Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просить встановити те, що державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 041712, виданого на підставі розпорядження Арцизької районної державної адміністрації Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області від 06.05.2003 року № 228 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земля за № 501, дійсно належить його батьку [PERSON] , а також просить суд встановити факт постійного проживання його як спадкоємця разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. В обґрунтування вимог посилається на те, що його батько являвся власником вказаної вище земельної ділянки. Під час оформлення та видачі державного акту на вказану земельну ділянку, прізвище батька було помилково вказано, як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », внаслідок чого виникли неузгодженості між документами, що посвідчують особу батька та правовстановлюючим документом на землю, тому просить встановити факт належності його батьку [PERSON] , правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право власності на землю. Крім того, після смерті спадкодавця заявник вважав, що прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України як такий, що постійно проживав разом зі спадкодавцем та заяву про відмову від спадщини не подавав. Однак при зверненні до Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому заявник просить встановити, факт постійного проживання його як спадкоємця разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року провадження у справі відкрито (а.с. 34). В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав повністю та просив суд заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно якій не заперечує проти задоволення заяви. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, та вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з питань, пов`язаних з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися положеннями Цивільного кодексу України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що згідно розпорядження Арцизької районної державної адміністрації Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області від 06.05.2003 року № 228 батьку заявника [PERSON] , в приватну власність було передано земельну ділянку площею 3,12 гектарів на території Новоіванівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 23-25). 18.06.2003 року Арцизькою районною державною адміністрацією Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області на ім`я громадянина [PERSON] , було видано державний акт серії IV-ОД № 041712 на право приватної власності на вказану земельну ділянку (а.с. 12). При складанні державного акту на право приватної власності на землю, Арцизькою районною державною адміністрацією Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області було помилково зазначено прізвище батька заявника, як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », як це зазначено в свідоцтві про смерть [PERSON] . Крім того, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за № 16 у віці 77 років (а.с. 13). За життя [PERSON] , належала вищевказана земельна ділянка (а.с. 12). Згідно заповіту, посвідченого 27.07.2009 року секретарем Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області Стояновою А.С., [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , своє майно, заповів [PERSON] (а.с. 10). При зверненні до державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 14), заявнику [PERSON] було відмовлено з наступних підстав: пропущені строки подачі заяви на прийняття спадщини; відсутній факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2019 року № 2013/02-14 (а.с. 16). На підставі наданих до матеріалів справи копій свідоцтв про народження судом встановлено, що заявник [PERSON] є внуком померлого [PERSON] (а.с. 7, 8). Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 748 від 16.12.2019 року відповідно до якої заявник проживав разом зі своїм дідусем [PERSON] по день його смерті, яка настала [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до копії акту опитування свідків від 16.12.2019 року, встановлено, що [PERSON] дійсно проживав сумісно з дідусем з листопада 2009 року по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. від 30.04.2020 року № 275/01-16, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем за заповітом є його онук [PERSON] , який подав заяву на прийняття спадщини - 13.02.2012 року за № 161, та додана до спадкової справи № 79/2012. Свідоцтва про право на спадщину станом на 28.04.2020 року не видавались (а.с. 39 - 41). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що заявник [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав сумісно з дідусем з листопада 2009 року по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками, в зв`язку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Статтею 293 ЦПК України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначенів документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судом встановлено, що у вищевказаному правовстановлюючому документі, прізвище власника помилково вказано як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Факт належності саме [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю від 18.06.2003 року підтверджується наявністю у заявника оригінала вказаного Державного акту. Крім того, підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим повторно 24.02.2012 року Виконавчим комітетом Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, згідно якого в графі «батько» прізвище спадкодавця зазначено « [PERSON] » (а.с. 8); заповітом, посвідченого 27.07.2009 року секретарем Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області Стояновою А.С., в кому прізвище спадкодавця вказано « [PERSON] »; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 29846633 від 13.03.2012 року, відповідно до якого прізвище спадкодавця вказано « [PERSON] » (а.с. 11); списком до розпорядження Арцизької районної державної адміністрації Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області від 06.05.2003 року № 228, відповідно до порядкового номеру 237, прізвище спадкодавця вказано як « [PERSON] » та свідоцтвом про смерть дідуся заявника, де його прізвище значиться як « [PERSON] ». В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом (На що звертає увагу Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/17). Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що заявник [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживав разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, а також те, що відсутній спір про право, суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документу - Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 041712, де він зазначений як «Поглубку» та факт постійного проживання заявника [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини.

Outcome: approved