Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позовній заяві вказує, що він та [PERSON]є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.12.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер № 13475. Відповідач є колишньою власницею квартири, яка відповідно до п. 13 договору купівлі-продажу, в особі представника зобовязалася знятися з реєстраційного обліку особисто та з іншими особами, які зареєстровані в квартирі не пізніше 31 березня 2016 року. Після укладання договору представник відповідача повідомив, що виконати взяті на себе зобовязання він не зможе, що свідчить про односторонню відмову від виконання зобовязань. Відповідач не проживає у квартирі, але до цього часу не виконала умови договору, добровільно не знялась із реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, яке знаходиться за адресою м.Запоріжжя, пр.Леніна/ вул.Я.,[PERSON], 143/7 квартира 153. В судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не зявилася, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, заперечень не надала. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, причину не явки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в особі її представника [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер № 13475. Відповідно до п. 1. Договору Продавець, в особі представника, передає у власність Покупців, а Покупці приймають у рівних частках, по 1/2 частки кожний, належну Продавцю квартиру, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, проспект Леніна, будинок за № 143/вулиця [PERSON], будинок за № 7, квартира за № 153 і зобовязуються сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму. На виконання умов вказаного договору Продавець отримав від Покупця грошові кошти у повному обсязі до підписання договору. Таким чином, Покупці виконали умови договору у повному обсязі і Покупці є власниками вказаної квартири, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до норм ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до норм ст.319 ЦК України встановлено, що Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зазначена постанова є обовязковою для суду з огляду на положення частини 1 статті 360-7 ЦПК України . Оскільки судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/[ADDRESS] в якій зареєстрована, але не проживає відповідач [PERSON], що перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved