Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування житловим приміщенням. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити позивачу житлову кімнату №4 площею 18 кв.м. (13,4 кв.м.), службові (підсобні) приміщення, площею 6,4 кв.м., балкон площею 1,5 кв.м., вбудовану шафу №6, площею 1,2 кв.м., а відповідачу виділити дві житлові кімнати №5, площею 10,2 кв.м. та №7 площею 12,7 кв.м., службові (підсобні) приміщення, площею 11 кв.м., вбудовані шафи №9, площею 0,9 кв.м. та №10 площею 1 кв.м. відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 21.05.2013 року; співвласникам провести наступні переобладнання (роботи) в приміщенні цієї квартири згідно Додатку А4, доданого до висновку № 052 судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 року: зачинити дверні отвори між приміщенням житлової кімнати №4 та кухнею №3 і ванною кімнатою №8, розібрати вбудовану шафу №11 площею 0,4 кв.м., встановити перегородку у ванній кімнаті №8 та обладнати коридор №4а площею 1,9 кв.м., обладнати дверний отвір між приміщенням коридору №4а та кухнею №3, в житловій кімнаті №4 встановити перегородку, як зазначено в Додатку А3, і обладнати житлову кімнату №4 площею 13,4 кв.м. та коридор №4б, шириною 1,1 м. площею 4,6 кв.м., для проходу з коридору №1 в приміщення житлових кімнат №4, №5, №7 та до вбудованої шафи №6, в перегородці для виходу з житлової кімнати №4 в коридор №4б, обладнати дверний отвір; у спільному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] залишити службові (підсобні) приміщення, загальною площею 17,4 кв.м., в тому числі кухню №3 площею 5,5 кв.м., вбиральню №2 площею 1,2 кв.м., ванну кімнату №8 площею 1,8 кв.м., коридор №1 площею 2,4 кв.м., коридор №4а площею 1,9 кв.м., коридор №4б площею 4,6 кв.м.; визначити позивачу частку майна, що є у спільній частковій власності, виділивши йому, з урахуванням площі службових (підсобних) приміщень, площі балкону,площі вбудованої шафи №6, у користування 22,5 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS], що на 6,65 кв.м. менше, ніж припадає на його ідеальну долю, в користування відповідача, з урахуванням площі службових (підсобних) приміщень, площі вбудованих шаф №9 та №10, виділити 35,8 кв.м. загальної площі квартири, що на 6,65 кв.м. більше, ніж припадає на її ідеальну долю; змінити ідеальну долю позивача на 77/200 частини квартири, замість ? частини або 100/200 частини, та ідеальну долю відповідача на 123/200 частини квартири, замість ? частини або 100/200 частини; стягнути з відповідача, ідеальна доля якої збільшилась, на користь позивача грошову компенсацію за зменшення ідеальної долі у спільній власності у ринкових цінах в сумі 3910 доларів США, еквівалентної 86 137,30 грн.; вселити позивача у житлову кімнату №4 площею 18 кв.м. (13,4 кв.м.) квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідача та усіх спільно проживаючих із нею осіб не перешкоджати в користуванні власністю та надати позивачу ключі від квартири [ADDRESS]; відкрити відокремлений особовий рахунок на житлову кімнату № 4 площею 18 кв.м. (13,4 кв.м.) у квартирі [ADDRESS] на ім'я [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року по справі № 2-3229/11, яке було зареєстровано 18.10.2012 року в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний № П-3-15973, він є співвласником ? частини квартири [ADDRESS]. Інша ? частина цієї квартири належить в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя на праві власності відповідачу, що підтверджується рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року по справі №2-3229/2011 року, що набрало законної сили. Спірна квартира купувалася для спільного проживання подружжя, однак шлюб між сторонами було розірвано 22.11.2011 року. На теперішній час в квартирі зареєстровані: позивач, відповідач та повнолітня донька відповідача - [PERSON] Незважаючи на те, що позивач має право власності на ? частину квартири [ADDRESS], він позбавлений можливості користуватися належною йому часткою права власності, оскільки відповідач та її співмешканці перешкоджають позивачу у здійсненні прав власника, не впускають до квартири та не дають ключі. Враховуючи те, що відповідач перешкоджає проживанню позивача в спірній квартирі, та він не забезпечений іншим житлом, він був вимушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви підтримав в повному обсязі, та пояснив, що спірна квартира була придбана сторонами в поганому технічному стані, та за вказану квартиру він сплатив приблизно 20 000 доларів США. Позивач зробив ремонт у вказаній квартирі вартістю приблизно 50 000 доларів США. На теперішній час він не може користуватися квартирою, оскільки відповідач змінила замки на дверях, та з серпня 2013 року він не проживає у спірній квартирі. Також зазначив, що на його прохання надати ключі, відповідач відповіла йому відмовою. В квартирі залишились його особисті речі, гроші, ювелірні вироби, у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів. В подальшому до судових засідань не з'являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви від 08.12.2015 року підтримала та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що проти позову заперечує тому, що позивач робить неможливим сумісне проживання, а саме: вчиняє сварки, приводить сторонніх осіб, вживає алкогольні напої, гучно вмикає музику та не дотримується санітарних норм. Крім того, він нецензурно висловлюється на її адресу та адресу її доньки. Також позивач самостійно вивіз свої речі з спірної квартири. За весь час йому ніхто не перешкоджав у користуванні вказаною квартирою, та у нього були ключі від дверей. Одного разу позивач не зміг потрапити до квартири з невідомих їй причин, а тому почав за допомогою електроінструменту знімати вхідні двері. Після вказаних обставин вона була вимушена змінити замок на дверях. Також вказала, що з приводу поведінки позивача зверталася до правоохоронних органів. У подальшому до судового засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні та наданих до суду запереченнях проти позову заперечував та зазначив, що [PERSON] більше шести місяців в спірній квартирі не з'являвся, також заперечив твердження позивача про те, що його виганяли з квартири, відбирали ключі, та вказав, що він сам зібрав речі та виїхав з квартири. Позивач не сплачує за комунальні послуги та не надає будь-якої допомоги на утримання квартири. Також вказав, що викладені в позові доводи позивача вважає надуманими, безпідставними та такими, що мають на меті ускладнити власне життя відповідача та її доньки, ставить під загрозу та порушує її право та її доньки на користування, володіння особистим майном та речами. З приводу проведеної судової будівельно-технічної експертизи зазначив, що вона проведена без огляду квартири на підставі матеріалів технічного паспорту. Запропонований позивачем розподіл квартири не є можливим. Також вказав, що позивачу після заміни замків надавалися ключі від дверей, однак він їх втратив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі. До судового засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є квартира № [ADDRESS], ? частина якої належить на праві власності [PERSON], та інша ? частина - [PERSON] (т. 1 а.с. 15). Згідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.12.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6821, та зареєстрованого 15.01.2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., встановлено, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с. 72-73). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року по справі № 2-3229/11 було розподілено між [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно, а саме квартиру [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину вартості спільного сумісного майна - автомобіля SSANGYONG, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 41 184 грн. (т. 2 а.с. 7-9). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року змінено, та доповнено резолютивну частину рішення вказівкою, що інша ? частина квартири [ADDRESS] належить в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя на праві власності [PERSON] (т. 1 а.с. 10-14). Згідно довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс»№ 626 від 15.02.2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 18). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 року, яке згідно до відмітки суду набрало законної сили, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів за зобов'язанням позовні вимоги позивача було задоволено частково та стягнуто в рівних частках з [PERSON], [PERSON] грошові кошти у розмірі 658 520,16 грн., та судовий збір в рівних частках з [PERSON], [PERSON] в розмірі 3654 грн. (т. 2 а.с. 27-30). Під час розгляду справи у якості свідка був допитаний позивач, який пояснив, що на момент, коли він хотів придбати квартиру вони з [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі, крім того коштів у них вистачало лише на двокімнатну квартиру, а вони хотіли придбати трикімнатну. Тому вони були вимушені взяти кредит у «ОТП банк», та при цьому вони поросили бути майновим поручителем батька [PERSON] - [PERSON]. В банку їм запропонували оформити квартиру на позивача, а кредит на [PERSON]. Для купівлі квартири їм не вистачало близько 10000 доларів США, однак [PERSON] запропонував взяти 35 000 доларів США, щоб коштів було достатньо на проведення ремонту. При цьому він особисто заплатив власних коштів за придбання квартири 20000 доларів США, та 35 000 доларів США було отримано в кредит. На ремонт він витратив 50000 доларів США, з яких його власні кошти складали 20000 доларів США, та також була сума коштів взятих у борг у його товариша. При купівлі квартири вона не була придатна для проживання. Окрім того, витрати на оформлення квартири поніс він, та на протязі спільного життя з [PERSON] він сплачував за кредит. Стосунки з відповідачем погіршилися з літа 2010 року. Також пояснив, що одного разу він поїхав на відпочинок, а коли повернувся то не зміг потрапити до квартири, де знаходились його речі через зміну відповідачем замка на вхідних дверях квартири. Вказав, що під час їх спільного проживання склався наступний порядок користування квартирою: він користується меншою за площею кімнатою, Щербілова з чоловіком кімнатою площею 13 кв.м., а [PERSON] мешкає у прохідній кімнаті, інші приміщення знаходяться в загальному користуванні. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є співмешканкою позивача та з травня 2012 року вони разом з ним проживали в спірній квартирі. У вказаному житловому приміщенні також проживали: колишня дружина позивача - [PERSON] зі своїм співмешканцем, її донька зі своїм співмешканцем. Умови проживання були погані, так як вони з позивачем проживали в маленькій кімнаті, а [PERSON] перешкоджала їхньому проживанню та постійно вчиняла сварки та часто знаходилась в стані алкогольного сп'яніння. Також виникали труднощі у користуванні місцями загального користування. Їх кімната закривалася на ключ, а також у них були ключі від вхідних дверей. 31.08.2013 року вони повернулись з відпочинку близько 09 год. та не змогли відкрити двері квартири своїм ключем. Окрім того, зазначила, що у зв'язку із агресивною поведінкою відповідача вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він товаришує з позивачем та знайомий з ним більше 20 років. В серпні 2013 року після приїзду з відпочинку [PERSON] не зміг потрапити у свою квартиру, пізніше вони приїхали в спірну квартиру для того, щоб забрати речі позивача, однак не змогли цього зробити, оскільки [PERSON] змінила замки на дверях. На момент купівлі спірної квартири вона була в непридатному для проживання стані, [PERSON] був проведений капітальний ремонт квартири. Він допомагав позивачу з ремонтом та іноді позичав грошові кошти. На час проведення ремонту [PERSON] не працювала, у сторін були добрі відносини. Про зловживання [PERSON] спиртними напоями йому невідомо, а в свою чергу [PERSON] до 2012 року вживала спиртні напої. Також зазначив, що після спроби ними відкрити двері з'явилась [PERSON] та пояснила, що у них з позивачем виник спір з приводу поділу речей, а тому вона не хоче впускати [PERSON] до квартири. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є батьком відповідача. У 2006 році, коли [PERSON] та його донька мешкали разом на орендованій квартирі, він був свідком їхніх сварок, однак на його питання донька відповідала, що у них все добре. У 2007 році донька попросила його допомогти їм матеріально з купівлею квартири. Позивач умовив доньку переконати його у оформленні кредиту на його ім'я на купівлю квартири. Пізніше він взяв кредит в розмірі 35 000 доларів США, при цьому [PERSON] обіцяв сплачувати за цим кредитом та оформити квартиру на його ім'я. Однак за кредит [PERSON] не сплачував, у зв'язку з чим він самотужки сплачував кредит за квартиру. В цей же час у сторін погіршилися стосунки, позивач намагався виселити його доньку з квартири. Спірна квартира оформлена на позивача, та знаходиться в іпотеці у ОТП Банк. Сварки між сторонами виникали постійно, позивач постійно ображав його доньку та онуку, також почав приводити до дому інших жінок. У 2013 році позивач вивіз частину спільного майна, також у вказаному році він пошкодив вхідні двері з метою потрапляння до квартири доньки. Вказані обставини пошкодження дверей відбулись в присутності [PERSON]. Крім того, зазначив, що після пошкодження [PERSON] вхідних дверей він змушений був замінити замок. В користуванні спірною квартирою [PERSON] ніхто не перешкоджає, та на теперішній час квартирою користується його донька, а позивач до житлового приміщення не з'являється. Після зміни замків ключі [PERSON] не надавались, оскільки він раніше виїхав з квартири. Комплект ключів залишився у [PERSON], та чи надала вона їх [PERSON] пізніше йому невідомо. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Зазначені правила стосуються всіх видів рухомого та нерухомого майна, в тому числі й житлових приміщень як об'єктів права власності. При цьому, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового приміщення (будинку), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено окремий будинок чи відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу житлового приміщення (будинку) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу житлового приміщення відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового приміщення та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В іншому разі може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Під час розгляду справи сторонами у справі зазначалося, що ними під час спільного проживання у спірній квартирі було здійснено переобладнання житлового приміщення, фактичний стан спірної квартири після зазначених переобладнань відповідає інформації вказаній у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] від 21.05.2013 року ( т. 1 а.с. 70- 71). Під час розгляду справи за клопотанням позивача у справі було призначено судову будівельно - технічну експертизу. Відповідно до висновку № 52 судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 виконати розподіл квартири [ADDRESS] між співвласниками, технічно не можливо, у зв'язку з тим, що квартира розташована на другому поверсі, має одну кухню, один санвузол і один вихід. Визначити порядок користування квартирою № [ADDRESS], згідно якого: [PERSON] буде виділена житлова кімната № 4, площею 20,3 кв.м., а [PERSON] - кімнати № 5, площею 10,8 кв.м. та № 7, площею 13,8 кв.м., а інші приміщення залишені у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], відповідно до часток співвласників, не можливо, у зв'язку з тим, що житлова кімната № 4 - прохідна, не ізольована. Через житлову кімнату № 4 здійснюється вхід до житлових кімнат №5, №7 та в кухню № 3. Визначити порядок користування квартирою № 145 відповідно до технічного паспорту від 21.05.2013 можливо тільки виконавши часткові перепланування які зазначені в дослідницькій частині та зображені на схемі, яка додається. Наданий варіант порядку користування квартирою № [ADDRESS] не відповідає часткам співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві власності на вказану квартиру, що становлять по ? частці у кожного. Варіантів визначення порядку користування квартирою № 145 відповідно до часток співвласників ([PERSON] - ? частка, [PERSON] - ? частка) та вимог нормативного-правових актів не існує. Після визначення викладеного порядку користування квартирою № 145 ідеальна частка [PERSON] буде складати - 77/200 частини квартири (22,5:58,3), замість ? частина або 100/200 частини. Ідеальна частка [PERSON] буде складати - 123/200 частини квартири (35,8:58,3), замість ? частини або 100/200 частини. У зв'язку зі змінами ідеальних часток співвласників, грошова компенсація, яку повинен сплатити співвласник, доля котрого збільшилася, буде складати 3910 доларів США. У висновку наведений один можливий варіант порядку користування квартирою № [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток співвласників (т.1 а.с. 187-208). Так, для визначення порядку користування спірною квартирою експертом запропоновано здійснити наступні переобладнання згідно додатку А3 висновку судової будівельно - технічної експертизи № 052 від 01.07.2015 року: зачинити дверні отвори між приміщенням житлової кімнати №4 та кухнею №3 і ванною кімнатою №8; розібрати вбудовану шафу№11, площею 0,4кв.м; встановити перегородку у ванній кімнаті №8 та обладнати коридор №4а, площею 1,9 кв.м. Площа ванної кімнати №8 стане становити 1,8 кв.м; обладнати дверний отвір між приміщенням коридору №4а та кухнею №3; в житловій кімнаті №4 встановити перегородку, і обладнати житлову кімнату №4, площею 13,4 кв.м та коридор №4б, шириною 1,1м, площею 4,6 кв.м, для проходу з коридору №1 в приміщення житлових кімнат №4, №5, №7 та до вбудованої шафи №6. В перегородці для виходу з житлової кімнати №4 в коридор №4б, обладнати дверний отвір. Переобладнання виконати відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» за проектом організації, яка має ліцензію на виконання такого виду робіт, та погодженим з установами згідно з чинним законодавством. Після проведення у справі вищезазначеної судової експертизи представник відповідача [PERSON] не погодився з висновком експерта та звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі повторної судової будівельно - технічної експертизи В обґрунтування вимог щодо призначення судом повторної експертизи представник відповідача посилався на те, що складений вищевказаний висновок є неповним у зв'язку з тим, що у ньому визначено лише один можливий варіант користування спірною квартирою та відповідач не має матеріальної можливості сплатити на користь позивача визначену експертом грошову компенсацію. Судом при вирішенні питання про призначення зазначеної експертизи учасникам судового розгляду було роз'яснено положення 143 ЦПК України та роз'яснено право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта та право просити суд провести експертизу у відповідній судово- експертній установі чи доручити її конкретному експерту. При цьому відповідач та його представник мали можливість поставити свої питання експерту, про що їм було роз'яснено в судовому засіданні, проте не скористались цим правом. Призначення повторної експертизи пов'язане з оцінкою доказів, безпосередньо первісного висновку експерта (експертів). Оцінка доказів здійснюється в судовому засіданні, у зв'язку з чим положеннями ст. 189 ЦПК України передбачено порядок дослідження висновку експерта (експертів) в судовому засіданні та призначення додаткової експертизи. Враховуючи вищевикладене, за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні була допитана експерт [PERSON], у зв'язку з чим сторони та їх представники мали змогу реалізувати всі свої права, передбачені положеннями статті 189 ЦПК України. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] надала суду свої пояснення щодо проведеної нею експертизи та надала суду докази на підтвердження її повноважень як судового експерта при проведенні зазначеного експертного дослідження, в тому числі й повноважень на проведення оцінки нерухомого майна. Та пояснила, що зроблені нею висновку вона посвідчує своєю власною печаткою, та в роботі керується інструкцією № 170/5 від 24.12.2003 року. На момент проведення експертизи їй не було надано можливість оглянути спірне житлове приміщення, у зв'язку з чим експертне дослідження було проведено за матеріалами цивільної справи, при цьому їй було надано два технічні паспорти з яких вбачається, що у 2013 році у спірній квартирі було проведено переобладнання. Судом клопотання представника відповідача [PERSON] було залишено без задоволення, виходячи з того, що всі учасники розгляду справи при обговоренні питання про призначення у справі будівельно - технічної експертизи не були позбавлені можливості подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта та просити суд провести експертизу у відповідній судово- експертній установі чи доручити її конкретному експерту, суд не вбачає підстав для призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визначеня порядку користування спірною квартирою є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визначити між співвласниками порядку користування спірним житловим приміщенням відповідно до варіанту користування, запропонованому у висновку судової будівельно - технічної експертизи № 052 від 01.07.2015 року. У зв'язку з визначенням зазначеного порядку користування спірним житловим приміщенням є обґрунтованими вимоги позивача щодо перерозподілу часток співвласників у праві спільної часткової власності та визнання за [PERSON] право власності на 77/200 частин квартири, а за [PERSON] - на 123/200 частин квартири [ADDRESS], та, у зв'язку зі збільшенням частки відповідача у спільній частковій власності, стягнення [PERSON] на користь позивача компенсації за зменшення частки у праві власності на квартиру у розмірі 86 137,30. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] перешкоджає у користуванні власністю позивачу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] не здійснювати перешкод у користуванні позивачем спірним житловим приміщенням та вселення [PERSON] у житлову кімнату №4 квартири [ADDRESS], обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим позовні вимоги позивача про зобов'язання всіх спільно проживаючих з відповідачем осіб не перешкоджати у користуванню ним спірним житловим приміщенням не підлягають задоволенню, у звязку з тим, що позивач не конкретизував свої позовні вимоги стосовно кола осіб щодо яких просить вирішити позовні вимоги та не визначив їх у якості відповідачів у справі, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості вирішити позовні вимоги позивача в цій частині. Щодо позовних вимог позивача про відкриття відокремленого особового рахунку на житлову кімнату №4 у квартирі [ADDRESS], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню, та заявлені передчасно. Так, позивачем не надано доказів звернення з зазначеним питанням до відповідних органів та осіб, та факту порушення його прав з боку будь-яких осіб при вирішенні зазначеного питання. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині визначення порядку користування спірним житловим приміщенням з проведенням відповідних переобладнань, перерозподілу частки у спільній частковій власності сторін на спірне житлове приміщення зі сплатою відповідачем на користь позивача компенсації за зменшення частки у праві власності, зобов'язання відповідача не здійснювати перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням позивача у спірну квартиру. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приходить до висновку, що у зв'язку з неповною сплатою судового збору позивачем під час подачі уточненої позовної заяви від 08.12.2015 року в частині вимог майнового характеру, вони підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial