Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області, третя особа - директор [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплаті за час вимушеного прогулу та зміну запису в трудовій книжці. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що працює на посаді завідувача господарством [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області з 7 листопада 2014 року. Наказом від 28 грудня 2015 року № 60-02 його звільнено із займаної посади у звязку з прогулом без поважної причини згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, як вважає позивач дане звільнення є його політичним переслідуванням. Крім того звільнення відбулось під час його хвороби, що підтверджується листом непрацездатності виданим 23 грудня 2015 року, серії АГХ № 500249. Вважає наказ від 28 грудня 2015 року незаконним та просить його скасувати, поновити його на роботі на займаній посаді, провести йому оплату за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області витрати за отриману юридичну допомогу в розмірі 3\~500 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшив та змінив свої позовні вимоги, просив суд скасувати наказ № 60-02 від 28 грудня 2015 року про його звільнення за прогули, не поновляти його на роботі на посаді завідувача господарством територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області, оплатити йому час вимушеного прогулу з 2 січня 2016 року по 22 січня 2016 року та зобовязати відповідача звільнити його із займаної посади за власним бажанням. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову [PERSON] не визнала і суду пояснила, що по даній справі відсутній предмет спору оскільки наказ № 60-02 від 28 грудня 2015 року про звільнення [PERSON] скасований 19 січня 2016 року і він поновлений на роботі, про що позивач повідомлений по телефону, а також письмово. Повідомлення про скасування наказу про звільнення [PERSON] було вручене його дружині та його адвокату [PERSON], однак позивач до роботи не приступив до часу розгляду справи. Не визнав представник позивача і вимог [PERSON] про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у звязку з тим що позивач [PERSON] після скасування наказу про його звільнення 19 січня 2016 року свої трудові функції не виконував з власної вини. Також заперечувала про відшкодування позивачу витрат по оплаті правових послуг адвоката, в звязку з тим що суду не надано доказів по яких цивільних справах адвокатом [PERSON] [PERSON] надавалась правова допомога, відсутні підтвердження та розрахунки скільки часу було затрачено адвокатом для надання правової допомоги [PERSON] по даній цивільній справі і по якій цивільній справі була проведена оплата в сумі 3\~500 гривень і чим дана сума обґрунтовується. Про внесення запису в трудову книжку про звільнення [PERSON] за власним бажанням або за згодою сторін не заперечувала, якщо позивач звернеться до територіального центру з відповідною заявою. Третя особа в даному цивільному провадженні [PERSON], який являється директором [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області позову не визнав та заперечував проти його задоволення. Заслушавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав та інтересів юридичної особи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що [PERSON] 10 листопада 2014 року прийнятий на посаду завідувача господарством [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області, згідно наказу за № 04-02 від 10.11.2014 року. Наказом № 60-02 від 28 грудня 2015 року [PERSON] звільнений з посади завідувача господарством центру за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. 19 січня 2016 року [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплаті за час вимушеного прогулу та зміну запису в трудовій книжці. Наказом № 04-02 від 19 січня 2016 року скасована дія наказу від 28 грудня 2015 року № 60-02 «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON]В.» Відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ч. 3 п. 8 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. У звязку з тим, що позивачем [PERSON] адміністрації [PERSON] центру соціального обслуговування населення Черкаського району були надані листки непрацездатності за період з 2 грудня 2015 року по 31 січня 2015 року наказ № 60-02 від 28 грудня 2015 року про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України не відповідає вимогам діючого трудового законодавства, а так як адміністрацією територіального центру соціального обслуговування населення 19 січня 2016 року скасований, то необхідності в повторному скасуванні наказу про звільнення [PERSON] за прогули суд не вбачає. Однак в даному наказі № 04-02 від 19 січня 2016 року відсутня вказівка про поновлення [PERSON] на посаді завідувача господарством [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області, тому суд вважає, що позивач [PERSON]В у відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі з 28 грудня 2015 року по 22 січня 2016 року, тобто до часу працевлаштування його на іншу роботу 25 січня 2016 року. У відповідності з ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі винесення рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно довідки [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району середньоденна заробітна плата (дохід) [PERSON] складає 128 грн. 64 коп., до 22 січня 2016 року включно кількість робочих днів становила 14 днів, таким чином з відповідача [PERSON] центру соціального обслуговування населення Черкаського району на користь [PERSON] підлягає стягненню за час вимушеного прогулу 1799 грн. 56 коп. Заперечення представника позивача, що не підлягає оплаті час вимушеного прогулу з 02 січня 2016 року по 22 січня 2016 року, суд вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. [PERSON] був незаконно звільнений з роботи 28 грудня 2015 року, вважаючи себе незаконно звільненим, звернувся до суду з позовом про поновленні на роботі 19 січня 2016 року, тому період з 2 січня 2016 року і до працевлаштування на іншу роботу, суд не вважає прогулами з вини позивача. Суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача про зобовязання відповідача зробити йому запис в трудовій книжці про звільнення за власним бажанням. Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновленню працівника на роботі, орган який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення згідно чинного законодавства. Однак на день видачі наказу про звільнення [PERSON] за прогули 28 грудня 2015 року і на час скасування даного наказу 19 січня 2016 року, [PERSON] заяви про звільнення за власним бажанням до відповідача не подавав і новий наказ про його звільнення по будь-яких підставах відсутній, тому підстави для зміни формулювання звільнення [PERSON] у суду відсутні. Не підлягають задоволенню також вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району на його користь витрат на правову дорогу адвокату [PERSON] Відповідно до пунктів 47,48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 10.17.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано\~статтями 8,\~59\~Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у\~розділі III\~Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у\~пункті 2\~частини третьої статті 79,\~статтях 84,\~88,\~89\~ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] не надали суду доказів по яких цивільних справах адвокатом [PERSON]Г позивачу [PERSON] надавалась правова допомога, відсутні підтвердження та розрахунки скільки часу було затрачено адвокатом для надання правової допомоги [PERSON] по даній цивільній справі і по якій цивільній справі була проведена оплата в сумі 3\~500 гривень і чим дана суму обґрунтовується. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає часткового задоволення.

Outcome: partial