Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на телевізор SHIVAK серійний номер 014324 чорного кольору моделі STV-208 М-4 МК 111, вартістю 300 грн.; пилосос Electrolux Cyclone XL синього кольору, вартістю 500 грн.; ноутбук марки DELL Inspirion 1300 серійний номер 6R 927 АОО без батареї, вартістю 700 грн.; праску ALPARI без серійного номера білого кольору, вартістю 200 грн.; фен марки ST серійний номер 120100884 сірого кольору, вартістю 100 грн.; пральна машинка Zanussi N 2WS66100V, вартістю 2000 грн.; мультиварку Mirtaсерійний номер відсутній, вартістю 300 грн.; холодильник марки «Днепр» серійний номер 738253, вартістю 2000 грн.; тумбочку під телевізор коричневого кольору, вартістю 500 грн.; стіл компютерний коричневого кольору, вартістю 1500 грн., та зняти з нього арешт, накладений 19.09.2016 року державним виконавцем відділу [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області. В обґрунтування позову зазначав, що він з дружиною та дітьми проживає в [INFO], де також тимчасово проживає його батько [PERSON], котрий являється боржником у виконавчому провадженні № 681/1644/15, стягувачем у якому виступає публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк). 19.09.2016 року державним виконавцем Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області ( далі відділ ДВС) у місці його проживання проведено опис переліченого вище майна і накладено на нього арешт з метою подальшою реалізації. Оскільки описане майно є його власністю, і не належить для батька, а тому вважає дії державного виконавця незаконними. В судовому засіданні [PERSON] заявлений ним позов підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що він дійсно тимчасово проживає у сімї позивача, та що все описане майно є власністю останнього, а не його. Представник Банку, та державний виконавець позов заперечили, зазначили, що [PERSON] не надав достовірних доказів про належність для нього майна, яке включене до акту опису й арешту. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, матеріали цивільних справ, суд вважає позов слід задовольнити. Встановлено, що 19.09.2016 року при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення боргу із [PERSON] на користь Банку державним виконавцем відділу ДВС описано зазначене вище майно, на яке накладено арешт, про що свідчать дані акту від вказаної дати. Вирішуючи питання про законність опису й арешту спірного майна суд виходить із такого. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, який був чинним на час проведення опису й арешту майна, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Із наданих позивачем доказів вбачається, що будинок, в якому він зареєстрований та проживає із своєю сімєю належить для його матері [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.06.2007 року. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON] зазначили, що вище перелічене майно є власністю позивача. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд зазначає, що надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт, що описане державним виконавцем майно належить для нього, а не боржнику за згаданим виконавчим провадженням - [PERSON] Разом з тим, представник Банку, а також державний виконавець не надали суду будь-яких доказів, котрі би спростували позицію позивача щодо належності спірного майна саме для боржника. Таким чином, державний виконавець безпідставно здійснив опис та арешт вище переліченого майна, помилково вважаючи, що воно є власністю [PERSON]

Outcome: approved