Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що 11.07.2013 року позичив відповідачу 13000 доларів США. Про позику було складено розписку з зазначенням повернення грошей за першою вимогою. Відповідач повернула 6000 доларів США. На даний час відповідач отримані в борг гроші повністю не повернула, тому позивач просить стягнути їх з [PERSON] та понесені судові витрати. До початку розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір позики від 11.07.2013 року недійсним. В судовому засіданні [PERSON] та його представник заявлений позов підтримали повністю та просять суд його задовільнити. Зустрічну позовну заяву [PERSON] не визнають та просять суд відмовити в її задоволенні. Зокрема позивач пояснив, що відповідач особисто в нього вдома написала йому боргову розписку та отримала по ній гроші в 2013 році. Раніше, в 2008 році він позичав сину відповідача 5,5 тисяч доларів США, які йому були повністю повернуті, до суду він звернувся з приводу зовсім іншого боргу [PERSON] в сумі 13 тисяч доларів США, з яких йому повернуто лише 6 тисяч доларів. Жодних погроз з його боку до відповідача ним не застосовувалось. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов про стягнення боргу не визнали та просять суд відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов про визнання договору позики недійсним підтримують. Відповідач пояснила, що разом з своїм сином працювала з позивачем в Гайворонській РДА, стосунки між ними були хороші. Її син позичив у позивача 5,5 тисяч доларів США. Потім тривалий час її син та вона розраховувалися по цьому боргу. [PERSON] їй неодноразово погрожував і влітку 2013 року по дзвінку позивача, прийшла до останнього на роботу, де під його психологічним тиском написала розписку на 13 тисяч доларів США, які фактично не отримувала. В правоохоронні органи з цього приводу звернулася лише після подачі [PERSON] до неї позову до суду. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів підтверджується розпискою від 11.07.2013 року на суму 13000 доларів США, яка як зазначив позивач в судовому засіданні була написана для нього відповідачем. Вказана розписка є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч.1 ст.207, ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідач на даний час повернув позивачу 6000 доларів США, що не заперечується сторонами. Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження повного виконання взятих на себе зобов'язань по поверненню отриманих від позивача коштів. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки сторони, укладаючи договір позики, визначили еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, то враховуючи недоведеність факту повного повернення боргу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у гривнях в еквіваленті виходячи з довідки про курс НБУ по долару США станом на 29.06.2016 року, яку надано позивачем. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком неповернутого боргу відповідача по розписці на суму 7000 доларів США, що еквівалентна 174090 грн. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що первісний позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги зустрічного позову про визнання недійсним договору позики від 11.07.2013 року, то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити з огляду на таке. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог про визнання договору позики недійсним Постановою Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 1 було роз'яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. У параграфі 2 глави 16 ЦК України чітко зазначені підстави, з яких правочин може бути визнаний судом недійсним. У зустрічному позові відсутні будь-які посилання на норми матеріального права, на підставі яких суд має визнати недійсним договір позики (розписку) від 11.03.2013 року, а відтак у суду відсутні правові можливості та будь-які докази, які б давали підстави визнати оспорювану розписку недійсною, і тому враховуючи вищевикладене у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved