Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради, [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 30 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідним дядьком [PERSON], яка померла [INFO] року. Продовжено [PERSON], [INFO] строк для прийняття спадщини, після смерті племінниці [PERSON], яка померла [INFO] року, визначено йому додатковий строк для прийняття спадщини протягом 3 місяців з дня набрання чинності рішення суду. В апеляційній скарзі [PERSON] оспорює обґрунтованість цього судового рішення, ставить питання про його скасування. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неповно з'ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку про наявність поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем, тоді як на думку апелянта похилий вік позивача та проживання у Росії не є перешкодою для звернення з заявою до нотаріуса, крім того зі змісту доручення від 18.08.2010 року , наданого від імені позивача його представнику вбачається, що йому ще у 2010 році було відомо про смерті племінниці , у 2011-2012 році він звертався до суду з позовами про визнання недійсними договорів довічного утримання, купівлі-продажу спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, рішення суду залишити без зміни. Інші учасники судового розгляду у засідання апеляційного суду не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином та суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Апеляційний суд, заслухав доповідача, представника позивача, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. При розгляді справи судом встановлено, що згідно з свідоцтва про смерть серії 1-НО № 479405 від 02.09.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 4). Позивач, вважаючи себе спадкоємцем третьої черги після смерті [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 03.04.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу (а.с. 8) та державним нотаріусом Донецької державної нотаріальної контори (а.с. 7) було винесено постанови про відмову у здійсненні нотаріальних дій у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено факт родинних відносин з померлою та він є її рідним дядьком, строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки позивач є громадянином Російської Федерації, проживає за межами України, крім того, є чоловіком похилого віку та тривалий час важко переживав смерть свого сина. Але, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач зазначав, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] та на яку він і претендує у порядку спадкування (а.с.2). Проте, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] за життя на підставі договору довічного утримання , посвідченого Першої Донецькою державною нотаріальною конторою 03.09.2007 року передала належну їй на праві власності квартиру [PERSON], яка за договором купівлі-продажу від 05.04.2012 року , посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1479 продала квартиру [PERSON], яке є власником квартири на теперішній час (а.с.85). Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи вкладене, апеляційний суд вважає, що спадкове майно, яке позивач зазначає у позові та з метою отримання права на яке звертається до суду з вимогами про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для його прийняття відсутнє. Таким чином, вимоги позивача не ґрунтуються на законі та правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Outcome: dismissed