Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив виділити йому ? частку земельної ділянки із земельної ділянки площею 0,0630 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка розташована на території міста Києва у Святошинському районі на [ADDRESS] (СТ «Газовик»), що є у спільній частковій власності із [PERSON], обґрунтовуючи позов тим що він є законним власником даної земельної ділянки. Оскільки між ним та відповідачем виникають непорозуміння щодо порядку користування земельною ділянкою і мирним шляхом вирішити питання не виявилось за можливе, просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 358, 364, 367 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила здійснити виділ частини земельної ділянки згідно варіанту №1 Висновку №15845/14-43 судової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2015 року., мотивуючи свою позицію тим, що у разі такого виділу користування земельною ділянкою буде оптимальним для обох сторін по справі. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що, на їх думку, висновок експерта є невірним та неправильним, експерт при складанні висновку не врахував їх пропозицій, не вивчив усієї технічної документації. 14.01.2014 року надіслав на адресу суду заперечення, в якому вказав на неправдиві відомості викладені в позовній заяві, та просив розподілити між ним та позивачем земельну ділянку шляхом виділення кожному частки зі складу земельної ділянки в натурі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] (а.с.4), після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку розміром 0,0630га, яка розташована на території міста Києва у Святошинському районі по [ADDRESS] (СТ «Газовик»), спадкоємцями на яку були позивач, як син померлого та [PERSON], як дружина померлого. (а.с.5) У встановлений законом строк спадкоємці отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.01.2005року на зазначену земельну ділянку в рівних частинах. (а.с.6) Між [PERSON] та його дружиною [PERSON] за усною домовленістю було поділену навпіл без розмежувальних знаків земельну ділянку, внаслідок чого [PERSON] став постійним користувачем лівої сторони земельної ділянки площею 0,0315га, яка на плані меж земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] простягається вздовж сторони Г-А, що межує із сусідньою земельною ділянкою [PERSON], згідно державного акта на право власності на земельну ділянку. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, після смерті [PERSON], спадщину на ? частину земельної ділянки прийняв її батько, відповідач по справі [PERSON], який не погодився з раніше досягнутими домовленостями та почав користуватися всією земельною ділянкою площею 0,0630га, як зазначено позивачем у позовній заяві. На підтвердження своїх пояснень, того що позивач [PERSON] користувався лівою частиною земельної ділянки, яка розташована на території міста Києва у Святошинському районі по [ADDRESS] (СТ «Газовик»), суду представником позивача надано договір від 09.04.2015року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] предметом договору якого було прибирання земельної ділянки площею 0,03 га, а саме збір та привезення сміття, вирізка та обрізка дерев, зелених насаджень, також підтвердженням є фотографії долучені до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи зі слідуючого. Згідно частини 1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина 2 ст.358 ЦПК України). У відповідності до частини 1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В частині 2 цієї ж норми права вказані умови, коли виділ не дозволяється, а саме: якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Стаття 183 ЦК України визначає критерії подільних і неподільних речей. Так, частина 2 цієї правової норми зазначає про те, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а частина 2 вказує, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тобто, законодавець критерієм допустимості здійснення виділу (або поділу) майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності осіб, визначає технічну можливість такого виділу або поділу. Відповідно до частини 1 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. А у відповідності до частини 2 цієї ж норми права, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частина 1 ст.317 ЦК України визначає зміст права власності, зокрема, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто, здійснення одним із співвласників спільної часткової власності виділу своєї частки зі спільного майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності, є однією з його правомочностей як співвласника. За клопотанням позивача по справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза №15845/14-43 від 29.05.2015р., згідно висновків якої технічно можливими є три варіанти виділу позивачу в натурі 1/2 частини земельної ділянки яка розташована на території міста Києва у Святошинському районі по [ADDRESS] (СТ «Газовик»)., які описані в описовій частині висновку та зображені схематично в додатках (а.с. 91-93 - висновок експертизи, а.с. 94-96 - додатки). Відповідач заперечував проти запропонованих варіантів виділу частки позивачки зі спільного майна, але такі заперечення не були обґрунтовані належними і допустимими доказами в їх розумінні згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, зокрема, відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, вказували на те, що, на їх думку, висновок експерта є невірним та неправильним, експерт при складанні висновку не врахував їх пропозицій, не вивчив усієї технічної документації, але такі твердження є припущенням відповідачів, а законодавець в частині 4 ст.60 ЦПК України визначає про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, в справі відсутні докази в спростування експертного висновку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки технічно є спроможними, відповідачами не спростовані, задоволення позову не порушує прав та інтересів усіх співвласників спірного будинковолодіння, а тому підлягають задоволенню відповідно до варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертиза №15845/14-43 від 29.05.2015р. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки відповідача звільнено від сплати судового збору, необхідно стягнути з держави судовий збір у розмірі 240 грн. 00 коп. на користь позивача та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] вартість проведення експертизи 2 952 грн. 00 коп.

Outcome: approved