Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що [INFO] року померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно він в законному порядку прийняв та 25 жовтня 2004 року одержав в Добропільській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинку. 08 вересня 2004 року на іншу ? частину вказаного будинку одержала свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачка - його сестра [PERSON] З часу смерті його матері у вказаному будинку постійно проживає відповідачка, але ж його не допускає до будинку, забороняє користуватися навіть гаражем. Він окремого приватного житла не має, мешкає разом зі своєю співмешканкою у іншому приміщенні. Домовленості про порядок володіння та користування будинком, що є спільною частковою власністю між ними не досягнуто. Вважає, що його право на користування своєю власністю порушено, що змушує його звертатися до суду із вказаним позовом. Поділ житлового будинку на дві відокремлені квартири в натурі не можливе. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, які підтримав у повному обсязі та просив суд встановити порядок користування житловим будинком [ADDRESS], передавши йому в користування житлову кімнату № 5 - площею 16,1 м2, а [PERSON] - житлові кімнати 3-4 - площею 9,0 м2 та 9,4 м2, шляхом закриття дверного прорізу в кімнаті № 5 та облаштуванням його між житловими кімнатами № 3 і № 4. Крім того, просив виділити йому у користування гараж -Д-1, а відповідачці залишити літню кухню Б-1. Також залишити у загальному користуванні кухню площею 9,3 м2 , коридор площею 8,0 м2 , господарські споруди, а саме: а-1 прибудова, а- ґанок, 6-1 - тамбур, Е- погріб, В-1 - сарай, 3-1 - сарай, Г-1 - убиральня, Ж-1 - навіс, 11, 111 - вимощення, К-колодязь, паркан, хвіртку та земельну ділянку 0,686 га. Відповідачка та її представник, діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги в останньої її редакції визнали частково: вважають за можливе встановити порядок користування житловим будинком, передавши позивачу в користування житлову кімнату № 5 - площею 16,1 м2, а відповідачці - житлові кімнати 3-4 - площею 9,0 м2 та 9,4 м2, шляхом закриття дверного прорізу в кімнаті № 5 та облаштуванням його між житловими кімнатами № 3 і № 4. Але ж інші допоміжні приміщення в будинку, гараж і літню кухню, а також всі господарські споруди та земельну ділянку залишити у загальному користуванні. Вислухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що [INFO] року померла мати обох сторін - [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] - шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом в Добропільської державній нотаріальної контори, успадкували по ?? частині вказаного житлового будинку з усіма надвірними побудовами 25 жовтня 2004 року та 08 вересня 2004 року відповідно, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2004 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічного паспорту на житловий будинок від 30.11.2010 року. Як вбачається із плану, вказаний будинок складається із трьох жилих кімнат розміром 16,1 м?, 9,0м? та 9,4м?, кухні 9,3 м? з коридором 8,0м??. Інші приміщення є підсобними: а-1 прибудова, а-ганок, Б-1 літня кухня, площею 27,0 м?, б-1 - тамбур, Е-погріб, В-1 - сарай, З-1- сарай, Г-1 - убиральня, Д-1 гараж, площею 21,0 м?, Ж-1 - навіс, 11,111 - вимощення, К-колодязь, паркан, хвіртка. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Якщо виділ частки будинку в натурі не можливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Судом встановлено, що між сторонами, які є співвласниками житлового будинку, виник спір з приводу встановлення порядку користування будинковолодіння. Суд виходить з того, що згідно положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні мови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідачка добровільно відмовляються вирішити вказаний спір, що стало причиною звернення до суду із позовом [PERSON] і суд вважає, що іншим шляхом він не в змозі захистити своє право власності на ? частину будинковолодіння. Встановлено, що відповідачка разом із чоловіком постійно проживає та користується всім спадковим майном, тобто житловим будинком з всіма надвірними побудовами, В будинку також зареєстровані, але не проживають двоє дорослих її дитини. Крім того, в будинку зареєстрований і позивач, але ж як встановлено в судовому засіданні, він з 1994 року в спірному будинку не проживає, мешкає разом із співмешканкою в другому місці на її житловій площі, іншого самостійного житла не має. У Постанові Верховного Суду України №6-12цс13 від 03 квітня 2013 року , прийнятою за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом першим частини першої ст..355 ЦПК України зазначено, що при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. З огляду на зазначене, є обґрунтованим виділення в користування [PERSON] житлову кімнату №5 площею 16,1 м?, а відповідачці житлові кімнати 3-4 площею 9,0 м? та 9,4 м?, шляхом закриття дверного прорізу в кімнаті №5 та облаштуванням його між житловими кімнатами №3 та №4, оскільки відповідно до висновку судово-будівельно-технічної експертизи №5188/23 від 10.02.2009 року поділ жилого будинку на дві відокремлені квартири провести не можливо. Проведення вищевказаних переобладнань не потребує відповідних дозволів,так як згідно п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2011 року №127 - не належать до самочинного будівництва для одноквартирних(садибних), дачних та садових будинків улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок ( без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін. Ці положення та з урахуванням пропонованих позивачем пропозицій підтвердила і допитана в судовому засіданні у якості спеціаліста - інженер з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «Добропільське БТІ» [PERSON] Встановлення порядку користування житловим будинком запропонований позивачем є прийнятним з урахуванням часток сторін у праві спільної часткової власності і є зручним для сторін стосовно умов розташування кімнат у будинковолодінні і наявності доступу до всіх надвірних побудов. Але ж суд не може погодитися з пропозиціями позивача щодо виділення йому у користування гаражу Д-1, а відповідачці відповідно літню кухню Б-1, тому що, як позивач, так і відповідач мають у власності та користуванні приватні транспортні засоби, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію ТЗ. Тому суд вважає доцільним та справедливим залишити у загальному користуванні сторін вищезазначені об'єкти - гараж та літню кухню. Що стосується інших об'єктів нерухомого майна, які перелічені в позові, а саме: кухня площею 9,3 м2 , коридор площею 8,0 м2 , а також господарські споруди: а-1 прибудова, а- ґанок, 6-1 - тамбур, Е- погріб, В-1 - сарай, 3-1 - сарай, Г-1 - убиральня, Ж-1 - навіс, 11, 111 - вимощення, К-колодязь, паркан, хвіртку та земельна ділянка 0,686 га, то їх слід також залишити у загальному користуванні. Так, Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст..88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачки слід стягнути на користь позивача ? частину сплаченого судового збору, а саме 121 грн.80 коп. На підставі ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.319,321,355,356,357,358,383 ЦК України, ст.ст.9,150 ЖК України,

Outcome: partial