Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в частині покупця та переведення прав покупця, вказавши третьою особою у справі приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романову Н.М. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08.10.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] в якості покупця набула права власності на квартиру [ADDRESS] . На його переконання даний договір підлягає визнанню недійсним в частині покупця в судовому порядку з переведенням прав покупця на нього. При цьому позивач вказує, що відповідач у справі є донькою його колишньої дружини [PERSON] від першого шлюбу та, відповідно його падчеркою. До розірвання шлюбу в 2009 р. з [PERSON] та відповідачем проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу з [PERSON] на підставі рішення Кам`янепь-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2009 р. виїхав на постійне місце проживання до м.Нью-Йорк США, але фактичне спілкування та дружні стосунки з відповідачем га [PERSON] після цього збереглись і тривали довгий час. Він кожен місяць надсилав колишній дружині, спільному сину та відповідачу у справі грошові кошти, носилки, в 2016 придбав в США та передав в Україну для [PERSON] автомобіль БМВ. Зважаючи на те, що після еміграції до США він не мав місця для проживання в Кам`янці-Подільському, довіряючи колишній дружині [PERSON] . [PERSON] він звернувся до них з проханням придбати для нього в м.Кам`янці-Подільському квартиру, в якій він міг би проживати під час своїх приїздів в Україну. З цією метою протягом 2016 р. він особисто та через своїх колег офіційно переказав до України на імена [PERSON] та [PERSON] грошові кошти на загальну суму 78 700.00 доларів США, призначенням яких було придбання квартири для позивача, виконання в ній ремонту, придбання меблів та побутової техніки, оплата послуг ріелтерів та нотаріуса. На вказані кошти в жовтні 2016 року була придбана спірна квартира. в якій в час його відсутності проживали [PERSON] та відповідач у справі, а під час своїх приїздів в ній проживав і він, думаючи що є власником цієї квартири. В 2019 р. його стосунки з колишньою дружиною [PERSON] та відповідачем у справі погіршились, його не пустили в придбану квартиру [ADDRESS] з мотивів, що дана квартира не його і він ніякого відношення до неї не має, колишня дружина повідомила, що власницею даною квартири є відповідач у справі [PERSON] . Тобто фактично відповідач та [PERSON] обманули його та за його кошти придбали квартиру на ім`я відповідача. Відповідач у справі [PERSON] народилась [INFO] , в жовтні 2016 року їй було лише 21 рік, вона була студенткою, ніде не працювала і жодної фінансової .можливості придбати трикімнатну квартиру в центрі міста не мала, що підтверджує факт придбання цієї квартири саме за його кошти. Мати відповідача - [PERSON] , також не мала змоги надати доньці кошти на придбання квартири, оскільки як мінімум протягом останніх п`яти років працює завідувачем організаційного відділу Кам`янець-Подільської районної ради, та зі змісту її декларацій вбачається, що її доходи також не дають фінансової можливості придбати трикімнатну квартиру в центрі міста. В той ж час він має офіційні значні доходи в США та офіційно через банківські установи щомісяця переказував кошти як на ім`я [PERSON] так і на ім`я [PERSON] , що підтверджує факт придбання спірної квартири саме за кошти позивача і для нього. Позивач просить суд на підставі ст.ст. 16, 217, 655 ЦК України винести рішення яким: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.10.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романовою Н.М. в частині покупця - [PERSON] ; визнати його покупцем за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.10.2016 р.. посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романовою Н.М. В суді представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в суді позов не визнали, просить відмовити в його задоволенні. Суду відповідач та його представник пояснили, що кошти на придбання спірної квартири їй надав дідусь, який мав заощадження від продажу нерухомості; позивач мав можливість сам особисто придбати квартиру оскільки в 2016 р. тричі був на Україні, в т.ч. як до укладання угоди так і після її укладання; допитані свідки позивача є його друзями дитинства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзив на позов суду не подала, про розгляд справи повідомлялася через оголошення в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без її участі на підставі наявних в справі доказів. Третя особа по справі приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романова Н.М. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, надала на запит суду копії документів на підставі яких було посвідчено оспорюваний договір. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі на підставі наявних в справі доказів. Третя особа по справі [PERSON] яку було залучено за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 05.05.2021 р. в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, подала відзив на позов(а.с.1-8 т.2) в якому вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб між ними розірвано рішенням Кам`янепь-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2009 р. [PERSON] є донькою [PERSON] від першого шлюбу та відповідно падчеркою позивача. Після розірвання шлюбу з [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до США, але фактично продовжував спілкування та перебував в дружніх стосунках з [PERSON] , [PERSON] та їх спільним сином [PERSON] 08.10.2016 р. між [PERSON] , від імені якої на підставі доручення в порядку передовіреності від 08.10.2016 р. діє [PERSON] , як «продавцем» та [PERSON] як «покупцем» було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романовою Н.М., зареєстровано в реєстрі за 1518(а.с.82 т.1). Згідно умов договору (п.3) продаж квартири вчинено за 97500 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. «Своїм підписом під цим договоро , продавець, в особі представника, підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру». Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується. що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст право чину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється бат ьками (усиновлювачами). не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не мас наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Частиною 1 статті 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч.6 зазначеної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В підтвердження своїх обґрунтувань позивачем та його представником надано суду квитанції про грошові перекази від позивача колишній дружині [PERSON] в 2016 р.(а.с.9-24, 26, 27 т.1) та реєстр переказів за 2016 р.(а.с.45-46 т.2) на суму 80400,00 доларів США. Крім цього допитаний в якості свідка позивач в суді підтвердив, що між ним та [PERSON] була усна домовленість про придбання більшої квартири для сім`ї яку знайшов через знайомого друга з дитинства в районі міста де народився, сплатив йому завдаток про що оформлювалася розписка, за домовленістю пересилав кошти [PERSON] яка мала частинами сплатити продавцю, останню суму мав привезти в грудні 2016 р. і тоді мали укласти угоду, коли в грудні 2016 р. привіз останні кошти віддав їх знайомому який здійснював продаж квартири той йому повідомив що квартира вже переоформлена, на кого не цікавився, про те, що саме [PERSON] є власником квартири дізнався в 2017 р. коли його в неї не пустили. Допитаний в якості свідка гр. [PERSON] суду пояснив, що мав Генеральне доручення на переоформлення квартири від власників, всі перемовини щодо продажу квартири вів з позивачем який сплатив йому завдаток, інші кошти передавала його дружина, про те що він пересилав гроші із-за кордону знає оскільки вів з ним перемовини по телефону, по Скайпу, позивач йому повідомляв про пересилку коштів дружині. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що є другом з дитинства позивача, так як той хотів придбати квартиру познайомив його з [PERSON] , зі слів позивача йому відомо, що саме позивач пересилав кошти з США для придбання квартири. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що кошти які в 2016 р. надсилав їй позивач були витрачені на розмитнення та ремонт автомобіля який позивач їй подарував переславши із США, за ці кошти також погашала кредит з 2007 р. за який позивач оформив документи для виїзду за кордон, також кошти витрачалися нею для навчання дітей - її доньки [PERSON] та їх спільного сина [PERSON] , про придбання спільної квартири з позивачем мови не могло йти оскільки вона з січня 2016 р. перебувала в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, кошти на придбання квартири доньці надав її батько [PERSON] . Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в суді пояснили, що кошти на придбання квартири [PERSON] надав її дідусь так як перед оформленням угоди вони разом їздили із нею до дідуся, після цього з коштами їздили до нотаріуса для оформлення угоди. На думку суду, вимоги позивача, не підлягають задоволенню, оскільки не доведені належними та допустимими доказами, так як: надані суду копії квитанцій про переказ коштів не надані суду із перекладом, із їх змісту не можливо визначити цільове призначення коштів які направлялися ним [PERSON] ; не надано письмових доказів підтверджуючих передачі коштів як завдаток за квартиру; будучі тричі протягом 2016 р. на території України, що підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.01.2020 р.(а.с.216 р.1) позивач мав можливість укласти попередній договір, укласти договір купівлі-продажу на себе що і мав намір зробити з його слів за домовленістю з [PERSON] після передачі останніх грошей в грудні 2016 р. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] , що він мав Генеральне доручення на переоформлення спірної квартири та вів всі перемовини щодо переоформлення квартири, отримував за неї кошти від [PERSON] оскільки згідно договору купівлі-продажу від 08.10.2016 р.(а.с. 82 т.1) видно, що він діяв від продавця на підставі доручення в порядку передовіреності укладеної в той же день 08.10.2016 р. За вказаних обставин є не спростованими твердження відповідача [PERSON] що квартиру придбано за кошти які їй надав дідусь [PERSON] в день оформлення договору оскільки вони підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , копіями договору купівлі-продажу від 26.02.2015 р.(а.с.215 т.1) про продаж [PERSON] та [PERSON] трьохкімнатної квартири та інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.212 т1.) згідно якої видно, що [PERSON] 18.09.2007 р. продав однокімнатну квартиру [PERSON] . Суд також враховує, що в згідно п.3 умов оспорюваного договору зазначено, що своїм підписом під цим договором, продавець, в особі представника, підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed