Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В ході розгляду справи до участі було залучено співвідповідачем [PERSON]. Після уточнення позовних вимог [PERSON] звернувся з вимогами до [PERSON] та [PERSON] і просив витребувати з чужого незаконного володіння шляхом вилучення у відповідачів транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM», тип вантажний сідловий тягач, 1995 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], видане 23.02.2007 року Любомльським МРЕВ ДАІ ГУМВС України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що належний йому автомобіль позивач надав у користування [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] 11 вересня 2008 року. В подальшому [PERSON] 20 листопада 2008 року видав в порядку передоручення довіреність на ім'я [PERSON] про що його не повідомив. 26 квітня 2013 року ним було подано заяву про скасування довіреності [PERSON], тому вказана вище довіреність на [PERSON] втратила також свою дію. А оскільки відповідачі є чоловіком та дружиною тому обов'язок по поверненню автомобіля покладається на них обох. Залучений спочатку до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 223720 грн. та судового збору у розмірі 2237,20 грн., а в рахунок задоволення вимог просив звернути стягнення на транспортний засіб марки «RENAULT MAGNUM», тип вантажний сідловий тягач, 1995 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] , належний [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 223720 грн., а також передати вказаний транспортний засіб в управління [PERSON]. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 6 листопада 2008 року він та [PERSON], який діяв на підставі довіреності, виданої [PERSON] дійшли домовленості щодо відчуження йому вказаного транспортного засобу, а також причепу марки SMITS державний реєстраційний номер [NUMBER] за ціною 28000 доларів США за автомобіль та 13500 доларів США за причеп. 10 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], в особі його представника за довіреністю [PERSON] в усній формі був укладений правочин купівлі-продажу спірного автомобілю, вартість якого складала 28000 доларів США. Підтвердженням укладення зазначеного правочину та виконання сторонами його умов є розписки [PERSON] від 6 листопада 2008 року, згідно з якою спочатку було передано 10000 доларів США в якості авансу за автомобіль та причеп, та від 10 грудня 2008 року про отримання від [PERSON] 31500 доларів США, в рахунок остаточного розрахунку за відповідні транспортні засоби. Через свою юридичну необізнаність щодо можливих наслідків порушення порядку купівлі-продажу транспортного засобу він передав кошти без укладення письмового та засвідченого договору. Взяті на себе зобов'язання представник [PERSON] також не виконав і не зняв авто з обліку та не надав необхідні документи для переоформлення права власності, і тепер з урахуванням позиції [PERSON] виконати ці вимоги також не можливо. Отже на теперішній час позивач [PERSON] безпідставно утримує в себе кошти в сумі 28000 доларів США, що в еквіваленті складає 223720 грн.. [PERSON] вважає, що він правомірно володіє транспортним засобом, оскільки його власник отримав кошти, однак вказуючи на те, що власник майна не повертає йому гроші, він має право на його при тримання, і оскільки позивач не виконує свої зобов'язання, він має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі за рахунок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (заставного майна). Позивач [PERSON] в засідання не з'явився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи в його відсутності. Відповідач [PERSON] в засіданні заперечуючи проти позову [PERSON], підтримав повністю заявлений ним позов та підтвердив обставини викладені в ньому. Адвокат відповідачів [PERSON] також заперечував проти вимоги [PERSON] та підтримав позов [PERSON]. Заслухавши відповідача, адвоката [PERSON] та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В ході розгляду справи було встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 2 березня 2007 року власником транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM», тип вантажний сідловий тягач, 1995 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 11 вересня 2008 року [PERSON] видав довіреність [PERSON], яка була засвідчена приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] і зареєстрована в реєстрі за №2385. Згідно зі змістом вказаної довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] безоплатно бути його представником в державних та інших підприємствах і установах та організаціях, незалежно від форм власності, в тому числі у відповідних органах Державтоінспекції України, органах нотаріату, при вирішенні питань пов'язаних відчуженням (продажем за ціну, виходячи із розумної доцільності, та на умовах йому відомих у відповідності до договору доручення), за умови попередньої сплати податку з доходу від продажу об'єкта рухомого майна (транспортного засобу). Для виконання умов договору доручення представнику надано право експлуатувати (тобто керувати) транспортний засіб у відповідності до його цільового призначення, з метою виконання вищезазначених повноважень знімати та/або ставити на облік в органах ДАІ, а також подавати від його імені заяви у відповідні установи, отримувати необхідні довідки і документи, дублікат реєстраційного документа, в разі його втрати, розписуватися за нього, отримувати належні йому гроші від продажу автомобіля, а також у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди і вчинити всі інші юридично значимі дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність була видана з правом передовір'я повноважень третім особам та з правом керування за кордоном строком на п'ять років та дійсна до 11 вересня 2013 року строком на п'ять років. Отже, вказана довіреність була видана [PERSON] для продажу автомобіля марки «RENAULT MAGNUM», тип вантажний сідловий тягач, 1995 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], належного позивачу [PERSON], а також з правом на отримання грошей від продажу та з правом на передоручення. Отже, пояснення позивача, що автомобіль надавався в користування та не була згоди на передоручення спростовується самою довіреністю. Як видно з заяви від 26 квітня 2013 року [PERSON] вказану довіреність скасував. Згідно з вимогами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України мають бути вчиненні в письмовій формі правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього Кодексу. Нормами ст.655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Із наданих відповідачем розписок видно, що 6 листопада 2008 року [PERSON] від покупця [PERSON] в якості авансу за автомобіль «RENAULT MAGNUM» і причеп отримав суму в 10000 доларів США, а 10 грудня 2008 року отримав розрахунок за тягач «RENAULT MAGNUM» № [NUMBER] та причеп SMITS державний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 31500 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що в 2008 році до нього звернувся [PERSON] з проханням знайти для нього автомобіль, на що він погодився і після проведених пошуків знайшов саме необхідну модель, спочатку поїхав в смт.Шацьк та оглянув транспортний засіб, домовився з [PERSON] про ціну, а потім вже повторно поїхав з грошима, де на місці повністю розрахувався з власником [PERSON] передавши йому гроші у розмірі 28000 доларів США. Оскільки автомобіль вимагав ремонту вони з [PERSON] домовилися спочатку зробити необхідні ремонтні роботи, тому вже після закінчення ремонту, він передав автомобіль [PERSON], гроші отримав частинами спочатку 10000 доларів США а згодом і останню частину, що в сумі за тягач склало 28000 доларів США. В підтвердження отримання коштів ним було складено розписки. Після пред'явлення в судовому засіданні свідку [PERSON] розписок він підтвердив свій підпис, проставлену ним печатку та вказані відомості, які стосуються спірного транспортного засобу. З урахуванням змісту довіреності доводи позивача [PERSON] про те, що він дав свій автомобіль [PERSON] в користування не приймаються судом до уваги, оскільки суперечать встановленим в судовому засіданні фактам, представник мав право на передоручення без будь-яких обмежень. Заперечення [PERSON] проти отримання коштів за автомобіль суперечить наявним як письмовим доказам так і поясненням його представника [PERSON], допитаного в якості свідка, оскільки позивач [PERSON] діючи з власної волі та розуміючи значення своїх дій, передав свої повноваження на отримання грошей від продажу автомобіля, тому відповідач взагалі не повинен доказувати факт передачі представником грошей власнику автомобіля, так як власник майна сама розпорядився своїми правами. Більше того, представник [PERSON] - [PERSON] підтвердив передачу грошей власнику в повному обсязі згідно з домовленостями. Відсутність будь-яких претензій протягом п'яти років та знаходження транспортного засобу з 10 грудня 2008 року у [PERSON] додатково підтверджує отримання грошей, та також вказує на наявність досягнутих домовленостей, хоча сторони і не оформили договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства. Із досліджених розписок видно, що між сторонами, власником майна [PERSON], який діяв через свого представника, та покупцем [PERSON] була домовленість щодо належного оформлення та передачі документів протягом дотримання умов остаточної оплати, яка відбулася саме з [PERSON], тобто незважаючи на наявну довіреність від 20 листопада 2008 року в порядку передоручення на [PERSON] з тими ж повноваженнями, що вказує на те, що домовленість про виконання зобов'язань залишалася все ж таки між [PERSON], який діяв через представника [PERSON], та [PERSON] . Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норм ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Вимогами ч.1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Нормами ст.1213 ЦК України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Посилаючись на недотримання зобов'язань щодо переоформлення транспортного засобу 29 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою повернути гроші, однак останній цього не виконав та гроші також не повернув. Відповідно до вимог ст.594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.597 ЦК України передбачено, що вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення,провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. . Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель мас право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). При цьому відповідно до ч. 6 цієї ж статті звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором (ч. 7 статті 20). Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить право притримання рухомого майна згідно з параграфом 7 глави 49 Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст. 22 того ж Закону встановлено, що за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки;сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження;відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом, (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень») Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом, (ч. ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються; загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Не виконуючи свої зобов'язання по поверненню отриманих грошових коштів [PERSON] порушує майнові права та інтереси [PERSON], що відповідно до ст.16 ЦК України надає йому право на захист свого майнового права та інтересу у судовому порядку, тому вказана грошова сума в розмірі 28000 доларів США , яка в еквіваленті до курсу НБУ -7,99 грн. складає 223720 грн., підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Отже, приймаючи до уваги ту обставину що, [PERSON] не вчиняє ніяких дій, які б свідчили про його бажання повернути отриманні в якості розрахунку за спірний транспортний засіб 28 000 доларів США, [PERSON] отримав право вимагати, в рахунок часткового погашення зобов'язань [PERSON], накладення стягнення, на спірний транспортний засіб, в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доказаними, тому підлягають задоволенню, тоді як з урахуванням встановлених судом обставин та виходячи із вказаних норм законодавства України позов [PERSON] не може бути задоволено. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про передачу йому транспортного засобу на період до його реалізації з прилюдних торгів, то вона є безпідставною, оскільки повинна вирішуватися як спосіб забезпечення позову, або під час виконання виконавчого провадження, як спосіб його забезпечення. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2237,20 грн.. Приймаючи до уваги вимоги ст.154 ЦПК України, якою передбачено право суду вирішувати питання про скасування заходів забезпечення позову під час прийняття рішення, арешт на автомобіль марки «RENAULT MAGNUM», накладений ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2013 року підлягає скасуванню.

Outcome: partial