Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Дергачівський РВ ГУ Державної міграційної служби у Харківській області, в якому просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що вищевказаний житловий будинок позивачу належить на праві приватної власності. [PERSON], [PERSON] в належному будинку прописані, але на даний момент не проживають в ньому більше трьох років. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Згідно ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, справу просив розглядати у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі у судове засідання не з'явилися без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник третьої особи Дергачівського РВ ГУ Державної міграційної служби у Харківській області Дубровіна А.В. не з'явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої не заперечувала проти задоволення позову, просила справу розглядати у її відсутність. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право влансотсі на житловий бужинок від 11 червня 1996 року, виданого виконкомо Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Відповідно до акту депутата Козачолопанської селищної ради від 15.02.2014 року, при обстеженні домоволодіння за адресою: [ADDRESS], виявлено що [PERSON], та [PERSON] на протязі останніх трьох років не проживає за вищевказаною адресою. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ МВС України в Харківській області від 08.04.2014 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.39 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз'яснення, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.3 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається з довідки №378 від 18 лютого 2014 року, виданої Козачолопанським селищним головою, [PERSON] є невісткою власника житлового будинку [PERSON], а [PERSON] є його онукою. Суду не надано доказів того, що відповідачі потсійно проживають разом з власником житлового будинку та ведуть спільне господарство. Таким чином, у розумінні ст.64 ЖК УРСР відповідачі не є членами сім'ї [PERSON], тому суд застосовує положення статей 71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачами не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що вони не проживають за місцем реєстрації з поважних причин. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] фактично не проживають за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], будь-яким чином вказаним жилим приміщенням не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, кореспонденція на їх ім'я за даною адресою не надходить. Таким чином, суд визнає [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved