Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його членом сім'ї померлого наймача [PERSON]; визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з [PERSON] договір найму на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що його тітку [PERSON], згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1361 від 08.10.2001 року, визнано наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] померла 14.05.2018 року. Позивач зазначає, що з 01.09.2010 року і до дня смерті [PERSON] - 14.05.2018 року він без реєстрації постійно проживав та проживає на даний час у вищевказаній квартирі. Вважає, що має право бути визнаним наймачем спірної квартири, оскільки вселився до такої як член сім'ї основного квартиронаймача, фактично постійно проживає у цій квартирі як член сім'ї наймача, несе витрати по утриманню квартири та сплачує комунальні послуги. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 вересня 2018 року дана позовна заява була залишена без руху. Заявою від 12 вересня 2018 року недоліки позовної заяви усунуті. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому\~засіданні 06\~листопада 2018\~року представник\~відповідача подав\~відзив на\~позовну заяву,\~заперечивши проти\~задоволення позову.\~Вказав,\~що у\~матеріалах справи\~відсутні належні\~та допустимі\~докази про\~те,\~що позивач\~проживав разом\~із померлою\~[PERSON] однією\~сім'єю,\~а факт\~сплати комунальних\~послуг та\~витрат по\~утриманню квартири\~не є\~підставою для\~набуття права\~користування \~такою.\~Зазначає,\~що суд\~не має\~права втручатися\~в дискреційні\~повноваження органу\~місцевого самоврядування\~та перебирати\~на себе\~його повноваження\~у розгляді та вирішенні питання щодо зобов'язання відповідача укласти з [PERSON] договір найму квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також звертає увагу на те, що відповідно до Положенні про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.07.2018 №759 до повноважень Галицької районної адміністрації ЛМР не віднесено повноваження щодо управління та розпорядження комунальною власністю. Відтак, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним відповідачем в частині визнання членом сім'ї померлого наймача та права користування житловим приміщенням за позивачем /а.с. 54-56/. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року Львівську міську раду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 09\~листопада 2018\~року на\~адресу суду\~надійшла відповідь\~на відзив,\~в якій\~позивач зазначив,\~що він\~вселився та\~проживавуспірному помешканні як член сім'ї наймача [PERSON], оскільки є її рідним племінником, та за усною згодою своєї тітки, із якою проживали однією сім'єю, мали спільний побут, вели спільне господарство. Також відсутня будь-яка угода між позивачем та наймачем про порядок користування спірною квартирою, а тому він набув право користування спірним приміщенням саме як член сім'ї наймача, яке в силу вимог ч. 3 ст. 64 ЖК України збереглося після смерті наймача, що підтверджено матеріалами справи і не спростовано стороною відповідача належними та допустимими доказами. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особа не набула права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи буде безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду /а.с. 69-75/. Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року, за клопотанням представника позивача, Львівську міську раду залучено до участі у справі в якості співвідповідача. 14\~грудня 2018\~року в\~судовому засідання,\~представник відповідача\~ Львівської\~міської ради,\~подала відзив\~на позовну\~заяву,\~заперечивши позов.\~Зазначила,\~що факт\~спільного проживання\~однією сімєю\~з [PERSON]\~не підтверджений\~документально,\~відсутні докази\~ведення спільного\~господарства,\~витрат по\~утриманню квартири,\~покупки речей\~домашнього вжитку\~тощо.\~ Акт\~про проживання\~[PERSON]\~однією сім'єю\~з [PERSON]\~підписаний мешканцями\~будинку №14\~на вул.\~Під Дубом\~не має\~юридичної сили,\~оскільки підписи\~мешканців не\~завірені ні\~в ЛКП,\~ні в\~нотаріуса.\~Позивач зареєстрований\~в [INFO].\~Спірна квартира\~не була\~основним місцем\~проживання позивача.\~Квартира знаходиться\~у власності\~територіальної громади\~м.\~Львова,\~інтереси якої\~представляє Львівська\~міська рада,\~а тому\~лише Львівська\~міська рада\~має законне\~право розпоряджатися\~квартирою.\~На квартирному\~обліку в\~Львівській міській\~раді позивач\~не перебуває\~серед громадян,\~які потребують\~покращення житлових\~умов.\~Як вбачається\~із Акту\~ЛКП «Центральне»\~від 21\~листопада 2018\~року №457\~зі слів\~мешканців квартир\~№7\~та №9,\~[PERSON] періодично перебував у вищевказаній квартирі. Стосовно укладення договору найму жилого приміщення, то відповідно до ст.61 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера. За час проживання у квартирі №2 на вул. Під Дубом, 14, [PERSON] жодного разу не зверталася з заявою про реєстрацію будь-кого в спірній квартирі, ніколи не просила змінити договір найму, не заявляла про наявність у неї членів сімї. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задоволити. Представники відповідачів позовні вимоги заперечили з підстав, викладених у відзивах. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Статтею 48 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.1\~ст.58 ЖК України\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до частин 1 та 2\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Львів на праві комунальної власності. На підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1178 від 06.09.2001 року, 11 вересня 2001 року видано службовий ордер № 001336 на право зайняття [PERSON] житлового приміщення площею 17,7 кв.м, яке складається з однієї кімнати, за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6/. У зв'язку із виключенням вищевказаної квартири з числа службових житлових приміщень, розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1361 від 08.10.2001 року [PERSON] визнано наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7/. Таким чином, основним квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] була [PERSON], яка проживала та зареєстрована за вказаною адресою з 25.09.2001 року, що підтверджується довідкою ДКП «ЖЕК 403» № 2102 від 01.10.2001 року /а.с. 8/. 14 травня 2018 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 505842 від 14.05.2018 року, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис 796 /а.с. 10/. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є племінником померлої [PERSON]. Факт родинних відносин, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії IV-СГ № 495031 від 21.04.1990 року /а.с. 13/, свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії ІІ-СГ № 353382 від 28.05.1987 року /а.с. 14/, свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-СГ № 215201 від 29.08.2001 року /а.с. 15/, свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-СГ № 215200 від 29.08.2001 року /а.с. 16/. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як племінник квартиронаймача, проживав з нею у вищевказаній квартирі без реєстрації з часу коли вступив на навчання у Львівський державний університет безпеки життєдіяльності. Так, з акту, складеного 20 липня 2018 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS], в період з 01.09.2010 року по 14.05.2018 року, [PERSON] проживала однією сімєю з рідним племінником [PERSON]. 14.05.2018 року [PERSON] померла, після її смерті по даний час у вказаній квартирі проживає [PERSON], який підтримував житло у належному стані, сплачував комунальні послуги. За період проживання [PERSON] у вказаній квартирі, жодних конфліктів не виникало /а.с. 12/. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила, що [PERSON] давно проживає в квартирі №2, за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, буд. 14. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що приблизно 9, 10 років проживає за адресою: [INFO], є сусідом позивача та знайомий з ним. Зазначив, що [PERSON] проживав у квартирі №2 ще до того як він переїхав жити за вищевказаною адресою. Позивач був у хороших стосунках з своєю тіткою та почав проживати з нею ще коли був курсантом. Зараз проживає з дружиною та дитиною, розпочав робити ремонт у квартирі. Свідок підтвердив, що підписував акт від 20 липня 2018 року. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, зазначив, що він працював разом з тіткою позивача [PERSON], 30 років були колегами, працювали в одному кабінеті, він часто заходив до неї додому в гості. [PERSON] відкликалася про племінника позитивно. Казала, що приватизує квартиру та залишить її позивачу. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON], пояснив, що він є братом [PERSON] Вона не вийшла заміж, жила одна. Позивач вступив в університет та поселився в неї, [PERSON] вважала його сином. [PERSON] допомагав їй робити в квартирі ремонт. Зазначив, що ніхто не питав [PERSON] чи приватизована ця квартира, сестрам вона розповідала, що хоче прописати позивача у квартирі. Окрім того вказав, що організацією похоронів займався він та [PERSON] Стверджував, що ніхто з сестер та він не претендує на цю квартиру. Таким чином, судом встановлено, що позивач з 2010 року постійно проживав разом з [PERSON] до її смерті в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивач вселився у спірну квартиру та проживав у ній за усної згоди [PERSON], тобто його рідної тітки, за життя останньою питання про виселення позивача не ставилось. За змістом ст. 64 ЖК Української PCP, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо зазначені особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК Української PCP). Відповідно до\~ст. 106 ЖК України\~повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 p. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Тобто, умовою виникнення підстав для визнання члена сім'ї наймача новим наймачем, у тому випадку коли сам наймач помер, повинні бути такі ознаки, як постійне місце проживання у жилому приміщенні, ведення з померлим наймачем спільного господарства, тривалість спільного проживання. Також повинно враховуватися, чи не було іншої домовленості між наймачем і членом сім'ї щодо користування жилим приміщенням, який виключає визнання права користування за наявності інших ознак. Суд вважає доведеним той факт, що позивач був племінником наймача, тобто членом сім'ї наймача, постійно проживав в спірному приміщенні, вів спільне господарство з наймачем, а тому наявні обставини, які у сукупності\~дають підстави для визнання за [PERSON] права користування спірною квартирою. При цьому,\~як роз'яснено у п. 15 Постанови Пленуму\~Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, реєстрація місця проживання не вказує на обов'язкове проживання особи за місцем реєстрації. Покликання представника відповідача на акт №457, складений 21 листопада 2018 року комісією ЛКП «Центральне», в якому вказано, що зі слів мешканців квартир №7 та №9, будинку №14 по вул. Під Дубом у м. Львові [PERSON] періодично перебував у квартирі №2 за вищевказаною адресою, не заслуговує на увагу, оскільки в судовому засідання матеріалами справи та показами свідків встановлено, що [PERSON] з 2010 року постійно проживав у спірній квартирі. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] членом сімї померлого наймача [PERSON] та визнання за позивачем право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягають до задоволення. Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги про забовязання Галицької районної адміністрації Львівської міської ради укласти з [PERSON] договір найму на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з огляду на наступне. Відповідно до п.4.40 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, до повноважень районної адміністрації віднесено зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень. Проте обов'язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму вже покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а районна адміністрація розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень. Також слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, діяльність органів місцевого самоврядування регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями. Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 р., згідно якої, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Крім того, в даному випадку діє принцип свободи договору і сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.ст. 6,\~627 ЦК України). Отже, дотримуючись принців законності, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд вважає за необхідне сплачений судовий збір залишити за [PERSON], оскільки питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: dismissed