Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], що помер [INFO]; визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], що померла [INFO]; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 14 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 611; витребувати із володіння [PERSON] у його власність 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. На час відкриття спадщини в будинку мешкали його дружина [PERSON] та його син [PERSON], які фактично вступили в управління спадщиною і згідно із ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину, по 1/2 частині кожний. [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його мати [PERSON], дружина [PERSON] та він, його син, як такі що постійно мешкали у спадковому будинку, по 1/6 частині спадкового будинку кожний. Крім того, у встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Натомість, в 2012 році [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року позов [PERSON] задовільнено, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. 13 вересня 2012 року право власності [PERSON] було зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ». 14 вересня 2012 року [PERSON] продала спірний житловий будинок [PERSON] Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасоване, [PERSON] в позові відмовлено. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги після її смерті є її донька [PERSON], яка спадщину не прийняла, оскільки остання не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Він є онуком померлої, тобто спадкоємцем другої черги, відповідно до ст. 1262 ЦК України. На час смерті баби [PERSON] він проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою, крім того у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Таким чином, він успадкував після смерті баби 4/6 частини житлового будинку. Позивач [PERSON] зазначає, що на теперішній час правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] відчужила спірний житловий будинок скасовано, а тому спадкоємці повинні успадковувати будинок за загальними правилами, в порядку спадкування за законом. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, виходячи із змісту ст. 388 ЦК України, майно, яке вибуло із володіння власника на підставі рішення суду, прийнятого по відношенню до цього майна, але в подальшому скасованого, необхідно вважати вибувшим з володіння власника всупереч його волі. Таким чином, спадкове майно вибуло із його володіння всупереч його волі, а тому договір купівлі- продажу житлового будинку підлягає визнанню недійсним, в тому числі і як укладений фіктивно, а належна йому частка спадкового майна, а саме 5/6 частин витребуванню у [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], що помер [INFO]; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 14 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 611; витребувати із володіння [PERSON] у її власність 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватно власності [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. На час відкриття спадщини в будинку мешкали його дружина [PERSON] та його син [PERSON], які фактично вступили в управління спадщиною і згідно із ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину, по 1/2 частині кожний. [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його мати [PERSON], син [PERSON] та вона, його дружина, як такі, що постійно мешкали у спадковому будинку, по 1/6 частині спадкового будинку кожний. Натомість, в 2012 році [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року позов [PERSON] задовільнено, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. 13 вересня 2012 року право власності [PERSON] було зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ». 14 вересня 2012 року [PERSON] продала спірний житловий будинок [PERSON] Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасоване, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги після її смерті є її донька [PERSON], яка спадщину не прийняла, оскільки остання не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Позивач [PERSON] зазначає, що на теперішній час правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] відчужила спірний житловий будинок скасовано, а тому спадкоємці повинні успадковувати будинок за загальними правилами, в порядку спадкування за законом. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, виходячи із змісту ст. 388 ЦК України, майно, яке вибуло із володіння власника на підставі рішення суду, прийнятого по відношенню до цього майна, але в подальшому скасованого, необхідно вважати вибувшим з володіння власника всупереч його волі. Таким чином, спадкове майно вибуло із її володіння всупереч її волі, а тому договір купівлі - продажу житлового будинку підлягає визнанню недійсним, в тому числі і як укладений фіктивно, а належна їй частка спадкового майна, а саме 1/6 частин витребуванню у [PERSON] Не погоджуючись з зазначеними позовами [PERSON] звернулася з зустрічним позовом, в якому в остаточних вимогах просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 202 року за її матір'ю [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. 14 вересня 2012 року вказаний житловий будинок [PERSON] продала [PERSON] Після продажу будинку мати переїхали мешкати до неї за адресою: [ADDRESS], де і проживала до часу своєї смерті [INFO]. [PERSON] зазначає, що оскільки її мати на час відкриття спадщини постійно проживала разом з нею, вона є такою, що прийняла спадщину. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника [PERSON], яка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечувала, зустрічний позов [PERSON] не визнала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову не заперечувала, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала з підстав, зазначених в позові, зустрічний позов [PERSON] не визнала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не визнали. Відповідач [PERSON], його представники [PERSON], [PERSON] первісний позов [PERSON], зустрічний позов [PERSON] не визнали, просили в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовити. Зустрічний позов [PERSON] визнали частково в частині встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем. При цьому представник відповідача [PERSON] зазначив, що право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину та зареєструвати своє право на спадщину в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Тобто, до моменту державної реєстрації права власності спадкоємець не є власником відповідної нерухомої речі. [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не зверталися, також не намагалися стати власниками нерухомого майна, що входило до складу спадщини шляхом звернення до органу реєстрації для реєстрації права власності на нерухоме майно. За вказаних обставин, у спадкоємців [PERSON] та [PERSON] не виникло право власності на спірний житловий будинок, а тому будь-якого порушення їх прав бути не може. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України лише власник майна може подати позов про визнання його оспорюваного, порушеного або невизначеного права. При цьому власником нерухомого майна є особа, щодо речових прав якої на це майно вже здійснено державну реєстрацію на підставі ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 182,334 ЦК України. За таких обставин вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Що стосується вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що договір є фіктивним, то на підтвердження своєї позиції [PERSON] та [PERSON] не надали жодного належного та допустимого доказу, доводи останніх ґрунтуються лише на їх суб'єктивному припущенні. Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Посилання [PERSON] на висновок Верховного Суду України, за результатами розгляду справи № 6-52цс14 вважає недоречним, оскільки [PERSON] ніколи не був та на теперішній час не є власником спірного будинку. На час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу будинку від 14 вересня 2012 року рішення суду, на яке посилаються [PERSON] та [PERSON] було чинним. Тобто, продавець укладаючи оспорюваний правочин, діяла у відповідності до вимог закону, була наділена дієздатністю щодо продажу належного їй на праві власності будинку. Це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-201цс14, згідно якого суд визнав відсутність підстав для задоволення вимоги кредитора й правомірність переходу права власності, коли було чинне рішення суду, яке в подальшому було скасоване. Представник третьої особи - Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа нотаріус Купровська Я.М., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заперечення проти позову, в яких просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON], який помер [INFO]. На час відкриття спадщини в будинку мешкала його дружина [PERSON] та син [PERSON], які фактично вступили в управління спадщиною і згідно до ст.549 ЦК УРСР вважаються спадкоємцями, що прийняли спадщину по 1/2 частині спадкового будинку кожний. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли як спадкоємці першої черги його мати [PERSON], дружина [PERSON] та син [PERSON] як такі, що постійно мешкали у спадковому будинку на час відкриття спадщини. Вказані обставини підтверджуються довідкою Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за № 1417 від 11 жовтня 2013 року, довідкою Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за № 341 від 18 лютого 2013 року, також встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яке набрало законної сили./а.с. 18-19, 24,31/ Зазначені обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявами про прийняття спадщини, які були зареєстровані в книзі реєстрації обліку та реєстрації спадкових справ за № 216 від 08 лютого 2010 року, та №1652 від 21 липня 2010 року, та приєднані до спадкової справи./т.1 а.с. 28, т.2 а.с. 128/ Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину по 1/6 частині спірного житлового будинку кожний. Разом з тим, в 2012 році [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. 20 липня 2012 року рішенням Харківського районного суду Харківської області за [PERSON] визнано право власності в цілому на житловий будинок [ADDRESS]. /а.с. 17/ 14 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. за р.№ 611, відповідно до умов якого останній придбав в [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]./а.с. 23/ Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасовано, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності. Зазначене рішення набрало законної сили. /а.с.18-19/ [INFO] [PERSON] померла./а.с. 15/ Після її смерті відкрилася спадщина на 4/6 частин житлового будинку [ADDRESS]. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, є її донька [PERSON] та за правом представлення, згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України, її онук [PERSON] Згідно інформації Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 2221/02.14 від 11 вересня 2014 року, після померлої [INFO] [PERSON], яка на день смерті проживала в [ADDRESS], заведена спадкова справа № 742/2013. З завою про прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку з дня смерті спадкодавці звернувся онук померлої [PERSON], який прийняв спадщину замість свого батька, а сина спадкодавці, [PERSON], померлого [INFO]. Заяви від інших спадкоємців до державної нотаріальної контори не поступали, в тому числі заява про прийняття спадщини [PERSON] не надходила. Свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. /т.1 а.с. 127/. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини спірного будинку після смерті батька [PERSON] та 4/6 частин житлового будинку після смерті баби [PERSON] Натомість, Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS] та запропоновано звернутися до суду з питання оформлення спадщини. /т.1 а.с. 16/ На теперішній час право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 11 червня 2014 року № 6-52цс/14, за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Оскільки рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасовано, а [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на спірний житловий будинок, то підстави набуття права власності на спірне майно відпали. Таким чином, право [PERSON] та [PERSON] підлягає захисту відповідно до вимог статті 388 ЦК України шляхом витребування спірного майна в набувача [PERSON], оскільки вибуло з володіння останніх на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасованого, тобто, є таким, що вибуло з володіння поза їх волею. Крім того, з огляду на те, що під час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку не були дотримані вимоги ч.1 ст. 203 ЦК України, договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України Що стосується заперечень представника відповідача [PERSON], то суд не приймає їх до уваги, виходячи з наступного. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, [PERSON] та [PERSON] з часу її відкриття набули речові права на успадкований будинок - право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав. Вказане узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-164цс12, згідно якого у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. З огляду на наведене, суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заперечень представника відповідача [PERSON] щодо відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину після смерті [PERSON], то слід зазначити, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в подальшому спірний житловий будинок вибув з володіння останніх поза їх волею, на теперішній час право власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON], а тому захист прав [PERSON] та [PERSON] можливий лише в судовому порядку, а тому відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину в даному випадку носить суто формальний характер. Посилання представника відповідача на правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 24 грудня 2014 року № 6-201цс14, суд вважає безпідставним, оскільки вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у поєднанні з нормами ст.ст. 33,39 цього Закону, та відступаючи від правової позиції щодо незастосування ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», викладеної у постанові Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-201цс14, Судова палата у цивільних справах Верховного суду України дійшла протилежного правового висновку у постанові № 6-53цс від 13 травня 2015 року, про застосування до правовідносин сторін ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», поширення її дії на відповідача та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором. При цьому суд приймає висновок щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду України № 6-53цс від 13 травня 2015 року, оскільки він узгоджується з іншими правовими висновками Верховного суду України, зробленими в аналогічних справах, та відповідає положенням чинного законодавства України. При цьому, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено фіктивність договору купівлі-продажу, а тому з цих підстав договір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним. Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Що стосується позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, то він задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщин) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона тимчасово не проживає, а знаходиться. У зв'язку з наведеним слід брати до уваги положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», який регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 місяців на рік. Згідно зі ст. 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п. 5 ч. 6 Положення про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно із абз. 8 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Разом з тим, як вбачається з матеріалів вказаної справи, та оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільних справ №2034/7785/2012, № 2034/128/2012, [PERSON] по день смерті була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], що, зокрема, підтверджується довідками Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за № 2171 від 05 жовтня 2012 року, та за № 341 від 18 лютого 2013 року щодо реєстрації та проживання [PERSON] у спірному будинку, виданих вже після відчуження будинку [PERSON], отримувала за вказаною адресою поштову кореспонденцію, пенсію, що підтверджується копіями відомостей Центру поштового зв'язку № 7 Харківської дирекції УДППЗ за січень 2013 року по квітень 2013 року. Згідно записів погосподарської книги Циркунівської сільської ради станом на [INFO] платником земельного податку за земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], була саме [PERSON] За інформацією Управління пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області за № 2397-02/14 від 18 березня 2015 року, [PERSON] перебувала на обліку в управлінні з 16 травня 1990 року по 02 квітня 2013 року, проживала за адресою: [ADDRESS]. За період з 14 вересня 2012 року по [INFO] з заявою про зміну місця проживання [PERSON] не зверталася./т.2 а.с. 112-115а, 116/ За відомостями КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 7»за № 346 від 23 квітня 2015 року, [PERSON] була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги до лікарні з адреси: [ADDRESS], та знаходилась на стаціонарному лікуванні в другому неврологічному відділені з 22 грудня по 03 січня 2013 року./т.2 а.с. 118/ В свою чергу, [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини. Так, надання медичної допомоги [PERSON] з 09 січня 2013 року по [INFO] за місцем проживання [PERSON] не свідчить про постійне місце проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS], а вказує лише на тимчасове її перебування за вказаною адресою. Що стосується показань свідків [PERSON] та [PERSON], то вони не спростовують висновків суду, що [PERSON] постійно проживала за місцем своєї реєстрації. Акт депутата 7 округу Циркунівської сільської ради Харківського району Андросової Л.П. суд не приймає до уваги, як одержаний в порушення порядку, встановленому законом. Так, вказаний акт складений депутатом зі слів [PERSON], а громадяни, якими підписаний акт не попереджались як свідки про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Отже, суд вважає, що [PERSON] не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що у встановлений законом строк [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася і в реалізації зазначеного права їй ніхто не перешкоджав. З огляду на зазначене,суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодацем та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved