Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.03.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду, згідно якого Відповідач взяв на себе зобов'язання виконати роботи зі створення сайту в обумовлені договором строки, а Позивач прийняти їх та оплатити. Відповідно до п. 2.1 Договору Відповідач взяв на себе зобов'язання розпочати виконання робіт з 15.03.2012 року та завершити створення сайту до 22.06.2012 року. Проте у вказаний строк сайт не був зроблений, 06.07.2012 року він направив претензію, в якій вимагав, щоб Відповідач протягом одного календарного дня, після отримання цієї претензії, у письмовому вигляді повідомив про дату та місце, коли він зможе пред'явити виконану ним роботу для того, щоб разом з незалежним експертом визначити відсоток її готовності. 10.07.2012 року Відповідач отримав дану претензію, але відповідь не надав. 13.09.2012 року він направив претензію вимогу, в якій повідомив про розірвання договору, тому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 45000 грн., з яких: 9000 грн. - штраф згідно п. 6.3 Договору; 41000 грн. - штраф згідно п. 6.4 Договору, а саме за період з 23.06.2012 р. до 13.09.2012 р. - 82 дні помножені на 500 грн. та 3000 грн. - авансу за мінусом 8000 грн., сплачених 31.10.2012 року. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у заяві. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення та додатково пояснивши в судовому засіданні, що договір підряду укладався два рази, перший раз 15.03.2012 року на 12000 грн. зі строком виконання до 09.05.2012 року, в подальшому даний договір було переукладено у травні місяці на суму 9000 грн. зі строком виконання до 22.06.2012 року, проте датою укладення даного договору також є 15.03.2012 р. При укладені даних договорів був порушений принцип справедливості через неможливість виконання належним чином робіт, які є предметом договору, адже технічне завдання на сайт не місить змістовної інформації, яку відповідач повинен був використовувати про розробці. Щодо штрафних санкцій, то позивачем не обґрунтовано нарахування штрафних санкцій у сумі 9000 грн. відповідно до пункту 6.3 Договору, адже саме позивачем було ініційовано розірвано договір, а даним пунктом передбачена відповідальність підрядника за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань. Щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 41000 грн., то відповідно до вимог цивільного законодавства штраф має разовий характер, вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, а тому розмір штрафу за п. 6.4 Договору має складати 500 грн. однією фіксованою сумою, а не за кожен день прострочення по 500 грн. Крім того, позивачем не доведений факт сплати ним авансу у сумі 3000 грн., посилання на втрату позивачем як першого варіанту договору, так і розписки відповідача про отримання ним цих коштів, не підтверджені доказами. Щодо написання [PERSON] розписки про зобов'язання сплатити 20000 грн., то така розписка ним була написана під тиском та через свою необізнаність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він разом із [PERSON] є партнерами по бізнесу, вкладом [PERSON] у розвиток бізнесу мав бути створений сайт фірми. Через мережу Інтернет вони знайшли сайт [PERSON], який пропонував такого роду послуги. Вони з ним зустрілися і обмовили всі необхідні умови. У березні місяці був укладений договір, юридичною та фінансовою стороною цього питання займався [PERSON], з початку строком виконання договору було визначено травень місяць. Проте в подальшому, у зв'язку із тим, що [PERSON] не встигав створити сайт, у червні місяці договір було перепідписано і строком виконання договору визначили кінець червня, крім того підставною переукладення договору була втрата першого варіанту. Також ним за свої кошти був придбаний Хостинг, щоб [PERSON] зміг викласти варіант сайту в мережу Інтернет. В подальшому між ними та [PERSON] в мережі Інтернет велось листування, [PERSON] повідомляв про неможливість вчасного виконання договору, то через його відсутність, то через його хворобу. У липні місяці, після зустрічі із [PERSON], коли він показав результати роботи, а саме Скріншоти, вони зрозуміли, що [PERSON] не виконає зазначену роботу, хоч і сподівалися, проте почали шукати нових виконавців. У серпні місяці був укладений договір підряду з іншими виконавцями. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього звернулися [PERSON] разом із [PERSON] на тему розробки сайту, обговорили всі умови і через два тижні, тобто 13.08.2012 року уклали договір підряду. Судом встановлено наступне: між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір підряду. В матеріалах справи містяться два варіанти цього договору від 15.03.2012 року (а.с. 4-5, 32-34). Кожен аркуш цих варіантів договорів підписаний обома сторонами. Різницею між цими договорами є строк виконання договору, так згідно першого договору строком виконання є 09.05.2012 р.(а.с. 32), а згідно другого 22.06.2012 р. (а.с. 4), також різницю становить винагорода підрядника, згідно першого договору вона складає 12000 грн. (а.с. 32), згідно другого - 9000 грн. (а.с. 4). Як повідомив в судовому засіданні позивач та свідок [PERSON] другий варіант договору підписувався у зв'язку із тим, що [PERSON] не встигав виконати умови договору, крім того перший варіант договору був втрачений. Факт втрати оригіналу договору позивачем доведений не був. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте, саме замовником - [PERSON] не був виконаний належним чином договір підряду. Так, згідно п.п. 3.3.1 обох варіантів договору від 15.03.2012 року перша частка винагороди в розмірі 3000 грн. сплачується протягом 3-х днів з моменту підписання цього договору. Згідно п. 3.4 Договору доказом отримання винагороди є проста письмова розписка Підрядника. Розписка про отримання підрядником першої частки винагороди в матеріалах справи відсутня. Позивачем в судовому засіданні були надані пояснення, що розписка про отримання [PERSON] авансу в сумі 3000 грн. була втрачена. Даний факт жодним доказом не підтверджується. Проте згідно з п 3.1 обох видів договору авансом є 3000 грн. за додаткові зміни в сайті, не обумовлені в Технічному завданні. Свідчення [PERSON] про те, що [PERSON] була сплачена сума або 3000 грн., або 4000 грн. з урахуванням вимог ч. 3 ст. 59 ЦК України не є допустимим доказом по справі. Тому недоведеним є факт сплати [PERSON] [PERSON] першої частки винагороди, а так само авансу, на виплаті якого наполягав позивач, тим більше, що це є різні види винагороди. Частина 2 статті 849 ЦК України надає право замовнику одразу відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків у разу порушення підрядником строків початку та закінчення робіт. В останньому випадку замовник має довести, що роботи у визначений строк виконанні не будуть. Єдине виключення це порушення обов'язку замовником щодо своєчасності надання матеріалів, проведення авансових виплат. Так, статтею 856 ЦК України встановлено право підрядника на притримання результатів роботи у зв'язку із несплатою замовником ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв'язку із виконанням договору підряду. Пунктом 7.7 Договору зазначено, що у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються нормами чинного законодавства. Частина 3 статті 849 ЦК України встановлює права замовника при виявленні ним інших ніж строки виконання робіт порушень під час виконання договору підряду. Якщо стане очевидним, що робота не буде виконана належним чином, замовник має право призначити строк для усунення недоліків підрядником. Доказування очевидності невиконання належним чином роботи за підрядним договором так само покладається на замовника. Так, перший раз позивач призначив строк для усунення недоліків, переуклавши договір підряду від 15.03.2012 р., другий раз призначив строк для усунення недоліків, надіславши претензію від 06.07.2012 року. В даній претензії замовник вимагав, щоб Відповідач протягом одного календарного дня, після отримання цієї претензії, у письмовому вигляді повідомив про дату та місце, коли він зможе пред'явити виконану ним роботу для того, щоб разом з незалежним експертом визначити відсоток її готовності. Як зазначив позивач у позові, відповідь [PERSON] не надав, проте це суперечить іншим поясненням позивача та поясненням свідка [PERSON], з яких вбачається, що зустріч із [PERSON] та експертом все ж таки відбулась приблизно у середині, або у кінці липня. Під час даної зустрічі [PERSON] надав результати своєї роботи. Позивачем було вказано, що робота була виконана неналежним чином, проте жодних допустимих доказів також не наведено. З урахуванням вищенаведеного, надавши оцінку доказам, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факт односторонньої відмови [PERSON] від виконання своїх обов'язків, адже у липні місяці він пред'являв результати роботи, а 13.09.2012 року ініціатором розірвання договору став не [PERSON], а [PERSON], у зв'язку із чим не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення штрафу у сумі 9000 грн. на підставі п. 6.3 Договору. Через недоведеність факту отримання [PERSON] авансу в сумі 3000 грн. ця сума не підлягає стягненню на користь позивача. А у зв'язку із порушенням позивачем умов договору підряду (п.п. 3.3.3) щодо сплати першої частки винагороди у сумі 3000 грн. протягом 3-х днів з моменту підписання договору, а так само порушення умов договору щодо сплати авансу в сумі 3000 грн. (п. 3.1) позивач не має право на вимогу відшкодування збитків у разу порушення підрядником строків початку та закінчення робіт. А крім того, сумнівним є період за який просить позивач стягнути штраф (з 23.06.2012 р. по 13.09.2012 р), адже згідно претензії від 06.07.2012 року позивач відкладав виконання договору підряду, те саме стосується і дати розірвання договору з ініціативи замовника, адже згідно листування ще з 03.08.2012 року [PERSON] обіцяв повернути потрібну суму (а.с. 9), а 13.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про створення сайту № 23. Тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed