Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком у зв'язку з неналежною поведінкою матері та неможливістю дитини проживати з нею. Відповідач, яке прибула у одне із судових засідань, позов не визнала, суду пояснила, що бажає, щоб дочка проживала з нею. Не вважає себе поганою матір'ю, хоча і розуміє, що дитині потрібні кращі умови проживання, ніж може забезпечити. Оскільки відповідач у подальшому у судове засідання не з'явилася, представник органу опіки та піклування суду пояснив, що невідкладність вирішення питання про визначення місця проживання дитини є вирішальною при захисті прав дитини, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи та подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши їй копію рішення для забезпечення права на справедливий суд. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та суду пояснив, що відповідач вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, не має стабільного доходу, її співжитель влаштовує сварки і бійки, а тому він вважає, що неповнолітню доньку [PERSON] потрібно залишити проживати з ним, оскільки мати не може забезпечити дитині необхідне піклування. Просив позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні подав суду рішення № 102 від 06.03.2014 року з висновком комісії з питань захисту прав дитини. У судовому засіданні пояснив, що дитину слід передати на проживання з батьком якомога скоріше, оскільки зволікання може зашкодити інтересам дитини у зв'язку з незадовільною поведінкою матері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, відповідно до яких він є батьком відповідача та знає, що [PERSON] не має можливості забезпечити дитині нормальні умов проживання, оскільки у квартирі проживає четверо членів родини. Чув зі слів внука [PERSON], що там ще проживав квартирант. Заслухавши пояснення сторін, представника служби у справах дітей, показання свідка, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, оскільки відповідач фактично не визнає права позивача на постійне проживання дитини з позивачем, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно висновку № 102 від 06.03.2014 року комісії з питань захисту прав дитини органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], комісія з питань захисту дитини вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2007 року шлюб між сторонами розірвано а дитину [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю [PERSON] (а.с 10). При вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини суд надав належну оцінку зазначеному висновку та з'ясував всі обставини, що мають істотне значення при визначенні місця проживання дитини з батьком, зокрема характеризуючі дані батька та матері, їх матеріальних стан та побутові умови проживання, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, місце проживання дитини, стан її здоров'я. За таких обставин,

Outcome: approved