Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області) про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.07.2013 року він направив на ім'я начальника ГУ МВС України у Львівській області звернення з проханням надати довідку про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка необхідна йому була для подання до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області для проведення перерахунку призначеної йому пенсії. Листом від 25.07.2013 року перший заступник начальника ГУ МВС України у Львівській області повідомив про те, що вказане звернення за своїм змістом і суттю дублює попереднє звернення позивача від 08.01.2013 року, на яке керівництвом ГУ МВС України у Львівській області було надано об'єктивну відповідь, а тому з урахуванням ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Крім того, позивач зазначає, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року зобов'язано ГУ МВС України у Львівській області розглянути по суті звернення [PERSON] від 02.07.2013 року щодо надання йому довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка повинна була становити для позивача в листопаді 2006 року згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням всіх надбавок. Позивач вважає дії відповідача при розгляді його звернення від 02.07.2013 року протиправними, у зв'язку з чим йому було завдано моральної шкоди, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Протокольною ухвалою суду від 21.07.2016 року до участі у справі у якості співвідповідача Державну казначейську службу України. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В письмовій заяві, адресованій суду /а.с.71/, просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заміни неналежного відповідача судом не заперечував. Відповідачі ГУМВС України у Львівській області та ДКС України своїх представників до суду не направили, про поважні причини їх неявки суд не повідомили. Про судове засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників відповідачів. Згідно із ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових та службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. З матеріалів справи вбачається, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2013 року частково задоволено позов [PERSON] та зобов'язано ГУ МВС України у Львівській області розглянути по суті звернення [PERSON] від 02.07.2013 року щодо надання йому довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка повинна була становити для позивача в листопаді 2006 року згідно ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням всіх надбавок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. При цьому судом встановлено, що 02.07.2013 року [PERSON] згідно Закону України «Про звернення громадян» надіслав ГУ МВС України у Львівській області заяву про надання йому довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка необхідна йому для подання до Головного управління Пенсійного фонду в Львівській області для проведення перерахунку призначеної йому пенсії. Дане судове рішення залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року, який переглядав його за апеляційною скаргою ГУ МВС України у Львівській області. Скориставшись своїм правом, [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з Головного управління МВС України у Львівській області 1000000,00 грн. моральної шкоди на підставі статей 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статті 8, 55 Конституції України передбачають, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини. Відповідно до положень ст. 8,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами та здійснює своє право на захист /ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України/; сторони зобов'язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях /ст. 10 ч. ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України/. Позов може бути задоволено за умови його обґрунтованості та доведеності /ст.ст. 212-215 ЦПК України/. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи. Відтак, обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду. Позивачем не надано суду жодних доказів неправомірності дій відповідачів, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідачів та наслідками, крім цього, не зазначено в чому саме полягає заподіяна шкода та не обґрунтовано розмір відшкодування, яке ним визначено для стягнення з відповідачів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем неправильно обрано спосіб захисту, не наведено жодних істотних доказів того, що йому завдано моральних страждань органами державної влади та не аргументовано розмір морального відшкодування.

Outcome: dismissed