Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 30.05.2000 року, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.09.2013 року. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано житловий будинок [ADDRESS], який був оформлений на ім'я відповідачки. Вважає, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і кожному з них належить по 1/2 частині цього майна. Мирно розділити майно вони не можуть, а тому просить суд визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину спірного будинку. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позов, просили його задовольнити, поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожною із сторін право власності на 1/2 частину будинку. Відповідачка в судовому засідані позов визнала повністю. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2000 року відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], який було розірвано 04.09.2013 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. З Договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 11.12.2003 року, реєстровий №525, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельною ділянкою площею 0,198 га за адресою [ADDRESS] придбаний [PERSON]. Право власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок, досі зареєстрована за колишнім власником - [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Крім того, в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі і садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними. Тому суд визнає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі на підставі ст. ст. 60, 70 СК України. Будинок, набутий подружжям [PERSON] слід розділити порівну між ними, за кожним з них слід визнати право спільної часткової власності, по 1/2 частки будинку за кожним.

Outcome: approved