Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗМР про встановлення факту спільного проживання, встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS]. Оскільки ніяких родичів у померлої в м. Запоріжжі не було, тому він займався її похованням, що підтверджується свідоцтвом про похованням. З померлою вони були знайомі більше двадцяти років, позивач допомагав їй по господарству, за свій рахунок відремонтував житло після пожежі у 2010 році, займався її лікуванням та доглядом, так як останній рік свого життя спадкодавець не пересувалася, потребувала сторонньої допомоги. У зв'язку з похилим віком (83 роки) та станом здоров'я [PERSON] з 2010 року позивач перейшов жити до неї, доглядав, надавав їй всю необхідну допомогу, проживав з нею однією родиною. Після поховання він залишився проживати у належній їй частині жилого будинку. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса від 13 травня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави пропуску строку, передбаченого ст. 1270 ЦК, відсутності родинних відносин з померлою та відсутності правовстановлювального документа на спадкове майно. В силу спільного проживання з [PERSON] позивач вважає, що він належить до четвертої черги спадкоємців за законом, тому просить суд встановити факт його спільного проживання [PERSON], у період з листопада 2007 року по день її смерті, [INFO], встановити факт прийняття ним, спадщини після смерті [PERSON], та визнати за ним право власності на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на правове обґрунтування, зазначене у позові, письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи та пояснення свідків. Позивач підтвердив обставини, викладені у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Подав до суду письмові заперечення проти позову та заяву, провести слухання справи у його відсутність, через зайнятість у іншій цивільній справі. Проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність доказів споріднення позивача та спадкодавця, порушення строку на прийняття спадщини та відсутність доказів спільного проживання позивача з померлою [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши письмові заперечення представника відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 5). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 1960 року по справі № 2-363 за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS] (а.с. 10-12). Таким чином, після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS]. 13 травня 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вартанової О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] 13 травня 2016 року приватний нотаріуса Вартанової О.С. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до технічного паспорта на жилий будинок [ADDRESS] станом на 29 вересня 1992 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорта на жилий будинок [ADDRESS] та технічної інвентаризації станом на 26 травня 2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS], право власності на 2/3 частини цього ж будинку зареєстровано за [PERSON] (а.с. 51-54). Відповідно до довідки № 79 від 21 травня 2016 року [PERSON] з листопада 2007 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Заявою від 21.05.2016 року, засвідченою їх підписами та головою квартального комітету № 10, сусіди [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] з листопада 2007 року по день смерті [PERSON] доглядав за нею, поховав її, а також вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с. 19). Зазначений факт у судовому засіданні також підтвердили свідки: - [PERSON], яка пояснила, що вона мешкає по сусідству зі спірним будинком та знає сторони вже більше двадцяти років. Дійсно, з 2007 року позивач почав допомагати по господарству її сусідці - [PERSON], яка проживала сама тривалий час. [PERSON] мала чоловіка, але розірвала з ним шлюб більше ніж двадцять років тому, чоловік проживав у м. Бердянську, а її діти - дочка та син-інвалід проживали у м. Москва. Колишній чоловік померлої помер за місяць до неї. До [PERSON] приїздила лише дочка і дуже рідко, у період відпусток влітку. Ніколи довго у матері не залишалася, їхала на море відпочивати, або додому, бо у них були не дуже добрі відносини, через тяжкий характер матері. Близько десяти років дочка до неї не приїздила. Похованням [PERSON] займався [PERSON] Свідок була присутня на похоронах, але з родичів померлої нікого не було. За рік до смерті [PERSON] перестала виходити на вулицю, її стан здоров'я погіршився через високий тиск та хворе серце, вона не пересувалася самостійно. Всю необхідну допомогу, матеріальне забезпечення, оплату комунальних послуг(електропостачання, бо у будинку було відсутнє газопостачання), придбання продуктів та ліків їй надавав [PERSON], який постійно з нею проживав; - [PERSON], яка пояснила, що вона також мешкає по сусідству зі спірним будинком та знає сторони, а також знала чоловіка [PERSON], його матір та їх спільних дітей. Колишній чоловік померлої більше двадцяти років проживав окремо, у м. Бердянську, декілька разів приїздив до м. Запоріжжя. Діти померлої більше тридцяти років проживали у м. Москва, матір навідували дуже рідко. Вона проживала сама. Позивач з 2007 року почав допомагати по господарству, спочатку по-сусідськи, а потім, проживав з нею постійно. Близько десяти років дочка до [PERSON] не приїздила. Але зв'язок з нею був і коли [PERSON] померла, [PERSON] ([PERSON]) їй телефонував, але вона так і не приїхала на поховання матері у м. Запоріжжя. Похованням [PERSON] займався [PERSON] Свідок була присутня на похоронах, з родичів померлої нікого не було. Приблизно за рік до смерті [PERSON] перестала виходити на вулицю, її стан здоров'я погіршився, вона не пересувалася самостійно. Всю необхідну допомогу, матеріальне забезпечення, оплату комунальних послуг(електропостачання, бо у будинку було відсутнє газопостачання), придбання продуктів та ліків їй надавав [PERSON], який постійно з нею проживав. Відповідно до копії спадкової справи № 31/2016, заведеної після померлої [PERSON] позивач [PERSON] є єдиним її спадкоємцем, який звернувся з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину. Інші спадкоємці попередніх черг відсутні (а.с. 32-39). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2016 року № 227/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави пропуску строку, передбаченого ст. 1270 ЦК, відсутності родинних відносин з померлою та відсутності правовстановлювального документа на спадкове майно. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи, що судом встановлено відсутність заповіту від імені [PERSON], тому на думку суду, у даному випадку спадкування здійснюється за законом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Веховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільне проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 5.1, 5.9 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом) суду необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонені законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зазначене п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язанім спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п. 9 вищезазначеного Листа, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин і спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщині відповідно до ст. 549 ЦК України (п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Відповідно до положень ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Позивач є спадкоємцем четвертої черги, так як проживав разом з померлою однією сім'єю більше п'яти років, тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину після померлої [PERSON] Виходячи із викладених обставин та доказів у їх сукупності та кожного окремо, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є доведеними, законними та обґрунтованими, внаслідок чого вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, в задоволенні позову в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] слід відмовити, так вона не є обґрунтованою та не має для позивача ніяких правових наслідків, судом встановлено, що він проживав разом з померлою однією сім'єю більше п'яти років, тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину після померлої [PERSON] Окреме встановлення такого факту законодавством не передбачене. На підставі викладеного та

Outcome: partial