Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним правочину позики, укладеного між ним та відповідачем, на суму 70 000 гривень, та про стягнення боргу в сумі 70 000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 06.05.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений усний договір позики грошей в сумі 70 000 гривень, підтвердженням чого є оригінал заявки на відправлення переказу у вказаному розмірі через банківську установу від 06.05.2011 року. На скеровану відповідачу 27.02.2015 року вимогу, яку він отримав 16.03.2015 року, коштів відповідач не повертає. З підстав, передбачених ст.ст. 208, 218, 509, 530, 1047 ЦК України просив позов задовольнити. Позивач подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач позову не визнав, звернувшись до суду з письмовою заявою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження заявлених вимог позивачем надана квитанція Приватбанку від 06.05.2011 року про переказ коштів в сумі 70 000 гривень відправником [PERSON] отримувачу [PERSON], однак розписка про передачу грошових коштів не надана. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання договору дійсним. Позивачем не доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи наведене, ст.ст. 16, 202, 208, 218, 509, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed