Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, посилаючись на те, що він є співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Квартира складається з двох окремих кімнат площею 14,8 кв.м та 11,9 кв.м, кухні площею 7,1 кв.м, вбиральні - 1,2 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., коридору - 2,6 кв.м., вбудованої шафи - 0,8 кв.м, балкон - 1,2 кв.м., лоджія - 1,0 кв.м., всього загальною площею 47,5 кв.м. Іншими співвласниками означеної квартири є його дружина [PERSON] (1/3) та син [PERSON] (1/3), який помер у 2006 році. Протягом декількох років позивач не проживає у вказаній квартирі, оскільки він немає ключів та відповідач чинить йому перешкоди. Просить встановити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м., балкон площею 1,2 кв.м, відповідачу виділити кімнату площею 14,8 кв.м та лоджію - 1,0 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у здійсненні права користування позивачу та особам, які будуть проживати з ним та з його дозволу, виділеною кімнатою та приміщеннями спільного користування. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги збільшили, просили встановити порядок користування квартирою, виділивши [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м., балкон площею 1,2 кв.м, відповідачу виділити кімнату площею 14,8 кв.м та лоджію - 1,0 кв.м., інші приміщення - кухню площею 7,1 кв.м, вбиральню - 1,2 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., коридор - 6,9 кв.м., вбудовану шафу - 0,8 кв.м., залишити у спільному користуванні, вселити позивача та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у здійсненні права користування позивачу та особам, які будуть проживати з ним та з його дозволу, виділеною кімнатою та приміщеннями спільного користування. Також позивач у судовому засіданні пояснив, що з квітня 1996 року не проживає в спірній квартирі, оскільки залишив її добровільно та віддав ключі дружині. У травні 1996 року почав проживати з іншою жінкою, з якою створив нову сім'ю та проживає і на даний час, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У вересні-жовтні 2013 року він звернувся до відповідача з проханням вирішити питання з приводу користування квартирою, однак остання розмовляти з ним відмовилася. Він, будучи співвласником квартири, позбавлений можливості проживати в ній, оскільки відповідач не впускає його в квартиру, між ними існують неприязні відносини і відсутня згода щодо сумісного користування квартирою. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що з 1969 року по даний час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У 1993 році була проведена приватизація спірної квартири, в результаті чого у них виникло право спільної сумісної власності. З квітня 1996 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі, оскільки пішов проживати до іншої жінки, добровільно віддав ключі від квартири, комунальні послуги не сплачує. Сторони знаходяться на стадії розірвання шлюбу. Кімнату площею 11,9 кв.м займав їх спільний син [PERSON], який помер [INFO] 17.01.2014р. відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на половину частки 1/3 частини квартири, яка належала сину. Також відповідач пояснила, що з вимогою про вселення позивач не звертався, однак вона не бажає проживати разом із ним, оскільки вони тривалий час не спілкуються, окрім того вважає, що останній має намір здавати квартиру у найм. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до статей 317, 318 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник, згідно зі статтею 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджаться своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому в володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15.02.1969 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мали сина [PERSON], який помер [INFO] На підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1993р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] стали співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. Квартира загальною площею 47,5 кв.м. складається з двох окремих кімнат площею 14,8 кв.м та 11,9 кв.м, кухні площею 7,1 кв.м, вбиральні - 1,2 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., коридору - 6,9 кв.м., вбудованої шафи - 0,8 кв.м, балкону - 1,2 кв.м., лоджії - 1,0 кв.м. Таким чином, сторони правомірно відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набули спірну квартиру у спільну часткову власність та є співвласниками цієї квартири у рівних частках по 1/3. 17.01.2014р. відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на половину частки 1/3 частини квартири, яка належала сину [PERSON], тому зараз її частка у спірній квартирі збільшилася і становить ? (1/3 + 1/6). Спадкоємцем після смерті [PERSON] також є його батько - [PERSON], який на день розгляду справи не отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частини квартири, яка належала сину (1/3). Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про право власності на житло від 16.07.1993р., технічним паспортом на квартиру, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.01.2014р., свідоцтвом про смерть [PERSON], довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2014р. Посилання представника відповідача про те, що квартира знаходиться у спільній сумісній власності сторін ґрунтується на припущеннях, оскільки основною характеристикою права спільної часткової власності як різновиду права спільної власності є визначення часток кожного із співвласників у праві власності. [PERSON] заперечує проти проживання позивача у спірній квартирі і, разом з тим, не ставить питання щодо матеріальної компенсації за частку у власності. Враховуючи те, що сторони не можуть дійти згоди стосовно порядку користування кімнатами даної квартири та місцями загального користування, а також те, що при встановленні порядку користування квартирою, який запропонований позивачем, право власності сторін не порушується і є можливість спільного користування квартирою, суд дійшов висновку, що позов у частині встановлення порядку користування квартирою належить задовольнити. Саме такий порядок користування кімнатами квартири максимально відповідатиме долі кожного із співвласників у праві власності на квартиру, зменшить можливість створення конфліктних ситуацій. Щодо позовних вимог про вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у здійсненні права користування позивачу та особам, які будуть проживати з ним та з його дозволу, виділеною кімнатою та приміщеннями спільного користування у майбутньому, то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що з квітня 1996 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі, добровільно віддавши ключі від неї, комунальні послуги не сплачує. З 1996 року [PERSON] проживає [ADDRESS] у своєї цивільної дружини. Сторони знаходяться на стадії розірвання шлюбу і перебувають в неприязних відносинах. Відповідач не надає позивачу змоги вільно заходити у квартиру та проживати в ній. Вказані обставини визнані сторонами, а тому не підлягають доказуванню. Таким чином, право [PERSON] на користування житлом, як співвласника квартири [ADDRESS], обмежується, а тому позовні вимоги про вселення у квартиру є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено наявність підстав передбачати можливість створення відповідачем перешкод у користуванні спірною квартирою у майбутньому, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Outcome: partial