Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим будинком, розташованим за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Преображенка, пров. Чехова, буд.3, і належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2004 року, виданого виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Позивач зазначає, що з 16.02.2005 р. за його згоди у зазначеному будинку були зареєстровані відповідачі і всі проживали однією родиною. [PERSON] колишня дружина сина позивача [PERSON] (шлюб розірваний 27.12.2016 року), [PERSON] та [PERSON] її діти від першого шлюбу. З лютого 2014 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають, адреса їх фактичного місця проживання: [INFO]. До даного часу відповідачі зареєстровані у належному позивачу будинку. На його неодноразові прохання знятись з реєстраційного обліку у звязку із фактичним проживанням за іншою адресою, відповідачі відповідають відмовою. Наявність реєстрації відповідачів у будинку позивача заважає йому оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач, вважаючи це порушенням прав власника майна, вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача адвокат [PERSON] до суду надіслала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що їм немає де зареєструватись, на право власності на цей будинок вони не претендують, однак факт непроживання у спірному житлі з лютого 2014 року не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву, в якій зазначив, що заперечень проти позову не має, просить розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №3 по пров. Чехова в с. Преображенка Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2004 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 листопада 2004 року №5445035. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до відомостей домової книги встановлено, що у будинку №3 по пров. Чехова с. Преображенка зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до відомостей Акту, затвердженого заступником Преображенського сільського голови 12 жовтня 2016 року, встановлено, що у будинку, належному на праві власності [PERSON], за адресою: пров. Чехова, буд.3 зареєстровані, але не проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказані особи проживають за адресою: [INFO] без реєстрації. Права власності чи іншого майнового права на спірне житло відповідачі не мають. Таким чином, із змісту позовних вимог випливає, що станом на час розгляду справи позивач не вважає відповідачів членом своєї сімї, а наявності поважних причин відсутності відповідачів за адресою проживання понад встановлені законом строки з матеріалів справи не вбачається. Доводи відповідачів про те, що вони покинули місце проживання не за власною ініціативою, а через дії [PERSON], суд змушений відхилити, оскільки обєктивних доказів цього суду надано не було. Крім того, самі ж відповідачі підтвердили, що сімя розпалась, шлюб розірваний. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~п.2 ч.1 ст.3,\~ст.321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що належить позивачу. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved