Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 10.02.2011 року уклав з [PERSON] договір позики за умовами якого він надав [PERSON] у борг 893 587 грн. 50 коп., що за курсом НБУ станом на 10.02.2011 року складає 112 500 доларів США, які [PERSON] мала повернути [PERSON] в строк до 10.05.2011 року включно. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань між [PERSON] та [PERSON] 10.02.2011 року укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики передала в іпотеку [PERSON] належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. До договору позики від 10.02.2011 року між сторонами укладалися додаткові угоди, відповідно до яких сторонами змінювалась сума позики та дату її повернення, згідно останньої додаткової угоди № 5 від 22.02.2013 року сторонами погоджено, що [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 899 215 грн. 50 коп., що за курсом НБУ станом на 22.02.2013 року становить 112 500 доларів США. Зазначену суму [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] до 22.02.2014 року. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, на письмові звернення [PERSON] не реагує, позивач, зменшивши розмір позовних вимог, просить суд в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 10.02.2011 року звернути стягнення заборгованості шляхом передання [PERSON] у власність та визнання права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не прибув, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом надіслання телеграми, тому відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до договору позики від 10.02.2011 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 893 587 грн. 50 коп. що за курсом НБУ станом на 10.02.2011 року складає 112 500 доларів США, які вона зобов'язалася повернути в строк до 10.05.2011 року включно, в забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між сторонами погоджено укладення договору іпотеки квартири (а.с. 13). Відповідно до договору іпотеки від 10.02.2011 року [PERSON] передала в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 10.02.2016 року [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. У разі невиконання позичальником у встановлений договром строк вимог договру позики, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі рішення суду. Іпотекодержатель має право набути право власності на передмет іпотеки в рахунок виконання основного зоборвязання (а.с. 14). Додатковою угодою № 1 від 06.07.2011 року до договору позики від 10.02.2011 року сторони домовились про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 842 536 грн. 58 коп. що за курсом НБУ станом на 06.07.2011 року складає 105 683 долари США, які позичальник зобов'язувалась повернути в строк до 30.09.2011 року (а.с. 15). Крім того, додатковою угодою № 2 від 22.02.2012 року до договору позики від 10.02.2011 року сторони домовились про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 874 963 грн. 76 коп. що за курсом НБУ станом на 22.02.2012 року складає 109 543 долари США, які позичальник зобов'язувалась повернути в строк до 30.06.2012 року (а.с. 16). Наступною додатковою угодою № 3 від 21.08.2012 року до договору позики від 10.02.2011 року сторони домовились про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 889 972 грн. 59 коп. що за курсом НБУ станом на 21.08.2012 року складає 111 344 долари США, які позичальник зобов'язувалась повернути в строк до 21.09.2012 року (а.с. 17). Відповідно до додаткової угоди № 4 від 11.12.2012 року до договору позики від 10.02.2011 року сторони домовились про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 1 120 978 грн. 85 коп. що за курсом НБУ станом на 11.12.2012 року складає 140 245 долари США, які позичальник зобов'язувалась повернути в строк до 01.02.2013 року (а.с. 18). Додатковою угодою № 5 від 22.02.2013 року до договору позики від 10.02.2011 року сторони домовились про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 899 212 грн. 50 коп. що за курсом НБУ станом на 22.02.2013 року складає 112 500 долари США, які позичальник зобов'язувалась повернути в строк до 22.02.2014 року (а.с. 19). Вимогою від 12.07.2015 року [PERSON] звертався до [PERSON] про добровільну сплату боргу в розмірі 899 212 грн. 50 коп. на протязі 30 днів (а.с. 20). Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07.11.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] Крим. Реєстр також містить запис про обтяження щодо заборони відчуження цієї квартири на підставі договору іпотеки від 10.02.2011 року, а також містить запис про реєстрацію договору іпотеки на спірну квартиру. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 590 ЦК України та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється окрім іншого на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Оскільки, судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за укладеним з [PERSON] договором позики щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за основним зобовязанням шляхом визнання права власності за позивачем на нерухоме майно передане в іпотеку. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved