Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача укласти з ним трудовий договір та зобов`язати відповідача відшкодувати втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12000 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в березні 2020 року безпідставно відмовлено у прийнятті позивача на роботу. Так, за твердженням позивача, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця. Разом з тим, така відмова суперечить вимогам чинного законодавства. [PERSON] було отримано лист з Центру зайнятості з роз`ясненням щодо відсутності перешкод у працевлаштуванні особи, яка зареєстрована підприємцем. Не зважаючи на це, представником відповідача було повторно відмовлено у прийнятті на роботу з вигаданих підстав. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду даної справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 25 червня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 22.07.2020 року позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 22 липня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. 19.08.2020 року відповідачем по справі було подано Відзив на позовну заяву. Згідно вказаного відзиву Відповідач заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивач дійсно декілька разів відвідував підприємство «Дніпрометиз» та цікавився працевлаштуванням на посаду укладальника-пакувальника дільниці металопокриття сталедротового комплексу. У зв`язку з тим, що вказана посада пов`язана з наявністю шкідливих та небезпечних факторів, що передбачає необхідність проходження медогляду, позивачу було видано відповідне направлення. Однак в подальшому, позивач не пройшов медичний огляд, не написав заяви про прийняття на роботу та при усному спілкуванні зазначив, що не збирається цього робити. У зв`язку з наведеним трудової угоди не було укладено, при цьому жодних порушень з боку підприємства вчинено не було. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року прийнято рішення про проведення розгляду за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.09.2020 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Відповідача - Головань Я.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що позивач цікавився вакансією, разом з тим будь-яких активних дій щодо працевлаштування не вчиняв, не пройшов медичний огляд не написав відповідну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України (ст. 22 КЗпП України). Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України). Відповідно положень ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. На підтвердження позовних вимог позивачем надані копії медичних документів про направлення для проходження медогляду, лист Дніпровського міського центру зайнятості від 10.04.2020 № 1296 щодо роз`яснення права бути працевлаштованим за наявності реєстрації ФОП. Також позивачем надано документи про звернення з приводу відмови у працевлаштуванні до Інспекції з питань праці та зайнятості населення ДМР, інформацію щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] .. Відповідно вимог частини 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. За правилами частин 2, 3, 6 ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Відповідно до Акту визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичним оглядам ПрАТ «Дніпрометиз» від 03.03.2020, наданим Відповідачем, до такої категорії відноситься посада укладальника-пакувальника дільниці металопокриття сталедротового комплексу. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я. Позивач не заперечував, що він не проходив медичний огляд. Таким чином Позивач не довів, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а примус до укладення договору нормами цивільного законодавства заборонений. Ще позивач посилається на те, що з боку відповідача він зазнав дискримінації. За нормою ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено наступні поняття: дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Відповідно ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Позивачем не наведено обґрунтувань стосовно обмеження його у правах у порівнянні з будь якими іншими особами. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно норми ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням спірних правовідносин, оскільки трудовий договір з позивачем не укладався і до роботи він допущений не був та не приступав, відсутні правові підстави і у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача відшкодувати втрачений заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed