Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті своєї бабусі [PERSON], яка померла 23 березня 2005 року, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач на момент смерті бабусі проживав разом з нею. Після смерті [PERSON] за місцем її проживання відкрилася спадщина за законом, яку позивач має намір прийняти. [PERSON] вважав, що прийняв спадщину фактично, оскільки проживав разом з бабусею по день її смерті за однією адресою, доглядав її, поховав за власні кошти. Після візиту до державного нотаріуса виявилося, що проживання за однією адресою довгий час із спадкодавцем, поховання його за власні кошти не достатньо для фактичного прийняття спадщини, обовязковою умовою є реєстрація за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті. На момент смерті [PERSON] позивач був зареєстрований за іншою адресою. Крім того звернутися до нотаріуса у вказаний строк він не встиг бо змушений був після смерті бабусі перетнути кордон, щоб не порушити строк тимчасового перебування на території України, так як він є громадянином іноземної держави. Вважає причину пропуску поважною і просить цей строк продовжити, визначивши додатковий строк для прийняття спадщини строком 2 місяці. Представник позивача в підготовче засідання не зявилася, надавши до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області в підготовче засідання не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії ЯЖ №168987 від 01 листопада 1956 року, виданого [PERSON] сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився 21 жовтня 1956 року, мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження черії V-МЮ №254136 від 11 вересня 1979 року, виданого Черемушкінським відділом ЗАГС м. Москва, [PERSON] народився 27 серпня 1979 року, батько [PERSON]. Мати [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №011730 від 23 березня 2005 року, виданого [PERSON] сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] померла 23 березня 2005 року, актовий запис №13. Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІІ-МЮ №790292 від 28 липня 2006 року, виданого Академічним відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви, [PERSON] помер 21 жовтня 1956 року. Згідно з довідкою [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області № 02-30/144 від 01.02.2018, [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [INFO], б. 11, Дворічанського району Харківсьокї області на день її смерті 23 березня 2005 року. Спадкоємцями померлої за законом є: син [PERSON], який не був зареєстрований та не проживав разом з спадкодавцем на день її смерті, помер 27 липня 2006 року; онук [PERSON], , який не був зареєстрований та не проживав разом з спадкодавцем на день її смерті. Спадкоємцем померлої за заповітом є син [PERSON], який не був зареєстрований та не проживав разом з спадкодавцем на день її смерті, помер 27 липня 2006 року. Постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори [PERSON] № 291/02-31 від 03 квітня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі [PERSON], в звязку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до довідки державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області № 430/01-16 від 11 травня 2018 року, за період з 2005 року по теперішній час спадкова справа після смерті [PERSON] в Дворічанській державній нотаріальній конторі Харківської області не заводилася. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи доводи позивача про те, що в звязку з правовою необізнаностю та необхідністю терміново покинути України, щоб уникнути порушеннь строку тимчасового перебування, через що пропустив строк для прийняття спадщини, суд визнає поважними причини пропуску останнім цього строку. При цьому суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і дії принцип верховенства права. У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд розяснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову. Суд вважає, що два місяці буде достатньо для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved