Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29.04.1990р. перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . В 1996 році подружні відносини вони припинили і відповідачка виїхала в Грецію, де перебуває по даний час. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.12.2006р. шлюб між нами розірвано. Разом з дружиною під час подружнього життя вони проживали в с. Лашківка Кіцманського району Чернівецької області. Після припинення подружніх відносин він ще деякий час проживав в будинку відповідачки, так як не мав іншого житла. В 2000 році його сестра [PERSON] надала йому грошові кошти для придбання житлового будинку, з умовою, що там проживатиме також і її сім`я. Згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2912, ним придбано житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . Вважає вказаний житловий будинок своєю особистою приватною власністю, так як придбаний за власні грошові кошти, які були йому надані сестрою. Він не можу вільно розпорядитися своєю власністю, а тому змушений з даним позовом звернутися до суду. На даний час він не проживаю в житловому будинку в [ADDRESS] , однак там з 2012 року фактично проживає дочка його сестри разом із сім`єю, про що свідчить Аакт обстеження господарства. З підстав, передбачених ст.ст.57, 60 Сімейного кодексу України, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України № 6-1568цс16 від 07.12.2016р. та у постанові від 05.04.2017р. (справа № 6-399-цс17), просив визнати його особистою приватною власністю житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] Позивач [PERSON] подав письмову заяву про підтримання позову, розгляд справи у його відсутності, погодження на заочний розгляд. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні повторно не з`явилась, будучи відсутньою за відомим місцем її реєстрації, що вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, тому, за згодою позивача, наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 29.04.1990р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.12.2006р., за змістом якого сторони припинили подружні стосунки три роки тому. Згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2912, [PERSON] придбано житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані власник - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , але фактично не проживають, з 2012 року по даний час фактично проживає племінниця [PERSON] із сім`єю, про що свідчить Аакт обстеження господарства від 19.02.2020р. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених та встановлених обставин, оскільки судом не здобуто належних і допустимих доказів про належність нерухомого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.377 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України суд,

Outcome: approved