Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Техмолпром» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. У позовній заяві позивач вказує, що 29.08.2011 він був прийнятий на роботу ТОВ «Техмолпром» на посаду транспортного експедитора у відділ збуту (маркетингу). 13.01.2016 його звільнено за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення з роботи ТОВ «Техмолпром» заборгувало йому заробітну плату у розмірі 4979,52 грн. Відмову виплатити усі кошти, які слід було сплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Дії ТОВ «Техмолпром» він вважає незаконними, тому за захистом порушених прав звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Техмолпром» нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2016 року по день винесення рішення по даній цивільній справі, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частки заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Виходячи з того, що з ним не провели розрахунки по виплаті заробітної плати, він був змушений змінювати свій спосіб життя, займатися непередбачуваними клопотами, звертатися у різні органи для захисту його порушених прав, що виникло в результаті неправомірних дій відповідача. На відновлення порушених прав, він витрачає свій час та здоров`я. Крім того, був змушений постійно брати кошти в борг, принижуючи цим себе та родину. Все це спричиняє йому моральні страждання та душевні переживання, тому вважає, що відповідач наніс йому значної моральної шкоди, яку він оцінює в 1000 грн та просить стягти з відповідача. За правовою допомогою він також звернувся до адвоката. Відповідно до договору про надання юридичних послуг, за підготовку позовної заяви, відповідних клопотань та представництво інтересів у судових засіданнях ним було сплачено адвокату 1000 грн. Зазначені витрати позивач також просить у позовній заяві стягнути з відповідача ТОВ «Техмолпром». У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги частково, а саме позовні вимоги, викладені у позовній заяві, окрім стягнення заробітної плати за січень 2016 року так, як заборгованість по заробітній платі у розмірі 4979,52 грн йому виплачено відповідачем 07.07.2016. Представник відповідача ТОВ «Техмолпром» [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у запереченні до позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Техмолпром» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Техмолпром» з 29.08.2011 по 13.01.2016, на посаді експедитор транспортний у відділі збуту (маркетингу) та був звільнений 13.01.2016 за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці. У довідці ТОВ «Техмолпром» від 26.09.2016 № 247 та розрахунковому листку за січень 2016 року значиться сума, що підлягала до виплати позивачу [PERSON], а саме 4979,52 грн. Таким чином, судом встановлено, що на час звернення позивача до суду 22.06.2016, заборгованість підприємства по заробітній платі складала 4979,52 грн. Згідно довідки ТОВ «Техмолпром» від 10.08.2016 № 157, заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] погашена повністю 07.07.2016, про що також свідчить підпис позивача у платіжній відомості ТОВ «Техмолпром» від 07.07.2016, зі змісту якої слідує, що позивач 07.07.2016 отримав кошти в сумі 4979,52 грн (розрахунковий період з 01.01.2016 по 31.01.2016). Згідно табеля використання робочого часу за січень місяць 2016 року по відділу збуту «Техмолпром», в день звільнення 13.01.2016, [PERSON] не працював. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України також передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом встановлено, що позивач у день звільнення не працював, вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем шляхом подання позову, копія якого отримана відповідачем 07.07.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання відповідачем позовної заяви та копій документів доданих до неї. Доказів що позивач звертався до відповідача з вимогою про розрахунок до предявлення позову в суд, або про наявність спору про розмір належних до виплати сум сторонами, відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано. Повний розрахунок по виплаті заробітної плати проведено 07.07.2016, тобто у день отримання пред'явленої звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачем також не надано доказів, як передбачено ст. 60 ЦПК України, розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, а тому суд позбавлений можливості перевірити дану позовну вимогу на відповідність діючому законодавству. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] до ТОВ «Техмолпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частки заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати. Окрім того, позивачем заявлено вимогу до відповідача про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 1000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частки заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати, які не підлягають до задоволення, тому підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди також відсутні. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд вважає, що в задоволенні позовних вимогах позивача слід відмовити, тому витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому згідно положень ч. 4 ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed