Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, стверджуючи, що йому на праві приватної власності, належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі, які не проживають за даною адресою з 2011 року, не сплачують комунальні послуги та не беруть участь в утримані будинку. Для вчинення певних правочинів щодо будинку та забезпечення власних потреб позивачу необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що значно обмежує його законні права, та це стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення (а.с. 20). Відповідачі, які належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, та від них не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с. 16,18). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Довідкою Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області №297 від 24 березня 2015 року, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживають з 2012 року по теперішній час (а.с.6). Згідно актів обстеження житлового будинку від 19 березня 2015 року та від 02 липня 2014 року, встановлено, що в будинку [ADDRESS], зареєстровані відповідачі, які не проживають в ньому з 2012 року по теперішній час (а.с. 9). Таким чином суд прийшов до висновку, про те, що відповідачі не будучи власниками житлового приміщення, не уклавши договір найму житлового приміщення, залишаються зареєстрованими за попереднім місцем свого проживання без законних підстав. Встановлено, що відповідачі, не будучи власниками спірного житла, перешкоджають позивачу по справі, користуватися належним йому будинком. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Не проживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved