Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, до [PERSON] , Третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Цидибрага Сергій Олександрович, в якій з урахуванням уточнень просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] житловий будинок літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] ., з відповідними господарськими та надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «а2», колодязь літ. «К», вбиральня літ. «У», літній душ літ. «Д», Огорожа №№ 1, 2, 3; - припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] житловий будинок літ. «А-1» за адресою : [ADDRESS] , з відповідними господарськими та надвірними будівлями : літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В»,сарай літ. «Г», погріб літ. «а2», колодязь літ. «К», вбиральня літ. «У», літній душ літ. «Д», Огорожа №№ 1, 2, 3; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] ., з відповідними господарськими та надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В»,сарай літ. «Г», погріб літ. «а2», колодязь літ. «К», вбиральня літ. «У», літній душ літ. «Д», Огорожа №№ 1,2,3; - визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., за реєстровим № 1268; - скасувати державну реєстрацію договору дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., за реєстровим № 1268. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 23.04.1957 р. уклав шлюб з [PERSON] . [PERSON] 30.12.1961 р. було подаровано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти та спільною працею провели газифікацію будинку за 256 карбованців та збудували господарські будівлі та споруди, а саме: літню кухню літ «Б» 1963 року побудови вартістю 34587 грн; сарай літ. «В» 1963 року побудови вартістю 6647 грн.; сарай літ «Г» 1963 року побудови вартістю 740 грн; літній душ літ «Д» 1975 року побудови вартістю 2145 грн, огорожу №№1,2,3 (залізо 1988 року побудови, бетон 2012 року побудови, дерево 1960 року побудови) вартістю 15238 грн. Загальна вартість майна становить 150593 грн. При цьому сукупна вартість об`єктів збудованих після 1961 р, тобто в період шлюбу та після набуття [PERSON] права власності на будинок, становить 59357 грн. На думку позивача, за час шлюбу подарований його дружині житловий будинок істотно збільшився в ціні. [INFO] [PERSON] померла, повідомивши позивачу перед смертю у вересні 2016 р., що у 1998 р. вона уклала договір довічного утримання на користь доньки [PERSON] . Зі слів дружини, позивачу відомо, що за змістом договору донька повинна доглядати [PERSON] та [PERSON] , надавати фінансову допомогу, допомагати по господарству. Крім того [PERSON] повідомила [PERSON] , що образилась на дочку, оскільки останні два роки вона про батьків не піклувалась, а тому [PERSON] виявила бажання розірвати договір довічного утримання. Під час з`ясування всіх обставин [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що 25.12.1998 було укладено не договір довічного утримання, а договір дарування будинку. Про даний правочин позивач дізнався лише у вересні 2016 року. Будинок фактично [PERSON] не передавався, а з 1961 р. позивач сплачує комунальні послуги та дбає про будинок. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, вважає, що оціночно-будівельна експертиза, проведена у даній справі, є невірною через неправильний ринковий аналіз та порівняння, а також неправильні фактичні дані про самий будинок. В рахунок покращення житлового будинку зараховано обкладення будинку цеглою, водночас такі будівельні роботи було проведено до вступу позивача та [PERSON] в шлюб, окрім обкладення ганку, який в технічній документації іменовано «веранда». Крім того, позивачем не надано доказів проведення газифікації будинку, та часу її проведення, що має істотне значення. На думку представника відповідача, істотність збільшення вартості майна позивачем не доведена. Щодо строків позовної давності зазначає, що з самого початку позивачу було відомо про укладення договору дарування спірного будинку, що підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] , а також залучення позивача в якості третьої особи у справі №635/6654/16-ц, яка перебувала в провадженні Харківського районного суду Харківської області, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування спірного будинку недійсним. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що донька не може знати, в якому році відбулось обкладення будинку цеглою, оскільки вона народилась у 1962 році. Копію договору дарування спірного будинку позивачу надав адвокат, який займався підготовкою позову до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Наполягав, що дізнався по договір дарування у вересні 2016 року. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, відмовився від допиту свідка [PERSON] . Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. У ході судового розгляду допитана в якості свідка відповідач [PERSON] пояснила, що спірний будинок у 1998 році батько з матір`ю дарували удвох, один будинок подарували сестрі, другий відповідачці, до нотаріуса з цих питань батько з матір`ю ходили удвох. Коли подарували їй будинок, усі разом святкували це, приїздили гості. До 1961 р. будинок належав бабусі, в 1961 році, вже обкладений цеглою, будинок був подарований матері відповідачки. У батька ніколи не було грошей, оскільки він зловживав спиртним. У 1971 р. мати наймала людей, які проводили газ до будинку. Батько має судимість, часто отримував адмінарешт 15 діб, бив дружину, ганявся за нею з ножом. Ще в 2013 році сестра просила віддати їй будинок, інакше вона його все одна забере. У 2014 році мама лежала у лікарні, відповідачка з чоловіком їздили до неї кожного дня, батько та сестра до неї майже не навідувались. Під час судового розгляду допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що є чоловіком відповідачки. В їх родину увійшов у 1987 р., разом жили 3 роки. У дворі поряд було два будинки, без паркану, новий будинок батьки подарували сестрі дружини [PERSON] , інший, маленький, його дружині, відповідачці. У позові все неправда, будинок у 1987 р. був із газом і обкладений цеглою. Тесть (позивач) знав про дарування будинку. Свідок з дружиною майже кожного тижня їздили до батьків у Мерефу, і тесть у розмовах говорив про цей будинок як такий, що подарований [PERSON] . З тестем вони мешкали дружно. Коли мати [PERSON] захворіла, [PERSON] дійсно не їздила до неї через травму хребта, але вони постійно спілкувалися телефоном, про смерть матері їй не повідомили, щоб її не було на похованні. У ході судового розгляду допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що є сестрою відповідачки. У серпні 2016 року мати попросила її зателефонувати [PERSON] , але та відмовилась з нею спілкуватись. Коли мати захворіла, вона просила, щоб [PERSON] приїхала, але та відмовилась. Свідок доглядала за нею, поки вона хворіла. Мати попросила привести нотаріуса, бо хотіла відмовитись від договору відчуження будинку на користь [PERSON] , бо та не виконала свій обов`язок. Коли прийшов нотаріус Цидибрага С.О., з`ясувалось, що мати помилилась, уклавши не договір довічного утримання, а договір дарування. Свідок народилась в 1961 році, за її дитинства будинок вже був обкладений цеглою, батько працював водієм. Дарування будинку не святкувалось, про дарування будинку [PERSON] свідок не знала, батько дізнався про дарування будинку від нотаріуса [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Цидибрага Сергій Олександрович, в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.02.2019 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Цидибрага Сергій Олександрович, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено частково. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.08.2019 скасовано заочне рішення від 28.02.2019, справу призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2019 справу прийнято до провадженні судді [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.01.2020 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.10.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1957 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 1957 року Мереф`янським міським РАЦС Харківського району Харківської області. Як вбачається з копії договору на право побудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 29 липня 1953 року [PERSON] - батьку [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради №12 від 22 квітня 1953 року була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 30 грудня 1961 року нотаріусом Мереф`яської державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Сапожніковим Р.А. за реєстровим №7613 посвідчено договір дарування, за яким [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , житловий будинок літер А-1. побудований у 1957 році, матеріал стін - дерево, обкладене цеглою. Як вбачається з підрядного договору від 15.07.1975 року, виписки з протоколу засідання виконкому Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області №9 від 12 квітня 1979 року, договору на надання населенню послуг з газопостачання №29 від 05 травня 2001 року, будинок [ADDRESS] газифікований. Згідно з висновком будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №4223/23351 від 31.10.2018 року ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на жовтень 2018 року становить 226073 грн. Ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на жовтень 2018 року без урахування газифікації житлового будинку та обкладення його цеглою становить 171815 грн. Позивач з 1956 року по 1987 рік працював на різних роботах, що підтверджується копією трудової книжки позивача, а з 24.01.1987 року по теперішній час отримує пенсію за віком. З наданої копії договору дарування від 25.12.1998, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Цидибрагою Сергієм Олександровичем, вбачається, що [PERSON] подарувала будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2016 року виконкомом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області. Згідно з довідкою КП «ХРБТІ» від 05.01.2017 вих.№723, за матеріалами технічної інвентаризації станом на 20.12.2016 на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальна інвентарна вартість домоволодіння станом на 01.10.2016 складає 150593 грн, за вказаною адресою знаходяться: -житловий будинок літ «А-1» (дерево обкл. цеглою 1957 побудови) загальною площею 45,90 кв.м., житловою 24.00 кв.м., вартістю 85330 грн; -погріб літ. «а2» (цегла, 1957 року побудови) вартістю 2746 грн; -літня кухня літ. «Б» 1963 року побудови вартістю 34587 грн; - сарай літ. «В» 1963 року побудови вартістю 6647 грн.; -сарай літ. «Г» 1963 року побудови вартістю 740 грн; -літній душ літ «Д» 1975 року побудови вартістю 2145 грн; -вбиральня літ «У» (дерево 1957 року побудови) вартість 1406 грн; - огорожа №№1,2,3 (залізо 1988 року побудови, бетон 2012 року побудови, дерево 1960 року побудови) вартістю 15238 грн; -колодязь літ «К» (з/бет. кільця 1957 р. побудови) вартістю 1754 грн. Відповідно до копії пояснень [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А. 14.11.2017, [PERSON] є свекрухою відповідача. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] казали їй про дарування [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] , без будь-яких умов. Відповідно до копії пояснень [PERSON] , посвідчених віце-консулом Генерального консульства України в м.Сан-Франциско США [PERSON] 07.11.2017, [PERSON] є сином відповідача. Під час кожного приїзду [PERSON] кожен раз підкреслював, що будинок, в якому він живе, подарований [PERSON] . Відповідачем надано копію рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.10.2018 по справі №635/6654/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Цидибрага Сергій Олександрович, [PERSON] про визнання недійсним договору дарування спірного будинку від 25.12.1998, за адресою: [ADDRESS] , з якої убачається, що [PERSON] був присутній в судовому засіданні та заперечував проти позову. 05.05.2001 [PERSON] уклав з ВАТ «Харківгаз» договір №29, предметом якого є постачання газу за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору. 11.11.2003 [PERSON] уклав з АК «Харківобленерго» договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] , який 10.03.2009 було переукладено, що підтверджується копіями зазначених договорів. З наданих копій розрахунків платежів з газопостачання та електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , за грудень 2015, березень 2016, листопад 2019, споживачем зазначено [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Статтю 22 КпШС України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з вимогами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ст.24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30.12.1961, тобто вказаний будинок є особистою власністю [PERSON] . З висновку експерта ХНДІСЕ ім.Засл проф.М.С. Бокаріуса від 31.10.2018 №4223/23351 встановлено, що ринкова вартість спірного будинку на жовтень 2018 р. складає 226073 грн, без урахування газифікації та обкладання цеглою 171815 грн. Згідно з ст.25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17. Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 23 постанови Пленуму від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. На думку суду, позивачем не доведено, що саме ним здійснювались заходи щодо істотного поліпшення спірного домоволодіння, що узгоджується з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що обкладення будинку цеглою відбулось до його дарування [PERSON] . Також з пояснень свідка [PERSON] встановлено, що газифікація домоволодіння здійснювалось за кошти [PERSON] , при цьому позивачем не спростовано твердження останньої. З довідки КП «ХРБТІ» вбачається, що частина господарських будівель побудовані за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , вже після дарування будинку останній. Збільшення вартості домоволодіння за рахунок газифікації та обкладення цеглою, збудування господарських будівель може свідчити про істотне збільшення його вартості, натомість суду не надано доказів, що саме трудові або фінансові ресурси позивача призвели до такого поліпшення, зокрема, позивачем не надано доказів обкладання спірного будинку цеглою після його дарування [PERSON] за його кошти або трудової участі, побудови господарських споруд за його рахунок, а тому, на думку суду, останнім не доведено наявності правових підстав вважати, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя. Укладання позивачем договорів газопостачання та електропостачання постачання не свідчить про підключення мереж та комунікацій за його рахунок. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрацію договору дарування житлового будинку є похідними від вимоги про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується спеціальна позовна давність в один рік. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх об`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (в попередній редакції), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Суд вважає, що твердження [PERSON] про необізнаність про існування спірного договору дарування спростовуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які безпосередньо досліджені в ході судового розгляду. Крім того, необізнаність про існування спірного правочину більше 16 років при тому, що усі учасники спірних правовідносин є близькими родичами та постійно спілкувались, є малоймовірною; переконливих доказів того, що позивач протягом тривалого часу не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, суду не надано. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed