Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на нерухоме майно. На обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві зазначив, що 11.06.2013р. між ним та третьою особою [PERSON], який діяв від імені відповідача було укладено у простій письмовій формі угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Між сторонами досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, [PERSON], який діяв в інтересах відповідача передано правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього, а позивач в свою чергу сплатив визначену суму коштів в рахунок вартості зазначеного будинку. Нотаріальне посвідчення вказаної угоди сторони домовились здійснити пізніше. На даний час відповідач та його представник - третя особа [PERSON] не проживають в смт. Саврань та відмовляються від приїзду для нотаріального оформлення угоди, а позивач на протязі довгого часу не може здійснити своє право власності на будинок. На підставі викладеного позивач просить суд визнати дійсною угоду купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] укладену між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] та [PERSON] 11.06.2013р., а також визнати за ним право власності на зазначений будинок. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися. Представник позивача та позивач надали суду письмові заяви про те, що вони підтримують вимоги в повному обсязі, просили суд розглянути справу за їх відсутності (а. с. 15; 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 17; 20; 30; 36), надала суду заяву про неможливість явки в судове засідання із-за стану здоров'я (а. с. 37). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку та доводи позивача викладені ним в позовній заяві, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 11.06.2013р. [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та в її інтересах, що підтверджується довіреністю 04.06.2013р. № 330 і позивач [PERSON] уклали угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] (а. с. 3). Згідно даної угоди сторонами досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу. Відповідач в особі свого представника отримав від позивача визначену угодою суму грошей в рахунок продажу домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності (а. с. 4-6; 7; 8; 26). На підтвердження виконання умов угоди відповідач передав піклувальнику позивача правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння та ключі від нього. Таким чином суд дійшов висновку, що угода повністю виконана. Станом на день звернення відповідач ухиляється від виконання обов'язків зазначених в угоді, а позивач позбавлений можливості розпоряджатись зазначеним житловим будинком. Згідно вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається в тому числі із правочинів. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є дійсним, якщо його недійсність не встановлена законом чи судом. За правилами статті 657 ЦК України угоди стосовно передання права власності на нерухоме майно підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно приписів частини 2 статті 219 ЦК України суд може визнати дійсним правочин, який не набув нотаріального посвідчення, якщо правочин дійсно відповідає справжній волі сторін, а нотаріальне посвідчення не відбулось, з підстав які не залежали від волі сторони, яка звертається за визнанням угоди дійсною. Також, відповідно приписів частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовились до всіх істотних умов і це підтверджено письмовими доказами, а також відбулось повне або часткове виконання цього правочину, суд може визнати цю угоду дійсною. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. У зв'язку з тим, що продавець та покупець дійсно мали намір саме продати та купити нерухоме майно, фактично угода виконана, її нотаріальному посвідченню заважає ухилення відповідача від явки до нотаріуса та небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно позивачу завадила відсутність нотаріального посвідчення угоди. Враховуючи положення статті 16 Цивільного Кодексу України, одним із способів захисту цивільного права є зокрема визнання права. Відповідно правил, встановлених ст. 126 ЦПК України, в одному позові можуть бути об'єднані декілька вимог, якщо слухання цих справ окремо ускладнить розгляд справи по суті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved