Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у вересні 2013 року надав [PERSON] в борг кошти в сумі 28 000 гривень та 700 доларів США, що підтверджується договором позики, який оформлений у формі письмової розписки. Відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кошти до 20.08.2014 року. Відповідач [PERSON] поручився за виконання [PERSON] свого обовязку в сумі 200 гривень. Після спливу строку повернення боргу відповідач [PERSON] не виконав умови договору позики та гроші не повернув. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у сумі 42 749,57 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 660,49 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 5 628,00 грн., понесені витрати по сплаті судового збору; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором поруки в сумі 200,00 грн.. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не зявилися, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідачів, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики грошей. Отримання грошових коштів у сумі 28 000,00 гривень та 700 доларів США і зобовязання їх повернути до 20.08.2014 року підтверджується оригіналами письмової розписки (а.с.56), а також квитанцій (а.с.57-60). Згідно положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підтвердження укладення 23.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] позивачем надано копію договору поруки, згідно умов якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором в сумі 200,00 грн. за виконання зобовязань боржника, що виникли з договору позики, оформленого розпискою про отримання коштів в сумі 28 000,00 грн. та 700,00 доларів США. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором позики та після спливу строку повернення позики грошові кошти не повернув і допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, тому позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики у сумі 42 749,57 грн. (28 000,00 грн. + 14 749,57 грн. (700 доларів США х 21,070818 грн. по курсу НБУ станом на 03.06.2015 року)), 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.08.2014 року по 03.06.2015 року у сумі 660,49 грн., інфляційного збільшення боргу за вищезазначений період в сумі 5 628,00 грн. підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивачем на підтвердження позовної вимоги до відповідача [PERSON] надано лише ксерокопію договору поруки, що не є допустимим доказом, тому позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором поруки в сумі 200,00 грн. задоволенню не підлягає за недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial