Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його батьком дитини - [PERSON], [INFO], та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що в період із середини 2011 року і до літа 2012 року він мав близькі стосунки із [PERSON], яка перебувала у зареєстрованому шлюбі із іншою особою. Влітку 2012 року [PERSON] повідомила його, що вагітна від свого чоловіка та вони припинили свої стосунки, а в жовтні 2012 року [PERSON] народила доньку, батьком якої записано її чоловіка - [PERSON] У вересні 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, від останнього йому стало відомо, що саме він є біологічним батьком дитини і [PERSON] готовий це підтвердити у суді. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав, не заперечував, що позивач є батьком [PERSON] Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні вказувала, що саме позивач [PERSON] є біологічним батьком її доньки [PERSON], [INFO], не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи - Комінтернівського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народилась [PERSON], про що 14.11.2012 Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління складено відповідний актовий запис № 1019. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2002 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 у справі № 641/7486/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Даним судовим рішенням встановлено, що від шлюбу вони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаються проживати із батьком, а також, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2006 року. Судове рішення набрало законної сили 11.01.2016. Згідно ст.. 133 Сімейного кодексу України , якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до положень ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Позивач [PERSON] зазначає, що він є біологічним батьком народженої [PERSON] [INFO] року дівчинки, а на підтвердження позовних вимог посилається на пояснення самої [PERSON] та її колишнього чоловіка [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні відмовився від проведення у справі генетичної експертизи з метою підтвердження біологічного споріднення між [PERSON] та дитиною, вважаючи, що достатньо лише пояснень матері дитини та її колишнього чоловіка. Інших клопотань він учасників процесу не надходило. Статті 58-59 ЦПК України зазначають визначають належність та допустимість доказів. Належними є докази, які містять інформації щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Також обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належним та допустимим доказом батьківства певної особи (за життя досліджуваних осіб) є висновок судової генетичної експертизи, який має бути однозначним та не викликати сумніви. Позивач [PERSON] своїм процесуальним правом щодо одержання доказів на підтвердження своїх позовних вимог скористатися не бажав. Пояснення третьої особи [PERSON] є неоднозначними, оскільки вона не може чітко та впевнено підтвердити батьківство саме позивача [PERSON] відносно дитини - [PERSON], [INFO] Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає не доведеними позовні вимоги [PERSON] щодо визнання його батьківства відносно малолітньої [PERSON], [INFO], а тому і вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed