Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому зазначив, що перебував у шлюбі з останньою з 2011 року по 2015 рік. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу мешкає та зареєстрована разом із ним за адресою: [ADDRESS] . На даний час він повністю утримує доньку, забезпечує всім необхідним для проживання та навчання, купує продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Мати участі в утриманні дитини не приймає. Не зважаючи на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року було визначене місце проживання неповнолітньої дитини разом із матір`ю, дитина весь час проживала разом із батьком. Він є приватним підприємцем, має стабільний дохід, володіє на праві приватної власності житловим будинком, перебуває у шлюбі, отже дитина зростає у повній родині. Він повністю опікується інтересами та потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, віддає свою любов і турботу, велику увагу приділяє її розвитку. Крім відвідин шкільного навчального закладу, грає з донькою у розвиваючи ігри, читає книжки. Виходячи з того, що весь час дитина проживала з ним, він займався її вихованням та піклуванням, водив до дитячого садку, донька прив`язана до нього, відповідачка не виявляла проявів самостійного виховання доньки навіть в період коли проживали разом, вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання з ним. Позивач просить: -змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та визначити місце проживання дитини разом із батьком - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2020 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач зазначив, що рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року відповідно до якого місце проживання малолітньої доньки [PERSON] було визначено з матір`ю ним не виконано, оскільки він не хотів віддавати дитину матері, яка вживає спиртні напої. Крім того, після розірвання шлюбу відповідачка дитиною не цікавилась, один раз зателефонувала на день народження дитини та 1 раз приїхала навідати її в 2015 році. Оскільки фактично дитина мешкає з ним, перебуває на його утриманні, стягнення з нього аліментів на користь колишньої дружини є несправедливим, зважаючи на що є підстави для зміни місця проживання доньки. Представник позивача - адвокат Сергієвська А.Ю., крім того зазначила, що не зважаючи на звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом, який було задоволено частково, нарахування аліментів не було припинено, у зв`язку з чим збільшується розмір заборгованості, зважаючи на що позивач був змушений звернутись до суду з позовом про зміну місця проживання дитини. Зв`язок дитини з матір`ю на теперішній час втрачено, оскільки вони тривалий час не спілкувались, мати не виявляла інтересу до доньки. Дитина прихильна до батька. Доцільність зміни проживання малолітньої [PERSON] обгрунтувала тим, що це посприяє вирішенню питання про припинення нарахування заборгованості по аліментам, скасуванню заборони на виїзд за кордон позивача по справі; батько, маючи стабільний дохід, створив добрі умови для проживання та розвитку дитини, яка в теперішній час зростає в повній родині; мати інтересу до дитини з 2015 року не виявляє, не працює, отже неспроможна забезпечити належні умови для проживання та розвитку дитини. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року місце проживання малолітньої доньки [PERSON] було визначено з нею, проте це рішення позивачем по справі не виконано, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. [PERSON] без її згоди забрав малолітню дитину та перевіз до м.Дніпро. Дитина з 2015 року проживає з батьком саме внаслідок невиконання останнім зазначеного судового рішення і протиправної поведінки. Не зважаючи на вжиті нею заходи та звернення до суду, інших правоохоронних органів, колишній чоловік чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає ані бачитись з дитиною, ані утримувати її. Останнім часом позбавлена можливості їздити в м.Дніпро, оскільки в 2018 році народила дитину, яка перебуває на грудному вигодовуванні. Представник Органу опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судовому засіданні підтримала висновок від 11 лютого 2020 року № 145 про доцільність зміни місця проживання малолітньої [PERSON] та пояснила, що доцільність зміни місця проживання малолітньої дитини обумовлюється тим, що батько створив належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини; між батьком та донькою відповідно висновку психолога панують гармонійні, теплі відносини. Свідок [PERSON] , яка мешкає по сусідству і перебуває в дружніх стосунках із позивачем по справі, в судовому засіданні пояснила, що дитина [PERSON] мешкає в родині батька, який займається її вихованням та утриманням, розвитком здібностей - дитина відвідує секції плавання, боротьби, займається малюванням. Останній раз бачила як [PERSON] спілкувалась з дитиною в 2015 році. Останні 2-3 роки відповідачку по справі взагалі не бачила. Свідок [PERSON] , який є племінником позивача по справі, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] разом з батьком та його новою родиною. У дівчинки склались гарні стосунки із мачухою та її дітьми. [PERSON] утримує та виховує доньку, організує її відпочинок, забезпечує розвиток її здібностей, оскільки дитина займається танцями, боротьбою, вивчає англійську мову. Мати з донькою не спілкується і не опікується нею приблизно протягом 5 років. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача по справі, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] після розлучення батьків мешкає з батьком, до якого ставиться з більшою прихильністю, оскільки мати вживала алкоголь на грунті чого жорстоко поводилась з дитиною, поводилась неадекватно у зв`язку з чим вимушені були викликати поліцію. Вихованням та утриманням дитини займається батько, який окрім того, докладає зусиль для розвитку здібностей донки. Дівчинка відвідує різноманітні гуртки та секції, на змаганнях виборює призові місця. У [PERSON] склались теплі стосунки із новою дружиною батька та її дітьми. Рідною матір`ю, яку останній раз бачила в 2015 році, дівчинка не цікавиться. Відповідно до положень ст.171 СК України суд в присутності представника Органу опіки та піклування Волошенюк Г.С., представника Служби у справах дітей Медведєвої В.О. та психолога [PERSON] вислухав думку дитини - [PERSON] , [INFO] з питання, що розглядається судом. [PERSON] пояснила, що мешкає в родині батька, разом із його четвертою дружиною та її дітьми, з якими у неї склались доброзичливі стосунки. В родині батька почувається комфортно, з рідною матір`ю, яку не пам`ятає, спілкуватись не бажає, причини пояснити не змогла. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки [PERSON] , представника Органу опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі ради, допитавши свідків, з`ясувавши в порядку ст. 171 СК України думку дитини [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у цивільній справі № 204/5664/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року та набрало законної сили, місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , визначено разом із матір`ю - [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/5 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.26-36, 37-40, 61-66, 67-68, 95-96, 141-146). 20 вересня 2015 року [PERSON] зверталась до Костянтинівського МВ ГУМВС в Донецькій області із заявою з приводу того, що колишній чоловік - [PERSON] без її згоди забрав та не повертає спільну дитину - [PERSON] , що вбачається з висновку, затвердженого 22 вересня 2015 року начальником Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.60). Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року у цивільній справі № 204/1575/16-ц, яке залишено буз змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та набрало законної сили, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] відібрано у батька - [PERSON] і повернуто матері - [PERSON] за її місцем проживання: [ADDRESS] (а.с.69-70, 71-72, 147-148). Суд зауважує, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року у цивільній справі № 204/1575/16-ц встановлено, що [PERSON] , після ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, самоправно забрав дитину та не віддає її останній (а.с.69-70). Позивачка з приводу повернення їй дитини зверталась із відповідними заявами до уповноваженого Президента України з прав дитини, Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області, ГУНП в Дніпропетровській області, Бабушкінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, на які отримала відповіді від 25 січня 2017 року № 32-04/126, від 19 жовтня 2015 року № 32-04/1564, від 24 березня 2016 року № 67-55-16, від 26 грудня 2016 року № 37.6/8335, від 08 лютого 2017 року № 456/793, від 09 березня 2016 року № 37.2/ж60-4944 (а.с.73-78). Як вбачається з листа від 17 березня 2017 року № 5674/02-64-63/1348, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра вживались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, спрямовані на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року про відібрання у [PERSON] малолітньої дитини - [PERSON] і передачу її матері - [PERSON] . Проте, як вбачається зі змісту цього листа вказане судове рішення в примусовому порядку не виконане (а.с.79-80). Постановою державного виконавця Чечелівського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13 березня 2017 року на [PERSON] , накладено штраф в розмірі 1700 гривень за невиконання та перешкоди у виконанні рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року про відібрання дитини (а.с.81-82). Постановою старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 07 травня 2019 року виконавчий лист № 204/1575/16, виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про відібрання у [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] і повернення її матері - [PERSON] повернуто стягувачу (а.с.131). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 204/1436/19, яке набрало законної сили 03 грудня 2019 року, [PERSON] звільнено від сплати заборгованості по аліментах, стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] за період з серпня 2015 року по червень 2019 року в розмірі 63083 грн 38коп; в задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів відмовлено (а.с.133-137, 152-154). В мотивувальній частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 204/1436/19 суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про припинення стягнення аліментів є спробою переглянути судове рішення в частині визначення місця проживання дитини. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетрорвська від 08 жовтня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.149-151). Згідно довідки від 09 грудня 2019 року № 214 [PERSON] навчається у 2-Б класі КЗО «Середня загальноосвітня школа № 34» Дніпровської міської ради, позитивно характеризується за місцем навчання (а.с.126,127). [PERSON] навчається у мовному центрі Prime School з початку 2019/2020 навчального року. [PERSON] та [PERSON] підтримують постійний зв`язок з мовним центром, цікавляться успіхами дитини, відвідують батьківські збори, приймають участь у позашкільних заходах. Рідна мати жодного разу у мовному центрі не з`являлась, на підтвердження чого відповідачем по справі надано довідку від 28 грудня 2019 року № 2 (а.с.128). Відповідно до довідки від 26 грудня 2019 року № 129 [PERSON] є вихованкою КПНЗ «Дитячо-юнацький центр «Штурм». На тренування та культурно-масові заходи дитину приводять батько [PERSON] та його дружина [PERSON] ; рідну мати [PERSON] ніхто з колективу жодного разу не бачив (а.с.129). Згідно довідки від 07 січня 2020 року [PERSON] відвідує студію образотворчого мистецтва «Шанс». На заняття дитину приводить батько [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с.130). [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 27 вересня 2013 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-15), в якій він зареєстрований разом із донькою - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 00497-19 від 09 вересня 2019 року (а.с.17). [PERSON] з 14 липня 2011 року зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.18-23, 132). Згідно медичної довідки серія 10ААЄ № 769030 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних наглядів від 06 вересня 2019 року та сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія РРС № 986142 протипоказань до опіки та піклування над дитиною у [PERSON] не виявлено (а.с.24-25). 05 липня 2019 року позивач по справі зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] працює продавцем продовольчих товарів у ФОП [PERSON] згідно наказу № 49/к від 15 лютого 2018 року по теперішній час. Перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 років з 19 листопада 2018 року згідно наказу № 69/к, що підтверджується довідкою від 27 січня 2020 року (а.с.162, 163). Відповідачка [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.172), згідно довідки ВСП МНД КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Краматорська» у м.Костянтинівка від 20 березня 2020 року № 64 на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.232). Згідно довідки УСЗН Костянтинівської міської ради від 17 січня 2020 року № 01-22-154 [PERSON] з 01 вересня 2018 року до теперішнього часу перебуває на обліку в управлінні як отримувач допомоги при народженні дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.160). Як вбачається з довідок КП «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» від 16 січня 2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично разом із чоловіком - [PERSON] та донькою [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.161). Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї № 422-2019 та висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] станом на [INFO] донька [PERSON] з 2016 року не проживає разом із матір`ю, оскільки мешкає разом із батьком в м.Дніпро (а.с.164-170). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 24 грудня 2019 року за фактичним місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] добрі санітарно-побутові умови, для дітей створені сприятливі умови для проживання та розвитку (а.с.171). Згідно висновку від 11 лютого 2020 року № 145 Орган опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі ради вважає за доцільне змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та визначити місце її проживання разом із батьком - [PERSON] , який піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини; умови проживання дитини задовільні (а.с.184). Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою та другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства в України є обов`язковість судового рішення. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року). Частиною першою статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019). Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у цивільній справі № 204/5664/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року та набрало законної сили, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] (а.с.61-66). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року у цивільній справі № 204/1575/16-ц, позов [PERSON] було задоволено та відібрано дитину [PERSON] , [INFO] у батька - [PERSON] і повернуто матері - [PERSON] (а.с.69-70). Під час розгляду цивільної справи № 204/1575/16-ц суд, як вбачається із мотивувальної частини рішення від 26 квітня 2016 року, дійшов висновку, що відповідач [PERSON] після ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини разом із позивачкою, самоправно забрав дитину та не віддає її матері. На час розгляду даної цивільної справи рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у цивільній справі № 204/5664/15-ц в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю, а також рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року у цивільній справі № 204/1575/16-ц про відібрання дитини [PERSON] у [PERSON] , які набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню і не можуть бути поставлені під сумнів, [PERSON] не виконані. Позивач та його представник - адвокат Сергієвська А.Ю. в обґрунтування зміни місця проживання дитини послались на те, що батько, маючи стабільний дохід, створив добрі умови для проживання та розвитку дитини, яка в теперішній час зростає в повній родині, мешкає у великому місті, відвідує численні гуртки та секції, мати інтересу до дитини з 2015 року не виявляє, не працює, отже неспроможна забезпечити належні умови для проживання та розвитку дитини. Проте, суд вважає за доцільне зауважити, що під час розгляду цивільної справи № 204/5664/15-ц суд надав оцінку всім обставинам, передбаченим 161 СК України, які враховуються при визначенні місця проживання дитини, в тому числі, і соціально-побутовим умовам проживання кожного з батьків, рівню їх матеріальної забезпеченості та спроможності забезпечити належні умови для проживання та розвитку доньки. Зміна обставин, на яку посилаються позивач та його представник відбулась не внаслідок правомірної поведінки батька дитини, а в силу перешкод з його боку та тривалого невиконання судових рішень про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та про її відібрання та передання матері. Підставами для звернення із позовом про зміну місця проживання дитини не можуть бути обставини, які виникли внаслідок неправомірної поведінки одного з батьків, яка полягає в невиконанні рішення суду; звернення із новим позовом не може бути підставою для уникнення від виконання іншого остаточного рішення суду, що узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 725/3024/17. На підставі ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з висновкомвід 11 лютого 2020 року № 145 Органу опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі, оскільки він не містить належного обґрунтування доцільності зміни місця проживання дитини з посиланням на обставини, які можуть бути підставою такої зміни, отже є необгрунтованим та суперечить інтересам дитини - [PERSON] . Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну місця проживання малолітньої дитини. Доводи позивача, його представника та свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та протягом тривалого часу не виявляє до неї інтересу є неспроможними, оскільки із сукупності досліджених доказів суд дійшов висновку про те, що відповідачка позбавлена можливості виховувати свою дитину через перешкоди з боку [PERSON] , з приводу чого вона неодноразово зверталась із відповідними заявами до уповноваженого Президента України з прав дитини, Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області, ГУНП в Дніпропетровській області, Бабушкінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, державної виконавчої служби. Суд відхиляє доводи позивача та показання свідка [PERSON] про те, що відповідачка [PERSON] зловживає алкогольними напоями, оскільки вони спростовуються довідкою ВСП МНД КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Краматорська» у м.Костянтинівка від 20 березня 2020 року № 64 (а.с.232). На переконання суду, позиція малолітньої дитини - [PERSON] зумовлена тим, що вона тривалий час не бачилась і не спілкувалась із рідною матір`ю, а всупереч судовим рішенням, які набрали законної сили мешкає з батьком, який перебуває в напружених стосунках із колишньою дружиною, що також може певною мірою впливати на позицію дитини. Теплі взаємини, які склались у [PERSON] із членами сім`ї батька не можуть за вищенаведених обставин бути підставою або будь-яким чином впливати на вирішення питання про зміну місця проживання дитини. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на позивача по справі.

Outcome: dismissed