Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що він є квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім нього в квартирі зареєстрований відповідач по справі, який не мешкає в квартирі з 2014 року, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі у спільному побуті. Позивач ніяких договорів з відповідачем не укладав, перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинив. На підставі вищевикладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила вирішити справи на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно копії архівного витягу з протоколу №07 засідання виконавчого комітету Лозівської міської ради від 20 травня 1985 року, [PERSON] виділено квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.09.2021 року, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 03.03.2014 року (а.с.4). За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.9). За змістом позовної заяви, відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Позивач не чинив ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу, особистих речей та майна, яке належить відповідачу в зазначеному житловому приміщенні немає. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, в зв`язку з чим позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved