Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю. В позовній заяві зазначено, що на підставі договору міни від 19.10.2019 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., позивач набув у власність 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських прибудов, господарських будівель і споруд [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0329 га., кадастровий №0510137000:03:040:0245, за цією ж адресою. Загальна площа будинку складає 157,6 кв.м. Після набуття у власність зазначеного вище нерухомого майна, позивачу стало відомо, що за його адресою, а саме: [ADDRESS] , починаючи з 02.03.2013 р. зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що відповідачі ніколи не проживали та не проживають за вказаною адресою, вони є такими, що втратили право користування житлом. У зв`язку з реєстрацією відповідачів за адресою позивача, він позбавлений можливості розпоряджатись своєю власністю, оскільки для оформлення будь-якого правочину щодо відчуження нерухомого майна необхідна довідка про відсутність зареєстрованих осіб. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. 18.03.2020 р. у даній справі відкрито провадження. \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні представник\~позивача позов\~підтримав в\~повному обсязі,\~просив суд\~його задовільнити,\~проти заочного\~розгляду справи\~не заперечував,\~надав пояснення\~аналогічні викладеним\~у позові.\~Додатково повідомив,\~що з часу, коли став власником частини будинку, відповідачі у ньому ніколи не з`являлись, у будинку відсутні їхні речі. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзив на позов не надали. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Оверковського К.В., показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною прибудов, господарських будівель та споруд [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0329 га., кадастровий №0510137000:03:040:0245, за цією ж адресою, що підтверджується договором міни від 19.10.2019 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 19.10.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №7069. (а.с. 33) Право власності на зазначену вище частину будинку 19.10.2019 р. зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №185380468, номер запису про право власності 33743802. (а.с. 32) Згідно довідки КК «Царина» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №617 від 19.10.2019 р., виданої [PERSON] , у будинку [ADDRESS] ніхто не зареєстрований та не проживає. (а.с. 25) Згідно з домовою книгою для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. по [ADDRESS] , вбачається, що інформація про реєстрацію громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по вказаній адресі відсутня. (а.с. 27-29) Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №15744, №15745, №15748, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14-19) Свідок [PERSON] (сусід по будинку позивача) суду повідомив, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , поділений на 2 частини. Попередній власник проживала в Італії, щоб майно не було без догляду, доручила родичам здавати його в оренду. За час відсутності власника, у будинку мешкало багато людей, тому свідок не може пригадати чи проживали відповідачі у будинку за вказаною адресою. Свідок [PERSON] (знайомий позивача) суду повідомив, що був присутній у нотаріуса при оформлені договору міни, а після переїзду до даного будинку в ньому проживав тільки [PERSON] , його дружина та дитина. Свідок [PERSON] (знайома позивача) повідомила суду, що знаходиться в дружніх стосутках із дружиною позивача. Разом із позивачем оглядала будинок по [ADDRESS] перед купівлею. У будинку не було ознак проживання будь-яких осіб (було брудно, не було ніяких речей домашнього вжитку, їжі, одягу). З моменту вселення (близько року тому) позивача та його дружини, інших осіб чи сторонніх речей у даному житловому приміщенні не помічала. В суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України та ст.\~150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст.\~156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають право члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, якому на праві власності належить житловий будинок. Доказів постійного проживання та ведення спільного господарства відповідачів разом із позивачем - власником будинку, суду не надано. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі ст.\~64\~ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, а також Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц. За змістом частини першої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.\~16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з наведеного вище, вимоги позовної заяви про усенення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю позивача, а саме: 13/25 частини житлового будинку [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не проживають у будинку більше року, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чининять, не є співвласниками даного житла, не несуть жодних витрат по його утриманню та добровільно не знімаються з реєстрації, чим перешкоджають реалізувати позивачу своє право щодо користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах. На підставі викладеного та

Outcome: approved