Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в володінні та користуванні власністю шляхом вселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка є його колишньою дружиною з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1994 року по 07.03.2007 рік. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27.06.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому у реєстрі за №2724, придбали однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту зазначена квартира складається з: коридору 1 площею 3,6 кв.м., ванної 2 площею 2,2 кв. м., туалету 3 площею 1,3 кв. м., кухні 4 площею 8,7 кв. м., житлової кімнати 5 площею 16,9 кв.м., житловою площею 16,9 кв. м., загальною площею 32,7 кв. м., приведеною площею 35,7 кв.м. У жовні 2012 році відповідачка змінила замки на вхідних дверях і не впускає позивача в квартиру. [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки з приводу вирішення питання позасудовим шляхом, а саме, щоб [PERSON] надала позивачу можливість вселитися до спірної квартири та користуватися належною йому часткою приватної власності, або сплатити грошову компенсацію за частку в квартирі, однак відповідачка відмовляється від пропозицій позивача. З приводу цього позивач звертався із заявою до Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у грудні 2014 року та отримав відповідь з пропозицією звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі вищевикладеного, позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою №114 в будинку №13 по пров. Парусному в м. Дніпропетровську шляхом вселення [PERSON] в зазначену квартиру. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнають та заперечують проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 вересня 1994 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а.с.45). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за №144 від 2007 року березня місяця 07 числа, це видно з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ №056543 від 07 березня 2007 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.12). З копії договору купівлі-продажу квартири від 27.06.1997 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив в житловому будинку А-16 квартиру №114, яка складається з: І-коридор; 2-ванна; 3-туалет; 4-кухня; 5 житлова кімната; житловою площею 16,9 кв.м., загальною площею 32.7 кв.м., приведеною 35,7 кв.м., що знаходиться в будинку №13 по пров. Парусному в м. Дніпропетровську (а.с.13). Крім того, відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2005 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ДМНО [PERSON] 27.06.1997 року являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.26). Станом на день розгляду справи, за адресою [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS], придбаної у 1997 році під час шлюбу з [PERSON], в якій [PERSON] не проживає з 2004 року, після припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з відповідачкою, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. В 2012 році позивач намагався вселитися в спірну квартиру але у зв*язку з тим, що у нього був відсутній ключ від вхідної двері у тамбур, який було встановлено у 2006-2007 роках, а також ключ від заміненого замка на вхідній двері в квартиру, не зміг цього зробити. Звертався з цього приводу до відповідачки, але [PERSON] відмовила, як у вселенні так і наданні екземпляра ключів. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила той факт, що дійсно в 2006-2007 роках було встановлено двері у тамбур, ключ від якої вона не передавала позивачу [PERSON] Також [PERSON] зазначила, що вона категорично заперечує щодо вселення позивача у спірну квартиру . Тобто, в судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно позбавлений можливості користуватись своєю власністю- кватирою№114 в будинку №13 по пров. Парусний в м.Дніпропетровську, що є порушенням його законних прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки дії відповідачки перешкоджають позивачу в здійсненні його законних прав щодо користування спірною квартирою. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved