Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 червня 2014 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості, згідно якої останній взяв у нього в борг 150000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень строком до 31 грудня 2014 року. В підтвердження чого на виконання вимог п. 2 ст. 1047 ЦК України, [PERSON] власноруч написав йому розписки, в яких особисто поставив підпис. Однак, у вказаний термін мені борг не повернув. 15 жовтня 2014 року [PERSON] помер. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач по справі - [PERSON], яка успадкувала майно у вигляді земельних ділянок. Таким чином [PERSON] винна сплатити борг [PERSON] Всього станом на 01 жовтня 2017 року відповідач повинен сплатити 266235+12378,08 грн. = 278613,08 грн. З них 3% річних в сумі 12378,08 грн. - 150000 грн. х 0.03 х 1004 (дні з 01.01.2015р. по 01.10.2017р.)/365=12378,08 грн. Борг з урахуванням індексу інфляції становить - 143,3 (індекс інфляції за 2015 рік) х 12,4( індекс інфляції за 2016 рік) х 101.1 (індекс інфляції за січень 2017 року) х 101.0 ( індекс інфляції за лютий 2017 року) х 101.8 (індекс інфляції за березень 2017 року) х 100.9 (індекс інфляції за квітень 2017 року) х 101,3 (індекс інфляції за травень 2017 року) х 101,6 (індекс інфляції за червень 2017 року) х 100,2 (індекс інфляції за липень 2017 року) х 99,9 (індекс інфляції за серпень 2017 рік) х 102,0 (індекс інфляції за вересень 2017 року) = 177.49 х 150000/100 = 266235 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Під час розгляду справи судом встановлено, що 24 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти на загальну суму 150000 грн., з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2014 року. На підтвердження отримання коштів, відповідачем було власноруч складено розписки (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач свої зобов'язання до договором не виконав, внаслідок чого станом на 1 жовтня 2017 року виникла заборгованість у сумі 278613 гривень 08 копійок. 15 жовтня 2014 року [PERSON] помер. Згідно рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року спадкоємцем після смерті останнього є його [PERSON], яка успадкувала 1/2 частку земельної ділянки, розміром 7,8427 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки: 4821484300:03:000:0031; 1/2 частку земельної ділянки, розміром 7,8427 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки: 4821484300:03:000:0030. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умови та порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до його спадкоємців встановлені ст. 1281 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через суд не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Вимоги кредитора відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Отже, відповідач, як спадкоємиця померлого позичальника, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, зобов'язана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. На підстави викладеного та враховуючи положення ст.1282 ЦК України, [PERSON] як спадкоємець зобов'язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Враховуючи, що розмір боргу, який станом на день смерті спадкодавця становив 150000 грн., є значно меншим порівняно з вартістю спадкового майна, яка складає 205908,04 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути борг у розмірі 150000 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат, яка складає 116235,00 грн., а також суму 3% річних - 12378,08 грн. в період з 01.01.2015 року по 01.10.2017 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, з урахуванням положення ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку, тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Зазначена позиція відображена в т.ч. і у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, оскільки договір позики було укладено строком до 31.12.2014 року, а позичальник помер 15.10.2014 року, тобто до строку виконання зобов'язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача суму інфляційних витрат, яка складає 116235,00 грн., а також суму 3% річних - 12378,08 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, при подачі позову позивач сплатив 2787,00 грн. судового збору. Позов підлягає задоволенню лише на 54% від заявлених вимог. Отже, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивач судовий збір у розмірі 1504 грн. 98 коп.

Outcome: partial