Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: -у користування [PERSON] та [PERSON] виділити жилу кімнату, площею 17,5 кв. м.; - у користування [PERSON] виділити жилу кімнату площею 11,9 кв. м. Залишити у спільному користуванні усіх співвласників нежитлові приміщення квартири: кухню 6,8 кв. м., ванну кімнату 2,6 кв. м., туалет 1,0 кв. м., коридор 7,5 кв. м., балкон -0,8 кв. м., вбудовану шафу 0,4 кв. м., зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою, надати вільний доступу та ключі від цієї квартири. В обґрунтування свого позову, [PERSON] посилається на те, що після смерті його матері, [PERSON] , він успадкував ј частини вказаної квартири, 31.05.2018 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано належним чином. Інші власники цієї квартири його сестра [PERSON] та її дочка [PERSON] в квартирі не мешкають, періодично здають її квартирантам, до квартири його не допускають, встановили нові замки, ключі не дають, на листи та телефонні дзвінки не відповідають, добровільно пустити позивача в квартиру та визначити з ним порядок користування кімнатами відповідачі відмовляються, позивач не може користуватися своєю власністю і вимушений звернутися з цим позовом до суду. На думку позивача, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їхних прав як власників. Позивач вважає, що оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] в спірній квартирі не мешкають, [PERSON] має на праві власності приватний будинок за адресою [ADDRESS] , таке користування є оптимальним вирішенням спору і не порушує прав співвласників. Відповідачі [PERSON] .\~ [PERSON] у судове\~засідання не\~з`явилися,\~належним чином\~ повідомлені\~про час\~і місце\~розгляду справи, відзив на позов не надали. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухвалити заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України, надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення обох позовів, виходячи з наступного. Позивача [PERSON] [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження від 03.08.1960 року, серії [NUMBER] , матір`ю є [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 9471. Відповідач [PERSON] є сестрою позивача. Відповідач [PERSON] є дончка сестри позивача. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 11.10.2000 року за реєстровим № 2736, що зареєстрований 02.11.200 року ОМБТІ та РОН, номер запису 307Ю стор.192, кн. 383, належало право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Квартира складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 48, 5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м. 31.05.2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано у реєстрі за № 5-840, № 5-837, став власником 1\\4 частини зазначеної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125835080 від 31.05.2018 року. Ѕ частину квартири позивач з відповідачем [PERSON] успадкували по ј частині, інша Ѕ частини квартири належить відповідачеві [PERSON] , яка у зазначеній квартирі не зареєстрована та не проживає. Право на житло є конституційним правом кожної людини. Право власності має фундаментальний характер, захищається, згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, \~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 1\~ст.\~16\~ЦК України,\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~зі статєю 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями\~ 386, 391 ЦК України визначено, що\~ власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. 4 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 333/3048/16-ц, провадження № 61-3994св18 (ЄДРСРУ № 73368996) вказав, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з правовим висновком Верховного суду України, викладеним у постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13, «виходячи з аналізу ст.358 ЦК України ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто, порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав, як власників - . справа 333/3048/16-ц такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі\~№ 6-1500цс15. Вказані обставини підтверджується наданими позивачами копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2018 року, на ім`я [PERSON] , яке зареєстровано в реєстрі за № 5-840, № 5-837, копію договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 11.10.2000 року, за реєстром № 2736, який зареєстрований 02.11.2000 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, номер запису 307, стор.192, кн. 383 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після отримання спадщині у вигляді ј частини спірної квартири, інші співвласники квартири не впускають позивача до квартири, встановили замки, від яких у позивача немає ключів, що створює для нього непереборні перешкоди в користуванні належним йому жилим приміщенням. Судом встановлено позивач є інвалідом 2 групи і за станом свого здоров`я, з метою уходу від конфлікту, не вступав у сварки, а лише надіслав відповідачам 08.11.2018 року письмову пропозицію щодо вирішення питання мирним шляхом та встановлення порядку володіння та користування спільним майном, що підтверджується матеріалами справи. Проте, відповідачі в телефонній розмові усно відмовили позивачу, посилаючись на те, що вони не згодні з тим, що позивач ділив спадкове майно, яке залишилось після смерті їхньої матері [PERSON] . Інших доказів перешкод з боку відповідачів позивачем надано не було. Проте,\~з урахуванням\~того,\~що позивач\~дійсно є\~інвалідом 2\~групи,\~що підтверджується\~матеріалами справи,\~суд приймає\~до уваги\~пояснення його\~представника щодо\~небажання позивача\~створювати конфліктні\~ситуації з\~відповідачами,\~вважає можливим\~вирішити справу\~за наявними\~доказами та\~поновити права\~позивача,\~оскільки відповідачі не вправі обмежувати позивача у доступі до жодного з приміщень спірної квартири. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно з ч. 1,3 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.\~10,\~81 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд дійшов до висновку, що між сторонами дійсно існує спір і не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою, тому дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved