Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 18.07.2011 р. позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000,00грн., що підтверджується розпискою. Відповідач зобов'язався повернути борг в строк до 17.08.2011р. До теперішнього часу борг не повернуто, тому з посиланням на ст.ст.526, 625, 1046, 1047 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 10000,00грн., три процента річних в розмірі 900,00грн., індекс інфляції - 830,00грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ - 1912,90грн., упущену вигоду за три роки довгострокового депозитного вкладу - 4440,00грн., судовий збір - 243,60грн. Під час розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги, просив також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00грн. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення суми основного боргу, в задоволенні решти вимог просив відмовити. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно письмової розписки відповідача від 18.07.2011 року [PERSON] передав йому в позику 10000,00 гривень, а відповідач зобов'язався повернути аналогічну суму грошей протягом тридцяти днів з моменту написання розписки (а. с. 3). Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не повернув борг, тому є обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 10 000грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню. За період з 18.08.2011 року по травень 2014 року індекс інфляції склав: вересень 2011 - 100,1%; жовтень 2011 - 100,0%; листопад 2011 - 100,1%; грудень 2011 - 100,2%; за 2012 рік - 99,8%; за 2013 рік - 100,5%; січень 2014 - 100,2 %; лютий 2014 - 100,6%; березень 2014 - 102,2%; квітень 2014 - 103,3%; сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 10720,00 грн. Три проценти річних від простроченої суми складає 806,40грн.: період прострочення - 1008 днів (з 18.08.2011 р. по 21.05.2014 р.); сума боргу - 10 000 грн. 10 000грн. х 3% / 365днів = 0,8грн. в день; 0,8грн. х 1008днів = 806,4грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, а також упущеної вигоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано розписку відповідача, яка є документом, що підтверджує факт отримання [PERSON] коштів від [PERSON], але не є договором позики, який підписується обома сторонами, тому положення ст.1048 ЦК України не застосовуються. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З вказаної норми законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою. Упущену вигоду позивач обґрунтовує можливістю довгострокового депозитного вкладу на три роки, проте жодних доказів на підтвердження своїх тверджень суду не надав, тобто вимоги ґрунтуються на припущеннях, що [PERSON] зміг би отримати прибуток в сумі 4440,00 гривень. Таким чином позивачем не доведено розмір упущеної вигоди, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та збитками. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем надано квитанцію про сплату ним судового збору в розмірі 243,60грн., які підлягають стягненню з відповідача. Витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00грн., щодо яких заявлено позивачем вимогу, стягненню з [PERSON] не підлягають. З матеріалів справи вбачається,що [PERSON] уклав з [PERSON] договір про надання юридичних послуг №717, пунктом 4 якого передбачено, що вартість послуг складає 1500,00грн., проте суду не надано доказів, що позивач дійсно поніс ці витрати.

Outcome: partial