Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 30.06.2020 в розмірі 86\~425,74 гривень, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 01.07.2020 в розмірі 23\~700, 08 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що з 03.02.2013 по теперішній час працює водієм автотранспортних засобів 2 класу в КП «Південукргеологія». З 2014 року відповідач виплачує позивачу заробітну плату нерегулярно, з великими затримками. На даний час утворилась значна сума заборгованості із заробітної плати за декілька років. При цьому заробітна плата підприємством нараховується та з неї сплачуються страхові внески до пенсійного органу. Відповідачем порушено строки виплати заробітної плати, встановлені ст. 115 КЗпП України, тому заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню в повному обсязі, у сумі 86\~425,74 гривень станом на 30.06.2020. У зв`язку із тим, що заробітна плата позивачу виплачувалась із затримками, на даний час утворилась заборгованість по заробітній платі фактично за декілька років, позивач має право на отримання компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 01.07.2020 складає 23\~700, 08 гривень. В зв`язку з несвоєчасною виплатою та виплатою не у повному обсязі заробітної плати, він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Просить задовольнити його позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому позов визнав частково. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~223\~ЦПК України якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач працює водієм автотранспортних засобів 2 класу в КП «Південукргеологія» та заборгованість по заробітній платі перед ним станом на 14.11.2019 становить 85\~892, 38 гривні, що підтверджується копією довідки №01/12-681 від 14.11.2019 (а.с.22). Заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2019 року по червень 2020 року включно складає 17\~899, 25 гривень , розрахунок здійснено позивачем згідно даних довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», виданої [PERSON] від 30.06.2020 (а.с. 23-28). Заробітна плата з квітня по червень 2020 року позивачу не нараховувалась. У грудні 2019 року позивачу частково була виплачена заробітна плата в сумі 17\~366, 29 гривень, що підтверджується копією виписки АТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2020 (а.с.44-46). Тобто заборгованість по заробітній платі станом на 30.06.2020 складає 86\~425, 74 гривень. Також позивач просить стягнути на його користь судові витрати, які складаються з витрат на професій правову допомогу. 09.09.2020 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому позов визнано частково у сумі 82\~372, 69 гривні із заборгованості по заробітній платі та у сумі 23\~619, 02 гривень по компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (а.с.57-63). Представник відповідача зазначає, що відповідно до рішення Комісії по трудовим спорам за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження у Соборному відділі державної виконавчої служби щодо стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за грудень 2019 року у сумі 4\~536,05 гривень. (а.с. 61-62). У відзиві представник відповідача вказує, що заборгованість із заробітної плати за період з листопада 2019 року по березень 2020 року згідно розрахунку позивача складає 17\~899, 65 гривень. У зв`язку із тим, що заборгованість за грудень 2019 року буде погашено через виконавчу службу, сума боргу за вказаний період відповідно складає 13\~846, 6 гривень. Отже, заборгованість відповідача по невиплаті заробітної плати становить 82\~372, 69 гривні, яка складається із заборгованості за період з січня 2014 року по листопад 2019 року (68\~526,09 гривень) та заборгованості за період з листопада 2019 року по березень 2020 року (13\~846, 6 гривень). Щодо суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з січня 2014 року по березень 2020 року включно, відповідно теж зменшується на 81, 06 гривню і повинна становити 23\~619, 02 гривень. Представник відповідача просить відмовити позивачу у частині відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх такими, що не відповідають розумності. 28.10.2020 представником позивача надано до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат, у які проведено остаточний розрахунок витрат на правову допомогу, які поніс позивач, у сумі 7\~500 гривень. Одночасно зазначено, що позивач погоджується з вказаними у відзиві сумами заборгованості по заробітній платі (82\~372, 69 гривні) та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (23\~619, 02 гривень ) за період з січня 2014 року по червень 2020 року включно і не заперечує проти їх стягнення з відповідача на користь позивача в зазначеному відповідачем розмірі (а.с.75-78). Щодо стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати суд виходить з наступного. Статтею 43 Конституції України\~гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. У відповідності до ч. 2\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі\~ст. 238 КЗпП України\~при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить ч. 1\~ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з січня 2014 року відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату. Враховуючи вище зазначене, відзив, заяву представника позивача від 28.10.2020 суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача має бути стягнута заборгованість по заробітній платі за період з січня 2014 року по червень 2020 року включно, у сумі 82\~372, 69 гривні. Щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із\~ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Оскільки з січня 2014 року відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі виплачував заробітну плату [PERSON] , останній має право на компенсацію втрати доходів за порушення строків їх виплати. За\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. Відповідно до п.4\~постанови КМУ № 159 від 21.02.2001\~сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З огляду\~на наведені\~підстави,\~відзив і\~позицію позивача,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~компенсацію втрати\~частини заробітної\~плати у\~зв`язку\~з порушенням\~термінів її\~виплати, за\~період з\~січня 2014\~року по\~червень 2020\~року включно, у розмірі 23\~619, 02 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Боженко Ганна Валеріївна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 002317, видане РАХО від 08.02.2019), що підтверджується договором про надання правової допомоги від 30.06.2020 (а.с.17, 79-80). Згідно ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 19 жовтня 2020 року адвокатом Боженко Г.В. та [PERSON] було підписано Акт приймання-передачі правової допомоги до договору про надання адвокатом правової допомоги від 30.06.2020, в якому зазначено, що гонорар за надану правничу допомогу складає 7\~500 гривень. (а.с.81). 05.08.2020 [PERSON] сплатив адвокату Боженко Г.В. 3\~500 гривень, що підтверджується копією товарного чеку від 05.08.2020 №1-08/20(а.с.82). 05.10.2020 [PERSON] сплатив адвокату Боженко Г.В. 3\~500 гривень, що підтверджується копією товарного чеку від 05.10.2020 №1-10/20 (а.с.82). 16.10.2020 [PERSON] сплатив адвокату Боженко Г.В. \~500 гривень, що підтверджується копією товарного чеку від 16.10.2020 №2-10/20 (а.с.82). Також адвокатом Боженко Г.В. надано суду копію Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність [PERSON] , адвокат, 61064 м. Харків вул. Григорівська 36 Новобаварський район, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 002317 від 08.02.2019, згідно якої адвокатом отримано доходи: 05.08.2020 у сумі 3\~500 гривень, 05.10.2020 у сумі 3\~500 гривень та 16.10.2020 у сумі 500 гривень (а.с. 83-84). За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 7\~500 гривень. Заперечення представника відповідача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу суд не приймає з огляду на наступне. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 7\~000 гривень є нереальними та неспівмірними із затраченим часом на складання позовної заяви, не відповідають розумності їхнього розміру і є занадто великими для відшкодування їх за рахунок бюджету підприємства. Так представником відповідача не доведено та не підтверджено жодним чином (доказами, судовою практикою, розрахунками) неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу та не доведено неспроможність підприємства сплатити зазначені витрати, тому суд вважає доводи відповідача необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 059, 96 гривень. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial