Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, ГУНП в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 04 грудня 2013 року о 16 годині в приміщенні Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, розташованому за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Коноваленко, буд. 2 між ним та начальником штабу Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] виник конфлікт, внаслідок якого [PERSON] зірвав з нього 2/3 частини золотого ланцюжка із золотим хрестиком та розірвав сорочку. Процес конфлікту зафіксований камерами відео спостереження Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. У звязку з викладеним, просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України матеріальну шкоду в розмірі 5957 гривень і моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні на підставах, викладених в позовні заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, пояснив, що 04 грудня 2013 року о 16 годині в приміщенні Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, [PERSON] ображав його, а потім зірвав у нього погон з бушлату форменого одягу. В свою чергу, він не зривав з [PERSON] золотий ланцюжок та золотий хрестик, сорочку, в якій був одягнутий [PERSON], він не рвав. Після того, як [PERSON] влаштував дебош, працівники міліції одягнули на нього наручники та доставили до ТМО Михайлівського району для медичного огляду. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову. В судове засідання представник відповідача Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] не зявився, проте надав заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області [PERSON] в судове засідання не зявився, проте надав суду письмові заперечення, у відповідності до яких вказав, що позивач, визначивши ГУНП в Запорізькій області відповідачем по справі, не обгрунтовує у позові, яким чином воно порушило його права. ГУНП в Запорізькій області створено 07 листопада 2015 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16 вересня 2015 № 730. ГУНП в Запорізькій області має статус новоствореного органу і не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області. Події, на які посилається [PERSON], відбулися до моменту створення Національної поліції та зокрема ГУНП в Запорізькій області. [PERSON] з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Михайлівський районний відділ ГУМВС України в Запорізькій області має правовий статус юридичної особи та знаходиться в стані припинення. ГУНП в Запорізькій області і Михайлівський ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, який є відокремленим підрозділом ГУНП і відповідно не має статусу юридичної особи, не є правонаступниками Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. Крім того, вказав, що в установленому законом порядку не було встановлено незаконність дій або бездіяльності (протиправність) а ні ГУНП в Запорізькій області, ні Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП, ні [PERSON] За вказаних обставин, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що в процесі конфлікту, який відбувся 04 грудня 2013 року о 16 годині в приміщенні Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області між ним та начальником штабу Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON], останній зірвав з нього 2/3 частини золотого ланцюжка із золотим хрестиком та розірвав сорочку, що й послугувало підставою звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом. В підтвердження наявності спричиненої матеріальної шкоди, позивач посилається на диск з відеозаписом, який він надав в якості доказу де, зафіксований процес конфлікту між ним та [PERSON] Проте, судом не може бути прийнятий сказаний відеозапис в якості належного доказу, оскільки з його змісту не вбачається спричинення [PERSON] майнової шкоди [PERSON] Крім того, позивач [PERSON] посилається як на підстави задоволення своїх позовних вимог на товарні чеки: виданий магазином «Рубін», у відповідності до якого, 01 липня 2010 року, вказаним магазином було продано золотий хрест, вагою 2, 16 грама, а також виданий ПП «Демченко, у відповідності до якого, вказаним приватним підприємцем було продано золотий ланцюжок, вагою 6,11 грама. Крім того, [PERSON] надані довідки від 06 листопада 2016 року, видану ФОП [PERSON], у відповідності до якої вартість сорочки складає 350 грн. та на довідку від 25 листопада 2016 року, видану ФОП [PERSON], у відповідності до якої вартість 1 грама золотих виробів станом на 25 листопада 2016 року складає 900 грн. Суд вважає, що посилання позивачем на вказані довідки, як на докази своїх вимог є неналежними та підтверджують лише факт придбання вказаних золотих виробів і вартість сорочки на даний момент, проте аж ніяк не являються доказом того, що саме відповідач [PERSON] зірвав з позивача [PERSON] під час конфлікту, золоті вироби та розірвав на ньому сорочку. Крім того, у відповідності до наданого доказу, а саме: висновків від 04 серпня 2016 року про результати розгляду звернення громадянина [PERSON] на дії працівників міліції судом встановлено, що в матеріалах перевірки, за зверненням [PERSON] стосовно того, що працівник міліції [PERSON] зірвав з нього в приміщенні Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області золоті вироби та порвав сорочку, факти, викладені у зверненні заявником [PERSON] не знайшли свого обєктивного підтвердження. Дослідивши зазначені докази, суд приходить до висновку, що докази, надані позивачем [PERSON] є недостатніми та не підтверджують факту спричинення йому матеріальної шкоди працівником міліції [PERSON] Відповідно до ст.ст.\~10,\~11,\~57-60,\~212-215 ЦПК України, рішення судом про задоволення позову може бути прийняте лише за умови його правомірності, обґрунтованості та доведеності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Рішення суду повинно ґрунтуватись на доказах, досліджених при розгляді справи, а не на припущеннях, які на думку осіб, що беруть участь у справі доводять пред'явлені вимоги. [PERSON] з\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що в судовому засіданні не здобуто доказів, і позивачем не доведено спричинення йому відповідачами матеріальної шкоди на суму 5\~957 грн., тому в цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то вони також є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення виходячи з наступного: Відповідно до\~Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. [PERSON] вимог ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що моральна школа відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди\~\~визначається судом\~\~залежно від\~\~характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. В позовній заяві зазначено, що моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює в 5000 гривень і полягає вона в моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок незаконних дій [PERSON] Суд вважає, що такі твердження є голослівними і нічим не доведеними. Суду не надано доказів того, що позивач дійсно зазнав моральних страждань. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджено. Натомість, як вбачається з позовної заяви, позивач оцінив вартість моральної шкоди в сумі 5000 грн., при цьому будь-яких розрахунків, міркувань, доказів, щодо підтвердження вказаної моральної шкоди суду не додано. Крім того, згідно з\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В даному випадку, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивачу щодо стягнення матеріальної шкоди у звязку з її недоведеністю, внаслідок чого вина відповідачів у заподіянні позивачу моральної шкоди, відсутня, а тому підстав для стягнення моральної шкоди немає. Крім того, суд звертає увагу, що позивач [PERSON] просить стягнути на його користь матеріальну і моральну шкоду саме з Державного бюджету України. Проте, згідно зі\~ст. 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. За вимогами ч.1\~ст. 33 ЦПК України\~суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Клопотання про залучення до участі у справі Державну казначейську службу в якості належного співвідповідача по справі не заявлялось. Таким чином, не залучення до участі у справі належного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. На підставі казаного, оцінивши зібрані по справі вищенаведені докази, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed