Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на користь відповідачки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, що здійснюється на підставі рішення суду №2-5191/11, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 30.11.2011р., оскільки на даний час відповідач проживає окремо, а син проживає із позивачем та знаходиться на його утриманні. Крім того, позивач просить на підставі ст. 197 ч.2 Сімейного кодексу України, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина, яка нараховується на підставі рішення суду №2-5191/11 Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.11.2011р., оскільки така заборгованість виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Ухвалою суду від 19.02.2015р. позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів, залишені без розгляду, на підставі заяви позивача. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам, пояснив, що заборгованості по аліментам з 2006р. не може бути, оскільки він на той час проживав із відповідачем, він працював і відповідно утримував сім'ю, в тому числі неповнолітнього сина. Після розірвання шлюбу у 2007р він продовжував проживати разом із відповідачкою однією сім'єю. Про те, що відповідачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, він дізнався лише у 2011р. Відповідач вказала, що з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам вона не згодна, оскільки заборгованість за аліментами виникла на підставі рішення суду від 30.11.2011р., позивач був присутнім у судових засіданнях, надавав заперечення проти її позову, після винесення рішення, оскаржував його до апеляційної інстанції, проте рішення Центрального районного суду від 30.11.2011р. залишено у силі. Тому вважає позовні вимоги безпідставними. Суд, вислухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], оглянувши матеріали цивільної справи 2-5191/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, оглянувши письмові докази по справі, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. На даний час дитина проживає із батьком та знаходиться на його утриманні, вказана обставина сторонами не оспорюється. 02.03.2007р. Центральним районним судом м.Миколаєва було постановлено заочне рішення, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 400 грн. щомісяця починаючи з 09.10.2006р. і до повноліття дитини. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.10.2011р. задоволена заява відповідача [PERSON], заочне рішення суду від 02.03.2007р. про стягнення аліментів скасовано. 30.11.2011р. постановлено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2006р. і до повноліття дитини /а.с. 5/. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, вказував, що добровільно надавав допомогу на утримання дитини. 02.11.2011р. [PERSON] подав апеляційну скаргу на рішення суду. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.01.2012р., апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.11.2011р. залишено без змін. 17.02.2012р. [PERSON] отримала виконавчий лист за рішенням суду від 30.11.2011р. Як слідує із розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] за виконавчим листом №2-5191/11 від 17.02.2012р. виданого Центральним районним судом м.Миколаєва, станом на 01.11.2014р. заборгованість складає 15041,37 грн. /а.с. 42/. Відповідно до ст. 197 Сімейного кодексу України ч.2,3, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання, особою, на користь якої присудженні аліменти. Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам з 09.10.2006р., оскільки він після розірвання шлюбу із відповідачкою у 2007р. продовжував проживати із нею однією сім'єю, надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, про те, що відповідачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, йому стало відомо лише у 2011р. Однак, вимоги позивача є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах закону. Підстави для повного або часткового звільнення від сплати аліментів встановлені у ст. 197 Сімейного кодексу України, такі підстави позивачем не вказані та не доведені. Доводи позивача про те, що він добровільно надавав допомогу на утримання дитини з 2006р., були предметом дослідження при розгляді цивільної справи №2-5191/11, наслідком чого постановлено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.11.2011р. про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з 09.10.2006р. Рішення суду набрало законної сили. Оцінюючи надані докази, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з позивача на користь держави.

Outcome: approved