Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати договір найму, усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити з квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить йому на праві власності. 21.02.2002 року він та відповідачка уклали договір найму зазначеної квартири. 01.07.2006 року сторони зареєстрували шлюб, але сімейне життя не склалося, у звязку з чим шлюб був розірваний на підставі рішення Приморського районного суду від 11.02.2014 року. На теперішній час дане житлове приміщення необхідне йому для власного проживання та проживання його сім`ї, в свою чергу відповідачка не бажає звільняти квартиру чим створює перешкоди у користуванні власністю. Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила судове засідання проводити без фіксації судового процесу та у її відсутність. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Представник відповідача надала суду заперечення та письмові пояснення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з літа 1994 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, дана квартира була придбана за спільні кошти та оформлена на ім`я позивача, оскільки між сторонами були хороші стосунки. Договір найму носив тільки формальний характер, для полегшення процедури реєстрації місця проживання [PERSON], а тому вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні і матеріалів, що є в справі, позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.11.2001 року за реєстровим № 1459 та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під № 563, стр.70 кн. 425 пр. Дана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 16,7 кв.м., кухні площею 6,3 кв.м., коридору площею 2,4 кв.м., санвузла площею 2,5 кв.м., балкону площею 0,8 кв.м., загальною площею 28,7 кв.м. 21.02.2002 року між сторонами був укладений договір найму житлового приміщення на невизначений строк. Договір було зареєстровано за № 4 в ЖЕК- 207 в м. Одесі, та завірено головою цього органу. На підставі даного договору [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]., Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. В свою чергу, згідно зі ч. 1 ст. 823 ЦК України, за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом. Таким чином, суд вважає, що договір піднайму, який укладений між сторонами є фактично договором найму. 01.07.2006 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтво про шлюб, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 264. Сімейні відносини не склалися. 11.02.2014 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 522/535/14-ц шлюб між сторонами був розірваний. Даним рішенням був встановлений факт, що майнового спору між сторонами не виявлено. У звязку з тим, що вищезазначена квартира необхідна позивачу для власного проживання та проживання його родини, 20.11.2014 року [PERSON] звернувся до відповідачки із заявою про розірвання договору найму, з вимогою звільнити дану квартиру для його проживання із родиною, що підтверджується копією заяви про розірвання договору найму, копією повідомлення про вручення, описом вкладення та квитанцією про відправку поштового листа, але дана вимога залишилася без задоволення. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Суд критично ставиться до обставин, на які посилається відповідач в своїх запереченнях, а саме, що [PERSON] вселилась у квартиру як член сім`ї власника та на підставі ст. 156 ЖК України немає підстав для позбавлення її права користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Саме цією угодою і був договір про здачу житлового приміщення в найм від 21.02.2002 року, крім того, на момент вселення [PERSON] не була членом сім`ї [PERSON] Статтею 158 ЖК України встановлено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку(квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. В силу ч. 3 ст. 825 ЦК України, договір найму квартири може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 138 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд вважає, що з метою захисту порушення права позивача необхідно прийняти рішення про розірвання договору найму та виселення відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved