overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] Як вбачається з інформаційної довідки, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2003 року забезпечено позов та накладено арешт в тому числі на квартиру [ADDRESS]. 22.12.2004 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, рішення набрало законної сили. 17.02.2014 року до суду надійшла заява [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову, у зв'язку з набранням рішенням законної сили, та він вважає, що застосовані заходи забезпечення позову є недоцільними, та перешкоджають йому розпоряджатись власністю. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав, просив скасувати арешт накладений на квартиру [ADDRESS], при цьому зазначив, що ним змінено прізвище із [PERSON] на [PERSON], про що внесено зміни до актового запису про його народження 02.03.2006 року. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали додані до заяви вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.152 ЦПК України, одним зі видів забезпечення позову є накладення арешту на майно відповідача. Згідно ч.3 ст.154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Суд приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту з квартири [ADDRESS], в зв'язку з тим, що відпали причини у зв'язку з якими необхідно було забезпечити позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки, вказуючи, що 28 серпня 2008 року між ними у Степківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 7. Від шлюбу у них народилася дочка Анастасія, [INFO], яка проживає та після розірвання шлюбу проживатиме з відповідачкою. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав і пояснив, що він припинив шлюбні відносини з відповідачкою з 3 січня 2010 р. через неодноразові сварки в сім'ї, так як не зійшлися характерами та мали різні погляди на сімейне життя і з того часу вони шлюбні відносини не поновили. Подальше спільне проживання, збереження сім'ї, а також примирення з відповідачкою вважає не можливим, а тому просить його позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи їй було повідомлено, що підтверджується розпискою. Судом встановлено, що сторони 28 серпня 2008 року в Степківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області зареєстрували шлюб, актовий запис № 7 від якого мають малолітню доньку Анастасію [INFO](а.с.4,5) Сторони припинили шлюбні відносини і після цього шлюбні стосунки не поновили. Заслухавши пояснення [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що між подружжям Михайлюк фактично припинені шлюбні стосунки, примирення між сторонами, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньї дитини, що відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позовні вимоги [PERSON] законні обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 105, 112 СК України. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому покласти витрати, повязані з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу на позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, суд на підставі ч.4 ст. 169 та ст.224 ЦПК України вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у даній справі доказів, позивача проти такого вирішення справи не заперечував.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з зазначеним позовом мотивує вимоги тим, що з 1999 року він був зареєстрований як ФОП . Свою діяльність здійснював на ринку по [ADDRESS] м. Суми. 11.01.2003 року на нього був здійснений напад злочинців які за вироком суду були засуджені, а його визнали потерпілим. До цього він отримав травму на виробництві і визнаний інвалідом третьої групи. Після медичного обстеження лікарі констатували факт зв'язку з тілесними ушкодженнями отриманими в результаті злочину і наслідками, що настали, просить суд встановити факт отримання травми на виробництві, зобов'язати Територіальне управління Держгірпромнагляду по Сумській області, скласти акт за формою Н-1 і після розслідування направити на МСЕК для встановлення наслідків травми. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач Територіальне управління Держгірпромнагляду по Сумській області, з позовом не згодні, зазначають, що факт каліцтва на виробництві чи іншого ушкодження здоров'я посвідчується актом про нещасний випадок, позивач такого не має. Відповідач Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми з позовом не згоден зазначає, що дія Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності» на позивача не розповсюджується оскільки останній внески не сплачував. Представник виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сумської міської ради, до суду не з'явився у відгукові зазначає, що позивач у них на обліку не перебував і не перебуває. Суд заслухавши сторони по справі, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню згідно наступного: Як було встановлено під час судового розгляду, що [PERSON], з 13.09.1999 року був зареєстрований як ФОП і свою підприємницьку діяльність здійснював на ринку по [ADDRESS] м. Суми. 11.01.2003 року на нього був здійснений напад злочинців один з яких за вироком Зарічного райсуду м. Суми був засуджений до арешту на строк шість місяців, матеріали справи а.с.а.с.5-7. До цього він отримав травму на виробництві і визнаний інвалідом третьої групи, матеріали справи а.с.9. Після медичного обстеження лікарі констатували факт зв'язку з тілесними ушкодженнями отриманими в результаті злочину і наслідками, що настали. За таких обставин у суді є всі правові підстави частково задовольнити позов і встановити факт отримання [PERSON], [INFO], травми 11.01.2003 року в зв'язку з здійсненням підприємницької діяльності на території ринку по вулиці Інтернаціоналістів, 21 м. Суми. Що стосується вимог про покладення зобов'язання скласти акт, направити на МСЕК то вони передчасні.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач не надає йому (позивачу) коштів на утримання дитини. Позивач просив стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до її повноліття. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, не просила розгляд справи відкласти, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд розглядає справу в загальному порядку у відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки позбавлений можливості з'ясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про народження (а.с. 3) вбачається, що [PERSON], є матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) батька дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні, що підтверджується актом обстеження від 13 вересня 2016 року депутатів Носівської міської ради Чернігівської області (а.с. 4). Відповідач не надала суду доказів про те, що вона надає матеріальну допомогу на утримання сина. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. З відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку по вул. Пролетарській, 39 у м. Путивль Сумської області, в якому, крім нього та членів його сімї, також зареєстрована сестра його дружини [PERSON] Оскільки [PERSON] з 2003 року не проживає у вказаному житловому будинку, не несе витрат по його утриманню, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування \~будинком №39 по вул. Пролетарській у м. Путивль Сумської області. Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, повторно не зявилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку від 02 серпня 2000 року купив у [PERSON] житловий будинок №39 по вул. Пролетарській у м. Путивль Сумської області (а.с.5). Як вбачається з будинкової книги та довідки Виконавчого комітету Путивльської міської ради №3343 від 23 вересня 2015 року, за адресою вул. Пролетарська, 39 у м. Путивль Сумської області зареєстровані: [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та сестра дружини [PERSON], яка зареєстрована тимчасово до 16 квітня 2004 року (а.с.6-10,17). На звернення [PERSON] до Управління ДМС у Сумській області з приводу розяснення того, чи має юридичну силу тимчасова реєстрація, якщо її строк закінчено, було отримано відповідь з Управління ДМС у Сумській області про те, що поняття «тимчасова реєстрація» не існує, і для вирішення питання визнання особи такою, що втратила право користування квартирою необхідно звернутись до суду (а.с.13,14). Як убачається з рішення Путивльського районного суду Сумської області від 08 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом Путивльської РДА Сумської області до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, встановлено, що [PERSON] з листопада 2013 року у с. Іванівка Путивльського району Сумської області не проживає (а.с.17-18). Згідно з актами від 27 лютого 2015 року та 17 травня 2015 року, [PERSON] зареєстрована [INFO], але з 2003 року і по теперішній час фактично за місцем реєстрації не проживає (а.с.19, 20). Згідно зі ст.405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону і втрачають таке право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю з власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач понад установлений законом строк не проживає у [INFO] без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що після досягнення повноліття він продовжує навчатися на денній формі у Борзнянському державному сільськогосподарському технікумі, але його батько [PERSON] ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча спроможний це робити, оскільки є працездатною особою; вважає за доцільне стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідач в судовому засіданні погодився з правомірністю заявлених вимог та зобов'язався сплачувати аліменти. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. За змістом положень ст.199 СК України обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є безспірним, - вони повинні це робити за наступних умов: 1/дочка чи син повинен потребувати матеріальної допомоги; 2/батьки спроможні надавати таку допомогу. Крім того, з огляду на приписи ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON], шлюб між якими розірвано 29.08.2002 року. [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчатися на денному відділенні Борзнянського державного сільськогосподарського технікуму з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, стипендії не отримує, що підтверджується довідками № 8 та № 9 від 18.01.2018 року, виданими даним навчальним закладом. Відповідач є особою працездатного віку, працює в ДП «Борзнянське лісове господарство», матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] під час його стаціонарного навчання не надає, хоча, на думку суду, має можливість надавати певну матеріальну допомогу, якої дитина потребує. Таким чином, враховуючи розміри матеріального забезпечення дитини та її батьків, їх сімейне становище, стан здоров'я, суд погоджується з доводами позивача про його потребу в матеріальному забезпеченні під час навчання за рахунок відповідача в розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, й вважає за необхідне стягнути вказану суму з [PERSON] в якості аліментів. Відповідно до ч.2 ст.199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тому, аліменти з відповідача на користь позивача слід стягувати з дня пред'явлення позову - 19 січня 2018 року і до припинення навчання, але не пізніше 30 червня 2019 року (закінчення терміну навчання згідно довідки навчального закладу). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. З 28.05.2013 року по 28.08.2013 року позивач працював на посаді директора КП «Міські автомобільні дороги». Після звільнення відповідач не розрахувався із позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 12008,16 грн. Просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач в період з 28.05.2013 року по 28.08.2013 року працював в Комунальному підприємстві «Міські автомобільні дороги» Нікопольської міської ради на посаді директора (а.с. 8-9). 28.08.2013 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін. Згідно довідки з КП «Міські автомобільні дороги» станом на 01.10.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 12008,96 грн. (а.с. 7), тому зазначена сума повинна бути стягнута з відповідача в примусовому порядку. Згідно довідки (а.с. 7) середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 5792,88 грн. Враховуючи що з дня звільнення 28.08.2013 року до теперішнього часу сума заборгованості перед позивачем не погашена то з нього повинен бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 110064,72 грн. (5792,88 грн.*19 місяців). Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер час та зусилля, які ним були витрачені для зобов'язання відповідача щодо виплати йому заборгованості, суд вважає, що з відповідача повинна бути стягнута моральна шкода на користь позивача в розмірі 1000,00 грн. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 1315,80 грн. на користь позивача в якості компенсації за невчасно виплачену заробітну плату. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 24.06.2014 р. [PERSON] під розписку у нього позичила гроші у розмірі 1000 доларів США та 2600,00 грн., строком до 22.07.2014 р. 07.08.15 р. відповідач під розписку позичила у нього гроші в розмірі 1000,00 доларів США строком до 25.08.2015 р. До сьогоднішнього часу відповідач від повернення суми боргу. За інформацією Національного банку України офіційний курс гривні до долару США, станом на 20.11.2015 р. становить 2383,9146 грн. за 100 доларів США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що борг вона сплатила, а позивач нарахував їй цю суму в якості відсотків. Суд, вислухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. 24.06.2014 року згідно боргової розписки позивач передав відповідачу 1000 доларів США та 2600,00 грн. Гроші відповідач прийняла та зобовязався повернути до 22.07.2014 року. 07.08.2015 р. згідно боргової розписки позивач передав відповідачу 1000 доларів США. Гроші відповідач прийняла та зобовязався повернути до 25.08.2015 року. Про те у встановлені строки відповідач суми позики позивачу не повернула. За інформацією Національного банку України офіційний курс гривні до долару США, станом на 20.11.2015 р. становить 2383,9146 грн. за 100 доларів США. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1049 ЦК передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, в якій були передані йому) у строк та порядок, що встановлено договором. У встановлений борговим зобовязанням строк відповідач позику не сплатила. Доказів щодо сплати позик суду не надала. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2013 року. Причиною розірвання шлюбу зазначив те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сторони з березня 2014 року проживають окремо, шлюбні стосунки припинені. Вважає подальше спільне проживання, примирення та збереження сім'ї неможливим. Просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, представник позивачки надіслала заяву, в якій просила відкласти розгляд даної справи. Враховуючи, що судом сторонам надавався строк для примирення і згідно заяви позивача примирення не відбулося, а також враховуючи ненадання доказів поважності причин неявки відповідачки та її представника, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.11.2013 року, що вбачається з актового запису про укладання шлюбу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Феодосійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим № 639 від 23.11.2013 року. Після реєстрації шлюбу «[PERSON]» прізвище не змінювала. Сторонам надавався строк для примирення, але примирення не відбулося. За таких обставин суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2013 року. Причиною розірвання шлюбу зазначив те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сторони з березня 2014 року проживають окремо, шлюбні стосунки припинені. Вважає подальше спільне проживання, примирення та збереження сім'ї неможливим. Просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. За відсутності заперечень з боку позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч.1-2 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] 23.11.2013 року зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 639, що вбачається з запису в паспорті [PERSON] про сімейний стан. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. За таких обставин суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved