Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності до Донецької міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що йому з 04.10.2005 року на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS]. Цей договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під № Д-754 від 04.10.2005 року. 11.10.2005 року на підставі договору купівлі-продажу № Д-754 від 04.10.2005 року Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька було зареєстровано за [PERSON] право власності на зазначену квартиру, реєстраційний номер 10916777. У листопаді 2016 року позивач мав намір продати квартиру, але виявив, що втрачено договір купівлі-продажу квартири від 04.10.2005 року та витяг про право власності на нерухоме майно від 11.10.2005 року. Позивач звертався до державної нотаріальної контори у видачі дублікату договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2005 року, але йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що цей договір знаходиться в обласному нотаріальному архіві Донецької області у м. Донецьку і на теперішній час доступ до цього архіву відсутній. Таким чином, позивач позбавлений можливості відновити втрачений документ, який засвідчує право власності на квартиру за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.10.2005 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Цей договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під № Д-754 від 04.10.2005 року. На підставі вказаного договору Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька було зареєстровано за [PERSON] право власності на зазначену квартиру, реєстраційний номер 10916777. Згідно Інформаційної довідки № 74585453 від 01.12.2016 року з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Судом встановлено, що позивач звертався до нотаріальної контори щодо видачі дублікату договору купівлі-продажу від 04.10.2005 року, але йому було відмовлено, оскільки вказаний договір знаходиться у обласному нотаріальному архіві Донецької області у м. Донецьку і на теперішній час доступ до архіву відсутній. Таким чином, у позивача відсутня можливість одержати дублікат договору купівлі-продажу квартири в іншій спосіб. Статтею 321 ЦК України передбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.392 ЦК України слідує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є власником вищевказаної квартири, а оскільки документ, що засвідчує належність позивачу такого права був втрачений, то вимоги про визнання права власності підлягають до задоволення.

Outcome: approved