Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , вказуючи, що 05.05.2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів в сумі 46000 грн. зі строком повернення 12.08.2018 року. Так, в травні 2017 року він надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 46000 грн. зі строком повернення 12.07.2017 року. Оскільки в обумовлений строк [PERSON] кошти не повернув, написав розписку про отримання коштів і зобов`язався повернути до 12.08.2018 року. Проте, у вказаний строк відповідач коштів не повернув. Тому просив стягнути з [PERSON] 46000 грн. заборгованості за договором позики, 18641,34 грн. процентів, нарахованих за період з 11.05.2017 року по 11.11.2019 року у відповідності до вимого ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а також інфляційні витрати у відповідності до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України за період з 11.05.2017 року по 11.11.2019 року в сумі 10607,60 грн. , а всього 75248 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. При цьому зазначила, що з врахуванням наданих відповідачем квитанцій про сплату коштів на погашення боргу, сума боргу складає не 46000 грн., а 24278,43 грн. , відсотки становлять 18641,34 %, інфляційні витрати - 10607,60 грн. Проте, позовні вимоги не зменшила, заяви про відмову від частини позовних вимог не подала. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вказуючи, що оскільки між сторонами договору позики не було укладено, відповідач отримав кошти від позивача в якості авансу за виготовлення меблів, відносини між сторонами виникли з приводу виконання договору виконання робіт, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за договором позики. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках; учасник страви розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч.1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №6-1662цс17 від 18.10.2017р., слід виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не отримував від позивача грошові кошти в якості позики, між сторонами договір позики не укладався. Між сторонами виникли договірні відносини побутового підряду, під час яких [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в якості авансу за виконання робіт з виготовлення меблів. Ці обставини визнали в судовому засіданні представники сторін. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надав розписку [PERSON] від 05.05.2018 року. Проте, як зазначила представник позивача в судовому засіданні, під час надання такої розписки [PERSON] грошових коштів від [PERSON] не отримував. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що грошові кошти в сумі 46000 грн., отримані [PERSON] від [PERSON] , не є позикою, правовідносини, які виникли між сторонами не є позиковими, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики та покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання , а тому в позові слід відмовити. При вирішенні спору суд враховує, що позивачем, його представником не надано доказів в підтвердження досягнення між сторонами у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1053 ЦК України домовленості про заміну боргу, що виник із договору побутового підряду, позиковим зобов`язанням. Отже, відсутні підстави стверджувати про новаційний характер спірних правовідносин, - заміну боргу, що виник із договору побутового підряду, позиковим зобов`язанням. В силу вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені ним витрати, пов`язані з розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5150 грн. , вартість яких підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 28.01.2020 року, укладеним між адвокатом Фанда В.А. та [PERSON] , попереднім розрахунком витрат від 30.01.2020 року, актом прийому-передання виконаних послуг і робіт від 01.02.2020 року, квитанцією про оплату послуг від 01.02.2020 року.

Outcome: approved