Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], та просить визнати удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15 квітня 2016 року між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К.; визнати, що 15 квітня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру №1, яка складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 178, 3 кв. м., житловою площею 101, 3 кв. м., та на місце стоянку [ADDRESS] Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 15 квітня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] зобов'язався продати йому вищевказану квартиру та місце стоянку протягом строку в десять днів з моменту укладення даного договору, тобто до 25 квітня 2016 року, та укласти договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна протягом цього ж строку. Також сторони домовились, що після укладення попереднього договору купівлі-продажу відповідач передає, а позивач приймає об'єкт та має повний доступ до нього. Також позивач вказує, що 19 квітня 2016 року ним було сплачено на користь [PERSON] повну вартість вищевказаного нерухомого майна. В свою чергу, відповідач передав йому правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від квартири [ADDRESS]. Вказаною квартирою позивач користується з 15 квітня 2016 року. Однак, [PERSON] ухиляється від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що стало приводом для звернення позивача з дійсним позовом. [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги [PERSON] та не заперечував, що [PERSON] дійсно отримав від позивача грошову суму в розмірі 7 644 900, 00 грн. за продаж квартири [ADDRESS], однак, у зв'язку з від'їздом його довірителя за межі міста Одеси, він не має змоги укласти договір купівлі-продажу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого Жовтневою районною адміністрацією м. Одеси за №011999 від 28 лютого 2001 року, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН 15 березня 2001 року під №3203 на стор. 32 в кн. 134 доп. 15 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] зобов'язався продати [PERSON], а останній зобов'язався купити у [PERSON] вищевказану квартиру та місце стоянку протягом строку в десять днів з моменту укладення даного договору, тобто до 25 квітня 2016 року, та укласти договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна протягом цього ж строку на умовах, передбаченим даним договором. В п. 5 даного договору закріплено, що після укладення попереднього договору купівлі-продажу відповідач передає, а [PERSON] приймає об'єкт та має повний доступ до нього. Згідно п. 6 та п. 10 вказаного договору було погоджено, що повна вартість квартири [ADDRESS] становить 7 644 900, 00 грн. При цьому, на підтвердження зобов'язань і на забезпечення його виконання позивач зобов'язався сплатити в якості авансу грошову суму у розмірі 100 000, 00 грн. 19 квітня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду до попереднього договору купівлі-продажу, згідно з яким на виконання п. 6 попереднього договору від 15 квітня 2016 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти у розмірі 7 544 900, 00 грн. до моменту підписання вказаної додаткової угоди в повному обсязі. Таким чином, позивачем 19 квітня 2016 року було сплачено [PERSON] повну вартість вищевказаного нерухомого майна, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. В свою чергу, відповідач передав [PERSON] правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від квартири [ADDRESS]. Вказаною квартирою, а також місцем стоянкою позивач користується з 15 квітня 2016 року, про що свідчить відповідна довідка ОСББ «Бернардацци». Також судом встановлено, що [PERSON] особисто не має змоги укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки перебуває за межами міста Одеси. Відповідно до п. 13 попереднього договору купівлі-продажу від 15 квітня 2016 року сторони домовились, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання умов даного договору вони керуються чинним законодавством. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Відповідно до ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Таким чином, природа попереднього договору, який підтверджує наміри сторін укласти основний договір у майбутньому і істотною умовою якого, в першу чергу, є строк укладення основного договору, відмінна від природи договору з розстроченням платежу, який пов'язаний саме з внесенням періодичних платежів після переходу права власності на об'єкт та передачі його власнику у користування. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що між [PERSON] та [PERSON] фактично був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], з розстроченням платежу. Позивач передав [PERSON] грошову суму у розмірі 7 644 900, 00 грн., а відповідач в свою чергу передав [PERSON] правовстановлюючі документи та ключі від квартири. Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Тому, суд вважає обґрунтованим вимоги [PERSON] щодо визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між сторонами 15 квітня 2016 року, удаваним, та вважає за можливе визнати, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказану квартиру та місце стоянку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved