Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою. В обґрунтування позову зазначив, що 15 травня 2019 року між ним та [PERSON] було досягнуто згоди, згідно якої ним було надано відповідачу позику - грошові кошти для власних потреб в сумі 3000 (три тисячі) доларів США, в еквіваленті 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень. Грошові кошти [PERSON] отримав особисто в повному обсязі, що підтверджується доданою до позовної заяви розпискою. Згідно розписки, [PERSON] зобов`язувався повернути йому грошові кошти протягом 2019 року в розмірі 3000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 85000,00 гривень. Розписка була складена в його присутності та присутності свідка - [PERSON] . Станом на 13.02.2020 року [PERSON] відмовляється від повернення боргу за розпискою. Даний договір між ним та відповідачем, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207, 547, 1047 ЦК України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення. З аналізу викладених норм та змісту розписки, її письмова форма є наслідком її реального характеру та є доказом не лише факту укладання договору позики, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, оскільки звернення до відповідача про повернення йому суми коштів виявились безрезультатними, він вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права для примусового повернення коштів. На сьогоднішній день він дуже розраховує на ці кошти, вони необхідні йому для власних потреб та потреб його сім`ї. Таким чином, як наслідок порушення позичальником зобов`язання взятого на себе згідно розписки від 15.05.2019 року та законодавства України, вважає, що [PERSON] зобов`язаний сплатити йому суму боргу та неустойку у наступному розмірі: 1). 85000 гривень - розмір позики (сума боргу); 2).\~170\~гривень - збитки від інфляції за період 01.01-31.01.2020 р. (85000 (позика)*100,2% (індекс інфляції за січень) = 85170 - 85000 (позика) = 170 грн. 3). 311 гривень 3% річних від простроченої суми позики за період 01.01.-13.02.2020 року (44 дн.). 85000 (позика)*3% (річних) = 2550/366 (дн.)*44 (дн.) = 306,55 гривень, а всього 85476,55 гривень. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначили, що розписка, якою позивач намагається довести наявність у [PERSON] зобов`язальних відносин, була написана внаслідок, як фізичного, так і психологічного тиску на нього та його дружину [PERSON] . Окрім того, зі змісту розписки не можна зробити висновок про те, що є предметом договору позики, тобто не зрозуміло, що саме отримала особа, яка цю розписку писала, а також не міститься відомостей про безпосереднє отримання предмету позики, а йдеться лише про зобов`язання повернути суму в розмірі 3000 доларів США в еквіваленті 85000 грн., що також не дає можливості чітко усвідомити, що саме необхідно повернути, чи-то 3000 доларів США, чи-то 85000 грн. [PERSON] наголошує на тому, що підставою написання ним розписки був не факт отримання грошей в борг, а безпідставне звинувачення його дружини в тому, що вона, нібито, викрала 29 грудня 2018 року у позивача грошову суму в розмірі 6500 доларів США, та пов`язане з цим насильство та погрози фізичної розправи з боку позивача та ще двох його друзів, один з яких є [PERSON] , яке мало місце в ніч з 29 на 30 грудня 2018 року, у зв`язку з чим викликався наряд поліції. Підставою написання розписки також був факт нападу двох невідомих в балаклавах на відповідача та його дружину, який відбувся 19 квітня 2019 року, внаслідок чого вони отримали тілесні ушкодження, а [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кам`янська міська лікарня №7» з 24.04.2019 р. по 03.05.2019 р. з діагнозом: оскольчатий перелом кісток носа, ЗЧМТ, струс головного мозку, параорбітальні гематоми. Оскільки, не зважаючи на неодноразові звернення до правоохоронних органів подружжя [PERSON] не отримало допомоги та захисту, то з метою запобігання подальшого фізичного насильства, [PERSON] був вимушений на вимогу позивача написати розписку, копія якої долучена до позову. Просили відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, заслухавши пояснення свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (розписка), за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, в еквіваленті 85000,00 гривень і зобов`язався повернути їх в 2019 році. Однак, відповідач ігнорує їх та по сьогоднішній день не виконав умов договору позики. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] попросив у її цивільного чоловіка [PERSON] грошей в борг. 15 травня 2019 року вона разом з [PERSON] на автомобілі під`їхали на [ADDRESS] де мешкає їх знайомий. В цей час до них в машину сів [PERSON] . [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 3000 доларів США, а [PERSON] написав про це розписку. Розписку [PERSON] писав в її присутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вона знає, так як раніше зустрічалась з його пасинком [PERSON] та вони всі разом мешкали за адресою: [ADDRESS] . 30 грудня 2018 року приблизно о 01.30 год. ранку, вона прокинулась від того, що в квартирі відбувалась сварка. Окрім них в квартирі були ще 5 чоловік, а саме: [PERSON] , кума [PERSON] . [PERSON] , дружина [PERSON] . [PERSON] , та ще 2 чоловіки, яких вона не знає. Напередодні ввечері, [PERSON] з дружиною були в гостях у [PERSON] , а вночі вони увірвались в квартиру та почали звинувачувати дружину [PERSON] . Ольгу в нібито крадіжці 6500,00 доларів США, та погрожувати [PERSON] фізичною розправою. В ході сварки, через деякий час, вони всі разом вирішили поїхати до [PERSON] додому та пошукати вказані гроші, оскільки [PERSON] був п`яний та міг кудись сховати ці гроші, а потім забути. Вона та пасинок [PERSON] залишились вдома, а усі інші поїхали до [PERSON] . Приблизно через пару годин, вона почала телефонувати на мобільні телефони [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з метою з`ясувати як справи, однак слухавку ніхто не підіймав. Тоді вони вирішили також поїхати до [PERSON] . Коли вони підходили до будинку [PERSON] , побачили, що [PERSON] з дружиною [PERSON] стоять на вулиці. На її питання де знаходяться [PERSON] , [PERSON] відповів, що вони в під`їзді. Зайшовши в під`їзд, між 2 та 3 поверхами вони побачили, що ці двоє чоловіків, які знаходились раніше в квартирі, погрожували [PERSON] та його дружині та намагались витягнути їх з під`їзду. Побачивши це, вона почала телефонувати до поліції. Почувши, що вона викликала поліцію, ці чоловіки покинули [PERSON] та кудись зникли. Коли приїхала поліція, вони всі разом поїхали додому в автомобілі поліції. Також, [PERSON] написала заяву про вказаний злочин працівникам поліції. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його мати є дружиною [PERSON] , а [PERSON] був другом їх родини. 30 грудня 2018 року приблизно о 01.30 год. ранку, він прокинувся від того, що в квартирі відбувалась сварка. Окрім них в квартирі були ще 5 чоловік, а саме: [PERSON] , кума [PERSON] . [PERSON] , дружина [PERSON] . [PERSON] , та ще 2 чоловіки, яких він не знає. Напередодні ввечері, [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] , були в гостях у [PERSON] , а вночі вони увірвались в квартиру та почали звинувачувати мати в нібито крадіжці 6500,00 доларів США, та погрожувати [PERSON] фізичною розправою. В ході сварки, через деякий час, вони всі разом вирішили поїхати до [PERSON] додому та пошукати вказані гроші, оскільки [PERSON] був п`яний та міг кудись сховати ці гроші, а потім забути. Він разом з дівчиною [PERSON] залишився вдома, а усі інші поїхали до [PERSON] . Приблизно через пару годин, вони почали телефонувати на мобільні телефони [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з метою з`ясувати як справи, однак слухавку ніхто не підіймав. Тоді вони вирішили також поїхати до [PERSON] . Коли вони підходили до будинку [PERSON] , побачили, що [PERSON] з дружиною [PERSON] стоять на вулиці. На його питання де знаходяться [PERSON] , [PERSON] відповів, що вони в під`їзді. Зайшовши в під`їзд, між 2 та 3 поверхами він побачив, що ці двоє чоловіків, які знаходились раніше в квартирі, погрожували [PERSON] та його матері, та намагались витягнути їх з під`їзду. Побачивши це, він почав телефонувати до поліції. Почувши, що він викликає поліцію, ці чоловіки покинули [PERSON] та кудись зникли. Коли приїхала поліція, вони всі разом поїхали додому в автомобілі поліції. Також, [PERSON] написала заяву про вказаний злочин працівникам поліції. Наступного дня його мати [PERSON] та [PERSON] поїхали до м. Дніпра та пройшли поліграф «детектор лжи». Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст.3\~ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. При цьому, згідно з ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Стаття 14\~ЦК України закріплює положення, відповідно до яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч.1-2 ст. 202 ЦК України). Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640\~ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). За розрахунками позивача, як наслідок порушення [PERSON] зобов`язання взятого на себе згідно розписки від 15.05.2019 року, [PERSON] вважає, що [PERSON] зобов`язаний сплатити йому суму боргу та неустойку у наступному розмірі: 1). 85000 гривень - розмір позики (сума боргу); 2).\~170\~гривень - збитки від інфляції за період 01.01-31.01.2020 р. (85000 (позика)*100,2% (індекс інфляції за січень) = 85170 - 85000 (позика) = 170 грн. 3). 311 гривень 3% річних від простроченої суми позики за період 01.01.-13.02.2020 року (44 дн.). 85000 (позика)*3% (річних) = 2550/366 (дн.)*44 (дн.) = 306,55 гривень, а всього 85476,55 гривень. Встановивши, що [PERSON] не виконав свого грошового зобов`язання повернути грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позивачем, у строк та в порядку, що встановлені договором позики, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу та 3% річних. Інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти. Враховуючи зазначене, положення частини другої статті 625\~ЦК України\~в частині інфляційних втрат не можуть бути застосовані до боргового зобов`язання в доларах США, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він написав розписку під психологічним тиском позивача і не створює реальних боргових зобов`язань суд не приймає до уваги, оскільки вони не доведені останнім. Саме по собі звернення до правоохоронних органів з приводу спричинення тілесних ушкоджень не є достатнім доказом. Посилання відповідача на бездіяльність посадових осіб Південного ВП суд також розцінює критично, оскільки такі дії відповідачем не оскаржувались у встановленому законом порядку. Крім того, стосовно того, що відповідач [PERSON] написав боргову розписку під впливом психологічного насильства та погрози застосування фізичного насильства відносно нього і його родини - він взагалі не звертався з заявою до правоохоронних органів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial