Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що в сел.. Зачепилівка Харківської області розташована нежитлова будівля - приміщення гаражів, на які рішенням виконкому Зачепилівської селищної ради Харківської області №16 від 21.04.2006 року визнано право власності за КП «Зачепилівська районна друкарня». Того ж року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна КП «Зачепилівська районна друкарня» у зв'язку з виниклою заборгованістю по заробітній платі. В результаті торгів приміщення самої Зачепилівської районної друкарні придбано гр.. [PERSON], а приміщення гаражів до переліку арештованого та проданого майна на входило. Після проведення торгів КП «Зачепилівська районна друкарня» фактично припинило своє існування. Як запевняє позивач, починаючи з 2006 року і по даний час він відкрито та безперервно володіє приміщенням гаражів, на які ніхто не заявляв права власності та з метою недопущення їх руйнування взяв на себе витрати по їх утриманню. Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищезазначене нежитлове приміщення гаражів. Від Зачепилівської селищної ради надійшов відзив на позов [PERSON], згідно якого позовні вимоги останнього відповідач не визнає з наступних підстав. Нежитлова будівля гаражу, про яку йдеться в позові, є безхазяйним нерухомим майном, яке було взяте на облік за заявою Зачепилівської селищної ради відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.04.2018 року. Тому приміщення гаражів є власністю Зачепилівської територіальної громади. Відповідач зазначає, що [PERSON] з 2006 року незаконно користувався гаражами, оскільки після закінчення договору з його власником він може набути право власності за набувальною давністю лише через 15 років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами, тобто не раніше 2024 року. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що вони разом з [PERSON] під час здійснення підприємницької діяльності відкрито користуються приміщенням гаражів за адресою: [ADDRESS] Свідок вказав, що він користується приміщенням гаражів з 2002 року, а [PERSON] з 2006 року. За період користування вони постійно підтримували дані приміщення, ремонтували їх з метою запобігання руйнації, оскільки власника у цих гаражів не має. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що давно знає позивача та підтвердив, що останній є підприємцем та в своїй господарській діяльності користується нежитловим приміщенням - гаражем [ADDRESS] який раніше належав Зачепилівській друкарні. Свідок запевнив, що з 2006 року [PERSON] постійно відкрито користується даним приміщенням гаражу та взяв на себе всі витрати по його утриманню, неодноразово він допомагав йому здійснювати роботи пов'язані з ремонтом цього приміщення, оскільки інакше воно стало б непридатним для експлуатації. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав свідчення аналогічні поясненням свідка [PERSON]. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Зачепилівської селищної ради Харківської області № 16 від 21 квітня 2006 року за Зачепилівською районною друкарнею визнано право власності на приміщення друкарні та приміщення гаражів, які розташовані в [ADDRESS] Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КПТІ «Інвентаризатор» №10688393 від 19.05.2006 року власником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] є КП «Зачепилівська районна друкарня». Відповідно до свідоцтва від 21.07.2006 року виданого приватним нотаріусом Зачепилівського районного нотаріального округу Харківської області згідно процедури прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна [PERSON] став власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], що раніше належало КП «Зачепилівська районна друкарня». 07.02.2018 року позивачем виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю (приміщення) - гаражі за адресою: [ADDRESS] На виконання ухвали суду про витребування доказів сектором державної реєстрації Зачепилівської РДА Харківської області надано відповідь, згідно якої в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відсутня інформація про реєстрацію права власності за КП «Зачепилівська районна друкарня» на нежитлову будівлю - приміщення гаражів за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки КП «Зачепилівське бюро технічної інвентаризації» від 26 березня 2018 року нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. В судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] відкрито та безперервно більше 10 років володів приміщенням гаражу та ніс витрати по його ремонту та обслуговуванню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень ст..ст. 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст..ст. 15,16 ЦК України, а також ч.4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови) Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови). Суд не бере до уваги твердження Зачепилівської селищної ради Харківської області про те, що спірне нерухоме майно є безхазяйним та має перейти у власність до територіальної громади, оскільки із заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідач звернувся до державного реєстратора лише 06.04.2018 року, тобто після звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна № 119974977 від 06.04.2018 року. Крім того суд звертає увагу на те, що позивач жодних договорів про користування приміщенням гаражу не укладав, а відповідачу весь час було відомо про відкрите та безперервне користування [PERSON] спірним гаражем, але взяти на облік як безхазяйне майно ним було вирішено лише під час знаходження на розгляді в суді даного цивільного позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач з 2006 року і по теперішній час добросовісно, відкрито та безперервно володіє об'єктом нерухомого майна - будівлею гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS], тобто понад десять років. Крім того, позивач виготовив технічний паспорт на дану нежитлову будівлю та постійно витрачав власні кошти на утримання та поточний ремонт гаража. Тому за цих підстав, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано право власності на вищевказане нерухоме майно за набувальною давністю, згідно ч.1 ст.344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved