Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 84 в будинку 139 по вулиці Гоголя в м.Миргороді Полтавської області, з причини не проживання їх в квартирі понад 4 років. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідачі зареєстровані у цій квартирі, але фактично не проживають: [PERSON], колишня дружина понад 10 років, [PERSON], дочка понад 11 років і [PERSON], дочка понад 4-х років, особисті речі їх відсутні, теперішнє їх місце знаходження і засоби звязку позивачу не відомі, оскільки з ними не спілкується. В звязку з тим, що відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, позивач вимушений звертатись до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про місце та час розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлені (24, 33). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом, встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 2003 року (а.с. 3). В цій квартирі на даний час зареєстроване місце проживання відповідачів (а.с.16, 17, 18), які в ній не проживають: [PERSON] понад 10 років, [PERSON] понад 11 років, [PERSON] понад 4 роки, що підтверджується актом голови ОСББ «Курортний 139» (а.с. 7) та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, тобто колишній член сімї набуває статусу наймача жилого приміщення. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Під дію п.п. 1 і 5 та ч.4 ст.71 даний випадок не підпадає, а в ч.1 ст.71 вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі позивача не проживають більше 4-х років кожен, то вони відповідно до ст.ст.71, 72, 163 ЖК України втратили право на користування цим жилим приміщенням, отже позов підлягає до задоволення. Оскільки позивач ні у позовній заяві ні під час судового розгляду справи не заявляв вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved