Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визначити місце проживання їх спільної дочки [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою [ADDRESS] припинити з 31 січня 2017 року стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу їх спільна з відповідачкою дочка залишилась проживати з матір'ю. Проте в січні 2017 року [PERSON] виїхала за межі України та залишила дитину на свою матір . Однак 31 січня 2017 року остання вигнала онуку з дому і з цього часу дочка проживає з ним. Вважає, що продовження стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дитини є безпідставним, оскільки з січня 2017 року саме він одноособово матеріально її забезпечує. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Охріменко В.Б. вимоги позову підтримали з підстав, наведених вище. Відповідач [PERSON] з вимогами позивача не погодилась та дала пояснення, з яких вбачається, що за взаємною згодою з позивачем вони вирішили, що на час її перебування у Польщі з січня по липень 2017 року дочка буде проживати у бабусі. Однак батько налаштовував дитину проти бабусі, що призвело до виникнення між ними конфліктів, через які позивач забрав дочку жити до себе. Коли вона приїхала в Україну, то дочка повернулась жити до неї. Представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради в судовому засіданні повідомили суду, що комісія з питань захисту прав дитини Світловодського міськвиконкому вирішення спору покладає на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, представників третьої особи, свідчення свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року по 14 січня 2014 року. (а.с. 9) 12 листопада 2006 року у них народилася дочка [PERSON]. (а.с.8) Після розірвання шлюбу дитина за домовленістю сторін залишилася проживати з матір'ю. На даний час спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини не досягнуто. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Опитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] виловила суду своє бажання проживати з матір'ю. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні не встановлено виключних обставин, які б компрометували [PERSON] і вказували б на її неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення до дочки, негативний вплив на її особистість, за яких дитина має бути розлучена зі своєю матір'ю, судом не знайдено, відтак в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з батьком належить відмовити. На підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2014 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO]. (а.с. 11) Проте, оскільки з лютого по червень 2017 року дитина перебувала на повному утриманні батька, аліменти за цей період сплачувати на користь [PERSON] він не повинен. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial