Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 1/2 боргу подружжя у розмірі 110000 грн. Позовні вимоги, з урахуванням зміни позивачем підстави позову, мотивовані тим, що в період з 25.04.1992 року по 22.10.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у 2006 році з метою покращення житлово-побутових умов сім'ї сторони вирішили укласти кредитний договір з банком та отримати грошові кошти. Так, 16.11.2006 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 11078717000. Того ж дня в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та позивачем укладено договір іпотеки квартири, де проживала сім'я позивача, а також укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач виступила поручителем. Однак у звязку із тим, що кошти за кредитним договором надавались в іноземній валюті, а у 2008 році істотно зріс курс гривні відносно долара, виплачувати зазначений кредит в іноземній валюті подружжю стало набагато важче. Щоб запобігти виникненню заборгованості за вищевказаним кредитним договором і, як наслідок, можливого звернення стягнення на їхню квартиру, яка перебувала в іпотеці, сторони вирішили достроково погасити кредит. З цією метою вони звернулися до [PERSON] для отримання позики, у звязку з чим [PERSON] надав їм позику в сумі 220000 грн. 21.11.2011 року за рахунок зазначеної позики сторони погасили заборгованість перед банком у сумі 23733,85 доларів США. Оскільки в подальшому сторони не змогли своєчасно повернути отримані за договором позики грошові кошти, [PERSON] звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення з останнього даної заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду від 01.11.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 220000 грн. 01.12.2013 року позивачем за рахунок власних коштів повернуто [PERSON] отриману позику у повному обсязі. На думку позивача у випадку укладення одним із подружжя договору позики в інтересах сім'ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, а тому один із подружжя має право пред'явити до іншого вимогу про стягнення половини частини боргу за вказаним договором. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, в якій позивач просив суд визнати борг перед [PERSON] у розмірі 220000 грн. спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку боргу подружжя в розмірі 110 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, з урахуванням зміни позивачем підстав позову та наполягала на задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача 1/2 частку боргу подружжя в розмірі 110 000 грн. Не заперечувала проти заочного розгляду даної справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час, дату, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання 23.07.2015 р. відповідач не зявився в черговий раз, хоча про час, дату, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним оголошенням в газеті «Вінниччина» від 17.07.2015 року № 55 (22997). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що з 25.04.1992 року по 22.10.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили 02.11.2013 року (а.с. 4). 16.11.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 11078717000, у відповідності до якого останній отримав від банку кредит в розмірі 44806 доларів США. Того ж дня в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки належної останньому квартири [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 16.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно з яким остання зобовязалась перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобовязань за кредитним договором (а.с. 10). 15.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 220000 грн. зі строком повернення до 01.07.2013 року, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання зазначених коштів (а.с. 13). Як вбачається зі змісту розписки від 15.12.2011р., позовної заяви та пояснень представника позивача, дані грошові кошти були отримані [PERSON] за договором позики на потреби сімї, а саме з метою погашення заборгованості, яка утворилась за зазначеним вище кредитним договором № 11078717000 від 16.11.2006 року. Так, 21.11.2011 року [PERSON] сплатив на користь АТ «УкрСиббанк» 23733,85 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 189502,93 грн., що підтверджується квитанцією № 96 від 21.11.2011 року. (а.с. 11). Розбіжність у даті розписки (15.12.2015р.) та даті квитанції №96 (21.11.2011р.), а саме те, що заборгованість за кредитним договором була погашена раніше ніж отримані кошти згідно розписки, представник позивача пояснила тим, що кошти були отримані, а лише згодом [PERSON] завимагав від [PERSON] написання розписки. Сплативши вказаний платіж на користь банку, позичальник достроково виконав зобовязання, передбачені кредитним договором № 11078717000 від 16.11.2006 року, що підтверджується довідкою за вих. № 321, виданою 22.11.2011 року АТ «УкрСиббанк» (а.с. 12). Крім того, даною довідкою також засвідчено, що у звязку з виконанням боржником всіх зобовязань за кредитним договором також втратив чинність договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 16.11.2006 року. Оскільки в подальшому [PERSON] своєчасно не повернув отримані грошові кошти за договором позики від 15.12.2011 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення даної заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду від 01.11.2013 року, яке набрало законної сили 12.11.2013 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг за вищевказаним договором позики у розмірі 220000 грн. (а.с. 15). Вказану заборгованість у розмірі 220000 грн. [PERSON] повернув [PERSON] 01.12.2013 року, що підтверджується розпискою останнього про отримання даних грошових коштів (а.с. 46). Зазначені кошти повернуті позивачем після розірвання шлюбу з відповідачем, оскільки їхній шлюб розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили 02.11.2013 року. У 2014 році відповідач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2014 року, яке набрало законної сили 02.12.2014 року, позов задоволено частково, а саме: виділено [PERSON] квартиру [ADDRESS] та житловий будинок з усіма наявними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Козинці, вул. Горького, 49 Липовецького району Вінницької області, а [PERSON] виділено квартиру [ADDRESS] (а.с. 5-7). Питання щодо поділу заборгованості за договором позики від 15.12.2011 року під час судового розгляду вищевказаної справи сторонами не ставилось та судом не вирішувалось. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обовязки. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обовязки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сімї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сімї. Таким чином, оскільки договір позики від 15.12.2011 року укладено [PERSON] в інтересах сімї, а саме з метою погашення заборгованості за кредитним договором та, як наслідок, відвернення можливого звернення стягнення на іпотечну квартиру [ADDRESS], яка при поділі майна подружжя була виділена саме відповідачу, суд дійшов висновку, що вказаний договір на підставі ч. 4 ст. 65 СК України створює обовязки для відповідача по справі. Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку боргу за договором позики від 15.12.2011 року в розмірі 110 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved