Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивував тим, що 19 березня 2013 року позивач позичив відповідачеві кошти в сумі 150 000,00 доларів США, які останній зобов'язувався повернути в строк до 31 грудня 2013 року, про що між сторонами укладений договір. В обумовлений строк відповідач борг не повернув, не повернув і на день звернення до суду. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 150 433,90 доларів США, з яких: 150 000,00 доларів США - сума неповернутої позики, 433,90 доларів США - 3% річних, а також судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань. 19 березня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав гроші в сумі 150 000,00 доларів США (а.с.5). Відповідач зобов'язався повернути позику до 31 грудня 2013 року. У визначений строк борг повернений не був. Сторони обумовили безпроцентність позики. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.ст. 1049,1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже, сума неповернутої позики складає 150 000,00 доларів США, що станом на день винесення рішення за курсом НБУ становить 1747500,00 грн. (100 доларів - 1165,4663 грн.). Сума 3% річних за період з 01 січня 2014 року по 13 лютого 2014 року, заявлена до стягнення, становить 433,90 доларів США. Розрахунок проведений з урахуванням строку користування коштами та періоду прострочення виконання. Враховуючи викладене, зважаючи, що боржник зобов'язання не виконав, не повернув отриманої суми коштів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved