Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. У позовній заяві покликається на ту обставину, що згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.11.2016 року за ним визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], який він успадкував за законом після смерті батька [PERSON]. З 2009 року і по даний час у будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON], їхні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 24.03.2011 року шлюб між ним, [PERSON], та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Причиною розірвання шлюбу між ними стало те, що вони перестали підтримувати сімейні стосунки, перестали вести спільне господарство, а у 2009 році відповідачка зашила місце своєї реєстрації та виїхала на постійне місце проживання у [ADDRESS]. З цього часу вона не цікавиться вихованням дітей. Де на сьогоднішній день проживає відповідачка, ні йому, ні дітям невідомо. Відповідачка зареєстрована у спірному будинку, однак не проживає у ньому з 2009 року, про місце свого проживання та засоби зв'язку не повідомляє. Відповідачка коштів за користування електроенергією, газом, водопроводом та вивіз сміття ніколи не вносила. Крім того, участі в ремонті будинку та комунікацій не брала та оплату за ремонт не здійснювала, участі у сплаті податку за землю не брала. У будинку відсутні усі особисті речі, які їй належать. Добровільно знятись з реєстрації за цією адресою відповідачка не бажає, а тому він змушений звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти її з місця реєстрації. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином двічі повідомлена про час та місце розгляду справи, для участі у розгляді справи повторно не з»явилася, заяви про розгляд справи у її відсутність суду не подала, а тому за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що стверджується копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.11.2016 року, копією будинкової книги. Як вбачається з повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області, копії будинкової книги, в належному позивачу на праві приватної власності будинку зареєстроване місце проживання також і відповідачки по справі [PERSON] Доводи позивача про те, що відповідач більше року не проживає у спірному будинку, підтверджуються довідкою Устилузької міської ради. Як пояснили у судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, відповідачка [PERSON] у даному будинку не проживає з 2009 року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] У шлюбі вони перебувають з 2011 року, а з липня 2011 року вона проживає у будинку позивача. Від шлюбу мають з позивачем доньку [PERSON], [INFO]. Відколи вони стали проживати разом, відповідачки у цьому будинку уже не було. Враховуючи ту обставину, що відповідачка не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік, проживає за іншим місцем проживання, а тому позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід задовольнити. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою, яка є передчасною і не підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державним органами на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням, відмова у вчиненні такої дії може бути оскаржена в суді у порядку адміністративного судочинства. На підставі ст.88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, суд стягує в його користь з відповідача. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial