Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який був зареєстрований 27.01.2008 року. Вказує, що від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюбні відносини з відповідачкою були фактично припинені та вони, як сім`я, не проживають, спільного господарства не ведуть та проживають роздільно. При цьому, на обгрунтування позовної заяви [PERSON] вказує, що шлюбне життя з відповідачкою не склалося, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, гармонія, почуття любові та взаємоповаги. Зазначив, що вони з [PERSON] є абсолютно різними людьми, у них різні інтереси, погляди та життєві пріоритети. Зазначив, що відповідачка безпричинно залишає їх місце проживання, вживає спиртні напої, веде аморальний спосіб життя, залишає без нагляду спільних дітей. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою суперечить його інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Позивач в підготовчому судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному об`ємі і просить шлюб розірвати. Представник позивача зазначив, що сторони по справі з 27.01.2008 року перебувають в шлюбі і їх подружжя має трьох малолітніх дітей, старші з яких на даний час проживають з позивачем, а дочка проживає з відповідачкою. Представник позивача пояснив, що спільне життя в сторін не склалося, оскільки у них різні погляди на вирішення найважливіших сімейних питань, з серпня 2019 року вони разом не проживають, шлюбних відносин фактично не підтримують, а їх шлюб існує формально. Позивач пояснив, що в наданий сторонам строк на примирення такого не настало і спроб примирення не було. Відповідачка [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнала та підтвердила пояснення позивача в частині часу укладення шлюбу та наявності малолітніх дітей. Пояснила, що їхні з позивачем інтереси не співпадають та з серпня 2019 року вони проживають роздільно. При цьому, вказала, що шлюбні відносини між ними існують формально, а тому збереження шлюбу вважає недоцільним. Підтвердила, що старші діти проживають з позивачем, а дочка проживає з нею. В іншій частині твердження, викладені в позовній заяві заперечила. Відповідачка пояснила, що в наданий сторонам строк на примирення такого не настало і спроб примирення не було. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. З пояснень сторін, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 27.01.2008 року та від шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час фактично шлюб припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Незважаючи на те, що сторонам у справі було надано строк на примирення, позивач та відповідач не примирились. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] втратили почуття любові один до одного. На даний час шлюб фактично припинено і спроби відновити шлюбні відносини до позитивного результату не призвели. Таким чином шлюб існує формально, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією №0.0.1449351607.1 від 28.08.2019 року, а тому у зв`язку з визнанням позову відповідачем, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 384 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. В той же час, за цими ж правилами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 384 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору. На підставі ст.105, 110 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved