Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], яка за життя склала заповіт, посвідчений 8 червня 2001 року Шотівською сільською радою Іванівського району Херсонської області, реєстраційний № 55. [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 13,98 га, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Шотівською сільською радою 1 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. З листа Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області № 18/01-16 від 20 квітня 2017 року, йому стало відомо про те, що право власності на всю земельну ділянку, в тому числі й на його частку, оформила [PERSON], якій 29 грудня 2006 року видано свідоцтво про право на спадщину. Видачі свідоцтва про право на спадщину передувало рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2006 року у справі № 2-439/06, яке було оскаржено позивачем до Апеляційного суду Херсонської області. 10 жовтня 2017 року у справі № 22-ц/791/1615/17 апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, постановив нове рішення, яким у визначенні [PERSON] додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини відмовив. Таким чином, спадщина [PERSON] оформлена з пропуском строку на прийняття спадщини, вона є такою, що не прийняла спадщину. В рішенні апеляційний суд встановив, що [PERSON] не мала права на спадкування, свідоцтво про право на спадщину їй видано безпідставно, що є підставою для визнання його недійсним. Подати позов раніше позивач не мав можливості, оскільки про наявність таких обставин дізнався отримавши рішення суду апеляційної інстанції. Вважає, що з цієї дати розпочався відлік строку позовної давності щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що законодавство не містить визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з обставин справи. Після смерті [PERSON] позивач мав намір оформити спадщину, однак у документах були розбіжності і для їх усунення йому необхідно було звернутись до суду. Лише у травні 2016 року було прийняте рішення Арцизького районного суду Одеської області про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON] Крім того, позивач не мав об'єктивної можливості оформити спадщину, оскільки [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно. Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] 29 грудня 2006 року, посвідчене державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області Черниш Л.І., зареєстроване в реєстрі за № 909, визначити додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.3-5,69-72). 3 квітня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимого заперечує, посилаючись на те, що 27 грудня 2006 року [PERSON] повідомив нотаріуса про те, що спадщину не приймав, до суду про продовження строку для прийняття спадщини не звертався та не заперечує проти прийняття спадщини за заповітом [PERSON] Зазначені обставини свідчать про те, що позивачу було відомо про існування заповіту, складеного на його ім'я та про смерть матері ще у 2006 році, однак жодних дій щодо прийняття спадщини позивач не вчинив. Встановлення юридичного факту родинних відносин із спадкодавцем не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не свідчать про існування непереборних обставин, які існували протягом встановленого законом строку з дня відкриття спадщини і перешкоджали такому зверненню більше ніж 12 років. На підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач посилається на те, що він хворів, звертався до лікарні і йому призначалось амбулаторне лікування. Проте медична довідка, яку надав позивач не містить строку лікування, рекомендацій лікарів, що могло б стан хворого. Амбулаторне лікування передбачає діагностичні, лікувально-профілактичні та реабілітаційні заходи. Звертаючись з до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину позивач залишив поза увагою вимоги ч. 1 ст. 1280 ЦК України, згідно якої, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч. 2 і ч. 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. У зв'язку з не прийняттям позивачем спадщини, відсутності доказів поважності пропуску строку для її прийняття, його права щодо спадщини не порушуються, а позовні вимоги про визнання недійсним повністю або частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом є необґрунтованими. До позовних вимог [PERSON] необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с.90-94). 24 квітня 2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не писав заяви про відмову від спадщини, так само, як і лист до нотаріальної контори та не підписував його. [PERSON] померла [INFO] року, лист до нотаріуса датований 27 грудня 2006 року, тобто поза межами строку, встановленого законом для відмови від спадщини. Крім того, позивачу необхідно було звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем. Основною причиною пропуску строку для прийняття спадщини був стан здоров'я позивача, який хворів на кардіосклероз та гіпертонічну хворобу, що в решті решт призвело до інфаркту міокарду (в грудні 2010 року) та складної операції (в січні 2011 року) балонної коронарної ангіопластики та стентування (імплантації стенту). [PERSON] у 2006 році звертався до лікарні 20 березня 2006 року, 5 квітня 2006 року, 17 квітня 2006 року, 20 травня 2006 року, 13 червня 2006 року, 15 серпня 2006 року, 15 вересня 2006 року та 24 вересня 2006 року, йому призначалось амбулаторне лікування. Зазначені обставини не дали [PERSON] об'єктивної можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем її відкриття. Відстань від місця проживання позивача до місця відкриття спадщини перевищує 500 км, прямого сполучення не має, необхідно робити пересадки в м. Одесі та в м. Херсоні. Фізичний стан позивача був тяжкий і тому він не міг дістатись до Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області. Після оформлення [PERSON] спадщини, в тому числі і на його частину, позивач не міг звернутись до суду із заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Така можливість у позивача з'явилась лише після того, як Апеляційний суд Херсонської області 10 жовтня 2017 року у справі № 22-ц/791/1615/17 скасував рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2006 року у справі № 2-439, яким [PERSON] був встановлений додатковий строк на подання зави про прийняття спадщини. Оскільки позивач дізнався про те, що [PERSON] незаконно оформила свідоцтво про право на спадщину з рішення апеляційного суду лише 10 жовтня 2017 року, то саме з цієї дати необхідно відраховувати строк позовної давності до вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (а.с.114-117). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на обставини, зазначені у відгуку. Представник відповідача Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області Бабенко О.В. у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.194). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позовні про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним підлягають задоволенню, а позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не підлягають задоволенню з таких підстав. 1. Позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно із п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Із матеріалів справи видно, що 1 березня 2001 року [PERSON] був виданий державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 13,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шотівської сільської ради (а.с.60). 8 червня 2001 року [PERSON] склала заповіт на належну їй земельну ділянку, яку заповіла в рівних частинах [PERSON], що проживає у [ADDRESS] та [PERSON], що проживає у [ADDRESS]. Заповіт посвідчений секретарем Шотівської сільсокї ради Іванівського району Херсонської області Гармаш С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 55 (а.с.59). [INFO] року [PERSON] померла в [ADDRESS] (а.с.57). Із копії спадкової справи № 185/06 видно, що вона заведена 29 грудня 2006 року нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області Черниш Л.І. на підставі заяви спадкоємця [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.148). 27 грудня 2006 року в Мирнопольській сільській раді Арцизського району Одеської області за № 197 зареєстрована заява [PERSON] про те, що його мати [PERSON] залишила йому в спадщину земельний пай, розміром 13,98 га, що знаходиться на території Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, яку він не прийняв, до суду про продовження строку прийняття спадщини не звертався, не заперечує проти прийняття спадщини [PERSON] (а.с.149). 10 жовтня 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, інший спадкоємець за заповітом [PERSON] до участі у справі залучений не був. 21 листопада 2006 року Іванівський районний суд Херсонської області позов [PERSON] задовольнив, визначивши позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, яке набрало чинності 1 грудня 2006 року (а.с.64,150). 29 грудня 2006 року нотаріус Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області Черниш Л.І. у спадковій справі № 185/2006 видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцю цілої частки майна [PERSON], яке складається із земельної ділянки площею 13,98 га, що знаходиться на території Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області. Видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано в реєстрі за № 909 (а.с.61,154). Жоден із спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] протягом останніх шести місяців та на час смерті, з нею не проживали (а.с.153). [PERSON] звернувся до Арцизького районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту родинних відносин з померлою [PERSON] і 26 травня 2016 року суд виніс рішення, яким встановив юридичний факт того, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.11). 4 квітня 2017 року [PERSON] подав до Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області заяву про те, що він є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], бажає прийняти у спадщину земельну ділянку площею 13,98 га, що розташована на території Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області. Також просив нотаріуса надати відповідь, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON], чи приймалась спадщина спадкоємцями. За наявності свідоцтва про право на спадщину, просив надати його копію (а.с.155). 20 квітня 2017 року нотаріус Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області Черниш Л.І. повідомила [PERSON] про те, що спадщина прийнята [PERSON], якій 27 грудня 20006 року видано свідоцтво про право на спадщину на всю земельну ділянку (а.с.80,158). [PERSON] оскаржив рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2006 року у справі за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до Апеляційного суду Херсонської області. 10 жовтня 2017 року апеляційних суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовив (а.с.83-84). Із зазначених доказів, позивач оспорює заяву від 27 грудня 2006 року, зареєстровану в Мирнопольській сільській раді Арцизського району Одеської області за № 197, посилаючись на те, що її не підписував. Згідно п. 207 Інструкції з вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 року № 20/5, в редакції від 29 серпня 2005 року (далі - Інструкція № 20/5) письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Не допускається прийняття заяв про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяв про їх відкликання, складених від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Згідно з пп. 4 п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року N 22/5 (в редакції наказу міністерства юстиції України від 7 квітня 2005 року № 33/5 «Про запровадження спадкового реєстру та внесення змін і доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України) (далі - Інструкція № 33/5) у відповідності зі ст. 37 Закону «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: засвідчують справжність підпису на документах. За змістом п. 207 Інструкції № 20/5 та пп. 4 п. 1 Інструкції № 33/5 справжність підпису спадкоємця в заяві про прийняття спадщини може бути завірена тільки нотаріально, зазначена нотаріальна дія могла вчинятись секретарем сільської ради. Суд вважає, що заява [PERSON] за змістом не є відмовою від прийняття спадщини, оскільки вона подана поза межами, передбаченого законом строку на її подання, в ній відсутні посилання на те, що спадкоємець відмовляється саме від своєї частки в спадковому майні на користь іншого спадкоємця [PERSON] Посилання в заяві про те, що позивач не заперечує проти прийняття спадщини [PERSON], не можна вважати як відмову від своєї долі в спадковому майні. Нотаріусу необхідно було запропонувати [PERSON] надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За таких обставин видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю [PERSON] на всю земельну ділянку, зазначену в заповіті, є таким, що порушує права іншого спадкоємця [PERSON] Оскільки [PERSON] мала право на спадкування за заповітом на 1\\2 частину земельної ділянки після смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за заповітом спадкоємцю [PERSON] було видане нотаріусом на всю земельну ділянку, чим порушені права іншого спадкоємця за заповітом [PERSON], який має право на спадкування 1/2 частини земельної ділянки, що є підставою для визнання його недійсним. Доводи позивача в тій частині, що спадкоємець [PERSON] не мала права на спадкування, оформила спадщину з пропуском строку на прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину їй було видано безпідставно і тому є недійсним не можуть бути прийняті судом до уваги з мотивів їх неправильної оцінки позивачем. В судовому засіданні встановлено, що обидва спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] у передбачений законом термін спадщину не прийняли. Спадкоємець [PERSON] 10 жовтня 2006 року звернулась до суду з позовом до Шотівської сільської ради Іванівського району Херсонської області про визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини (пропущений строк становить 16 днів), спадкоємець [PERSON] звернувся до суду з аналогічним позовом до [PERSON] 21 лютого 2018 року (пропущений строк становить майже 12 років). Спадкоємцю [PERSON] рішенням суду першої інстанції був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яке скасовано апеляційною інстанцією у зв'язку з тим, що до участі у справі не були залучені інші спадкоємці, зокрема спадкоємець за заповітом [PERSON] Як зазначено в рішенні апеляційного суду спадкоємець [PERSON] не позбавлена права на пред'явлення аналогічного позову до належного кола спадкоємців, в тому числі [PERSON] Видача спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на всю земельну ділянку, в тому числі [PERSON], не є наслідком дій спадкоємця [PERSON], оскільки спадщина оформляється нотаріусом, а є наслідком невиконання нотаріусом вимог п. 207 Інструкції № 20/5. Доводи позивач в тій частині, що позивач не мав об'єктивної можливості оформити спадщину, оскільки [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ч. 1 ст. 1280 ЦК України передбачено перерозподіл спадщини між спадкоємцями. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в тій частині, що позивач пропустив строк позовної давності до вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину не дійсним, оскільки таке право у нього виникло після скасування рішення суду першої інстанції про визначення спадкоємцю [PERSON] додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. 2. Позовні вимого про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України в редакції від 16 січня 2003 року № 435-IV спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із матеріалів справи видно, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року в [ADDRESS], на час смерті спадкодавця, жоден із зазначених в заповіті на земельну ділянку спадкоємців із спадкодавцем не проживав та не вважаються такими, що прийняли спадщину фактично. В передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини, який виходячи з обставин даної справи охоплює період з [INFO] до 24 вересня 2006 року, спадщина після смерті [PERSON] на земельну ділянку не була прийнята жодним із спадкоємців, що зазначені в заповіті. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець [PERSON] 10 жовтня 2006 року звернулась до Іванівського районного суду Херсонської області з відповідним позовом, який визначив їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа та видано свідоцтво про право на спадщину на всю земельну ділянку. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] звернувся до Іванівського районного суду Херсонської області із заявою про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом 21 лютого 2018 року, посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач зазначає такі обставини: 1) стан його здоров'я протягом шести місяців після смерті спадкодавця був тяжким, що перешкоджало йому подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем її відкриття; 2) необхідність звернення до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем; 3) інформація нотаріуса від 20 квітня 2017 року про те, що спадкоємець [PERSON] прийняла всю спадщину на земельну ділянку, в тому числі і його після визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини; 4) йому необхідний був час для оскарження до апеляційного суду рішення суду про визначення спадкоємцю [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування того, що стан позивача був таким, що перешкоджав йому подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, позивач надав довідку Комунального закладу «Арцизький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12 квітня 2018 року № 01-10/113, із якої видно, що він звертався до лікаря терапевта 20 березня, 5 квітня, 17 квітня, 20 травня, 13 червня, 15 серпня, 15 вересня та 24 вересня 2006 року, після обстеження йому призначалось амбулаторне лікування (а.с.118). Суд вважає, що призначення амбулаторного лікування за відсутності висновку лікарської комісії про обмеження дій хворого, інші рекомендації не свідчить про тяжкий стан хворого та такий, що унеможливлював подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. В обґрунтування того, що позивачу необхідно було звернутись до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, позивач посилається на те, що таке рішення суду було прийнято лише 26 травня 2016 року. Суд вважає, що звернення до суду за місцем проживання із заявою про встановлення факту родинних відносин не пов'язане з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій у передбачений для прийняття спадщини строк. Зверненню до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин повинна передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом. Твердження позивача про те, що оформлення всієї спадщини спадкоємцем [PERSON], в тому числі і його, є однією із причин, що перешкоджала йому реалізувати своє право на прийняття спадщини є безпідставними, їх не можна вважати об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали спадкоємцю прийняти спадщину. Заява позивача від 27 грудня 2006 року, в якій справжність його підпису завірена секретарем Миронопільської сільської ради Арцизького району Одеської області, не визнана судом як відмова від прийняття спадщини, але вона свідчить про те, що позивач знав наміри іншого спадкоємця [PERSON] прийняти спадщину та не виявив бажання прийняти спадщину особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1272 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Остання причина, на яку посилається позивач, як таку, що перешкоджала йому подати заяву про прийняття спадщини те, що йому необхідний був час для оскарження до апеляційного суду рішення суду першої інстанції про визначення спадкоємцю [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч. 2 і ч. 3 ст. 1272 ЦК України), вона підлягає перерозподілу між ними. Отже, закон передбачає перерозподіл спадщини між спадкоємцями, яким позивач не скористався. Оскільки зазначена причина пропуску строку, передбаченого законом для прийняття спадщини, стосується обрання способу захисту своїх прав позивачем, вона не може бути причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки закон не передбачає застосування строку позовної давності до заяв про поновленням строку.

Outcome: partial