Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, яким просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 02 листопада 2013 року, право власності на квартиру №3, що знаходиться в місті Кіровограді на вулиці Комарова, в будинку № 48/149. На обґрунтування позову зазначено, що 02 листопада 2013 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири за №3, що знаходиться в місті Кіровограді, на вулиці Комарова, в будинку №48/149. Зазначена квартира належить його покійній матері на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.03.1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованою на підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991р. «Про товарну біржу» на товарній біржі «[PERSON] біржа нерухомості, згідно з Протоколом відкритих біржових торгів №055/99 від 03 березня 1999 року без нотаріального посвідчення, що стало підставою відмови у оформленні спадщини Державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори № 2, у звязку з чим він не може оформити свої спадкові права. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2016 року по справі замінено неналежного відповідача [PERSON] міську раду на належного Управління власності та приватизації комунального майна [PERSON] міської ради. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 02 листопада 2013 року померла мати позивача [PERSON] про що 04.11.2013р. складено відповідний актовий запис №2828 Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції та видано свідоцтво про смерть [PERSON] І ОЛ №180928 /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з квартири за №3, що знаходиться в місті Кіровограді, на вулиці Комарова, в будинку №48/149, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.03.1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованою на підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991р. «Про товарну біржу» на товарній біржі «[PERSON] біржа нерухомості, згідно з Протоколом відкритих біржових торгів №055/99 від 03 березня 1999 року без нотаріального посвідчення /а.с. 4-5/. Після смерті матері, позивач у встановлений законом строк звернувся із заявою до Державного нотаріусу [PERSON] міської державної нотаріальної контори № 2 видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 2 листопада 2013 року на квартиру №3, що знаходиться в місті Кіровограді, на вулиці Комарова, в будинку №48/149. Постановою державного нотаріуса [PERSON] міської державної нотаріальної контори № 2 [PERSON] від 10 липня 2014 року відмовлено [PERSON], [INFO], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 3, що знаходиться у місті Кіровограді на вулиці Комарова, в будинку № 48/149, після смерті матері [PERSON], померлої 2 листопада 2013 року, оскільки наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу від 3 березня 1999 року реєстраційний №055/99 укладений та зареєстрований на товарній біржі «[PERSON] біржа нерухомості» без додержання вимоги закону щодо його нотаріального посвідчення /а.с. 11-12/. Згідно вимог ст. 227 ЦК України 1963 року встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.47 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зазначає, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах. В 1999 році діяльність товарних бірж, пов'язаних з операціями з нерухомістю були легалізовані і регулювались, у тому числі п. 6-р Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 43-93 від 30.04.1993 року, на підставі якого з громадян утримувалось державне мито при реєстрації договорів відчуження житлових будинків, квартир, кімнат, садових будинків та інших об'єктів нерухомого майна, що перебували у їх власності, окрім операцій пов'язаних з примусовим відчуженням такого майна, у передбачених законами України окремих випадках. Тобто, квартири, житлові будинки та інші об'єкти нерухомого майна були товаром, допущеним законодавством України до товарообігу на товарній біржі. Відповідно до архівної довідки № 1726 від 06.03.2015 року Кіровоградського обласного бюро технічної інвентаризації зазначено, що станом до 01.01.2013 року, квартира за № 3 за адресою Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Комарова, буд.48/149 належала [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 03.03.1999р. № 055/99 [PERSON] біржі нерухомості та зареєстрований 04.03.1999 року в Кіровоградському обласному бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга № 58 запис №14167 /а.с. 7/. В 1999 році діяльність товарних бірж, пов'язаних з операціями з нерухомістю були легалізовані і регулювались, у тому числі п. 6-р Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 43-93 від 30.04.1993 року, на підставі якого з громадян утримувалось державне мито при реєстрації договорів відчуження житлових будинків, квартир, кімнат, садових будинків та інших об'єктів нерухомого майна, що перебували у їх власності, окрім операцій пов'язаних з примусовим відчуженням такого майна, у передбачених законами України окремих випадках. Тобто, квартири, житлові будинки та інші об'єкти нерухомого майна були товаром, допущеним законодавством України до товарообігу на товарній біржі. У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР за договором купівлі продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зважаючи на норми ст.ст. 224-227 Цивільного кодексу УРСР, реєстрація права власності, як обов'язкова умова виникнення права власності не визначена. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За змістом статі 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved