Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.07.2016 о 13.00 в м. Лозова по вул. Кооперативна Харківської області сталася ДТП за участю автомобілів ВАЗ 2110, д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та Шевролет «Авео», д.н.з [NUMBER] , під його керуванням. У відношенні [PERSON] поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 06.07.2016 року о 13:00 год. [PERSON] в м. Лозова Харківської області по вул. Кооперативна, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2110, д.н.з [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Шевролет «Авео», д.н.з [NUMBER] , яким керував [PERSON] Внаслідок ДПТ автомобілі отримали механічні пошкодження, та завдано матеріальні збитки, [PERSON] порушив п.п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Після доопрацювання протоколи та матеріали про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст.124 та ст.130 КУпАП надійшли до Лозівського міськрайонного суду Харківської області вже після спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, тому відповідно до ст. 247 КУпАП судом провадження по справах про адміністративні правопорушення у відношенні [PERSON] були закриті. ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується матеріалами кримінального провадження та матеріалами справ про адміністративні правопорушення. До теперішнього часу відповідач добровільно відмовляється відшкодувати матеріальні збитки за технічне пошкодження його автомобіля. Згідно висновку за Звітом №3716 від 14.07.2016 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого його автомобілю марки Шевролет «Авео», д.н.з [NUMBER] склав 98999,25 грн.; витрати на експертні послуги склали 700,00 грн. Сума загального відшкодування матеріальної шкоди складає: 98999,25 + 700 = 99699,25 грн. Таким чином, [PERSON] , як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки ВАЗ 2110, д.н.з [NUMBER] , повинен відшкодувати завданий йому матеріальний збиток, як власнику автомобіля марки Шевролет «Авео», д.н.з [NUMBER] , в зв`язку з його пошкодженням в результаті ДТП. Також зазначив, що протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля йому довелося шукати можливості у буденному житті обходитися без автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати. І до того свій сімейний бюджет йому довелося спрямувати на громадський транспорт, таксі, залізничний транспорт. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситися, крім того це був його перший і улюблений автомобіль. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім нього також члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у його родині. На тривалий час після ДТП йому та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, йому довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Через втрату автомобіля він не міг виконувати деякі доручення керівництва, що були пов`язані з переїздом. Крім того, раніше дуже часто на вихідних він із сім`єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінив в 50 000 гривень. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 99699,25 грн. на відшкодування матеріальної шкоди; 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; судові витрати у відповідності до документів, що підтверджують ці витрати. [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги [PERSON] , а саме в частині матеріальних збитків в сумі 49849,63 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, проти задоволення решти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 07.07.2016 за фактом ДТП було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 18.04.2017 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку 03.07.2017 слідчим суддею було скасовано. 13.12.2017 вказане кримінальне провадження було постановою знову закрите. 15.02.2018 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області, залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2018 в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 07.07.2016 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України -відмовлено. Згідно вказаної ухвали апеляційного суду «слідчий суддя дійшов правильного висновку, що прийняте законне, неупереджене і обґрунтоване рішення про відсутність в діях учасників ДТП складу кримінального правопорушення та про закриття кримінального провадження». Лише після набрання чинності постанови слідчого від 13.12.2017 про закриття кримінального провадження поліцейський мав би скласти протоколи про адміністративне правопорушення та направити їх до суду. За матеріалами по протоколах, складених у відношенні нього за ст.ст. 124, 130 КУпАП Лозівським міськрайонним судом Харківської області провадження були закриті на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, без встановлення його вини. Також, з висновків експертиз вбачається наявність обопільної вини учасників ДТП, а отже матеріальна шкода, заявлена позивачем [PERSON] підлягає частковому задоволенню у розмірі 99699,25 грн. 50 х 50%= 49849,63 грн. Крім того, зазначив, що вважає суму моральної шкоди, визначену позивачем значно завищеною та такою, що не відповідає фактичному розміру заподіяної шкоди. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом(який в подальшому уточнив) до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що 06 липня 2016 року, близько 13.00 год. біля магазину «Смак» по вул. Кооперативна в м. Лозова Харківської області сталося зіткнення автомобіля Шевролет «Авео» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2110, д.н.з [NUMBER] під його керуванням, внаслідок чого пасажир автомобіля Шевролет «Авео» [PERSON] та водії автомобілів [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. 07.07.2016 року за фактом ДТП було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 18 квітня 2017 року слідчим СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області було винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження із зазначенням про направлення копії постанови начальнику сектора Лозівського ВП ГУНП в Харківській області для притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124,130 КУпАП. Дана постанова була ним оскаржена та 03 липня 2017 року ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області скасована. 18.06.2017 року поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 026511 від 18.06.2017 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 130 КУпАП. Також 18.06.2017 року поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 026512 від 18.06.2017 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Однак, поліцейським не було дотримано вимоги, що лише після набрання чинності даної постанови про закриття кримінального провадження від 18.04.2017 року він мав би скласти адміністративні протоколи за ст.ст. 124,130 КУпАП на водія [PERSON] та направити їх до суду. При цьому, 03 липня 2017 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано слідчим суддею і справу знову було направлено до органів досудового слідства для продовження досудового розслідування по кримінальному провадженню за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Тобто, протоколи про адміністративні правопорушення за ст.ст. 124, 130 КУпАП від 18.06.2017 року відносно водія [PERSON] втратили свою закону силу і для суду не мають ніякого юридичного значення. 13 грудня 2017 року кримінальне провадження за фактом ДТП, було знову закрите слідчим із зазначенням про направлення копії постанови начальнику сектора Лозівського ВП ГУНП в Харківській області для притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст.124,130 КУпАП. Вказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження було оскаржено та 15 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області(залишеною без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2018 року) в задоволенні скарги [PERSON] було відмовлено. Таким чином, лише після постановлення вказаної ухвали апеляційним судом з огляду на норми КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження вступила в закону силу, а працівник поліції на це не звернув уваги, та не складаючи нових протоколів про адміністративні правопорушення за ст.ст.124, 130 КУпАП на [PERSON] направив знову до суду протоколи від 18.06.2017 року, які вже не мали як вказано вище юридичної сили. Відповідно до постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.02.2018 року матеріали щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, надійшли до суду лише 13.02.2018 року, та до суду було направлено саме протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 0265212, складений 18.06.2017 року поліцейським СРПП ВП ГУНП в Харківській області. Так само, відповідно до постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.02.2018 року, справа матеріали щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП надійшли до суду лише 13.02.2018 року, та до суду було направлено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 0265212. Вказаними постановами, відповідно до вимог ст. ст. 38 та 247 КУпАП провадження у справах було закрито. В порушення вимог викладені в Інструкції, ч. 5 ст. 38 КУпАП та в зв`язку із не виконанням постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 13.12.2017 року, начальником сектору Лозівського ВП ГУНП в Харківській області не було складено протоколи про адміністративні правопорушення для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП, та вчасно направлено матеріали про адміністративне правопорушення для розгляду до суду, як вказано вище. Таким чином, протоколи про адміністративні правопорушення за ст.ст. 124, 130 КУпАП, складені 18.06.2017 року з порушенням діючого законодавства. До цього часу ніякої відповідальності водії [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку не понесли. Згідно постанов суду щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. ст.124, 130 КУпАП, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 судом не було встановлено чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. З висновків експертиз вбачається, що обидва учасники ДТП порушили правила дорожнього руху. Таким чином в даній ДТП наявна обопільна вина водіїв. Внаслідок ДТП водій [PERSON] згідно висновків експертизи отримав тілесні ушкодження середньої та легкої тяжкості, знаходився на лікуванні КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» та поніс витрати на лікування в сумі 6722,18 грн., та, оскільки в даній ДТП наявна обопільна вина учасників, тому він просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 6722,18 грн. х 50 % = 3 361,09 грн. Також зазначив, що внаслідок ДТП йому було завдано легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, від яких він з 06.07.2016 року по 08.08.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Внаслідок отриманих вказаних травм він переніс сильний фізичний біль та страждання і мав проходити лікування на стаціонарі, та й до цих пір не всі травми були вилікувані. Крім того, йому було розбито його машину, внаслідок чого він також переніс нервовий стрес у зв`язку із втратою автомобіля. Також було порушено його звичайний образ життя. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 42775,25 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень та понесені судові витрати. [PERSON] надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] до теперішнього часу не притягнутий до адміністративної відповідальності лише тому, що спливли строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, а тому провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності судом було закрито. Факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення встановлено матеріалами досудового розслідування, що було підтверджено постановою про закриття кримінального провадження, яку ухвалою слідчого судді(залишеною в силі ухвалою апеляційного суду) було визнано законною. [PERSON] не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а обставини, на які він посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для задоволення його зустрічного позову. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в первісному позові. Крім того, [PERSON] пояснив, що одразу після ДТП зателефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП, на що йому відповіли, щоб він звертався до них після того як буде визначено винуватця ДТП. Після прийняття судового рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст.ст.124, 130 КУпАП він звернувся до страхової компанії, та отримав письмову відмову у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на пропуск річного строку подання заяви про страхове відшкодування. Проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові. Крім того, [PERSON] пояснив, що одразу після ДТП зателефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП, на що йому відповіли, щоб він звертався до них після того як буде визначено винуватця ДТП. Більше до страхової компанії він не звертався. Первісний позов визнали частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №12016220380001905 та адміністративні матеріали, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 06.07.2016 року близько 13.00 год. біля магазину «Смак» по вул. Кооперативна м. Лозова Харківської області сталося зіткнення автомобіля Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ-2110 д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого всі учасники ДТП отримали тілесні ушкодження та транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджено оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 12016220380001905 за фактом ДТП за ч.1 ст. 286 КК України, адміністративними матеріалами Лозівського міськрайонного суду Харківської області стосовно [PERSON] за ст.ст. 124,130 КУпАП( судові справи №№ 629/801/18 та 629/802/18), відеозаписом з повідомленням ЗМІ про ДТП, на якому зафіксовано також місце ДТП). Згідно копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником транспортного засобу Chevrolet Aveo реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , власником транспортного засобу ВАЗ 211010 реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 9-11). Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 026512 від 18.06.2017, 06.07.2016 року о 13.00 год. в м. Лозова по вул. Кооперативна [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 2110 д.н.з [NUMBER] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної, чим порушив вимоги п. 2.3, п. 12.1, п.13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП(а.с. 109). Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 026511 від 18.06.2017, 06.07.2016 року о 13.00 год. в м. Лозова по вул. Кооперативна [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 2110 д.н.з [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП(а.с. 108). 14.02.2018 постановами Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії БР № 026512 та серії БР № 026511 від 18.06.2017 року закриті, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, що підтверджено копіями постанов(а.с.19,118). Вказані постанови набрали законної сили. В мотивувальній частині постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.02.2018(справа № 629/802/18) зазначено, що після доопрацювання матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП надійшов до суду лише 13.02.2018, тобто після спливу передбаченого ст. 38 КУпАП строку, а тому провадження було закрите. Закриття провадження за спливом строків притягнення до відповідальності не може свідчити про відсутність вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Вказані підстави закриття провадження не можна вважати реабілітуючими та такими, що звільняють [PERSON] від відповідальності, у тому числі цивільно-правової за заподіяну шкоду майну потерпілої особи. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 статті 1187 ЦК, ч.1 статті 1167 ЦК). Між тим, будь-яких доказів того, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] [PERSON] суду не надано. З копії висновку № 69 щодо результатів медичного огляду від 06.07.2016 вбачається, що [PERSON] тверезий, ознак сп`яніння не виявлено(а.с. 12). Згідно копії відповіді КЗОЗ «Лозівське ТМО» на запит слідчого вих. № 1255 від 15.07.2016, 06.07.2016 о 13.45 год. у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» у [PERSON] було проведено забір біоматеріалу, за результатами токсикологічного дослідження № 2074 від 07.07.2016 виявлено етанол в концентрації 2,03 г/л(%)(а.с.13). Згідно копії звіту № 3716 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 14.07.2016,- ринкова вартість (С) автомобіля (для порівняння суми вартості відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ(Свр) з його ринковою вартістю (С) Chevrolet Aveo ГБО, держномер [NUMBER] (без урахувань пошкоджень зв`язаних з подією) на момент оцінки КТЗ(06.07.2016) складає 98999,25 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo ГБО, держномер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні(Сврз), складає 68932,08 грн. В даному випадку сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ Сврз=68932,08 грн., менша його ринкової вартості. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo ГБО, держномер [NUMBER] без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 144252,85 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Chevrolet Aveo ГБО, держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 98999,25 грн.(а.с. 21-64). З копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 3716 від 14.07.2016 вбачається, що за проведення вищезазначеної оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ ФОП [PERSON] прийнято від [PERSON] 700,00 грн.(а.с. 20). Згідно копії висновку експерта № 75-ЛЗ/17 від 20.03.2017 «На основании данных судебно-медицинской експертизы [PERSON] по факту ДТП с учётом данных из предоставленной медицинской документации… у него имели место закрытая черепно-мозговая травма в виде сотрясения головного мозга, закрытый перелом костей носа с искривлением носовой перегородки, травматическая экстракция 1-го зуба на верхней челюсти справа и 1,2 зубов на верхней челюсти слева, ……закрытый перелом левой лучевой кости в нижней трети со смещением осложнившийся посттравматической контрактурой левого лучезапястного сустава,……закрытый перелом тела левой подвздошной кости с переломом вертлужной впадины, которые образовались от ударного действия тупых предметов не отобразивших в повреждениях своих индивидуальных особенностей и каким могли быть и выступающие части салона автомобиля при столкновении движущихся транспортних средств….»(а.с. 103-104). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] внаслідок ДТП було спричинено легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. [PERSON] знаходився у стаціонарі КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» з 06.07.16 по 08.08.16 з діагнозом: ГЗЧМТ; струс головного мозку; забійні рани нижньої туби, лівого коліна; закритий перелом кісток тазу зліва; закритий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням; алкогольне сп`яніння, що підтверджено копією виписки № 2027 із медичної картки стаціонарного хворого(а.с. 102). Згідно копій чеків та квитанцій [PERSON] поніс матеріальні витрати на лікування (а.с. 83-90). Відповідно до копії акту № 9619 про оцінку транспортного засобу від 07.05.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21101 і 110-01 5МТ держномер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Сврз), складає 72085,81 грн., ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21101 і 110-01 5МТ ГБО, реєстраційний номер [NUMBER] (з врахуванням пошкоджень) на дату оцінки складає 9184, 19 грн.(а.с. 138-156). Згідно копії акту № 9619 виконаних послуг від 07.05.2019 [PERSON] повинен сплатити ФОП [PERSON] за виконані послуги з визначення вартості автомобіля ВАЗ 21101 і 110-01 5МТ держномер [NUMBER] -1800 гривень(а.с. 157). Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4, 5 ст.82 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до копії висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 14577/21423 від 28.11.2017 Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса,- в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2110 [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України(далі-ПДР України). В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість попередити зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo для водія автомобіля ВАЗ 2110 [PERSON] визначалася виконанням вимог п. 10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 2110 [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Chevrolet Aveo [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР України. По причині, вказаній у дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи володів можливістю [PERSON] уникнути дорожньо-транспортної пригоди? Чи вбачається в діях водія [PERSON] невідповідності вимогам ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням події?»-на даному етапі дослідження, з технічної точки зору, експертним шляхом неможливо(а.с. 14-16). З копії постанови старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області Сівака Д.В. про закриття кримінального провадження від 13.12.2017 вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2110 [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами 10.1 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість попередити зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo для водія автомобіля ВАЗ 2110 [PERSON] визначалася виконанням вимог п. 10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Chevrolet Aveo [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР України. По причині, вказаній у дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи володів можливістю [PERSON] уникнути дорожньо-транспортної пригоди? Чи вбачається в діях водія [PERSON] невідповідності вимогам ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням події?»-на даному етапі дослідження, з технічної точки зору, експертним шляхом неможливо. Вказане кримінальне провадження слідчим закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 17-18). Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.02.2018 у задоволенні скарги [PERSON] на постанову від 13.12.2017 старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області Сівака Д.В. про закриття кримінального провадження № 12016220380001905 від 07.07.2016 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України- відмовлено, що підтверджено копією ухвали(а.с. 114). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2018 ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.02.2018 про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого від 13.12.2017 про закриття кримінального провадження № 12016220380001905 залишено без змін, що підтверджено копією ухвали(а.с.115-116). Вищевказаними висновком комплексної експертизи та постановою слідчого про закриття кримінального провадження встановлено порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, твердження останнього, що його вина у вчиненні ДТП не встановлена та наявна обопільна вина учасників ДТП є безпідставними. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини [PERSON] у вчиненні вищезазначеної ДТП суду не надано, а відтак у задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. З матеріалів кримінального провадження № 12016220380001905 вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] згідно копії полісу № АЕ /9268559 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована у НАСК «Оранта»; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю- 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну-100000 грн. Розмір франшизи становить 510 грн. Згідно копії полісу АЕ/9766593 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована в СК «Юнівес»; страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну-100000 грн.; розмір франшизи не встановлено. Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон). Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди(пп.37.1.4. п.37.1 ст. 37 Закону). Сторони в судовому засіданні пояснили, що одразу після ДТП вони в телефонному режимі повідомили страхові компанії про ДТП. Доказів належного повідомлення страховиків про настання страхового випадку одразу після ДТП сторонами суду не надано. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 статті 37 Закону). З відповіді ПрАТ «СК «Юнівес» на адресу [PERSON] вих. 18/09/03-30 від 03.09.2018 вбачається, що 07.06.2018 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Юнівес» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із завданням збитків власнику автомобіля Chevrolet Aveo, р.н. [NUMBER] . Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Заяву про страхове відшкодування подано до ПрАТ «Юнівес» більше ніж через рік з моменту скоєння ДТП, у зв`язку з чим на підставі пп.37.1.4 п.37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Юнівес» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Такий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (№ 14-310цс18). Отже, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з ПрАТ «Юнівес» матеріальної шкоди, в межах ліміту передбаченого полісом обов`язкового страхування. Суд вважає безпідставними доводи позивача за первісним позовом [PERSON] щодо абсолютного права потерпілого при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом та спричинила потерпілому шкоду внаслідок такого керування, страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вільно на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності, передбачених ст. 1194 ЦК України підстав, оскільки, на думку суду, покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на особу, майнова відповідальність якої застрахована, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позивач за первісним позовом [PERSON] вимагав відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, аргументи позивача, що шкода має бути відшкодована тільки заподіювачем у повному обсязі, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту, є необґрунтованими, а його первісний позов підлягає частковому задоволенню. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню завданий [PERSON] матеріальний збиток за вирахуванням страхової суми (вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Сврз), тобто 30767,17 коп.=98999, 25грн.(матеріальний збиток)+ 700 грн.(витрати на послуги експерта) -68932,08 грн.(сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Сврз). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивачу за первісним позовом [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5000, 00 гривень, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.11.2018(справа № 761/11472/15-ц провадження № 61-23674св18). Отже при подачі позову до суду позивач за первісним позовом [PERSON] повинен був сплатити судовий збір у сумі 1765,40= 997 грн.(матеріальну шкоду)+768,40 грн.(моральну шкоду). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] повинен був сплатити 1536,80 грн.= 768,40 грн.(матеріальну шкоду) +768,40 грн.(моральну шкоду). Згідно квитанції №120 від 22.02.2019 [PERSON] за вимоги матеріального характеру та відшкодування моральної шкоди сплачений судовий збір у розмірі 1 496, 24 гривень. Таким чином, позивачем [PERSON] не доплачено судовий збір на суму 269,16 грн. Згідно квитанції 0.0.1334008742.1 від 22.04.2019 [PERSON] за вимоги матеріального характеру сплачено 768,40 грн. та згідно квитанції 0.0.1334010913.1 від 22.04.2019 відшкодування моральної шкоди сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. Таким чином, позивачем [PERSON] внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 1152,60 грн. = 1921 грн-768,40 грн. Враховуючи те, що первісний позов [PERSON] задоволено частково, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу за первісним позовом [PERSON] судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача за первісним позовом [PERSON] в сумі 384,51 грн., виходячи з розрахунку: за позовну вимогу про відшкодування матеріального збитку 307,67 грн. =30767,17 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 997, 00 грн. (сума судового збору що підлягає до сплати) / 99699,25 грн. (розмір заявлених позовних вимог); за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди 76,84 грн. =5000 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 768,40 грн. (сума судового збору що підлягає до сплати)/ 50000 грн.(розмір заявлених позовних вимог). Таким чином, з [PERSON] підлягала б стягненню на користь держави сума 269,16 грн. та у рахунок повернення сплаченого судового збору на користь [PERSON] сума 115,35 грн. (384,51 грн.- 269,16 грн.). Однак, враховуючи ту обставину, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 1152,60 грн., останній має право на повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 883,44 грн.=1152,60 грн.(внесений судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом)-269,16 грн.(судовий збір, що підлягає стягненню на користь держави). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: partial