Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення авансового платежу за угодою про наміри укладення в майбутньому договору купівлі-продажу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В січні 2014 року домовився з відповідачами про купівлію належної їм квартири за ціною 14 000 доларів США, що еквівалентно 120 000 грн. Крім того між ними було досягнуто домоволеності про те, що нотаріально договір купівлі-продажу квартири буде посвідчено в травні 2014 року. У зв'язку з вказаним, ним в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачці [PERSON] було передано 60 000 грн., а остання власноручно написала розписку про отримання вказаних коштів. Згодом відповідачі запропонували йому до травня 2014 року виплатити всю вартість квартири, оскільки мають намір придбати будинок, тому 08.02.2014 року сплатив 20 000 грн., 15.05.2014 року сплатив відповідачам 10 000 грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014 року, 22.05.2014 року сплатив відповідачам ще по 5 000 грн. Таким чином станом на 22.05.2014 року в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу ним було сплачено 105 000 грн. Однак відповідачі в травні 2014 року укладати договір купівлі-продажу квартири відмовились, посилаючись на те, що власник будинку, який вони мали намір купити, зможе продати їм будинок лише в листападі 2014 року. Тому просить стягнути з відповідачів, як солідарних боржників 105 000 грн. сплаченого ним авансового платежу за попередньою угодою про наміри укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В ході розгляду справи позивач [PERSON] надав додаткову позову заяву, згідно якої просив стягнути з відповідачів 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Крім того позивач [PERSON] пояснив, що в січні 2014 року з метою купівлі квартири [ADDRESS] звернувся до відповідачів [PERSON] та [PERSON] В усній формі з відповідачами домовились про продаж належної їм квартири, проте відповідачі попросили оційно оформити договір купівлі-продажу в травні 2014 року, оскільки в даній квартирі була приписа ще їх неповнолітня дочка, якій в травні повинно було виповнитися 18 років, на що він дав згоду. Крім того, між ними було досягнуто домовленості щодо ціни квартири в розмірі 14 000 доларів США, вказані кошти він повинен був виплачувати відповідачам на протязі року. 60 000 грн. він сплатив в січні 2014 році, про що [PERSON] власноручно написала розписку. При цьому також була присутня і [PERSON] В подальшому кошти за квартиру передавав [PERSON] Про укладення договору купівлі-продажу квартири домовлявся з обома відповідачами. 08.02.2014 року сплатив відповідачам 20 000 грн., 15.05.2014 року - 10 000 грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014 року, 22.05.2014 року сплатив відповідачам ще по 5 000 грн. В травні 2014 року звернувся до відповідачів з проханням офіційно оформити договір купівлі-продажу, на що отримав відмову з посиланням на те, що їм в даний час нікуди переїжати, у зв'язку з чим попросив їх повернути отримані ними кошти в рахунок оплати квартири, проте відповідачі кошти так і не повернули. Діями відповідачів йому було завдано також і моральної шкоди, оскільки він змушений був витрачати особистий час, гроші та звертатися до суду для захисту свої порушених прав. Розмір моральної шкоди оцінює в 10 000 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що [PERSON] разом з [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. В січні 2014 року [PERSON] прийняла рішення продати вказану квартиру, а за отримані кошти придбати житловий будинок. З наміром придбати вказану квартиру до неї звернувся [PERSON]. Квартиру домоволилась продати за 14 000 доларів США, проте оскільки позивач одразу усі кошти сплатити не міг, через їх відсутність, домоволись, що останній кошти буде сплачувати в рахунок вартості квартири частково на протязі року, а після останньої виплати в листопаді 2014 року вони нотаріально укладуть договір-купівлі продажу квартири. Перші 60 000 грн. в рахунок оплати вартості квартири позивач їй виплатив в січні 2014 року, 08.02.2014 року сплатив 20 000 грн., 15.05.2014 року сплатив 10 000 грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014 року, 22.05.2014 року отримала ще по 5 000 грн. Загальна сума, яку отримала [PERSON] від позивача складала 105 000 грн.. Проте в травні 2014 року, в порушення домовленості, [PERSON] почав вимагати від [PERSON] оформити нотаріально договір купівлі-продажу квартири або віддати отримані нею кошти. Віддати отримані кошти вона не могла, оскільки відділа їх в рахунок оплати купівлі будинку. Факт отримання коштів в розмірі 105 000 грн. [PERSON] не заперечує, вказані кошти отримувала вона, а не відповідач [PERSON] та при домовленості з позивачем про продаж квартири діяла лише від свого імені. Не визнає вимоги позивача про стягнення з неї моральної шкоди, оскільки домовленість з приводу дати переоформлення квартири порушив позивач. Крім того, заперечує проти стягнення з неї понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.. На сьогоднішній день, у зв'язку з неадекватною поведінкою позивача та його рідних вирішити спір в добровільному порядку не має можливості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судової повістки /а.с.61,76/, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності /а.с.17/. Ухвалою суду від 08.10.2014 року явка відповідача була визнана обов'язковою, проте відповідач [PERSON] ухвалу суду проігнорувала, не скористалась правом надання заперечень проти позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його сином, в січні 2014 року займались пошуком квартири для сина. На дошці оголошень знайшли об'яву про продаж квартири [ADDRESS], зателефонувавши за вказаним номером домовлись про зустріч на вказаній квартирі. Коли прийшли оглядати квартиру їх зустріла [PERSON] та [PERSON], квартиру показувала [PERSON], яка також говорила, що разом з квартирою продають і гараж. Вказана квартира сподобалась сину, тому і вирішили її купити. Про купівлі-продажу квартири син домвлялявся з обома відповідачами. Між ними було досягнуто згоди щодо ціни квартири в розмірі 14 000 доларів, крім того домовились, що кошти в рахунок оплати квартири [PERSON] буде віддавати протягом року, а договір купівлі-продажу оформлять належним чином в травні 2014 року, оскільки з відповідачами в квартирі була прописана ще неповнолітня дочка відповідачки [PERSON], а тому щоб уникнути юридичних проблем з оформленням документів домовились нотаріально оформити договір після досягнення нею повноліття, тобто в травні 2014 року. В рахунок оплати вартості квартири [PERSON] віддав [PERSON] 105 000 грн.. В травні 2014 року звернувся до відповідачів з проханням оформити договір купівлі-продажу, на що останні повідомили їм, що договір укладуть після повної сплати вартості квартири. В липні 2014 року позивач намагався віддати останні 15 000 грн. в рахнок оплати квартири, проте відповідачі укладати договір купівлі-продажу відмовились, посилаючись на те, що їм нікуди переїжати, оскільки в будинок, який вони мали намір придбати можно буде в'їхати лише в грудні 2014 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її сином, в січні 2014 року син разом з [PERSON] та [PERSON] досяг домовленості про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], яка належить відповідачам за 14 000 доларів. Відповідно до даної домовленості кошти в рахунок оплати квартири [PERSON] повинен був вносити на протязі року, а офрмити договір повинні були в травні 2014 року, після досягнення дитиною [PERSON] повноліття. 60 000 грн. сплатили в січні 2014 року, розписку про отримання коштів писала [PERSON], при передачі коштів була присутня і [PERSON], в подальшому кошти отримувала [PERSON]. В травні 2014 року позивач звернувся до відповідачів з проханням офрмити договір купівлі-продажу квартири, на що останні попросили зачекати до грудня, оскільки їм нікуди було переїжати, так як в будинок, який вони мали намір купити можно було вселитися лише в грудні. В липні 2014 року [PERSON] мав намір віддати останню частину коштів, проте відповідачі належним чином оформити договір купівлі-продажу відмовились, у зв'язку з чим позивач попросив повернути йому його кошти. Відповідачі кошти не повернули, посилаючись на те, що їх не мають, оскільки віддали в рахунок оплати будинку який мали намір придбати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач [PERSON] є її сусідом. В січні 2014 року до неї звернулась мати позивача [PERSON] з проханням бути присутньою при передачі коштів відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В її присутності позивач передав відповідачам [PERSON] та [PERSON] кошти в розмірі 60 000 грн., розписку про отримання коштів написала [PERSON], проте з розмов стрін вона зрозуміла, що намір продати вказану квариру мають обидві відповідачки, як [PERSON] так і [PERSON]. Оформити договір купівлі-продажу домовились в вересні 2014 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач доводиться їй сусідом. В липні 2014 року мати позивача [PERSON] попросила її бути присутньою під час розмови з відповідачами з приводу оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Коли прийшли до вказаної квартири, двері їм відчинила [PERSON], на запитання [PERSON] коли буде укладено договір купівлі-продажу відповідала, що вони передумали продавати квартиру, а тому оформляти договір купівлі-продажу не будуть. У зв'язку з чим [PERSON] попросила її повернути отримані кошти сину [PERSON], на що відповідачка відповідала, що в даний час цих коштів не має та написала розписку, що зобов'язується повернути 105 000 грн., які отримала в рахунок оплати квартири. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки Дніпропетровського обласного комунального підприємства «П'ятихатське бюро технічної інвентаризації» № 65 від 28.07.2014 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/. В січні 2014 року між сторонами виникла домовленість про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], що належить відповідачам на праві приватної власності. Згідно розписки [PERSON] оримала від позивача [PERSON] в рахунок вартості квартири [ADDRESS] 105 000 грн., а саме 22.01.2014 року - 60 000 грн., 08.02.2014 року - 20 000 грн.15.05.2014 року - 10 000 грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014 року, 22.05.2014 року - по 5 000 грн. /а.с.77/. Факт отримання [PERSON] 105 000 грн. в рахунок оплати вартості квартири визнано представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, сторонами договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в письмовій формі укладено не було, не посвідчено нотаріально та не відбулася державна реєстрація цього правочину відповідно до приписів ст. 210 ЦК України. В травні 2014 року відповідачка [PERSON] власноручно написала розписку, згідно якої зобов'язувалась повернути позивачу [PERSON] 105 000 грн. отриманих нею коштів в рахунок вартості квартири /а.с.78/. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавалися. Як вбачається з вищевикладеного, домовленість між сторонами, щодо наміру купівлі-продажу квартири, - не є договором, оскільки в письмовій формі між сторонами не укладався, нотаріально не посвідчувався та не проходив державну реєстрацію, тобто вимоги ст. 657 ЦК України не були дотримані, а оскільки договору купівлі - продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав закону, між сторонами укладено не було за вини відповідачів, тому сплачені в рахунок виконання договору гроші є авансом і повинні бути повернуті позивачу в тому розмірі, в якому вони передавалися, що і дає підстави для задоволення позову в цій частині. Крім того, посилання представника відповдача [PERSON] на те, що відповідачка [PERSON] не є належним відповідачем по справі, так як не брала участі у даних взаємовідносинах з позивачем, та те, що розписку про отримання та повернення коштів в розмірі 105 000 грн. була написана відповідачем [PERSON], суд не бере до уваги та оцінює їх критично, так як відповідачі являються близькими родичами, діяли спільно за попередньою домовленостю, переслідуючи одну мету, про що свідчить також той факт, що вони після одержання авансового платежу мали намір за отримані кошти купити інше домоволодіння, що також підтверджується поясненнями свідків, а тому авансовий платіж в розмірі 105 000 грн. підлягає солідарному стягненню з обох відповідачів. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд приходить до нступного. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не надано достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження обставин заподіяння йому моральної шкоди, розміру грошового відшкодування та беручи до уваги те, що розпискою, яка регулює виниклі між сторонами по справі правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1050 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. На підставі ст.ст. 570, 571 ЦК України та

Outcome: dismissed