Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 47 в буд. № 23 по вул.. Ковальська в м. Одесі та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. Позов мотивований тим, що відповідач з 2014 року не проживає в квартирі, немає в квартирі своїх речей та без поважних на те причин не проживає, на даний час відповідач разом з родиною проживає в США та не має наміру повертатися на Україну. Позивач є власником вказаної квартири, а реєстрація відповідача порушує його права, як власника. Дані обставини стали підставою для звернення суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Третя особа у судове засідання не зявилася, сповіщалася належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27.01.1997 року на житло [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Підстави визнання особи такою, що втратила право користування житлом, передбачені частиною 2 ст.405 ЦК України, яка визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних на те причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Інших підстав для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування норми ЦК України та норми ЖК України не передбачають. Отже, аналіз норм, які регулюють виникли між сторонами правовідносини, вказує на те, що [PERSON], який є співвласником спірної квартири, не може бути позбавлений права користування, як однієї із складових частин права власності. Вимоги позивачів, щодо зняття з реєстраційного обліку , є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed