Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 16.04.2019 р. позивач, як громадянин Російської Федерації у відповідності до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. 08.08.2019 р. Державною міграційною службою України у Харківській області складено Висновок про відмову у визнанні громадянина Російської Федерації [PERSON] біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 05.12.2019 р. Державною міграційною службою України підтримано такий Висновок. 03.01.2020 р. [PERSON] . Повідомлено про те, що у наданні відповідного статусу йому відмовлено. У Висновку ГУ ДМС України у Харківській області стверджується, що [PERSON] вчинив злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Проте, це не відповідає дійсності, позивач на території РФ підозрюється у вчиненні злочину, досудове слідство триває. Вироку суду, яким би позивача було визнано винним у скоєнні злочину не існує. За таких обставин, посадова особа ДМС України не мала жодного права стверджувати, що позивач скоїв злочин. Більш того, позивач стверджує, що вимушений виїхати з ФР де працював у відділі по боротьбі з незаконним оборотом наркотиків через низку сфабрикованих проти нього кримінальних справ. Отже, зміст рішення ДМС України містить неправдиву інформацію і став відомим широкому колу осіб, в тому числі родичам та близьким позивача, поширений в засобах масової інформації. У зв`язку із цим позивач вимушений додаткового вживати заходів для відновлення своєї ділової репутації: пояснювати, що він не злочинець, оскаржувати рішення яке містить неправдиву інформацію, готувати позови до суду. Неправомірні дії відповідача призвели до морального дискомфорту. Зміст рішення ДМС є принизливим та образливим, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, принижує його як людину, впливає на авторитет, як колишнього працівника правоохоронних органі. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод забороняє посадовим особам проголошувати особу винною до моменту її засудження судом (ст. 6 Конвенції), про що свідчить усталена практика ЄСПЛ. За таких обставин позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену відповідачем Державною міграційною службою України у рішенні від 05 грудня 2019 року № 416-19 «Про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту [PERSON] » та зобов`язати Державну міграційну службу України спростувати вказану в рішенні від 05 грудня 2019 року № 416-19 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Російської Федерації [PERSON] інформацію, шляхом визнання цієї інформації неправдивої у формі, яка є ідентичною та адекватної до форми поширення неправдивої інформації. Провадження у даній справі відкрито 01.04.2020 р., відповідно до вимог ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача надійшов відзив на позов де зазначено наступне. Так, під час розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту перевірялась інформація стосовно [PERSON] відповідно до Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Від СБУ була отримана інформація, що позивач вважається особою, яка вчинила злочини неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і його діяння відповідно до УК України відносяться до тяжких або особливо тяжких злочинів. За результатами отриманої інформації, враховуючи наявність умови, передбаченої абзацом 3 частини 1 ст. 6 та відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішенням ДМС України № 416-19 від 05.12.2019 р. [PERSON] було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, позивач скористався правом на оскарження прийнятого рішення у судовому порядку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у рішеннях органів влади. Крім того, відповідач не поширював недостовірну інформацію, як зазначає позивач. Про прийняте рішення було повідомлено виключно і лише особу, якої таке рішення стосується - [PERSON] . Доказів зворотного позивачем не надано. Разом з тим, факт поширення щодо позивача інформації відбувся на широкий загал задовго до прийняття відповідачем 05.12.2019 р. рішення, а саме в мережі інтернет. Також не доведено позивачем і те, що внаслідок поширення інформації було порушено особисті немайнові права позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволені заявлених в повному обсязі. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 05.12.2019 р. Державною міграційною службою України прийнято рішення про відмову [PERSON] у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту № 416-19, відповідно до якого у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту . При цьому, як свідчить таке рішення, відповідач підтримав висновок Головного управління ДМС в Харківській області Головного управління ДМС у Харківській області щодо вчинення громадянином Російської Федерації [PERSON] злочину неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких злочинів. Згідно по положень ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України кожен має право на повагу його гідності. Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку. В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення. В судовому засіданні представник позивача уточнив, що позовні вимоги стосуються інформації щодо визнання [PERSON] злочинцем за відсутності відповідного вироку суду. Пленум Верховного Суду України у вищезазначеній постанові №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п. 17) роз`яснив, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 р. № 360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції і міграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Так, як заначив [PERSON] у позовній заяві, і дана обставина не заперечувалась його представником прийняте рішення оскаржується в Харківському окружному адміністративному суді. Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що обраний спосіб захисту прав не може бути застосований судом з огляду на те, що інформація, яка на думку позивача підлягає спростуванню міститься у рішенні органу влади, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed