Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджі І.А., треті особи: перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області, державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. про зняття арешту з нерухомого майна. Просить суд зняти арешт, накладений на нерухоме майно - земельну ділянку за № 571 кадастровий номер 3521187600:02:000:0571 площею 2,17 га. розташованої на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 444515335211, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР № 032178, який зареєстрований згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 182310476 за номер запису обтяження: 6868353; зареєстрований: 22.02.2012 13:41:36 винесено обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31353312 від 22.02.2012 видавник перший суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та стягнути на його користь з відповідача всі витрати пов`язані із розглядом справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Позивач надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач державний реєстратор Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджа І.А., в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає. Треті особи: представник першого Суворовського відділ державної виконавчої служби м. Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області та державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень, щодо задоволення заяви не надіслали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до копії листа Державного нотаріуса Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. від 20.03.2020 року № 86/01-16 та копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання заяви 28.05.2019 року (а.с. 4). Згідно копії постанови № 85/02-31 від 20 березня 2020 року державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця у зв`язку з наявністю арешту на майно спадкодавця (а.с. 5). Відповідно до копії листа Першого Суворовського Відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 21.04.2020 року за № 27891, виконавче провадження № 31353312 завершено у 2012 року, та на даний час виконавче провадження № 31353312 знищено у зв`язку з закінченням трьох річного терміну зберігання (а.с. 6). У відповідності до статті 15 ЦК України, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивачем пред`явлено позовні вимоги до державного реєстратора Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджі І.А., який є неналежним відповідачем у даній категорії справ. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Таким чином, належним відповідачами у даній справі є особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, а орган державної виконавчої служби залучається до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Пред`явлення позову до неналежного відповідача має наслідок відмови в задоволенні позовних вимог, тому позовні вимоги [PERSON] до державного реєстратора Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджі І.А., треті особи: перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області, державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. про зняття арешту з нерухомого майна задоволенню не підлягають, що є самостійною підставою для відмови у позові. Поряд з цим суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ст. 319 ЦК України) Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що у зв`язку з накладеним арештом на все майно спадкодавця він не може оформити спадщину. Частиною 1статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст.79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1-4 ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частина третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Окрім цього, позивачем не надано суду доказів та не доведено наявність будь-якого майна спадкодавця [PERSON] , яке підлягає звільненню з-під арешту. Крім того позивачем не надано доказів, що обтяження про арешт майна спадкодавця [PERSON] № 6868353 від 22.02.2012 року винесено саме на підставі виконавчого провадження ВП № 31353312. За змістом ст. 60 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі постанова) відповідно до яких позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Отже, з позовом до суду про зняття арешту з майна може звернутися власник/володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed