Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 16.10.2006 року він надав позику [PERSON] в розмірі 50 000 грн., про що було складено розписку, яку підписано сторонами. Боржник зобов»язався повернути позичені кошти за першою вимогою протягом 10 днів. Позивач зазначає, що за період користування позикою з 16.10.2006 року по 10.08.2017 року відповідачу були нараховані проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 58 772,25 грн.. Як стверджую [PERSON] 12 серпня 2017 року відповідачу була направлена вимога про повернення грошових коштів в сумі 108 772,25 грн., яку він отримав 17 серпня 2017 року. Відповідач на день подання позову до суду грошові кошти не повернув, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] позику в сумі 50 000 грн. та проценти за користування позикою в сумі 58 771,25 грн., а всього на загальну суму 108 772,25 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, згідно ч.2 ст.10 ЦПК України, вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2006 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений договір позики, про що складено розписку. Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передав, а [PERSON] отримав у займ 50 000 грн., які зобов'язувався повернути по першій вимозі позикодавця протягом десяти днів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У зв»язку з тим, що грошові кошти відповідач отримав в день складання розписки 16.10.2006 року, позивачем нараховано проценти за користування позикою за період з 16.10.2006 року по 10 серпня 2017 року відповідно до облікової ставки НБУ за певний період. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, а отже порушене право [PERSON] підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 50 000,00 грн. та процентів за користування позикою в сумі 58 771,25 грн., нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1088,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved