Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну місця проживання малолітньої дитини та звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем від перебував у шлюбі з 22 грудня 2007 року, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю. Також рішенням Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 20 червня 2012 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач добровільно у визначеному судом розмірі сплачував аліменти на утримання сина, однак з 10 вересня 2017 року дитина проживає разом з ним, оскільки відповідач виїхала за кордон за трудовою візою та з того часу не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина. Виїхавши за кордон, відповідач заблокувала картку на яку позивач продовжував перераховував аліменти на утримання дитини. У зв'язку з цим, починаючи з 10 вересня 2017 року позивач припинив сплачувати аліменти, а малолітній [PERSON], [INFO], з того часу повністю знаходиться на утриманні позивача. Таким чином, з жовтня 2017 року по лютий 2018 року у відповідача сформувалася заборгованість по аліментам на загальну суму 18 365,34 грн. В березні 2018 року відповідач повернулася та звернулася до Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області з метою отримання виконавчого листа № 2/426/2571/12 щодо стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON], який був отриманий нею 19 березня 2018 року. 26 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] відкрито виконавче провадження № 56046264 щодо стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів у розмір ј частини з усіх видів його заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO] та стягнута заборгованість по аліментам в сумі 18 365,34 грн. На думку позивача, стягнення з нього заборгованості по аліментам в сумі 18 365,34 грн. яка виникла в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року, є незаконним та безпідставним, оскільки в цей час відповідач перебувала за кордоном, а дитина проживала разом з ним та всі витрати по його утриманню позивач ніс одноособово. Крім того, 06 листопада 2018 року [PERSON] знову виїхала за кордон за трудовою візою та залишила сина сторонній людині не повідомивши про це позивача, як батька малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Своїми діями відповідач фактично позбавила дитину батьківського піклування. По даному факту позивач звертався до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. З 10 листопада 2018 року малолітній [PERSON] знову проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. В супереч того, що дитина проживає разом з батьком, позивачу безпідставно нараховується заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідача. Позивач вважає, що малолітній [PERSON] повинен проживати разом з ним, з тих підстав, що він має постійний заробіток, може забезпечити йому належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Вважає, що проживання сина з відповідачем негативно впливає на його виховання та психологічний стан. До того ж, відповідач не має стабільного доходу для матеріального забезпечення сина, у зв'язку з чим вимушена виїжджати за кордон з метою працевлаштування та залишати дитину на сторонніх осіб. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмір ј частини усіх видів його заробітку на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 20 червня 2012 року; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти, які не використані за цільовим призначенням за період з 10 вересня 2017 року по 16 березня 2018 року у розмірі 18 365,34 грн.; визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти у розмір ј частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Під час судового засідання позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, в судове засідання 15 січня 2019 року не з'явилася, від неї 15 січня 2019 року електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.145), оскільки вона перебуває закордоном та не має можливості прибути в судове засідання, однак бажає самостійно надати пояснення по справі, які на її думку є важливими для подальшого вирішення справи. Суд розглянувши клопотання [PERSON], вважає, що в даному випадку відсутні підстави для відкладення розгляду справи, оскільки дана цивільна справа вже тривалий час слухається судом, та на думку суду відповідачу було надано достатньо часу для надання відзиву на позов в якому викладаються свої заперечення проти позову. Таким, чином, суд вважає, що [PERSON] розпорядилася своїми правами щодо предмету позову на власний розсуд. Позивач [PERSON] та його представник просили розглянути справу за відсутності відповідача. Оскільки наявних у даній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача та його представника вважає доцільним здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача. Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради Городничий О.Л. в судовому засіданні зазначив, що житлово-побутові умови батька є належними для проживання дитини, однак ними був наданий висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON], оскільки спеціалістами служби у справах дітей було проведено бесіду з малолітнім [PERSON], під час якої з'ясовано думку дитини щодо проживання його з батьком, який виявив бажання проживати з матір'ю. У зв'язку з цим, представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради Городничий О.Л. просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, 12 грудня 2018 року від начальника служби Григорука О.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника (а.с.129). Заслухавши сторони, опитавши свідків, в тому числі й малолітнього [PERSON], який виявив бажання проживати з батьком, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 грудня 2007 року. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року їх шлюб було розірвано. Вказаним рішенням визначено, що дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю (а.с.8). Рішення набуло чинності 08 травня 2012 року. Також рішенням Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 20 червня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (справа № 426/3594/12, провадження № 2/426/2571/2012). Позивач починаючи з травня 2012 року добровільно сплачував аліменти на користь відповідача на утримання сина у розмір 25 % від його заробітку, на підставі власноручно написаної ним заяві за місце роботи. Дані обставини підтверджуються звітом СП «Криворізьке локомотивне депо» про здійснені відрахування та виплати відносно позивача [PERSON] (а.с. 58-60). Однак з вересня 2017 року малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач [PERSON] виїхала за кордон за трудовою візою. Дані обставини відповідачем не оспорювалися. У зв'язку з цим, починаючи з жовтня 2017 року [PERSON] припинив сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання їх сина [PERSON], що підтверджується довідкою про його доходи № 76 (а.с.35). В той же час, 19 березня 2018 року [PERSON] отримала виконавчий лист № 2/426/2571/12 щодо стягнення з позивача аліментів на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмір ј частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.114). 26 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т.Ю. відкрито виконавче провадження № 56046264 щодо стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів у розмір ј частини з усіх видів його заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с.72,73). Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2/426/2571, виданого 19 березня 2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, станом на 01 березня 2018 року заборгованість [PERSON] становить 18 365,34 грн. та виникла за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року (а.с.74), тобто за час коли малолітній [PERSON], [INFO] проживав разом з батьком та перебував на його утриманні. Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховую те, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів виникла в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року, тобто за час коли малолітній [PERSON], [INFO] проживав разом з батьком та перебував на його утриманні, тому суд вважає вимоги [PERSON] частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за цей період обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. З позовної заяви вбачається, що 06 листопада 2018 року [PERSON] знову виїхала за кордон за трудовою візою та залишила дитину під наглядом сторонньої людини не повідомивши про це позивача. По даному факту позивач звертався до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області де його заяву було зареєстровано у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 34501 від 10 листопада 2018 року (а.с.116). Отже з 10 листопада 2018 року малолітній [PERSON] знову проживає з батьком [PERSON], що підтверджується відповідними Актами від 21 листопада 2018 року, затвердженими керівником ОСББ «Козацьке-1» (а.с.117,118). Даний факт відповідачем не спростовувався, до того ж в своєму клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач зазначала, що на даний час знаходиться закордоном. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов'язком батьків у відповідності до положень СК України є утримання та забезпечення дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 390 від 30 травня 2018 року затверджено висновок служби у справах дітей Нікопольської міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.79). З висновку Служби у справах дітей Нікопольської міської ради вбачається, що під час бесіди з малолітнім [PERSON] , останній виявив бажання проживати з матір'ю, тому враховуючи думку дитини, його вік, а також рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 22 травня 2018 року було визнано не доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.80). Відповідно до частин 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Під час судового засідання 15 січня 2019 року в присутності вчителя КЗО «Нікопольська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступені «Гармонія» ДОР [PERSON] був опитаний малолітній [PERSON], [INFO]. В ході бесіди було з'ясовано, що дитина бажає проживати разом з батьком, навіть після повернення матері. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивача зазначила, що на даний час мати не займається вихованням дитини, а її виїзди закордон для працевлаштування є стресом для дитини, які негативно впливають на стан його здоров'я. Тому вважає, що дитині буде краще проживати з батьком, який займається його вихованням, навчанням та лікуванням. Спеціалістами Служби у справах дітей Нікопольської міської ради були обстежені житлово-побутові умови позивача, які відповідають необхідним санітарно-гігієнічним нормам. [PERSON] офіційно працевлаштований, працює машиністом електровоза Оборотного депо Нікополь та має стабільний дохід. Судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України які б свідчили про неможливість визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю. З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], суд вважає доцільним визначити його місце проживання разом з батьком - [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що місце проживання дитини судом визначено з батьком, суд вважає за необхідним звільнити з 24 жовтня 2017 року (дата звернення до суду з позовом) [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) на підставі виконавчого листа № 2/426/2571, виданого 19 березня 2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. В той же час, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача суми аліментів яка була ним сплачена на її користь за період з 10 вересня 2017 року по 16 березня 2018 року в розмірі 18 365,34 грн. та які не використані за цільовим призначенням не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Посилання позивача на те, що відповідач не використала за цільовим призначенням кошти, які були сплачені ним, як аліменти є безпідставними, оскільки згідно ч.ч.1,2 ст.186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Із зазначеного вбачається, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки він суперечить вимогам зазначеної вище норми, яка чітко та однозначно встановлює спосіб захисту порушеного права, не припускає жодної альтернативи та направлена на недопущення зловживання своїм правом власника. Отже зазначені обставини є безспірною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 344,80 грн. (одна тисяча триста сорок чотири грн. 80 коп.), а також судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) на користь держави за вимогу щодо стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial