Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про\~\~ визнання недійсним Договіру №2706 фінансового лізингу, що укладений 09 червня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та [PERSON], а також стягнути\~\~25000 гривень сплачених відповідачу коштів та вирішити питання щодо судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що 06 червня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №2706, згідно якого предметом договору є Ravon R4. Спільний договір укладався ним з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб. 06.09.2017 позивач перерахував за майбутній автомобіль авансовий платіж у розмірі 25000 гривень та підписав договір. Пізніше уважніше прочитав договір він зрозумів, що його обманули марка автомобіля в договорі зазначена інша, вартість транспорту завищена. Крім того, в договорі зазначена прихована комісія за організаційні заходи, повязані з укладенням договору у розмірі 24225 гривень, яка у разі відмови від договору лізінгоодержувачем не повертається. Також зазначив, що в обумовлений термін автомобіль так і не було передано йому. Тому, вважає що умови договору порушують його права як споживача. У звязку із наведеним, а також посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення спірного договору просить суд визнати недійсним вказаний договір та стягнути з відповідача перераховані ним платежі. До судового засідання позивачем надано заяву про розгляд справи без його участі у якій просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив та надав клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. До судового засідання відповідач надав суду заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтований та такий, що не підкріплений жодним належним та допустимим доказом, а винен у всьому сам позивач, оскільки халатно та самовпевнено поставився до укладення правочину. Зазначає, що жодним чином не вводив в оману позивача під час укладення договору. Сам позивач не скористався своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору. Щодо несправедливості умов договору значив, що спірний договір є справедливим та укладеним у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України. Під час підписання договору відповідачем останній не визначив його несправедливим та неприйнятним по відношенню до себе. Крім того, відповідач зазначив, що договір фінансового лізингу укладається у простій письмовій формі та не потребує нотаріального посвідчення, оскільки по-перше сторони погодились а укладення у такій формі, по-друге спірний договір не є змішаним, тому до даного виду правочинів не застосовуються норми ч.2 ст. 799 ЦК України у момент укладення договору фінансового лізингу. Враховуючи наведене просить суд відмовити у задоволенні позову. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не зявились до судового засідання. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.06.2017 у м. Києві між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №2706 (а.с.7-14). Згідно з п. 1.1 договору предметом договору є транспортний засіб Ravon R4, комплектація comfort, обєм двигуна 1500, тип КПП 5mt, привід 2wd. Як зазначено у п. 1.2. договору вартість предмета лізінгу на момент укладення даного договору зазначається у Даному договорі та в додатку №1. Пунктом 1.3. договору передбачено, що Лізингодавець (ТОВ «Єврокар Україна») бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лзінгоодержувачу ([PERSON]О.) на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізінгоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно з пунктом 8.2. договору вартість предмета фінансового лізингу на момент укладення договору складає 9246 доларів США, гривневий еквівалент 242\~250 гривень. Відповідно до п. 1.7, 4.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингодавецем протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію Договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умова, викладених у п. 9.4 ст. 9 Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.5 ст.9 даного Договору. Як зазначено у п. 1.8. договору сторони погодили укласти даний договір у простій письмовій формі з дотриманням всіх його істотних умов. Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням. Статтею 9 договору передбачені умови щодо сплати комісії за організацію Договору, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Так п. 9.1 договору передбачено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10 відсотків який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату Відповідно до п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені п.1.7 та 4.1 та не ортимав транспортний засіб має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення рекомендованого листа на адресу Лізингодавця. В такому випадку поверненню підлягає 80 відсотків сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 відсотків Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. З квитанції №17901201 від 26 червня 2017 року встановлено, що [PERSON] перерахував на рахунок відповідача 25000 гривен в якості авансового платежу за спірним договором (а.с. 16). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Відповідно до ч 2\~ст.627 ЦКУ\~у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1\~ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які визначені у частині третій\~статті 18 цього Закону. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта\~статті 18 цього Закону). Отже, положення статті 12 (п.12.1) спірного договору суперечать п. 4 ч.3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем (у вигляді комісії), у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, встановлюють жорстку односторонню відповідальність лізінгоодержувача та є несправедливою умовою договору. Таким чином, умовами спірного договору фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Крім того, судом встановлено, що спірний договір у відповідності до вимог ст. 806, 799 ЦК України (договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню) не був посвідчений нотаріально. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Сторонами зазначені вимоги додержані не були. Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин відповідач суду не надав. На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання договору фінансового лізингу №2706 від 09.06.2017 між сторонами недійсним. Відповідно до ч.1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи, що позивачем 26 червня 2017 року на рахунок відповідача сплачено 25000 гривень на виконання договору, що судом визнано недійсним, необхідно застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача одержані ним за недійсним договором кошти в сумі 25000 гривень. У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved