Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в рахунок погашення боргу відповідно до розписки та про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що між ним та [PERSON], був укладений договір позики грошей. Гроші позичались відповідачем для конкретної цілі - купівлі квартири в м.Полтава. Позивачем було передано відповідачу 70 000 грн готівкою, про що в нього знаходиться оригінал розписки від 15.12.2014 року написаний його рукою, де він зобов'язувався повернути гроші в найкоротші строки, до 01.03.2018 року однак, на сьогоднішній день він грошей не повернув. Під будь-яким приводом він ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань. Під час неодноразових переговорів пояснює причини затримки з розрахунками, відсутністю достатніх коштів. В добровільному порядку боржник суму заборгованості не сплачує. Оскільки відповідач не має постійної адреси проживання то на сьогоднішній день позивач з ним спілкується за допомогою електронної адреси відповідача, оскільки ним повідомлено що він знаходиться за межами України та немає там постійного місця проживання. Оскільки, повернути позику в грошовому еквіваленті відповідач не має можливості, грошові кошти позичав для придбання квартири тому, вважає за можливим виконання зобов'язання шляхом стягнення в рахунок боргу майна, яке належить відповідачу та визнання права власності за позивачем на дане майно, а саме 1/4 частки квартира [ADDRESS], що знаходиться в м. Красноград в судовому порядку, оскільки відповідно до інвентаризаційної вартості квартири (копія технічного паспорту)становить 260 000 грн., а вартість 1; частки житла становить 65 000 грн. Оскільки відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, але вже тривалий час не проживає, а саме з січня 2015 року, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні, у витратах на утримання квартири та прибудинкової території не бере. Фактично в квартирі він був лише зареєстрований. Однак для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Відповідач в квартирі не проживає та не допомагає вести господарство, а його приписка в квартирі не дозволяє позивачеві розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує законні права, то він просить суд визнати [PERSON], 1987 року народження, таким що втратив право користування житлом в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та зняти з реєстрації. В судове засідання позивач не з'явився, відповідно до поданої ним заяви він просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла письмова заява в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки відповідач дійсно заборгував позивачу кошти в сумі 70000 грн., які зобов'язувався повернути до 01.03.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватсь у визначений строк. Крім того відповідач є співвласником квартири яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і йому на праві власності належить ? даної квартири, що підтверджується свідоцтвом на право власності. Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі але вже тривалий час не проживає, а саме з січня 2015 року, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні, не приймає участі у витратах на утримання квартири та прибудинкової території. Фактично в квартирі він був лише зареєстрований. Згідно довідки від 02.04.2018 року депутата Красноградської міської ради Красноградського району Харківської області, зазначено, що [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає (а.с. 11). Ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, враховуючи що відповідач [PERSON] понад один рік не користується вищезазначеною квартирою, суд вважає за доцільне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Виходячи з вищенаведеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати право власності за [PERSON] ІПН [NUMBER] на житло, а саме ? частку квартири за [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності [PERSON], 1987 року народження в рахунок погашення боргу за розпискою від 15.12.2014 року, також визнати [PERSON] 1987 року народження таким що втратив право користування житлом в квартирі яка знаходиться за адресою [ADDRESS] На підставі ст.ст. 317, 319, ч.2 ст. 386, ст.405,ст.16,1049,530,526,1047,1046 ЦК України, ст. 72 ЖК України та

Outcome: approved