Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,49 га, яка розташована в адміністративних межах Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, та належала його покійному батькові [PERSON]. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 1996\~року помер його батько [PERSON] Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,90 га, розташована в адміністративних межах Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР №041730. Державний акт взамін сертифіката не видавався. Він вчасно звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину. Його мати [PERSON] та сестри [PERSON], [PERSON] відмовилися від спадщини на його користь. Він звернувся до Звенигородського відділу Держгеокадастру із заявою про виділення йому земельної частки (паю) на місцевості в натурі, але отримав відмову, в якій розяснено, що підставою для виділення земельної ділянки із земель дежавної власності може бути рішення суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Представник [PERSON] пояснив, що у Звенигородському відділі Держгеокадастру [PERSON] відмовили виділяти земельну ділянку, оскільки розпаювання земель вже проведено та земельна ділянка, яка б могла бути виділена в натурі відсутня. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечують проти виділення позивачу земельної ділянки в натурі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані ними докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 липня 1996 року помер батько позивача [PERSON], про що видане свідоцтво про смерть від 27 липня 1996 року (а.с. 5). [PERSON] був включений до списку осіб, які мають право середню земельну частку в КСП ім. Леніна с. Вільховець та на підставі рішення Звенигородської РДА від 19.07.1996 року отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №041730 від 01 жовтня 1996 року. Згідно цього сертифікату [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСГП ім. Леніна с. Вільховець Звенигородського району розміром 2,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 6, 33). Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та 04 лютого 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 2,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСГП ім. Леніна с. Вільховець Звенигородського району. Мати позивача [PERSON] та сестри позивача [PERSON], [PERSON] відмовились від спадщини на користь позивача (а.с. 7). З довідок, виданих відділом Держгеокадастру у Звенигородському районі 16 та 29 лютого 2016 року, вбачається, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Вільховецької сільської ради зареєстрований сертифікат за № 864 на імя [PERSON] серії ЧР № 041730 від 27.09.1996 року площею 2,90 га. Державний акт на дану земельну ділянку не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації державних актів фізичних осіб державний акт на право приватної власності на земельну частку (пай) імя [PERSON] не зареєстрований. Згідно технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю співвласниками землі колишнього КСП ім. Леніна с Вільховець Звенигородського району Черкаської області дані про виділення земельної частки (паю) на імя [PERSON] відсутні (а.с. 8, 10). Згідно довідок відділу Держгеокадастру у Звенигородському районі від 29.02.2016 року та 17.03.2016 року на даний момент землі колишнього КСП ім. Леніна в с. Вільховець Звенигородського району розпайовані і громадянам видані державні акти на право власності на земельні ділянки. Середня вартість земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2016 року по Вільховецькій сільській раді Звенигородського району становить 108329,30 грн., а середній розмір земельної частки (паю) 2,49 га (а.с. 9,12). Згідно довідки виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області № 689 від 17.05.2016 року земельна ділянка (пай) на імя [PERSON] в натурі на території Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області не виділялася (а.с. 31). Відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до розяснень, що містить п. 11 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину, що складається з права на земельну частку (пай) площею 2,90 га в умовних кадастрових гектарах та перебувала в колективній власності КГСП ім. Леніна с. Вільховець Звенигородського району Черкаської області. На час отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину землі колишнього КСП ім. Леніна с. Вільховець були розпайовані та громадянам видані державні акти на право власності на земельні ділянки. Згідно чинного на час розгляду справи судом законодавства державні акти на право власності на землю не видаються. Позивач звернувся до віділу Держгеокадастру у Звенигородському районі та отримав відповідь про відсутність земельної ділянки в натурі та неможливість виготовлення технічної документації із землеустрою. Враховуючи те, що спадкодавцю належало право на земельну частку (пай), яке успадкував позивач, суд приходить до висновку, що [PERSON] має змогу реалізувати це право шляхом подання відповідної заяви до Вільховецької сільської ради Звенигородського району для виділення земельної ділянки із земель комунальної власності, або до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області для виділення земельної ділянки із земель державної власності в порядку, передбаченому ст. 116, 122 Земельного кодексу України. Позивач не звертався до відповідних органів для реалізації свого права, хоча має правовстановлюючий документ, а його права ніким не порушені та не оспорюються, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку розміром 2,49 га в с. Вільховець Звенигородського району немає. Визнання позову відповідачами в даному випадку суд не приймає, оскільки воно суперечить закону. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed