Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначав, що 15 червня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, про що було складено розписку. Відповідно до договору позики [PERSON] взяла у нього в борг суму у розмірі 12 000 дол. США та зобов'язалася щомісячно платити 960 дол. США грошової винагороди та повернути борг до 15 червня 2012 року. Крім того, 15 червня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася солідарно відповідати з [PERSON] перед ним за виконання договору позики. Свої зобов'язання за договором позики [PERSON] не виконала та станом на 12 квітня 2013 року сума боргу [PERSON] становить 32 160 дол. США., з яких 12 000 дол. США основна сума боргу та 20 160 дол. США - винагороди за договором позики. Посилаючись на те, що [PERSON] у встановлений в договорі строк не повернула суму позики, просив стягнути солідарно з відповідачів 12 000 дол. США основного боргу за договором поруки, 20 160 дол. США винагороди за користуванням позикою, а також просив стягнути з відповідачів на його користь судові витрати: судовий збір у розмірі 914 грн. 62 коп. та 1 500 грн. витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі, визнавши ту обставину, що [PERSON] повернула [PERSON] 5 000 грн. суми за договором позики. Представник [PERSON] проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] взяла у борг суму у розмірі 8 000 дол. США, а не 12 000 дол. США. Відсотки за договором позики у розмірі 20 160 дол. США нараховані позивачем незаконно, без урахування вимог ст. 1048 ЦК України та Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тим більше, що договором позики було передбачено нарахування винагороди лише протягом строку його дії. Крім того, [PERSON] було сплачено 5 000 грн. заборгованості за договором позики. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 15 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, про що свідчить розписка, складена [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до договору позики від 15 червня 2011 року [PERSON] взяла у [PERSON] в борг суму у розмірі 12 000 дол. США та зобов'язалася повернути борг до 15 червня 2012 року (а.с. 6). Крім того, договором позики передбачено зобов'язання [PERSON] сплачувати грошову винагороду в сумі 960 дол. США щомісячно без врахування основної суми боргу на термін дії розписки, до 15 червня 2012 року (а.с. 6). 15 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 9 - 11), відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань взятих на себе відповідно до розписки від 15 червня 2011 року на загальну суму 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, а також взятих зобов'язань по сплаті грошових коштів в сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) доларів США щомісячно. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строк повернення позики був встановлений у договорі позики, згідно якого відповідач зобов'язалася повернути позику в строк до 15 червня 2012 року. У встановлений в договорі строк [PERSON] суму позики не повернула. Відповідно до розрахунку позивача сума боргу складає 12 000 дол. США еквівалент суми 95 880 грн. (офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 9 січня 2014 року складає 100 дол. США - 799 грн. 30 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти позову представник [PERSON] вказував на те, що [PERSON] було взято у борг 8 000 дол. США, а не 12 000 дол. США, однак у порушення вимог ст. 60 ЦПК України доказів на обґрунтування зазначених заперечень суду не надано. У судовому засіданні представником [PERSON] були надані квитанції про сплату [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 5 000 грн. (а.с. 115-124). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За 21 місяць позивачем було нараховано сплату грошової винагороди у розмірі 20 160 дол. США. Однак, договором позики передбачено, що грошова винагорода в сумі 960 дол. США сплачується щомісячно на термін дії розписки, тобто до 15 червня 2012 року. Позивачем необґрунтований позов в частині нарахування грошової винагороди понад строки, зазначені в договорі позики. Таким чином, суд дійшов висновку про нарахування грошової винагороди за період з 15 червня 2011 року по 15 червня 2012 року та сума повинна складати 960 х 12 = 11 520 дол. США еквівалент суми 92 044 грн. 80 коп. (офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 9 січня 2014 року складає 100 дол. США - 799 грн. 30 коп.). Ураховуючи те, що [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконує, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума у розмірі 12 000 дол. США. еквівалент суми 95 880 грн. основний борг за договором позики та сума у розмірі 10 894 дол. 22 центи США еквівалент суми 87 044 грн. 82 коп. грошова винагорода за договором позики (з вирахуванням 5 000 грн., сплачених [PERSON] на виконання договору позики). Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 914 грн. 62 коп. з кожного. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь 1 500 грн. витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом цивільної справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України встановлено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано договору про надання правової допомоги та розрахунку витрат на правову допомогу, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial