Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить зобовязати ПАТ «Черкасиобленерго» заключити договір про користування електроенергією з тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків; стягнути з відповідача неправомірно нараховані кошти (збитки) у подвійному розмірі в сумі 1057 грн. 88 коп.; стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн.; скасувати штучно утворений борг в сумі 5066 грн. 00 коп. станом на 10.06.2016 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06\~лютого 2014 року він звернувся із письмовою заявою до Шполянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» про внесення змін до договору про користування електроенергією №25793 від 18.10.2011 року щодо використання електроустановки для опалення житлового будинку та зміни тарифу зі звичайного на тариф, передбачений для населення, яке користується електроенергією для опалення будинків стаціонарними електроустановками. Йому відмовили в звязку з тим, що начальник абонентської служби знаходився у відпустці. 26 лютого 2014 року він повторно звернувся із такою заявою, але отримав на неї формальну відписку. Також зазначає, що під час розгляду справи про визнання договору про користування електроенергією № 25793 від 18.10.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Черкасиобленерго» недійсним Апеляційний суд Черкаської області призначав почеркознавчу експертизу, якою встановлено, що три підписи від імені [PERSON] в оригіналі цього договору виконані не ним, а тому він вважає договір нікчемним. Крім того позивач вказує, що енергопостачальники, що здійснюють постачання електроенергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу в укладені договору про користування електроенергією. Споживач має право на вибір тарифу та відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його права. В період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року електроенергія для населення відпускалася за тарифами, затвердженими Постановою НКРЕ № 749 від 23.05.2014 року. За цей час він використав 2240 кВт електроенергії, сплативши за неї 785 грн. 59 коп., при нормі 256 грн. 65 коп., тобто переплата склала 528 грн. 94 коп. З 01.01.2015 року він відмовився переплачувати кошти за використану електроенергію, письмово попередивши про це керівництво ПАТ «Черкасиобленерго», але відповідач продовжує надсилати платіжні документи із завищеними тарифом, вимагає оплатити штучно створений борг, який станом на 10.06.2016 року складає 5066 грн. 00 коп. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1686 грн., що складаються з транспортних витрат на прибуття до суду в сумі 584 грн. 73 коп., добових в сумі 330 грн., компенсації за відрив від звичайних занять в сумі 748 грн. 51 коп. та витрат по написанню та пересилці апеляційної скарги в сумі 23 грн. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що між сторонами укладено договір від 18.10.2011 року, який на даний час не визнаний судом недійсним та є чинним. Позивачем [PERSON] дійсно подавались заяви до Шполянського РЕМ про встановлення тарифу для населення, яке проживає в житлових будинках, обладнаних електроопалювальними установками та внесення змін до договору про користування електроенергією. Разом із заявою позивачем було надано копію паспорта та ідентифікаційного номера, технічні умови на приєднання до електричних мереж, технічний паспорт житлового будинку, технічний паспорт на електрокотел із зазначенням потужності. Однак підставою для внесення змін у договір про користування електричною енергією є підтвердження проектною документацією житлового будинку того факту, що будинок в цілому або його частина обладнаний електроопалювальними установками. Така позиція викладена в листах НКРЕ, який є органом державного регулювання діяльності в енергетиці. На час розгляду справи судом позивач не вніс змін до проекту будинку щодо виду опалення, а тому підстав для внесення змін до договору немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 жовтня 2010 року позивач [PERSON] отримав технічні умови № 61/23/2010, які є додатком №1 до договору про приєднання до електричних мереж від 26.10.2010 року, згідно яких йому надавався розрахунок максимальної потужності: потужність по договору від 12.07.2004 року 1,3 кВт; потужність, що приєднується з 28.03.2011 року для електроопалювальних установок 6,0 кВт; напруга 0,4 кВ (а.с. 110-114). Згідно п. 2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357, технічні умови - це документ, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії надійності електропостачання споживача. Робочим проектом №63/10 КБ «Підключення трьохфазного вводу для електропостачання житлового будинку за адресою: с. Іскрено, вул. Хрещатик Черкаської області» передбачено підключення споживача за допомогою силового кабелю, прокладеного від опори №6, Л-1, ТП-774 с. Іскрено до контейнера зовнішньої установки, встановленого на негорючій конструкції житлового будинку у відповідності до вимог технічних умов житлового будинку (а.с. 100-109). Після виконання вимог, передбачених технічними умовами та робочим проектом, [PERSON] звернувся із заявою до Шполянського РЕМ про проведення технічного огляду та оформлення допуску на підключення до електричних мереж напругою 0,4 кВ. Комісією Шполянського РЕМ на підставі наданої технічної документації та обстеження, надано дозвіл на підключення електроустановки для побутових потреб (опалення) до електричної мережі, що підтверджується актом допуску на підключення до електричної мережі електроустановки (для населення) від 18.10.2011 року (а.с. 115). Після цього між ПАТ «Черкасиобленерго» в особі директора Шполянського РЕМ та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією для населення № 25793 від 18.10.2011 року, згідно якого передбачено використання потужності 7,3 кВт. Пункт 1.7 вказаного договору передбачав наявність трифазного електрообладнання, дозволеного для застосування електроустановки для власних потреб. Передбачене п. 1.8 договору обладнання приміщення стаціонарними електроустановками для опалення та нагрівання води договором не встановлено (а.с. 158-159). 06 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Шполянського РЕМ з письмовою заявою про внесення змін до договору про користування електроенергією щодо використання електроустановки для опалення будинку та зміни тарифу із звичайного на тариф, передбачений для населення, яке користується електроенергією для опалення будинків стаціонарними установками (а.с. 3). 08 лютого 2014 року Шполянським РЕМ було надано відповідь на заяву [PERSON], в якій зазначено перелік документів, необхідних для зміни тарифу, а саме: паспорт, ідентифікаційний код, технічні умови на приєднання до електричних мереж, технічний паспорт на будинок, робочий проект виконання внутрішньобудинкових мереж, технічний паспорт на електрокотел (а.с. 116). 26 лютого 2014 року [PERSON] повторно подав заяву про зміну тарифу, до якої додав ксерокопію паспорта та ідентифікаційного номера, технічні умови, технічний паспорт на житловий будинок, рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили та яким було визначено пакет документів для внесення змін до договору про користування електроенергією та зміни тарифу, а також настанову з експлуатації котла електричного проточного Ж7-КЄП-6 (а.с. 4). На подану [PERSON] заяву Шполянським РЕМ була дана відповідь від 27.02.2014 року, згідно якої в переліку наданих позивачем документів відсутня проектна документація на внутрішньобудинкову електричну мережу, обовязкова належність якої передбачена ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-ХVІ (а.с. 117). Враховуючи те, що ст. 1 вказаного Закону передбачено визначення основних термінів, які вживаються в законі, суд вважає посилання відповідача на вказану статтю, як на підставу для відмови позивачу у внесенні змін до договору та зміни тарифу, безпідставним і такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Посилання відповідача на те, що позивач не надав Шполянському РЕМ робочий проект із зазначенням місцезнаходження електрокотла визнано безпідставним ще рішенням Шполянського районного суду від 25.10.2013 року в звязку з тим, що ст. 5 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка передбачала надання вказаного робочого проекту, на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року була виключена. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача вказав на те, що для зміни тарифу позивачу необхідно внести в проектну документацію житлового будинку дані про те, що будинок в цілому або його частина обладнаний електроопалювальними установками, а не надати проектну документацію на внутрішньобудинкову електричну мережу, як зазначалось у відповіді від 27.02.2014 року. З моменту подання позивачем заяви відповідачу і по даний час, відповідач не вніс зміни до договору про користування електроенергією та не змінив позивачу тариф за користування електроенергією для населення, яке користується електроенергією для опалення будинків стаціонарними установками, внаслідок чого позивачем було переплачено кошти за використану ним електроенергію. Так, в період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року електроенергія для населення відпускалася за тарифами, затвердженими Постановою НКРЕ № 749 від 23.05.2014 року. За цей час позивач використав 2240 кВт електроенергії, що підтверджується рахунками на оплату за електроенергію за жовтень, листопад, грудень 2014 року, сплативши за неї 785 грн. 59 коп. (а.с. 145, 146, 147), однак мав би сплатити 256 грн. 65 коп., тобто переплатив 528 грн. 94 коп. Пасивна поведінка відповідача щодо поданої позивачем заяви призвела до порушення прав позивача та переплати ним коштів за спожиту електроенергію в сумі 528 грн. 94 коп., а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача. Також підлягають до задоволення позовні вимоги про зобовязання ПАТ «Черкасиобленерго» укласти з [PERSON] договір про користування електричною енергією з тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків. Згідно Правил користування електричною енергією для населення споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Договір про користування електричною енергією для населення №\~25793 між сторонами було укладено 18.10.2011 року на три роки, тобто до 18.10.2014 року. В лютому 2014 року [PERSON] подав заяву про внесення змін до договору, а тому такий договір не міг бути продовженим на рік після закінчення трирічного терміну та підлягає переукладанню. Що стосується позовних вимог про скасування штучно створеного боргу в сумі 5066 грн. 00 коп., то вони, на думку суду, не підлягають до задоволення, оскільки питання про наявність чи відсутність вказаного боргу слід вирішувати після звернення ПАТ «Черкасиобленерго» з позовом до [PERSON] про його стягнення. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди суд керується наступним. Пунктами 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» моральну шкоду в сумі 500 грн., що полягає у принидженні його честі та гідності, однак не обгрунтував свої вимоги та не надав жодного доказу на підтвердження заподіяння та розміру моральної шкоди, а тому заявлена позивачем моральна шкода не підлягає стягненню з відповідача. Відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, повязані з явкою до суду в розмірі 185 грн. 65 коп., які підтверджені документально, та судовий збір на користь держави розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 23, 714, 1166 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357 та

Outcome: partial