Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного малого підприємства «Водозабір» на його користь 60 250 грн. 04 коп. середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року. Відповідно до поданої суду письмової заяви позивач підтримує заявлені вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений про час розгляду справи відповідно до закону, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, надані позивачем, суд дійшов до наступного. Відповідно до позовної заяви та долучених доказів - позивач працював у Державному малому підприємстві «Водозабір» на посаді в.о.директора. Так, копія довідки №04 від 11 липня 2013 року доводить, що [PERSON] працював у Державному малому підприємстві «Водозабір» на посаді в.о.директора підприємства з 1 квітня 2011 року по 15 липня 2011 року та звільнився за власним бажанням згідно з наказом підприємства № 22 від 15 липня 2011 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Із зазначеної вище довідки вбачається, що станом на 1 липня 2013 року заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі становить 8 818 грн. Копії судових рішень, які ухвалювались Сарненським районним судом Рівненської області 23 листопада 2012 року, 22 квітня 2014 року, 10 липня 2015 року та письмові повідомлення Міністерства аграрної політики та продовольства України, а також Державної казначейської служби України, копії яких надані позивачем, доводять, що на момент звільнення з Державного малого підприємства «Водозабір» існувала заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 8 818 грн., яка виплачена не була. Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідачем заперечень щодо заявлених позовних вимог та доказів на їх доведення та на спростування обставин, вказаних у позові подано не було, суд вважає, що вказана вище заборгованість по заробітній платі перед позивачем на даний момент існує, розрахунок із позивачем не проведено. Таким чином, позивачем надано докази невиплати йому заробітної плати за період з 1 січня 2015 року по час звернення із позовом до суду, тобто по 31 грудня 2016 року включно. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що спір про розмір розрахунку, який мав бути сплачений відповідачем позивачу на день звільнення відсутній, повний розрахунок із позивачем на момент розгляду справи судом не проведено, а тому вимога про стягнення грошових коштів за час затримки виплати розрахунку при звільненні є обґрунтованою і з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати, який зазначено позивачем - 120 грн. 02 коп. та кількості днів затримки її виплати за 2015, 2016 роки - становить 60 250 грн. 04 коп. З огляду на наведене, позов [PERSON] підлягає до задоволення повністю. На підставі наведеного, ст.ст.94, 116, 233 КЗпП України,

Outcome: approved