Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та вішкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ціна позову становить 18169,05грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 жовтня 2019 року, близько 11 години 45 хвилин [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «ІFА В50», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , здійснюючи рух заднім ходом по вул.Тясменській в с. Деменці, Чигиринського району, Черкаської області, в порушення вимог п.10.1, п.10.9 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення із легковим автомобілем із причепом [PERSON] марки «ВАЗ -2107», державний номер [NUMBER] , причіп марки «ПГМФ», державний помер [NUMBER] яким керував, рухаючись по вищевказаній вулиці попутно за останнім і є особистою власністю позивача. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.12.2019 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян. Згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 24.01.2020 року постанову Черкаського районного суду Черкаської області залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 24.01.2020 року. Автомобіль «ІFА В50», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] не був застрахований у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №391413 від 28.10.2019 року. Позивач вказує, що внаслідок порушення водієм [PERSON] . Правил дорожнього руху України, що стало причиною ДТП, належний йому автомобіль зазнав значних пошкоджень із матеріальними збитками, у розмірі 7543,25грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того позивач вказує, що внаслідок дій [PERSON] йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 5000 гривень. Також позивач просить стягнути на свою користь із відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 3500грн. та інші судові витрати, які складаються із оплати послуг експерта-оцінювача у розмірі 2000грн та витрат на листування у розмірі 125,80грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 27.01.2020 року відповідачу був наданий строк, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав вказаних у відзиві, вказавши, що розмір збитків у сумі 18169,05рн. є необґрунтованим та не підтвердженим позивачем, а тому у задоволені позову просив відмовити у повному обсязі. На адресу суду 10.03.2020 року надійшло письмове пояснення [PERSON] , згідно якого позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 18169,05грн. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, у порядок визначений ч. 5 ст. 81 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] 28 жовтня 2019 року об 11 год. 45 хв. по вул. Тясменській в с. Деменці, Чигиринського району, Черкаської області, перед початком руху не переконався в безпечності та здійснив рух заднім ходом, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] , із причепом, державний номерний знак [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п. 10.1, 10.9 ПДР. В результаті ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні ушкодження у матеріальними збитками. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.12.2019 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян. Згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 24.01.2020 року постанову Черкаського районного суду Черкаської області залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 24.01.2020 року. Згідно листа Моторно транспортного страхового бюро України від 14.11.2019 року №3.1-05/37655 вбачається, що транспортний засіб ВАЗ з номерним знаком [NUMBER] , належний [PERSON] не забезпечений МТСБУ на відшкодування шкоди із фонду захисту потерпілих, оскільки відсутні дані щодо наявності чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому внесена інформація про транспортний засіб, що приймав участь у ДТП. Згідно зі звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] , від 28 листопада 2019 року, №А11-97 виконаного експертом-оцінювачем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 7543 грн. 25 коп. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 1 та ч.2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7543,25грн. підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., то судом було встановлено наступне. Згідно ст.23 та ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Суд враховує ствердження позивача про те, що йому було заподіяно моральну шкоду, а саме позивач переніс стресову ситуацію, пошкодження автомобіля порушило склад його життя. Дійсно ДТП, яке сталось 28.10.2019 року з вини відповідача [PERSON] спричинило позивачу психологічних страждань, які повинні бути відшкодовані. На підставі вище викладеного, суд вбачає, що розмір морального відшкодування заявлений позивачем є необґрунтовано завеликим та з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача в зв`язку з ДТП, суд вважає, що 2000 грн., є обґрунтованим і достатніми розміром для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати пов`язані із розглядом справи у розмірі 2000грн, на оплату експертного дослідження та витрат на поштові послуги на загальну суму 125,80грн. Дані судові витрати позивача підтверджені належними доказами, а тому підлягають до стягнення із відповідача на користь [PERSON] . Заявлені позивачем судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3500грн., є не обґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому дана вимога позивача не підлягає до задоволення. Крім того відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. від сплати якого на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений позивач.

Outcome: partial