Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь завдаток у подвійному розмірі в сумі 54238 грн. та судовий збір у розмірі 542,38 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 листопада 2012 року між ним та [PERSON] за участю [PERSON] було укладено договір передачі завдатку, за яким сторони зобовязались 10 грудня 2012 року укласти договір куплі-продажу земельної ділянки площею 0,0700 га, розташованої за адресою: м. Біляївка, пров. Річний, 11. На умовах вказаного договору відповідачі прийняли від позивача завдаток у розмірі 12285 грн., що еквівалентно 1500 доларів США на 05 листопада 2012 року. Позивач всі зобовязання по договору виконав, але відповідачі не виконали умови, так як земельна ділянка була під арештом і жоден з відповідачів про цей факт не знав. На вимогу позивача повернути завдаток відповідачі відмовили, мотивуючи, це тим що завдаток витрачений на підготовку пакету документів. Проігнорувавши неодноразові усні вимоги позивача, лише 25 січня 2013 року відповідачі під розписку повернули частину завдатку у розмірі 5323,5 грн. що на той день було еквівалентно 650 доларів США. Безуспішно на протязі трьох років позивач намагався довести до відома відповідачів зміст ст. 570 ЦК України та п.п. 4.7 договору від 05 листопада 2012 року. Позивача вказує, що передана сума не є авансом, а є завдатком. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обґрунтування викладених у запереченнях. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2012 року між позивачем та відповідачами був укладений договір, відповідно до умов якого сторони у майбутньому укладуть і нотаріально завірять договір відчуження обєкту за яким власник зобовязаний передати набувачу у власність земельну ділянку площею 0,0700 га, розташованого за адресою: м. Біляївка, пров. Річний, 11 (а.с. 4). Отже вбачається, що вказаний договір є попереднім в розумінні ст. 635 ЦК України. Верховним Судом України у Постанові від 13 лютого 2013 року була викладена позиція про те, що у разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Пунктами 3.2.2, 4.4. 4.6 вказаного договору визначено, що передана сума позивачем у розмірі 12285 грн., що еквівалентно 1500 доларів США, відповідачам, являється авансом. Зазначені обставини представник позивача підтвердила у судовому засіданні, пояснюючи що при укладанні договору 05 листопада 2012 року їм було відомо що саме аванс зазначено у договорі та проти вказаної обставини вони не заперечували. Оскільки договором від 05 листопада 2012 року укладеним між сторонами визначено, що кошти у розмірі 12285 грн., що еквівалентно 1500 доларів США є авансом та виконання договору не було виконано з вини обох сторін, то кошти повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися відповідачам. Правова позиція по суті такого ж спору викладена і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176/цс/12, яка згідно положенням ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами при розгляді цивільних справ.\~ Сторони у судовому засіданні не заперечували, що позивач передав відповідачам суму авансу у доларах США, а також що відповідачі продали іншій особі земельну ділянку зазначену\~ та \~позивачі у звязку з відмовою відповідачів показати їм правовстановлюючі документи, передумали купувати земельну ділянку. Відповідно до розписки від 25 січня 2013 року відповідачі повернули суму у розмірі 650 доларів США від суми авансу 1500 США за договором від 05 листопада 2012 року (а.с. 6) Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобовязання, забезпеченого завдатком, передбачені ст. 571 ЦК України, у даному разі не застосовуються. Аванс, на відміну від завдатку є лише способом здійснення платежу, не забезпечує виконання зобовязання та в кожному випадку підлягає поверненню у розмірі, в якому він надавався, незалежно від вини обох сторін чи її відсутності. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що передана позивачем сума у розмірі 1500 доларів США відповідачам в рахунок майбутніх платежів у разі укладенні договору куплі-продажу земельної ділянки, який не був укладений, є авансом. Тому з урахуванням сплаченої відповідачами суми авансу у розмір 650 доларів США позивачу, підлягає стягненню на користь позивача у рівних частках з відповідачів сума залишку авансу у розмірі 19618 грн., що еквівалентно 850 доларів США станом на 05 листопада 2015 року.\~ Щодо вимоги про стягнення штрафу у розмірі 100 відсотків від суми завдатку слід зазначити, що у відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не доведено, що саме з вини відповідачів порушено зобовязання за вищевказаним договором, а отже вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial