Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Міністерство закордонних справ України, про визнання недійсною довіреності від імені [PERSON] на імя [PERSON], посвідченої 21.08.2015 р. віце-консулом Посольства України в Федеративній Республіці Німеччині [PERSON] за р. № 591/ 14-55, та скасування реєстрації цієї довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири під № 30 у будинку № 6 по пл. Катерининській в м. Одесі, укладеного між [PERSON], діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 21.08.2015 р. віце-консулом Посольства України в Федеративній Республіці Німеччині [PERSON] за р. № 591/ 14-55, та [PERSON], посвідченого 01.10.2015 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1817. Крім того, позивач просить встановити порядок виконання рішення суду у даній справі шляхом встановлення, що це рішення суду, після набрання ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру під № 30 в будинку № 6 по пл. Катерининській в м.Одесі та поновлення реєстрації права власності на цю квартиру за ним, тобто за [PERSON] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що йому стало відомо про те, що невідомі йому особи від його імені на підставі підробленої довіреності продали належну йому квартиру під № 30 у будинку № 6 по пл. Катерининській в м. Одесі, та що він ніколи не видавав жодної довіреності та не доручав у будь-який інший спосіб відчужувати належну йому вищевказану квартиру. Позивач веде дану справу в суді через свого представника адвоката [PERSON], який просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були викликані до суду через оголошення у пресі. Приватний нотаріус [PERSON] не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить роздруківка з офіційного Інтернет-сайту ТОВ «Укрпошта» про отримання нею судової повістки. Представник Міністерства закордонних справ України [PERSON] просила розглянути справу за відсутності представника цього Міністерства, про що зазначила в своїх адресованих суду письмових поясненнях, які приєднані судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Позивач [PERSON] набув право власності на квартиру під № 30 в будинку № 6 по площі Катерининській в м. Одесі на підставі договору дарування, посвідченого 21.11.2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу [PERSON] за р. № 4077, зареєстрованим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 23.11.2012 р. (номер запису : 474 в книзі : 757пр-108 (а.с.11-14, 16). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 47670742 від 16.11.2015 р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було внесено 01.10.2015 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 11420843 про право власності [PERSON] на квартиру під № 30 у будинку № 6 по площі Катерининській в м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 01.10.2015 р. за р. № 1817 (а.с.17-18). Як вбачається з тексту вказаного договору купівлі-продажу від 01.10.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1817, цей договір було укладено між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], віце-консулом Посольства України в Федеративній Республіці Німеччина 21.08.2015 р. за р. № 591/4-55, зареєстрованою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 10.09.2015 р., та [PERSON] (а.с.28-29). Однак позивач стверджує, що вищевказана довіреність від його імені, посвідчена [PERSON], віце-консулом Посольства України в Федеративній Республіці Німеччина 21.08.2015 р. за р. № 591/4-55 (а.с.41, є підробленою, так як він ніколи не видавав жодної довіреності та не доручав у будь-який інший спосіб відчужувати належну йому квартиру під № 30 у будинку № 6 по пл. Катерининській в м. Одесі. Також судом установлено, що з цього приводу позивач звернувся до Приморського РВ Одеського МУ ГУМВС України в Одеській області із від повідною заявою в порядку ст. 214 КПК України, і на підставі цієї заяви позивача було порушено кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 12015160500009419 від 16.10.2015 р. про скоєння у відношенні позивача шахрайських дій за ч. 4 ст. 190 КК України (а.с.19). Як слідує з листа заступника директора Департаменту-начальника Управління консульського обслуговування Міністерства закордонних справ України від 24.02.2016 р. № 71.ВАВ-19-570/1-260-16, з наданих представником Міністерства закордонних справ України письмових пояснень суду, та з листа Генерального консула України в Гамбурзі від 16.02.2016 р. за № 61226/71-570/1-584, по-перше, станом на 21.08.2015 р. [PERSON] працювала на посаді віце-консула Генерального консульства України в Гамбурзі (Федеративна Республіка Німеччина), а не в Посольстві України у Федеративній Республіці Німеччина, яке знаходиться в м. Берлін; по-друге, нотаріальне посвідчення довіреностей не належало до функціональних обовязків віце-консула [PERSON]; і, по-третє, за результатами проведеної Генеральним консульством України в Гамбурзі перевірки журналу нотаріальних дій 2015 року посвідчення довіреності за № 591/4-55 від 21.08.2015 року не виявлено, а при реєстрації нотаріальних дій в Генконсульстві реєстровий номер складається із індексу «573», порядкового номеру та року. З огляду на наведене, суд вважає доведеними доводи позивача стосовно того, що довіреність від його імені на імя [PERSON], посвідчена 21.08.2015 р. віце-консулом Посольства України в Федеративній Республіці Німеччині [PERSON] за р. № 591/ 14-55, насправді не видавалася ним, не посвідчувалася віце-консулом Генерального консульства України в Гамбурзі (Федеративна Республіка Німеччина) [PERSON] та є підробленою. Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує на його користь понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 1282,00 грн. (487,20грн.+243,60грн.+ 551,20грн.), повязані зі сплатою судового збору, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. На підставі викладеного і

Outcome: approved