Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кам`янської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 20 листопада 1996 року, відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинськ було видано свідоцтво про право власності на житло та записано у реєстрову книгу за № [NUMBER] громадянину [PERSON] та члену його сім`ї (тещі) [PERSON] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 20.11.1996 року № 8019. Житло знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене житло знаходилося у спільній приватній [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. З моменту приватизації вищезазначеної квартири, він та [PERSON] (яка на той час була його тещею) проживали та вели спільне господарство у ній разом. Починаючи з 15.11.1996 року позивач зареєстрований у вказаній квартирі. Він на протязі більше 14 років проживав із [PERSON] у квартирі, де вони разом вели домашнє господарство, підтримували чистоту і порядок в домі, оплачували комунальні платежі. [INFO] померла [PERSON] . ЇЇ спадкоємці, дочка та син, з питань спадщини не звертались, інші спадкоємці їй не відомі. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 65652988 від 20.07.2021 року, за параметрами [PERSON] інформація відсутня, тобто вона не залишила заповіт та ніхто з можливих спадкоємців не звертався з питань відкриття та отримання спадщини. На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаній квартирі більше 15 років. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майно доглядає за квартирою та утримує її. Просить суд визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на позивача. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. 11 жовтня 2021 року, від представника відповідача, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просив суд розглянути цивільну справу згідно вимог чинного законодавства. На обґрунтування відзиву вказав, що заперечує проти позову, оскільки відповідачем за позовом про визнання права власності є попередній власник майна або його правонаступник. Позивач постійно проживав спільно із померлою на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Водночас, громадянин [PERSON] після смерті своєї тещі [PERSON] не звернувся до належної нотаріальної контри, та не вчинив будь-якої потуги щодо оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті його тещі. Позивач є, спадкоємцем четвертої черги, так як, виходячи зі змісту позовної заяви громадянина [PERSON] спадкоємці померлої [PERSON] з питань спадщини не звертались, інші спадкоємці позивачу не відомі. 05 листопада 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він заперечує проти відзиву з тих підстав що він більше 15 років по смерті [PERSON] , проживає у квартирі безперервно, відкрито і добросовісно сплачує всі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири. Він володіє вказаною квартирою відкрито, ніяких дій для приховування цього факту він не здійснює, усі сусіди з ним знайомі та підтвердять факт його проживання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі згідно заявлених позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно відзиву позовні вимоги не визнав, просив суд розглядати цивільну справу відповідно до вимог чинного законодавства. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. 20 листопада 1996 року, відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинськ було видано свідоцтво про право власності на житло та записано у реєстрову книгу за № [NUMBER] громадянину [PERSON] та члену його сім`ї (тещі) [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло/а.с.5/. Власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є позивач та померла [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорта/а.с.12-15/. Зазначене житло знаходилося у спільній приватній [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, що також підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло/а.с.5/. З моменту приватизації вищезазначеної квартири, він та [PERSON] (яка на той час була його тещею) проживали та вели спільне господарство у ній разом. Починаючи з 15 листопада 1996 року позивач зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується ксерокопією паспорта позивача /а.с.35/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.39/. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 65652988 від 20.07.2021 року,/а.с.43/ за параметрами [PERSON] інформація відсутня, тобто вона не залишила заповіт та ніхто з можливих спадкоємців не звертався з питань відкриття та отримання спадщини. На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаній квартирі більше 15 років. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майно доглядає за квартирою та утримує її. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1, 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У постанові Верховного суду від 28.10.2020 року у справі 640/13780/18 зазначено, що «Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.» Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18. Суд прийшов до висновку про повне задоволення позову [PERSON] до Кам`янської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю в зв`язку з тим, що позивач проживає у квартирі за адресою [ADDRESS] більше 15 років, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майно доглядає за квартирою та утримує її, сплачує комунальні послуги, 20 листопада 1996 року набув права спільної сумісної власності спірною квартирою, на підставі чого йому було видано свідоцтво про право власності, ніхто із спадкоємців померлої до нотаріальної контори, для прийняття спадщини не звертались. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved