Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитних договорів недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Дружина позивача [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ групи з непридатністю до регулярної праці. Причиною її інвалідності є психічне захворювання, у зв'язку з яким вона вже більше 20-ти років перебуває на обліку в диспансерному відділенні №1 Київської міської психоневрологічної лікарні №2. Перші ознаки психічного захворювання були клінічно виявлені у неї ще в 1993 році. В подальшому у неї виникали періодичні загострення захворювання, які потребували проходження стаціонарних і амбулаторних курсів лікування у відповідних медичних закладах м. Запоріжжя та м. Києва. Наявність психічного захворювання у [PERSON] призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати і аналізувати значення своїх дій та їх наслідків як по відношенню до себе, так і до членів своєї сім'ї. Як зазначає позивач, 21.08.2013 року за потуранням працівників ПАТ «Дельта Банк» непрацюючому пенсіонеру і інваліду ІІ групи [PERSON] з пенсією в розмірі 1254,55 грн., без будь-яких документально підтверджених доходів, оформили кредитний договір №005-28026-210813 на придбання електронної техніки та супутніх до неї товарів на суму 13753,66 грн. зі строком кредиту у 36 місяців і загальною сумою платежів у розмірі 23658,29 грн. Кредит був оформлений у магазині побутової техніки «Ельдорадо» за адресою: пр. Московський, 23-В, м. Київ. Робоче місце менеджера з оформлення кредитів ПАТ «Дельта Банк» було облаштовано на території торгівельного залу вказаного магазину. Вся придбана за кредитним договором товарна продукція відразу ж була передана за готівкові кошти у розмірі 50% магазинної вартості цієї продукції третій особі, чоловікові-шахраю, який напередодні запропонував [PERSON] відповідну схему швидкого отримання від нього готівкових коштів, якщо вона оформить на себе кредит на купівлю вказаної ним електронної техніки. Цей кредитний договір і укладені супутні з ним ще два договори на кредитні лінії (№008-29002-180214 від 18.02.2014 року; №005-29561-091214 від 09.12.2014 року) цього ж банку стали спусковим гачком накопичення боргів дружиною позивача, справжні розміри яких вона приховувала від нього і від інших близьких родичів, як і наявність самих договорів. Через нездітність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, з причин хронічного психічного розладу [PERSON], опинившись в кредитній залежності, протягом 2013-2015 років виснажила всі сімейні фінансові заощадження і поставила свою сім'ю у скрутне матеріальне становище та отримала загострення своєї психічної хвороби. Крім того, вищезазначені договори виходять за межі дрібних побутових і укладені [PERSON] не в інтересах сім'ї. Позивач зазначає про те, що ніякої згоди на їх укладення він не надавав, а навпаки, до деякого часу сам факт укладання кредитних договорів утаємничувався від нього з боку дружини. З огляду на викладене, вважаючи, що ПАТ «Дельта Банк» були грубо порушені вимоги законодавства України під час укладення оспорюваних договорів, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В процесі розгляду справи позовні вимоги були неодноразово уточнені позивачем відповідно до заяв від 13.11.2015 року, 05.02.2016 року та 10.01.2018 року. Відповідно до останньої редакції уточнених позовних вимог від 10.01.2018 року (заяви про оптимізацію підстав позовних вимог), [PERSON] просить суд: - визнати кредитні договори №005-28026-210813 від 21.08.2013 року, №008-29002-180214 від 18.02.2014 року, №005-29561-091214 від 09.12.2014 року, укладені між ПАТ «Дельта Банк» та громадянкою [PERSON], недійсними згідно ч.1 ст. 225 ЦК України, як правочини, які дієздатна фізична особа [PERSON] вчинила у моменти, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. - застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі визнання недійсності кредитних договорів №005-28026-210813 від 21.08.2013 року, №008-29002-180214 від 18.02.2014 року, №005-29561-091214 від 09.12.2014 року, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та громадянкою [PERSON] В матеріалах справи містяться заперечення ПАТ «Дельта Банк» проти позову з наступним обґрунтуванням. Як зазначає представник ПАТ «Дельта Банк», договір кредиту не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого із подружжя. Законодавством України прямо не передбачено, що згода другого з подружжя на укладення договорів, які не потребують нотаріального посвідчення, мають укладатися виключно в письмовій формі. Щодо відповідальності ПАТ «Дельта Банк» за рецидив хвороби [PERSON], то позивачем не надано жодних доказів для підтвердження того, що рецидив хвороби [PERSON] є наслідком дій саме працівників ПАТ «Дельта Банк», а тому дане твердження є надуманим та не може бути прийятим до уваги судом. Крім того, законодавством не встановлено прямих заборон та вимог до розміру шрифту кредитних договорів, а перевірка кредитоспроможності позичальника - це право банку, а не обов'язок і не тягне за собою визнання недійсності правочину. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що в момент укладання оспорюваних договорів не було рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною або обмежено дієздатною. [PERSON] було повідомлено про всі дійсні та чинні умови (тарифи) кредитування. Оспорюваний кредитний договір не може бути визнаний недійсними, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України. Правочин, що оспорюється повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми та змісту. З огляду на викладене, ПАТ «Дельта Банк» через представника просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні від 18.02.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА. Ухвалою суду від 22.04.2016 року призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 23.06.2016 року відновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.10.2016 року провадження по цивільній справі зупинено, у зв'язку з виконанням клопотання експерта про надання додаткових відомостей та направлено справу до Київського міського центру судово-психіатричної експертизи для виконання ухвали суду про призначення судово-психіатричної експертизи від 22.04.2016 року. Ухвалою суду від 03.03.2017 року відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин, з урахуванням уточнень, та просив суд про їх задоволення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА - Лузіна Є.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. За даних обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 21.08.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], був укладений кредитний договір №005-28026-210813, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 13753,66 грн. на строк 36 місяців з фіксованою процентною ставкою 0,01% річних на придбання товарів у ТОВ «ДІЄСА», а саме: планшету Apple iPad 4G, чохла Apple SmartCase та прибуткової карти, цифрової фотокамери Canon EOS 1100 D (а.с. 5-6, т.1). 18.01.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №008-29002-180214, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, який становить 30300 грн. (а.с. 13). 09.12.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №005-29561-091214, згідно з умовами якого ПАТ «Дельта Банк» надав [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення цього договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 4771,61 грн. (а.с. 19-21, т.1). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] здійснювалось часткове погашення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами (а.с. 25-52, 90-104, т. 1). Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії КА-1 №005547, [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності з 01.04.2005 року безстроково (а.с. 59, т.1). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року визнано [PERSON] недієздатною та призначено її опікунами [PERSON] та [PERSON] Відповідно до зазначеного рішення встановлено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 18.12.2015 року (а.с. 57, т.2). В судовому засіданні від 26.09.2016 року були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що в період укладання оспорюваних кредитних договорів [PERSON] страждала на психічне захворювання. Висновком судово-психіатричного експерта №73 від 02.02.2017 року встановлено, що [PERSON] в момент укладання кредитних договорів №005-28026-210813 від 21.08.2013 року, №008-29002-180214 від 18.02.2014 року та №005-29561-091214 від 09.12.2014 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, маніформно-параноїдний синдром (МКХ-10:F 20.00). [PERSON] у період укладання зазначених кредитних договорів страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, маніформно-параноїдний синдром (МКХ-10:F 20.00); не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. [PERSON] у період укладання зазначених кредитних договорів не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 226-230, т.2). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими за наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. N 9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановленихКонституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.». У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд приймає до уваги висновок судово-психіатричного експерта №73 від 02.02.2017 року, який складений у порядку, визначеному законодавством, не оспорювався сторонами та не викликає сумнівів у його достовірності. Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Враховуючи те, що у період укладання оспорюваних кредитних договорів недієздатна [PERSON] страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, маніформно-параноїдний синдром (МКХ-10:F 20.00), не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, суд дійшов висновку, що оспорювані договори вчинено з недодержанням в момент укладення договору вимог, встановлених ст. 203 ЦК України щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності в особи, яка вчиняє правочин. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог та визнання кредитних договорів №005-28026-210813 від 21.08.2013 року, №008-29002-180214 від 18.02.2014 року, №005-29561-091214 від 09.12.2014 року, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], - недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: approved