Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 04 червня 2013 року о 20 год. 20 хв. на перехресті пр-ту Леся Курбаса - вул.Картвелішвілі в м. Києві, автомобілем марки «КІА», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], було скоєно наїзд на належний йому автомобіль марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з. [NUMBER], який був під його керуванням. [PERSON] було визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності. Як зазначено в позовній заяві, відповідач визнавав і визнає свою вину в заподіянні йому шкоди, однак категорично відмовляється її відшкодовувати, на дзвінки не відповідає, а тому останній вважає, що відповідач завдав йому не тільки матеріальної, але й моральної шкоди. Сума заподіяної йому матеріальної шкоди в результаті ДПТ згідно зі Звітом №87/09/13 від 24.09.2013 року становить 11 203 грн. 35 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності та співставленні, які мають значення для розгляду справи і вирішенню спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 04 червня 2013 року о 20 год. 20 хв. на перехресті пр-ту Леся Курбаса - вул.Картвелішвілі в м. Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача, на який було скоєно наїзд зазначеним автомобілем відповідача. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.3 - копія постанови). В матеріалах справи містиься копія довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві про те, що внаслідок ДТП, що мала місце 04.06.2013 року о 20 год. 20 хв., автомобіль позивача отримав механічні пошкодження (а.с.4 - копія довідки). Вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля згідно зі Звітом №87/09/13 від 24.09.2013 року, становить 11 203 грн. 35 коп. (а.с.6 - 12 - копія Звіту). В судовому засіданні позивач пояснив, що [PERSON] рішенням суду був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Йому особисто було відомо, куди необхідно звертатись після дорожньо-транспортної пригоди, а тому він звернувся до своєї страхової компанії в триденний строк, як це передбачено законом, але йому повідомили, що не вони повинні відшкодувати матеріальну шкоду. В страхову компанію відповідача - ПАТ «СК «Лафорт» він не звертався та жодних листів не направляв, оскільки на сайті компанії було зазначено, що ПАТ «СК «Лафорт» є банкрутом, а жодної адреси та номерів телефонів вказано не було. Відвідування вказаної страхової компанії йому не принесло результату, оскільки його повідомили, що такої компанії немає, у зв'язку з чим він звернувся до суду про стягнення з [PERSON] завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди. Представник відповідача проти позову заперечувала повністю, надала для приєднання до матеріалів справи копію полісу №АВ/7788689 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] та наполягала на тому, що відшкодовувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП має саме страхова компанія. З вищезазначеного полісу, оригінал якого досліджувався в судовому засіданні вбачається, що страховиком цивільно-правової відповідальності, як власника наземного транспортного засобу, [PERSON] є ПАТ «СК «Лафорт» (04050 м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 9/10), строком дії цього полісу до 07.07.2013 року включно. Отже, відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов'язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Порядок відшкодування шкоди встановлений Законом (ст.33) і чітко передбачає, що водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний зокрема невідкладено, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до ч.1 ст.35. Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення продорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм діючого законодавства, а також позовної заяви вбачається, що позивач не довів належними доказами свої позовні вимоги. Більш того, позивач взагалі не надав суду докази, які б підтверджувати факт звернення останнього у встановленому законом порядку до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про стархове відшкодування. В позовній заяві позивачем викладено обставини, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги, однак до матеріалів справи не надано доказів які б підтверджували вказані обставини, а також відсутні підстави для звільнення від доказування. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні його позовної заяви,оскільки останнім порушено процедуру, чітко визначену діючим законодаством України, щодо вирішення даного спору. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed