Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про стягнення заробітної плати , середнього заробітку за затримку виплати розрахунку заробітної плати, посилаючись на те, що він, в період з 15.09.2009 року по 30.05.2016 року працював на посаді стрільця команди ВОХОР у в/ч [NUMBER] Міністерства оборони України, в с. Грузевиця Хмельницького району. Звільнений з посади на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія) та має пільги та гарантії, передбачені чинним законодавством для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. У відповідності до п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати. Йому при звільненні було виплачено вихідну допомогу лише у розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді. Позивач посилається на те, що він щомісячно працював понаднормово (понад встановлений законодавством 40 годинний робочий тиждень). При звільненні оплата праці за роботу понадурочні не проводилась. 20 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому вихідної допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також надурочних за весь період роботи. 13 грудня 2017 року [PERSON] виплачені: вихідна допомога в двох середньомісячних заробітних плат в сумі 7769,55 грн. , однак компенсація за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку йому виплачена не була. Відповідно до ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Просить стягнути з військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України на його користь 46615 грн. 50 коп. компенсації за час затримки розрахунку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив і просив стягнути з військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України на його користь невиплачені при звільненні заробітну плату за 2015- 2016 роки у сумі 121,60 грн. та оплату праці в надурочний час за 2015- 2016 роки у сумі 1153,14 грн., а всього 2374,74 грн. та 75102 грн. 75 коп. - компенсації за час затримки розрахунку, виходячи з наступного розрахунку середній заробіток позивача 2589,75 коп., період, протягом якого йому не виплачено заробітна плата з червня 2016 р. по жовтень 2018 р. (2589,75 коп. х 29 = 75102 грн. 75 коп.). Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.07.2018 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві, а саме : стягнути з військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України на користь [PERSON] невиплачені при звільненні заробітну плату за 2015- 2016 роки у сумі 121,60 грн. та оплату праці в надурочний час за 2015- 2016 роки у сумі 1153,14 грн., а всього 2374,74 грн. та 75102 грн. 75 коп. - компенсації за час затримки розрахунку, Представники відповідача у судовому засіданні направили до суду відзив на позов, просили відмовити у його задоволенні через безпідставність, оскільки заробітна плата [PERSON] була виплачена у повному обсязі. Просили застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог у частині стягнення 75102 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 15.09.2009 року по 30.05.2016 року працював на посаді стрільця команди ВОХОР у в/ч [NUMBER] Міністерства оборони України, в с. Грузевиця Хмельницького району. Звільнений з посади на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія) та має пільги та гарантії, передбачені чинним законодавством для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідності до п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати. При звільненні [PERSON] було виплачено вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. Судом встановлено, що [PERSON] 28.11.2017 р. звернувся до військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України з заявою здійснити нарахування та виплату двох розмірів середньомісячного заробітку в відповідності до п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 12 грудня 2017 року [PERSON] виплачені: вихідна допомога в розмірі двох середньомісячних заробітних плат в сумі 7769,55 грн., що підтверджується роздавальною відомістю. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України суд може ці строки поновити. Позивач та його представник не звертались до суду з клопотанням про визнання поважними причин пропуску звернення до суду. Судом встановлено, що [PERSON] була виплачена 12 грудня 2017 року вихідна допомога в розмірі двох середньомісячних заробітних плат в сумі 7769,55 грн., а з позовною заявою до суду позивач звернувся 13.0.2018 р. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України 75102 грн. 75 коп. - компенсації за час затримки розрахунку не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді. Судом встановлено, що працівниками фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України було здійснено розрахунок виплати [PERSON] , на підставі табелів обліку робочого часу, роздавальних відомостей. Встановлено факт недоплати позивачу посадового окладу в сумі 160,00 грн. в вересні місяці 2015 року. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України №731 від 16.09.2015 року про збільшення посадових окладів,та наказу Міністерства оборони України від 01.12.2015 року №668 військову частину додатково профінансували в грудні 2015 року, у зв`язку з чим, в фінансово-економічній службі було здійснено перерахунок та доплату зазначених вище сум в грудні 2015 року, що підтверджується витягом з розрахункової відомості . Під час розрахунку заробітної плати працівників команди ВОХОР військової частини щомісячно враховувалась фактична норма відпрацювання годин з включенням святкових, нічних та понаднормових годин в одинарному розмірі, а не в подвійному відповідно до статті 106 Кодексу законів про працю України. Друга частина понаднормових виплачувались працівникам після обрахування загальної кількості понаднормових годин в розрахунковому періоді, тобто за рік. Відповідно до колективного договору військової частини [NUMBER] оплата за роботу у надурочний час рахується за розрахунковий період (рік), у зв`язку з чим, в певних місяцях виникає від`ємна сума. Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 року N 138. «Обліковим періодом при підсумованому обліку робочого часу, як правило, є місяць. В окремих випадках застосовуються інші облікові періоди - декада (10 календарних днів місяця), квартал, півріччя, рік тощо.» Відповідно до складеного розрахунку, табелів обліку робочого часу та роздавальних відомостей встановлено, що всі належні виплати позивач отримав у встановлені строки. Судом також встановлено, що [PERSON] здійснена виплата за роботу у нарурочний час у сумі 716,26 грн. за 2015 р. у день його звільнення у 2016 р. Стосовно виплати коштів за роботу в надурочний час позивач в своєму розрахунку зазначив, що йому виплачена сума 1316,67 грн. за період з січня 2015 року по травень 2016 року, що не підтверджується даними фінансово-економічної служби військової частини, згідно з якими йому виплачено 1779,54 грн. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача коштів у сумі 121,60 грн. заробітної плати кошти та кошти за роботу в надурочний час за 2015- 2016 роки у сумі 1153,14 грн. не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed