Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 26.05.2018 року він уклав із [PERSON] договір позики та надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 1600,00 доларів США, а [PERSON]\~зобов'язався\~у строк\~до 31.05.2018\~року повернути\~йому усю\~суму разом.\~Відповідачем було\~порушено умови\~та строки\~виконання договору.\~Також позичальником\~надано боргову\~розписку до\~вищевказаного договору.\~На дату\~звернення до\~суду зобов'язання\~позичальника щодо\~повернення коштів,\~залишились не\~виконаними. Таким чином, за Договором позики від 26.05.2018 року позичальник заборгував [PERSON] кошти в сумі 1600,00 доларів США (одна тисяча шістсот доларів 00 центів). Оскільки позичальник прострочив виконання зобов'язань за вищевказаним договором, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики від 26.05.2018 року, за умовами якого він передав у власність позичальнику кошти в сумі 1600,00 доларів США, що еквівалентно 45 159,41 грн. (сорок пять тисяч сто пятдесят девять гривень 41 копійок) та 3% річних у розмірі 12,88 доларів США, що еквівалентно 363,53 грн. (триста шістдесят три гривні 00 копійок. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без його участі. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відзив на позов не надав. Судова повістка повернулася з відміткою пошти про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу відповідача за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки, письмових заперечень від нього не надходило. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.05.2018\~року [PERSON] відповідно до договору позики отримав від [PERSON] у борг 1 600,00 доларів США, що еквівалентно 45 159,41 грн. (сорок пять тисяч сто пятдесят девять гривень 41 копійок), які позичальник зобов'язався повернути вказану суму до 31.05.2018 року, що підтверджується даними копії письмової розписки від 26.05.2018 року. Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується борговою розпискою від 26.05.2018 року. Судом встановлено, що зобов'язання позичальником щодо повернення коштів залишились не виконаними, що підтверджується вимогою № 1 від 12.07.2018 року. Отже, за договором позики 26.05.2018 року позичальник заборгував [PERSON] кошти в сумі 1600,00 доларів США, що еквівалентно 45 159,41 грн. (сорок пять тисяч сто пятдесят девять гривень 41 копійок). Враховуючи встановлені обставини, суд встановив відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). В постанові Судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Аналіз норм\~статті 99 Конституції України, статей\~192,\~533 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційним курсом валюти вважається курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави (ст. 1 Закону України «Про Національний банк України»). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530\~ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047\~ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, доказів погашення боргу перед позивачем не надав. Таким чином, у судовому засіданні було доведено, що між сторонами були укладені договори позики, однак, відповідач у порушення положень договорів позики, норм ЦК України не виконав взятого на себе зобовязання, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають положенням закону, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: 1)\~за договором\~позики від 26.05.2018 року 1 600,00 доларів США, що еквівалентно 45 159,41 грн. (сорок пять тисяч сто пятдесят девять гривень 41 копійок) станом на 07.09.2018; 2) 3% річних у розмірі 12,88 доларів США, що еквівалентно 363,53 грн. (триста шістдесят три гривні 00 копійок (1 600,00 * 0,03 /365 дні * 98). На підставі викладеного,

Outcome: approved