування судом прийнятих слідчим ТУ ДБР Янчака Ю.І. процесуальних документів з підстав їх невідповідності процесуальним нормам КПК України, не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу. Суд вважає, що позивачем не доведено що саме внаслідок прийнятих третьою особою слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові Янчаком Ю.І. постанов про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] від 02 березня 2020 року та 03 квітня 2020 року, які були скасовані ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова, заподіяно моральну шкоду, яку просить стягнути з Державної казначейської служби України. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.07.2020 року, якою слідчий суддя скасував постанову слідчого ТУ ДБР Янчака Ю. про відмову у визнанні потерпілим від 10.07.2020 року і зобов`язав слідчого повторно вирішити питання про визнання його потерпілим та постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України від 29 січня 2021 року слідчого Другого слідчого відділу у місті Львові Янчака Ю.І., на які в своїх поясненнях посилається позивач, були винесені вже після пред`явлення даного позовної заяви до суду, заяв про зміну підстав позову від позивача в порядку ст. 49 ЦПК України не надходило, тому суд їх до уваги не бере. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed