Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві посилається на ту обставину, що йому на праві приватної власності належить квартира № 2 в житловому будинку по вул. Н. Ужвій, 19 в м. Володимир-Волинський, Волинської області. В зазначеній квартирі, крім нього, з 27.04.2010 року також зареєстровані відповідачі, його колишня дружина [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] які з моменту прописки і по даний час там не проживають. Відповідач [PERSON] будь-яких витрат по комунальних платежах та утриманню квартири не несе, проживає зовсім в іншому місті, а саме в м. Києві у власній квартирі її матері. Просить визнати відповідача [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 2 в житловому будинку по вул. Н. Ужвій, 19 в м. Володимир-Волинський, Волинської області. Ухвалою суду від 12.04.2016 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено орган опіки і піклування Володимир-Волинської міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях суду зіслались на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] подала письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що після розірвання шлюбу з позивачем переїхала жити в м. Київ, де винаймає житло. Вважає, що позивач не надав належних санітарно-гігієнічних та побутових умов для проживання сина, оскільки в спірній квартирі відсутнє холодне та гаряче водопостачання, природній газ. За відсутності даних комунальних послуг позивач не проводить і їх оплату. Зазначає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту не проживання її з сином у спірній квартирі. Просить в позові відмовити та розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи органу опіки і піклування [PERSON] в судовому засіданні ствердила,\~що зняття з реєстраційного обліку дитини з спірної квартири буде порушувати її права. Заслухавши пояснення та доводи позивача та її представника, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим приміщенням відповідно до закону. А відповідно до положень ч.2\~ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.\~ Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2007 року і від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду від 25.12.2009 року, шлюб між сторонами було розірвано, дитину залишено проживати з матірю. Як пояснив позивач, після розірвання шлюбу, вони не тривалий час продовжували проживати однією сімєю і після набуття ним права власності на квартиру, 27.04.2010 року зареєстрували своє місце проживання в ній. Як стверджується договором дарування від 15.03.2010 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та будинковою книгою, позивач являється власником спірної квартири № 2 в житловому будинку по вул. Н. Ужвій, 19 в м. Володимир-Волинський, Волинської області. Згідно даних будинкової книги, в спірній квартирі з 27.04.2010 року були зареєстровані відповідачі - [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що не дивлячись на реєстрацію місця проживання, сторони в спірну квартиру не вселились, продовжували разом проживати в квартирі, яку орендували. Як пояснив позивач, після припинення фактичних шлюбних відносин, з другої половини 2010 року він став проживати у будинку своїх батьків, а відповідач з сином переїхали на проживання в м. Ковель, а пізніше в м. Київ. В своїх запереченнях на позовну заяву відповідач визнала, що після розірвання шлюбу переїхала на проживання в м. Київ, де влаштувалась на роботу та винаймає житло. Довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Казка» м. Ковеля стверджується, що [PERSON] з 30.08.2010 року по 15.06.2013 року відвідував даний заклад. А згідно довідки Комунального закладу «навчально-виховний комплекс «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 13- колегіум» м. Ковеля» [PERSON] навчався в зазначеному закладі з 01.09.2013 року по 07.08.2015 року та проживав за адресою: [INFO]. Як вбачається з квитанцій на сплату аліментів, позивач переказував кошти протягом 2013 2014 років та до вересня 2015 року в м. Ковель, а з вересня 2015 року та починаючи з 2016 року в м. Київ. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, малолітній [PERSON] проживає в [INFO] разом з матірю, і дитині створені належні умови для проживання та розвитку. В поясненнях, які [PERSON] надала службі у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державній адміністрації, остання зазначила, що дане житло вона винаймає, а тому немає можливості провести реєстрацію місця проживання дитини в зазначеній квартирі. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 10. Постанови від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання що виникали в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї такими, що втратили право користування жилим провіщенням необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Суд у даній справі вирішує питання поважності причини відсутності відповідача у спірному житлі з врахуванням конкретних обставин справи та враховуючи тривалість строку відсутності. Зокрема, суд виходить з того, що відповідач в спірну квартиру не вселялась та з вимогами про вселення чи усунення перешкод в користуванні житлом, починаючи з 2010 року не зверталась. Також, до предявлення зазначеного позову відповідач не цікавилась спірною квартирою. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що вона з дитиною не проживає в будинку з поважних причин, а саме через відсутність належних побутових умов, оскільки судом встановлено, що у власність позивачу перейшла квартира у якій були наявні електропостачання, пічне опалення, холодне водопостачання в дворі. Зазначену обставину, крім позивача, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відсутність в квартирі холодного та гарячого водопостачання та природного газу суд вважає не є обставинами,\~які унеможливлюють проживання в квартирі. Судом встановлено, що починаючи з 2010 року, відповідач не брала участі у витратах по утриманню квартири, проведенню в ній ремонту для створення необхідних та належних, на її думку, умов проживання в ній. Як пояснив позивач, їх сімя мала намір після вселення в дану квартиру провести її реконструкцію шляхом добудови. На даний час він має намір продати дану квартиру та проводить в ній ремонтні роботи з метою вигідного її продажу. Згідно акту обстеження квартири № 2 житлового будинку № 19 по вул. Н. Ужвій в м. Володимир-Волинський на даний час не придатна для проживання, оскільки в ній проводяться будівельні роботи. Також даним актом підтверджено відсутність в даній квартирі будь-яких речей домашнього вжитку. Твердження представника органу опіки і піклування про порушення інтересів дитини при знятті його з реєстраційного обліку в квартирі, де його батьки не проживають, не заслуговує на увагу, оскільки дитина проживає з матірю і їй створені належні умови для проживання, а обовязок по додержанню прав дітей покладається на обох батьків. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та згідно ст.. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. А згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права щодо розпорядження спірною квартирою.

Outcome: approved