Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 939 154 грн. 53 коп. та понесені судові витрати в сумі 6890 грн. В обґрунтування вимог позову зазначав, що 26 квітня 2010 року між [PERSON], як позикодавцем (надалі- позивач) та [PERSON], як позичальником (надалі - відповідач 1) було укладено договір позики грошових коштів (далі- Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 970. Відповідно до п.1 умов вказаного Договору [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 316 500 (триста шістнадцять тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 30 000 (тридцять тисяч) Євро за курсом Національного банку України. Разом з цим, п. 2 передбачено, що Договір позики є безпроцентним та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 26 квітня 2011 року. Повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові 30 00 за курсом Національного банку України на день передачі грошей. При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 26 квітня 2011 року) позикодавець вправі буде пред'явити цей Договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми, що передбачено п. 4 Договору. Після повернення боргу, відповідно до п. 6 Договору, позикодавець повинен видати позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без зазначеної розписки борг вважається таким, що не повернутий. У передбачений Договором кінцевий строк, а саме до 26 квітня 2011 року відповідач-1 суму боргу позивачу не повернув. 21 лютого 2014 року відповідач-1, на виконання зобов'язання за зазначеним Договором, повернув 1500 (одну тисячу п'ятсот ) Євро, про що свідчить власноруч складена ним розписка. Тобто, своїми діями відповідач-1 визнав свій борг, а за таких обставин строк позовної давності починається саме з 21 лютого 2014 року. Станом на 26.04.2016 року, відповідно до умов Договору позики від 26 квітня 2010 року, сума основного боргу відповідача-1 на користь позивача становить 28 500 ( двадцять вісім тисяч п'ятсот) Євро (30 000 Євро - 1500 Євро), що за курсом Національного банку України відповідає: 28 500 Євро * 28.541761 (курс гривні до Євро, встановлений НБУ станом на 26.04.2016 року) = 813 440 (вісімсот тринадцять тисяч чотириста сорок) гривень 19 копійок. Крім того, розрахунок 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України та відповідно п. 4 Договору наступний: - 856 252,83 грн. * 3%/365 * 1032= 72 629,01 грн., де 1032 - кількість днів прострочки з 26.04.2011 року по 21.02.2014 року -813 440,19 грн * 3 %/ 365 *794 = 53 085,33 грн., де 794 - кількість днів прострочки з 22.02.2014 року по 26.04.2016 року. Враховуючи, що відповідач -1 [PERSON] отримав кошти за договором позики в інтересах сім'ї, що підтверджується згодою його дружини - [PERSON] (далі - відповідач 2), то подружжя несе солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникають із вищевказаного договору позики. Загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем станом на 26.04.2016 року складає 939 154,53 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з якої вбачається, що справу просить слухати у його відсутності та проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем -1 було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 970. Відповідно до п.1 умов вказаного Договору відповідач-1 отримав від позивача у позику грошові кошти в сумі 316 500 (триста шістнадцять тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 30 000 (тридцять тисяч) Євро за курсом Національного банку України. Разом з цим, п. 2 передбачено, що Договір позики є безпроцентним та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 26 квітня 2011 року. Повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові 30 00 за курсом Національного банку України на день передачі грошей. У передбачений Договором кінцевий строк, а саме до 26 квітня 2011 року відповідач-1 суму боргу позивачу не повернув. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Стаття 526 ЦК України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені в статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 257 ЦК України встановлено позовну давність для даного виду вимоги тривалістю у три роки, тобто в даному випадку до 26 квітня 2014 року. Однак, якщо особою вчинено дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається і після переривання перебіг позовної давності починається заново. 21 лютого 2014 року відповідач-1, на виконання зобов'язання за зазначеним Договором, повернув 1500 Євро, про що свідчить власноруч складена ним розписка. Тобто, своїми діями відповідач-1 визнав свій борг, а за таких обставин строк позовної давності починається саме з 21 лютого 2014 року. Станом на 26.04.2016 року, відповідно до умов Договору позики від 26 квітня 2010 року, сума основного боргу відповідача-1 на користь позивача становить 28 500 ( двадцять вісім тисяч п'ятсот) Євро (30 000 Євро - 1500 Євро), що за курсом Національного банку України відповідає: 28 500 Євро * 28.541761 (курс гривні до Євро, встановлений НБУ станом на 26.04.2016 року) = 813 440 (вісімсот тринадцять тисяч чотириста сорок) гривень 19 копійок. Розрахунок 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України та відповідно п. 4 Договору наступний: - 856 252,83 грн. * 3%/365 * 1032= 72 629,01 грн., де 1032 - кількість днів прострочки з 26.04.2011 року по 21.02.2014 року -813 440,19 грн * 3 %/ 365 *794 = 53 085,33 грн., де 794 - кількість днів прострочки з 22.02.2014 року по 26.04.2016 року. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Враховуючи, що відповідач -1 [PERSON] отримав кошти за договором позики в інтересах сім'ї, що підтверджується згодою його дружини - [PERSON] (відповідача -2), то подружжя несе солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникають із вищевказаного договору позики. Загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем станом на 26.04.2016 року складає 939 154 грн. 53 коп. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач-1 не повернуто позивачу основну суму боргу у визначений договором позики термін, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 813 440 гривень 19 копійок та застосування до відповідачів штрафних санкцій відповідно до вимог ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення трьох процентів річних, що складає 125 714 гривень 34 копійки підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 6 890 гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved