Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивував тим, що 24.09.2010 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики на суму 16000,00 доларів США. 01.10.2010 року відповідач повернув грошову суму, яка еквівалентна 6000,00 доларів США, решту позики в сумі еквівалентній 10 000,00 доларів США позичальник зобов'язувався повертати рівними частинами щомісячно, починаючи з 01.11.2010 року до 30.09.2014 року. Відповідач, порушив зобов'язання за вказаним договором, при періодичній сплаті проводив сплату без урахування курсу долара, встановленого НБУ, та повністю не розрахувався з позивачем. Станом на 30.09.2014 року сума боргу становить 1390,00 доларів США, що еквівалентно 17999,11 грн. Окрім того, виходячи з курсу НБУ, відповідач не доплатив: за лютий 2014 року - 417 грн., за березень 2014 року - 620 грн. Загальна сума боргу становить 19036,11 грн. Добровільно відповідачем умови договору не виконує, а тому позивач просив стягнути на його користь зазначену суму боргу з урахуванням інфляційний втрат та 3% річних, а всього - 20 992,93 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задовленню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань. 24.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики на суму 126 659,20 грн., що еквівалентно 16000,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 24.09.2010 року та встановлено кінцевий термін повернення до 30.09.2014 року. За умовами п.4.3 договору позичальник зобов'язувався повернути грошову суму, еквівалентну 6000,00 доларів США не пізніше 01.10.2010 року. Решту позики в сумі, еквівалентній 10000,00 доларів США, зобов'язувався повертати рівними частинами щомісячно до першого числа кожного місяця, починаючи з 01.11.2010 року та з кінцевим терміном до 30.09.2014 року. Кошти передачі відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 24.09.2010 року. [PERSON] не в повній мірі виконав зобов'язання. Зобов'язання виконувалися щомісячно частинами в гривневому еквіваленті, що відповідало 210 доларам США, як визначалося умовами договору. Однак, проплата за лютий та березень 2014 року здійснена без урахування курсу валют та відповідно недоплата за ці місяці становить 417,00 грн. та 620 грн. Даний висновок суду ґрунтується на наданих позивачем квитанціях, копії яких містяться в матеріалах справи. Надалі відповідач не здійснював проплати, а тому станом на 30.09.2014 року борг за договором позики становить 1390,00 доларів США, що еквівалентно 17 999,11 грн. згідно курсу валют НБУ станом на 30.09.2014 року. Суд звертає увагу, що відповідач в судове засідання не з'явився та доказів, які б спростовували вказане, не надав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3 % річних від простроченої суми. Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже, сума неповернутої позики складає 19 036,11 гривень (17999,11 грн. + 417 грн. + 620 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за 183 дні в сумі 311,00 грн., то суд з таким розрахунком погодитись не можна, оскільки він проведений без урахування умов договору. Згідно умов договору позики від 24.09.2010 року, зокрема п. 4.3, суму позики позичальник зобов'язувався повертати частинами щомісячно до першого числа кожного місяця. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з квітня 2014 року неналежним чином виконує умови договору по сплаті щомісячних платежів, а тому у позивача виникає право стягнення 3% річних по кожному черговому простроченню їх сплати з першого числа кожного наступного місяця. Так, за період з квітня по 30.09.2014 року розмір 3% річних за прострочення сплати платежів складає 93,46 грн., з яких: за прострочення платежу за квітень 2014 року (153 дні прострочення) - 30,11 грн. ( 210 доларів США Х 11.401581 грн. = 2394,33 грн. : 365 :100 х 3 х 153 дні = 30,11 грн.), за травень 2014 року ( 122 дні прострочення ) - 24,80 грн. ( 2472,75 грн. (гривневий еквівалент платежу за травень) : 365 : 100 х 3 х 122дні = 24,80 грн.), за червень 2014 року (92 дні прострочення) - 18,77 грн. ( 2482,90 грн. (гривневий еквівалент платежу за червень) : 365 : 100 х 3 х 92 дні = 18,77 грн.), за липень 2014 року ( 61 день прострочення) - 12,74 грн. ( 2540,42 грн. (гривневий еквівалент платежу за липень): 365 : 100 х 3 х 61 день = 12,74 грн.), за серпень (30 днів прострочення) - 7,04 грн. (2857,21 грн. (гривневий еквівалент платежу за серпень) : 365: 100 х 3 х 30 днів = 7,04 грн.). До того ж, суд враховує, що відповідач неповністю виконав умови договору по сплаті чергових платежів за лютий та березень 2014 року у сумах відповідно 417,00 грн. та 620,00 грн., сплата яких відповідачем не здійснена по цей час, а тому 3 % річних за прострочення їх сплати становить відповідно за лютий 2014 року - 7,34 грн., за березень 2014 року - 9,33 грн. Загальна сума 3% річних становить 110,13 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] інфляційних втрат, то суд враховує, що індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті-гривні, тому норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. В даному ж випадку грошове зобов'язання хоча і сплачується у гривні, однак прив'язане до курсу валют, а тому стягнення інфляційних втрат з 1390,00 доларів США є безпідставне. Проте, суд приходить до висновку щодо можливості стягнення інфляційних втрат на суму недоплачених позичальником платежів за лютий-березень 2014 року, які недоплачені в гривневому еквіваленті і стягнення в гривневому еквіваленті просить здійснити позивач, тому інфляційні втрати з цих сум становитимуть 143,16 грн., з яких: за лютий 2014 року - 63,80 грн. ((417 грн. х 1.022 х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029)- 417 грн.), березень 2014 року - 79,36 грн. ((620 грн. х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029)-620 грн.). Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню сума 19 289,40 грн., з яких: 19036,11 грн. - сума боргу, 110,13 грн. - 3% річних, 143,16 грн. - інфляційні. Відповідно до ст.88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню також сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial