Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] позичив у позивача кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США та написав боргову розписку про отримання ним даних грошей, зобов`язуючись повернути вказані кошти до 01.03.2020 року. Згідно боргової розписки, кошти відповідач позичив 25.10.2014 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму позичених коштів, однак відповідач гроші не повертає. Покликаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача в користь позивача 541132,00 грн. боргу та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5411,32 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору позики відповідачем. Так, як вбачається з письмової розписки від 25.10.2014 року, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 01.03.2020 року. Відповідач на спростування зазначеної обставини доказів не подав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач своїх зобов`язань по даному договору позики не виконав. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Як встановлено в судовому засіданні, представник позивача підписав позовну заяву та подав її до суду 18.03.2020 року та просить стягнути борг в сумі 541132,00 грн., яка еквівалентна 20 000 (двадцять тисяч) доларам США станом на 18.03.2020 року. В той же час, станом на 05.08.2020 року (день розгляду справи), сума позики в національній валюті за курсом НБУ складає 556450,00 грн. (20 000 х 27,8225), що є більшою сумою, ніж просив стягнути позивач. Зважаючи на те, що суд приймає рішення в межах заявлених вимог, то саме 541132,00 грн. підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 541132,00 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Враховуючи характер спірних правовідносин, співмірність послуг адвоката з ціною позову, ступенем складності справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає, що витрати з оплати правничої допомоги підлягають до стягнення з відповідача в сумі 4000 грн. Крім цього, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог, тобто судовий збір в сумі 5411,32 грн.

Outcome: approved