Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якій просила визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо поліпшення житлових прав позивача як інваліда 2-ї групи та зобовязати відповідача надати позивачу благоустроєну квартиру, яка буде відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам та медичним висновкам позивача. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач являється інвалідом 2-ї групи та на неї поширюється дія Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Станом на 21.07.2014р. позивач перебуває в загальній черзі на отримання житла під номером 482 та в списку на першочергове отримання житла під номером 249. Відповідно до медичного висновку Вінницької психоневрологічної лікарні ім. Академіка Ющенка від 15.07.2013р. позивач не може проживати в одній кімнаті з іншими членами своєї сімї, в тому числі в однокімнатній квартирі. Позивач разом зі своєю матірю проживає в однокімнатній квартирі загальною площею 17,4 кв.м., тоді як норма жилої площі на одну особe, відповідно до ст. 47 ЖК України, становить 13,65 кв.м. Крім того, позивач з дитинства страждає на захворювання опори та руху, їй важко пересуватися, а квартиронаймачем квартири [ADDRESS] створено перешкоди у користуванні ліфтом. Таким чином, з посиланням на ст. 29, 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та ст. 47 Житлового кодексу України позивач звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач у запереченнях на позовну заяву та представник відповідача в судовому засідання з позовними вимогами не погодився, просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості, а надати квартиру позивачу немає правових підстав, оскільки це призведе до порушення житлового законодавства, а також викличе нарікання і скарги від громадян, які перебувають на квартирному обліку попереду і також потребують поліпшення житлових умов. В судовому засідання, за клопотанням представника відповідача, був допитаний в якості свідка головний спеціаліст Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради [PERSON], який пояснив, що за його безпосередньої участі було складено акт №62 обстеження житлового приміщення, яке пропонувалося позивачу та знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому зафіксовано, що зазначена квартира буде придатна для проживання після проведення ремонту. Свідок пояснив, що запропонована позивачу квартира потребувала ремонту, зокрема підведення газу, підключення каналізаційних труб, виконання внутрішнього оздоблення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач разом зі своєю матірю [PERSON] Афанасієвною проживає у [INFO]. Вказана квартира належить позивачу [PERSON] та [PERSON] Афанасієвнї на праві спільної часткової власності по ? частки кожній, площа квартири 17,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 12.12.2013р. згідно з рішенням №2818 (а.с. 4) В той же час, позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання та відповідно до медичного висновку виданого 15.07.2013р. лікарсько-консультативною комісією Вінницького психіатричного диспансеру [PERSON] за станом здоровя не може проживати в комунальній квартирі, не може проживати в одній кімнаті з членами свої сімї, в тому числі в однокімнатній квартирі. (а.с. 3, 9) Зі вказаного медичного висновку також вбачається, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, яке передбачене наказом МОЗ від 28.03.1983р. №380 і у відповідності з підпунктом 3 пункту 44 правил має право на першочергове отримання житла. З довідки №331 від 18.07.2014р. виданої Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради слідує, що станом на 21.07.2014р. черга позивача на отримання житла значиться за №482 загальної черги та в списку на першочергове отримання житла за №249, згідно висновку ЛКК (а.с. 8) На неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу покращення житлових умов [PERSON] отримувала відповіді про те, що надання житла здійснюється в порядку черговості. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного. Положеннями статті 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» інваліди забезпечуються житлом у порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством і з урахуванням положень цього Закону. Житлові відносини в України регулюються Житловим кодексом Української РСР (далі ЖК УРСР) та іншими актами житлового законодавства Української РСР. Відповідно до статті 42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. В той же час, частиною 1 статті 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Положеннями статей 45 та 46 ЖК УРСР визначено перелік осіб, яким першочергово та позачергово надається жиле приміщення, до яких зокрема і віднесено осіб, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затверджуваному в установленому законодавством порядку. При цьому, відповідно до частини 3 статті 46 ЖК УРСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами позивач перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та станом на 21.07.2014р. черга позивача на отримання житла значиться за №482 загальної черги та в списку на першочергове отримання житла за №249, згідно висновку ЛКК. Таким чином, оскільки в списку на першочергове отримання житла позивач рахується за №249, підстав для зобовязання відповідача надати позивачу житло поза зазначеним списком на першочергове отримання житла, суд не вбачає, оскільки це суперечитиме положенням статті 43 ЖК УРСР та призведе до порушення прав громадян, які також перебувають на квартирному обліку попереду позивача і також потребують поліпшення житлових умов. Що стосується перешкод щодо користування ліфтом, які чиняться квартиронаймачем квартири [ADDRESS] [PERSON] то вимоги про усунення таких перешкод не є предметом позовних вимог у даній справі. При цьому, позивач не позбавлена можливості звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні ліфтом в порядку та у спосіб встановлені законом. Що стосується пропозиції відповідача надати позивачу інше житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], то наявність таких обставин свідчить про намагання відповідача врегулювати з позивачем питання щодо забезпечення позивача житловим приміщенням в межах наявних у відповідача вільних приміщень. При цьому, суд погоджується з твердженнями позивача що запропоноване приміщення має відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам та медичним висновкам наданих позивачу. Однак, наявність вказаних обставин не спростовує положення закону відповідно до яких жилі приміщення надаються в порядку черговості. Згідно з частиною 1 статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами статтей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачами судових витрат, відповідно відсутні підстави для їх відшкодування. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed