Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою у якій просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2007 року він є єдиним власником двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . Позивач та його сім`я з 2014 року фактично проживають в даній квартирі. В квартирі зареєстровані мама позивача [PERSON] та сестра [PERSON] які з 2014 року виїхали на постійне місце проживання в АР Крим. В спірній квартирі вони жодного дня не проживали. [PERSON] та [PERSON] постійно проживають, працюють за зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідачі не проживають в спірній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особисті речі в квартирі не зберігають, даним житлом тривалий час не користуються та не підтримують санітарний стан. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, всі витрати по утриманню квартири змушений нести позивач. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні будь-хто з членів його сім`ї відповідачам не чинили. Позивач має намір відчужити власну нерухомість, але перешкодою у реалізації його прав є формальна реєстрація відповідачів у його квартирі. З огляду на наведене та на підставі ст.71, 72 ЖК Української РСР, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява представника позивача адвоката Бабіка К.В. про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити в повному об`ємі. В заяві зазначено, що позивач не зможе прийняти участь у розгляді справи, оскільки перебуває за кордоном. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно заяв [PERSON] та [PERSON] від 25 листопада 2021 року, які адресовані Кузнецовському міському суду, будь-якої часткової власності в квартирі [ADDRESS] вони не мають. Будь-яких претензій до зазначеного житла також не мають. З 2014 року вони виїхали на постійне місце проживання в Крим, мають громадянство Російської Федерації, зареєстровані та фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Добровільно звертаються до суду з вказаними заявами, не заперечують проти задоволення позову [PERSON] . У заявах зазначено, що вони написані власноручно [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 07 червня 2007 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 часка двокімнаткої квартири [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 277179871, сформованої 29 вересня 2021 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 07 червня 2007 року внесено запис про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта. За адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 2042-03 від 29 вересня 2021 року. Згідно копії паспорта № [NUMBER] 29 жовтня 2019 року [PERSON] МВД по Республіці Крим видано паспорт у якому міститься відмітка, що 14 листопада 2019 року вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] МВД по Республіці Крим видано паспорт № [NUMBER] 15 листопада 2018 року. Згідно копії паспорта № [NUMBER] вона зареєстрована 28 листопада 2018 року за адресою [ADDRESS] . Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. У ст. 41 Конституції України зазначено що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у житловому приміщенні без поважних причин. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц. Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що відповідачі дійсно не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, втратили інтерес до вказаного житла, за місцем реєстрації не з`являються. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою чи проживанні в ній, про поважність причин їх відсутності понад законодавчо встановлені строки, наявність між сторонами домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. За правилами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved