Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову вказував, що з 1995 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду від 30.09.2016 року. Сторони перебуваючи в шлюбі придбали спільне майно, а саме, квартиру в м. Славута Хмельницької області за № 25 в будинку № 58 по вулиці Я. Мудрого. Здійснити поділ спірної квартири у добровільному порядку відповідачка не погоджується. Позивач просив суд визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснили, що однокімнатна квартира у 1996 році була придбана за спільні кошти, вони обоє працювали на той час, він також надав для придбання квартири своїх особистих зібраних до шлюбу заощаджень 200 млн. купоно-карбованців ( що складало на той час 1000 долларів США). Надалі ця квартира була обміняна ними на двокімнатну, яка знайшла їм його мати. Відповідачка та її представник [PERSON] позов заперечили, вказавши, що вважають, що квартира належить особисто відповідачці, оскільки була придбана за кошти її батьків. [PERSON] вказала, що однокімнатна квартира під № 48 в будинку № 45, що по вулиці Я. Мудрого в м. Славута Хмельницької області, яка власне і є джерелом набуття відповідно до договору обміну квартир права власності на спірну двохкімнатну квартиру під № 25, що в будинку № 58 по вулиці Я. Мудрого в м. Славута, була куплена нею за кошти її та її батьків, а саме, за 3100 долларів США з яких 600 долларів США були перепійні гроші, тобто отримані в день весілля від гостей як подарунок, а 2500 долларів США були особисті кошти батьків, частина із яких ними позичалася у їх знайомих. До того ж при обміні квартир з однокімнатної на двокімнатну, її мати погашала заборгованість за комунальними послугами, яка рахувалася за квартирою № 25 по вул. Ярослава Мудрого, 58 у м. Славута, за взаємозаліком за місцем її роботи на паперовій фабриці. Просили у позові відмовити, при цьому звертали увагу на правову позицію, яка висловлена ВСУ в постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16. Заслухавши сторін та їх представників, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Беручи до уваги, що спір між сторонами щодо поділу майна виник після набрання чинності Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України (від 16.01.2003 року), тому відповідно до ст.5 ЦК України, під час вирішення спору слід застосувати положення цих нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1, 2\~ ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 ч. 1\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 04.11.1995 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду від 30.09.2016 року. Під час перебування в шлюбі, а саме, 12.07.1996 року відповідачка [PERSON], яка мала дошлюбне прізвище «Борисенко», уклала договір купівлі продажу на придбання однокімнатної квартири № 48 в будинку № 45, що по вулиці Я. Мудрого в м. Славута Хмельницької області, що підтверджується вказаним договором. Дана квартира 16.06.1998 року на підставі договору обміну квартир Серії ААМ № 169149 була обмінена, за умовами договору без доплати, на спірну двохкімнатну квартиру під № 25, що в будинку № 58 по вулиці Я. Мудрого в м. Славута. За даними технічного паспорта та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірна квартира зареєстрована одноособово за відповідачкою [PERSON] Свідок [PERSON], який є батьком відповідачки [PERSON], суду показав, що коли діти одружилися у 1995 році, то жили із ними, але захотіли мати власне житло, спершу купили 1 кімнатну квартиру, за 3\~100 долларів США, ця сума коштів назбиралася завдяки позиченим у [PERSON] 600 долларам США, у [PERSON] 1000 долларів США, які позичалися ним і дружиною і вони ж їх повертали, а також до цієї суми входили кошти, отримані дочкою і зятем в подарунок на весіллі 600 долларів США, так званні «перепійні», свідок дав також власних 500 доларів США та 30 млн. купоно-карбованців ( що складало 150 долларів США), а позивач [PERSON] дав 20 млн. купоно-карбованців ( що складало 100 долларів США). Квартиру купували для проживання дочки із сімєю. Далі ця квартира була обміняна на двокімнатну квартиру [ADDRESS], за цю останню квартиру його дружина сплатила борги за комунальні послуги по взаємозаліку за рахунок коштів, які мала отримати на паперовій фабриці як зарплатню, та додаткова передали колишній власниці квартири кольоровий телевізор, після чого зробили там ремонт і стали проживати дочка з зятем і внуком. Аналогічні покази дала суду свідок [PERSON], яка є матірю відповідачки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позичав для [PERSON] кошти в розмірі 600 долларів США, коли друзі купляли для дітей квартиру. Протягом року ці кошти були йому повернуті [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що позичала для [PERSON] гроші в розмірі 1000 долларів США на придбання квартири для дочки, яка вийшла заміж. Протягом півтора року ці кошти були їй повернуті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що йому відомо, що [PERSON], який був йому колегою, позичав гроші на придбання квартири для дочки у 1996 році. Суд критично оцінює покази свідків на підтвердження факту позики грошей і передачі їх [PERSON] для придбання нею квартири особисто, оскільки іншими належними обєктивними доказами ці обставини не підтверджуються ( письмових доказів суду не надано на виконання вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно п. п 23, 24 якої, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Здійснивши системний аналіз правових норм, заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд знайшов доведеними обставин, на які посилається позивач та його представник, як на підставу задоволення позовних вимог, оскільки спірна двокімнатна квартира є набутою в період шлюбу, шляхом обміну із однокімнатною квартирою, яка була придбана в період шлюбу, та джерелом коштів на придбання якої був спільний сімейний бюджет подружжя [PERSON]. Зважаючи на вищевказане, до обставин встановлених судом за заявленим позовом не підлягає застосування правова позиція, яка висловлена ВСУ в постанові від 07.09.2016 року № 6-801цс16,на яку посилався представник відповідача, оскільки судом встановлено, що джерелом придбання спірної квартири [ADDRESS] , була квартира [ADDRESS], яка була набута за спільні кошти подружжя, оскільки доказів набуття її за особисті кошти [PERSON] надано не було, не було здобуто їх і під час судового розгляду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає на необхідне, відповідно до вимог ст. 82, 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 640 гривень сплаченого ним судового збору, а також стягнути з [PERSON] в дохід держави 1310,43 гривень судового збору, який належало б сплатити позивачу, проте від сплати якого він клопотав відстрочити до ухвалення цього рішення в звязку із важким матеріальним становищем, відсутністю доходу, належністю йому нерухомого майна, що підтвердив даними трудової книжки серії БТ-ІІ №4742562, роздруківкою скриншоту сторінки Кабінету електронних сервісів з приводу отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved