Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідачки 60 000 грн. заборгованості по сплаті орендної плати за користування малою архітектурною формою (МАФом) [ADDRESS] і 20 000 грн. не отриманих доходів, які він міг би отримати за звичайних обставин (упущена вигода), обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01.03.2010р. уклав із [PERSON] договір оренди МАФа у вигляді торгівельного місця площею 20 кв.м. за адресою: [ADDRESS], строком оренди на шість місяців з часу підписання цього договору та сплатою орендної плати в розмірі 10 000 грн. на місяць, в подальшому цей договір був пролонгований, оскільки відповідачка продовжувала користуватися МАФом до листопада 2012р., коли на його, позивача, вимогу звільнила торгівельне місце, але при цьому [PERSON], починаючи з 01.03.2012р. припинила сплачувати орендну плату за користування МАФом, мотивуючи такі обставини браком коштів та матеріальними труднощами і запевняла, що до 01.09.2012р. розрахується в повній мірі, чого не зробила, у зв*язку із чим він вимушений звернутися до суду із даним позовом, який просив задовольнити на підставі ст.ст. 22, 759, 762, 764 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і на не виконання відповідачкою договірних умов. Представник відповідачки проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, відсутність доказів наявності боргу у відповідачки за орендну плату, не відповідність обставин, викладених в позові, дійсним обставинам справи, а також пояснив про те, що [PERSON] дійсно орендувала у [PERSON] торгівельне місце [ADDRESS], але домовленості їх були виключно усними і розмір орендної плати складав 6 000 грн. на місяць, яку вона сплачувала шляхом передачі грошових коштів позивачу із рук в руки без будь-яких документів, заборгованості не має, в подальшому [PERSON] сказав їй про те, що для можливої перевірки документів податковою інспекцією слід підписати договір оренди, але вона договір не підписала, договір оренди, копію якого позивач надав до матеріалів справи, нею не підписувався, а містить підпис від імені орендатора іншої особи, в її примірнику договору оренди відсутнє зазначення суми щомісячної орендної плати, а торгівельне місце вона звільнила ще до листопада 2012р. і не за вимогою позивача, а у зв*язку із тим, що він підняв вдвічі орендну плату до 12 000 грн. на місяць, при цьому вона перейшла працювати в іншу торгівельну точку, розташовану за декілька метрів від попередньої, позивач більше року не пед*являв до неї ніяких претензій, хоча спілкувався і бачив її, а лише в листопаді 2013р. подав до суду позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є зареєстрованими як приватні підприємці (а.с. 6, 7 - копії свідоцтв). [PERSON] має Дозвіл на розміщення тимчасової споруди №08-0490 по [ADDRESS] з терміном його дії з 27.02.2010р. по 26.08.2010р. (а.с. 8 - копія дозволу). В матеріалах справи є копія договору оренди (МАФ) №1 від 01.03.2010р., укладеного між [PERSON] і [PERSON], яка надана позивачем, де вказано, що [PERSON] отримала в оренду від [PERSON] МАФ у вигляді торгівельного місця площею 20 кв.м. за адресою: [ADDRESS], строком оренди на шість місяців з часу підписання цього договору та сплатою орендної плати в розмірі 10 000 грн. на місяць (а.с. 5 - копія договору оренди), оригінал якого представником позивача наданий суду не був. Представник відповідачки надав суду інший примірник цього договору оренди МАФа №1 від 01.03.2010р., оригінал якого був досліджений судом в судовому засіданні, в якому відсутні дані щодо розміру щомісячної орендної плати і термін дії цього договору вказано в пункті 4.1. прописом: «шість» місяців (а.с. 24-25 - копія договору оренди). При цьому, представник позивача не зміг пояснити тієї обставини, чому в примірнику договору оренди відповідачки відсутня сума щомісячної орендної плати. Як вказував представник позивача, вказаний вище договір оренди був пролонгований, оскільки після спливу його дії відповідачка продовжувала користуватися МАФом. Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позов, представник позивача вказував про те, що до 01.03.2012р. [PERSON] сплачувала орендну плату, а після 01.03.2012р. припинила оплату орендної плати в розмірі 10 000 грн. на місяць, але належних і допустимих доказів про передачу, а в подальшому про припинення такої передачі грошових коштів як орендної плати між сторонами, крім особистих пояснень представника позивача в судовому засіданні, суду не надано. В справі відсутні докази пролонгації договору оренди після спливу його строку дії в серпні 2010р., а ці обставини відповідачкою заперечуються, при цьому орендна заборгованість у відповідачки, як вказує позивач, виникла вже після спливу дії договору, а саме: з 01.03.2012р. і до початку листопада 2012р. Згідно частини 1 ст.761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Але, в справі відсутні докази продовження для [PERSON] дії дозволу на розміщення тимчасової споруди №08-0490 [ADDRESS], який мав термін дії з 27.02.2010р. по 26.08.2010р., тобто, в період часу, за який позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість по орендній платі та упущену вигоду, він вже не мав дозволу на розміщення тимчасової споруди, а відповідно не мав права здавати її оренду та розраховувати на отримання прибутку. Розглянувши позов в межах позовних вимог, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами, у зв*язку із чим є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Суд не вважав за необхідне допитувати свідків позивача з тих підстав, що передача або не передача грошових коштів між сторонами не може бути підтверджена або спростована показаннями свідків, тобто, показання свідків у спірних правовідносинах є неналежними доказами, оскільки такі обставини справи можуть бути підтверджені виключно письмовими доказами, враховуючи те, що позивач обґрунтовував позовні вимоги існуванням між ним і відповідачкою договірних відносин, оформлених письмовим правочином.

Outcome: dismissed