Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач за усною угодою позики передав відповідачу 3 700 доларів США. 15 вересня 2020 року [PERSON] надав власноруч написану розписку, в якій вказано, що відповідач визнає суму боргу та зобов`язується до 21 грудня 2020 року повернути борг. Виходячи із офіційного курсу долару США, який на дату складання розписки становив 28,003 грн., сума заборгованості складає 103 601,11 грн. З січня 2021 року позивач звертався до відповідача про повернення боргу, однак до теперішнього часу [PERSON] свої зобов`язання не виконав. Просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 103 601,11 грн., три проценти річних 306,55 грн. та судові витрати згідно квитанцій. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 15 вересня 2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші в сумі 3 700 доларів США, зобов`язався повернути до 21 грудня 2020 року, про що написав розписку. В зазначену дату відповідач борг не повернув, на звернення позивача про виконання зобов`язань не реагував. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача позов підтримала з викладених в ньому підстав. Відповідач позов не визнав та пояснив, що в 2017 році він купив у позивача два автомобілі на загальну суму 5 000 доларів США, однак своєчасно всі кошти повернути не встиг, повертав їх частками. [PERSON] нараховував відсотки на суму, що залишалась, при цьому будь-яких розписок він не писав. 15 вересня 2020 року [PERSON] написав вказану в позові розписку, оскільки вважав, що в рахунок боргу у нього заберуть машину або будинок. Одночасно відповідач передав позивачу в якості залогу свідоцтво про реєстрацію машини на трактор. Після складання розписки [PERSON] будь-які кошти в рахунок погашення боргу [PERSON] не повертав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до розписки від 15 вересня 2020 року, написаної власноручно [PERSON] , останній визнав наявність його боргу перед [PERSON] в розмірі 3 700 доларів США та зобов`язався його повернути до 31 грудня 2021 року. Однак, у визначений в договорі термін, відповідач кошти не повернув. За даними Мінестерства фінансів станом на 15 вересня 2020 року 100 доларів США коштували 2 800,03 грн. Виходячи з наведеного сума боргу [PERSON] перед [PERSON] в перерахунку на національну валюту складає 103 601,11 грн. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Період заборгованості з 31 грудня 2020 року (день виконання зобов`язань) по 05 лютого 2021 року (день звернення до суду) складає 36 днів, розмір 3 % річних за вказаний період складає 306,55 грн. (103 601,11 х 3 % х 36 : 365 : 100). Загальна сума 3 % річних за весь час прострочення складає 306,55 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в розмірі 1 039,08 грн., що підтверджується квитанцією № 21424 від 05 лютого 2021 року. Крім зазначеного, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову (квитанція № 97719 від 23 лютого 2021 року), яку було задоволено ухвалою суду від 02 березня 2021 року. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1 493,08 грн., що складаються із вищезазначеного сплаченого судового збору.

Outcome: approved