Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 02 серпня 2012 року у розмірі 64000,00 грн., що станом на день укладання договору згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 8000,00 доларів США, інфляційних збитків в сумі 832,00 грн., три проценти річних в сумі 930,57 грн. та збитків у зв'язку з зміною курсу в розмірі 15840,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що між [PERSON] та [PERSON] 02 серпня 2012 року було укладено договір позики на загальну суму 64000,00 грн. що станом на день укладання договору згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 8000,00 доларів США, про що свідчить письмовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 1568. Звертався до відповідача з вимогою повернення коштів, однак [PERSON] зобов'язання за договором не виконала. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та суду пояснив, що хоча зобов'язання в договорі і зазначені в національній валюті, правовідносини між сторонами за договором виникли щодо іноземної валюти. Просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання за останнім відомим місцем проживання. Про причини неявки суд не повідомила. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач сторона позивача не заперечила проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, яке може бути переглянуте судом за заявою відповідача, позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надіславши [PERSON] копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором позики. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 02 серпня 2012 року було укладено договір позики на загальну суму 64000,00 грн. що станом на день укладання договору згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 8000,00 доларів США, про що свідчить письмовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 1568 (а.с. 73). Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] надав у позику [PERSON] кошти в сумі, еквівалентній 8000,00 доларів США, тобто 64000,00 грн., а [PERSON] прийняла вказані кошти та зобов'язалася повернути [PERSON] позичену суму коштів до 01 вересня 2013 року в м. Івано-Франківську. Таким чином, суд вважає, що зобов'язальні правовідносини між сторонами виникли щодо суми коштів у розмірі 64000,00 гривень, оскільки зобов'язання повернути кошти у розмірі, еквівалентному 8000,00 доларів США в договорі немає, а тому цей розмір за договором не є визначальним для розміру зобов'язання позичальника. В обумовлений договором час та в наступному відповідач гроші не повернула. Зазначена обставина нічим не спростована. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Досліджені в судовому засіданні обставини справи підтверджують належну обґрунтованість доказами вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь коштів за договором позики у розмірі 64000,00 грн., інфляційних збитків у розмірі 832,00 грн. на суму позики у національній валюті та три проценти річних у розмірі 930,57 грн. Зазначення в договорі еквіваленту до будь-якої валюти суми позики в національній валюті станом на будь-яку дату, на думку суду, не є визначальним для розміру зобов'язання, вираженого в національній валюті. Вираження зобов'язання у національній валюті визнається самим позивачем, який просить стягнути інфляційні збитки. Тому, вимога про стягнення збитків в зв'язку із зміною курсу гривні відносно долара США в розмірі 15840,00 грн. є необґрунтованою вимогою про фактичне стягнення шкоди в розумінні положень статті 22 Цивільного кодексу України, хоча договором таке відшкодування не передбачене. Такі збитки не можуть бути доходами фізичної особи, оскільки фізична особа не має законного права на операції задля отримання доходів від позики в іноземній валюті. Не доведено позивачем і наявності витрат для відновлення його порушеного права на виконання зобов'язання у повному обсязі, оскільки суму позики в розмірі 64000,00 грн. суд стягнув з відповідача повністю. У зв'язку з наведеним ця вимога до задоволення не підлягає Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати станом на час подання позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 24, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 526, 625, 1046, 1047, 1049-1050 ЦК України,

Outcome: partial