Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2016 року ним було укладено договір фінансового лізингу з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», згідно якого останнє повинно було придбати у власність предмет лізингу трактор марки «МТЗ-82.1.26» та передати йому в користування, в звязку з чим, він цього ж дня перерахував відповідачу кошти в сумі 50\~000 грн. Однак, через декілька днів представник ТОВ «ЛК «Ваш Авто» по телефону повідомив його про наявність у трактора дефекту й запропонував повернути сплачені кошти, після чого ним до центрального офісу товариства було направлено відповідного листа. В липні 2016 року він отримав від ТОВ «ЛК «Ваш Авто» лист, в якому зазначалось про можливість повернення лише 600 грн., замість сплачених ним 50\~000 грн. Вважає, що умови даного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки грубо порушують його права як споживача, передбачені ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (виключені та обмежені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним договірних зобовязань, звужені обовязки лізингодавця та виключена його відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу, його якості, одночасно значно розширені права лізингодавця); у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг, до яких відноситься і фінансовий лізинг; договір нотаріально не посвідчений. В звязку з цим, просить визнати вищевказаний договір фінансового лізингу від 19.02.2016р. недійсним та стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на його користь 50000 грн., сплачених ним на виконання цього договору. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що відповідач повернув йому на картковий рахунок лише 600 грн. зі сплачених ним 50\~000 грн. Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ч.5 ст.74 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання представника не направив, про причини неявки не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обгрунтування не подав. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до чч.1, 2 ст.215 ЦК України\~\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з\~ч.1 ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст.692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містять самостійні підстави визнання договору (чи його умов) недійсними. Так, за змістом вимог чч.5, 6 ст.18 цього Закону в разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір; тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Визначення поняття «несправедливі умови договору» міститься в ч.2 ст.18 зазначеного Закону. Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Отже, системний аналіз норми ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~вказує на те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1/умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); 2/умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; 3/умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно з ч.3 ст.18 зазначеного Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). В судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №003522 (з додатками), предметом якого є транспортний засіб марки «МТЗ-82.1.26, обєм/тип двигуна - 4,75дизель, тип КПП - мех, привід - 4х4». Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 17818,18 дол. США (на момент підписання договору 490\~000 грн.); авансовий платіж 8909,09 дол. США (50% вартості предмета лізингу); щомісячний авансовий платіж 742,42 дол. США; адміністративний платіж 1781,82 дол. США (10% вартості предмета лізингу); комісія за передачу 534,55 дол. США (3% вартості предмета лізингу). На виконання умов даного договору [PERSON] згідно рахунку та квитанції №104 від 19.02.2016р. на користь ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було перераховано кошти в сумі 50 000 грн. Згідно з умовами договору адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.1 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів. При цьому згідно з п.12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60% авансового платежу, а 40% утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 40% від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу, що є явно несправедливим. Згідно з п.1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Умовами п.4.1 договору та додатком №1 до договору передбачена передача предмету лізингу у користування лізингоодержувачу після сплати адміністративного платежу у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, авансового платежу у розмірі 50% від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмету лізингу, а також сплати різниці між вартістю предмету лізингу, зазначеною у договорі та вартістю предмету лізингу на момент його купівлі лізингодавцем. Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3 договору). Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках №№1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5 договору). За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Відповідно до п.10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток №3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) трактора, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком №3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. При цьому, згідно з п.4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток №3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача. Відповідно до п.1.5 договору лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу якісного предмета лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач (п.1.3), то відсутність у договорі фінансового лізингу будь-яких відомостей про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, позбавляє можливості споживача у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару реалізувати своє право на задоволення вимог за рахунок лізингодавця в солідарному порядку й з продавця (ст.808 ЦК України). Також, відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10% вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні положень ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10% від суми дострокового погашення (пункт 10.14 договору). Нечітке визначення підстав зміни розміру платежів, вартості предмета лізингу та порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин (лізингодавцю) право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин (лізингоодержувача) можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Отже, дослідивши умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, суд вважає їх несправедливими в розумінні вимог чч.2, 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, згідно з п.4 ч.1\~ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 зазначеного Закону). Відповідно до ч.1\~ст.227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Укладений між сторонами договір фінансового лізингу передбачає залучення фінансових активів від фізичних осіб, оскільки умовами договору передбачено сплату 50% вартості предмета лізингу у якості авансового платежу (розділ «Визначення термінів», п.1.7 договору, додаток №1 до договору), що є фактичним залученням коштів для придбання предмету лізингу, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідач не надав суду доказів наявності у нього ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність у нього такого дозволу (ліцензії) та є порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2\~ст.806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, укладений між сторонами договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~ст.628 ЦК України. Згідно\~зі ст.799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Тому, оскільки предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб, однією з сторін договору є фізична особа (позивач [PERSON]А.), то такий договір повинен бути укладений не лише в письмовій формі, а й нотаріально посвідчений (ст.209 ЦК України), чого не було зроблено. Відповідно до ч.1\~ст.220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вищезазначені висновки суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015р. по справі №6-2766цс15, від 08.06.2016р. по справі №6-330цс16, які відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковими для всіх судів України. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими й підлягають задоволенню як в частині визнання недійсним оспорюваного договору фінансового лізингу, так і частковому задоволенню щодо стягнення коштів у сумі 49\~400 грн., сплачених позивачем відповідачу на виконання цього договору, так як 600 грн. ТОВ «ЛК» Ваш Авто» [PERSON] повернуло, що позивачем визнано в судовому засіданні. Розірвання даного договору фінансового лізингу з 29.02.2016р., як то зазначено в листі ТОВ «ЛК» Ваш Авто» за №1459 від 12.07.2016р., на думку суду не позбавляє права позивача ініціювати питання про недійсність цього договору, оскільки це не суперечить вимогам чинного законодавства, яким визначено різні правові наслідки для сторін в разі розірвання та визнання недійсним правочину. Предметом позову є захист прав споживачів й за подання такого позову позивачі звільняються від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст. 22\~Закону України «Про захист прав споживачів», але [PERSON] сплачено 551,20 грн. судового збору. Водночас, за змістом положень ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Позовна заява [PERSON] містить дві вимоги: немайнову визнання договору недійсним, та майнову стягнення грошових коштів як застосування наслідків недійсності правочину (ст.216 ЦК України), а отже повинна бути оплачена судовим збором виходячи з ціни позову в розмірах: 551,20 грн. та 551,20 грн., всього 1102,40 грн. Тому, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь [PERSON] підлягає стягненню 544,59 грн. (49400 : 50000 х 551,20) сплаченого ним судового збору та на рахунок держави 551,20 грн. недоплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial