Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Косівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, Рожнівська сільська рада об?єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив та позовній заяві зазначив, що [INFO] у цивільному шлюбі із відповідачкою [PERSON] , у них народилася донька [PERSON] . З жовтня 2012 року сімейні відносини між ними припинились. Після цього, його участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею здійснюється згідно рішення Косівського районного суду від 12.02.2016 року №347/1035/15. А саме: щосуботи та щонеділі з 10.00 год. до 16.00 год. в місцевості за місцем перебування дитини з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних та виховних закладів. Проте, протягом останніх двох років відповідачка перешкоджає йому брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною з різних причин, в тому числі, з причин відмови доньки від таких зустрічей. Хоча протягом чотирьох років перебування відповідачки у шлюбі із [PERSON] та проживанні її з дитиною в м. Івано-Франківську, та такому ж його спілкування із дитиною, вона жодних претензій до нього не висловлювала. І на той час вони з дитиною досить гарно спілкувались та проводили час: гуляли в парку, на ігрових майданчиках, відвідували кафе, тощо. Також наголосив, що регулярно сплачує аліменти, приймає участь у необхідних витратах на дитину, а також дотримує призначений Косівським районним судом час для участі у вихованні дитини, з`являється у визначений час за місцем знаходження дитини, цікавиться життям дитини, бажає приймати участь в її житті та розвитку. Так як він постійно мешкає у м. Біла Церква, Київської області, то напередодні зустрічі з дитиною завжди телефонував відповідачці, проте приїжджаючи по місцю проживання дитини в с. Рибне, Косівського району, він не завжди міг з нею зустрітись з тих же причин відмови дитини від зустрічі з ним. Зважаючи на значну відстань між їхнім місцем проживанням, а також вік дитини, хоче мати триваліші зустрічі із дитиною під час шкільних канікул. Зокрема, бажає її повезти оздоровитись на море, повезти до родичів: бабусі, дідуся, двоюрідних братів і сестер дитини. А тому просить позов задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, та відзиві на позов зазначила, що позовні вимоги вважає абсурдними, так як ні вона особисто, ні її батьки не вчиняли перешкод у побаченнях дитини з батьком. Навпаки, вона та її батьки просили дитину іти з батьком на прогулянки, однак дитина казала, що вона батька боїться, нікуди іти з ним не хоче, в зв?язку з чим починала плакати та просити не відпускати її саму. Також дитину лякали виклики батьком посадових осіб різних служб в призначені дні побачень: з травня 2019 року батько викликав поліцію, а іноді ще і працівників органів опіки. За місцем проживання дитини часто приходили працівники служби у справах дітей, інспектори та проводили огляд умов проживання дитини. Тобто такі виклики набули систематичного характеру і також лякали дитину. Також видуманими є твердження позивача про стан здоров?я доньки, оскільки лікарі неодноразово проводили огляд дитини. Так у дитини астигматизм одного ока дитини, лікування якого нею проводиться систематично, збільшення аденоїдів також носить сезонний характер і вона дотримується рекомендацій лікаря. Просить в позові відмовити повністю та встановити спочатку для відновлення контакту порядок участі батька у вихованні дитини з 13.00 год. до 16.00 год. кожної першої суботи місяця за місцем проживання дитини з урахуванням побажань дитини. Представник органу опіки та піклування Косівської РДА Терьохіна Т.П. в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, проти позовних вимог не заперечують. Представники Рожнівської сільської ради ОТГ Ватрич О.Ю. та Струць Я.Я. позовні вимоги визнали та дали суду однакові пояснення, що батько має право бачитись зі своєю дитиною, але захищаючи інтереси дитини вважають, що такі зустрічі повинні бути без примусу дитини, тобто за її бажанням, оскільки заставити дитину до цього вони не можуть. Вказана дитина проживає на території громади близько пів року і за цей період часу кожна із них тричі (один раз спільно) були присутні під час зустрічей дитини із батьком. Дитина виходила на зустріч, але розмовляти з батьком не хотіла, навіть після розмови під час такої зустрічі із психологом, відмовлялася спілкуватися з батьком. Така само вказали, що вказана ситуація не може позитивно впливати на психологічний стан дитини, але батько має право на такі зустрічі і вони повинні відбуватись можливо якийсь період рідше, і за бажанням дитини. Вислухавши сторони, представників третіх осіб, свідків, та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основні засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів - визначає Сімейний кодекс України (ч.1 ст.1 СК України), а також, регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч.1 ст.2 СК України). Як передбачено ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували у незареєстрованому (цивільному) шлюбі, в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 14.05.2015 року (а.с.9), та підтвердили сторони у судовому засіданні. На даний час, участь батька (позивача) у вихованні доньки та спілкуванні з нею здійснюється згідно рішення Косівського районного суду від 12.02.2016 року №347/1035/15 (а.с.10-13). Згідно даного судового рішення, батьку було визначено дні та години для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, а саме: щосуботи та щонеділі з 10.00 год. до 16.00 год. в місцевості за місцем перебування дитини з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних та виховних закладів. Із пояснень сторін також встановлено, що починаючи з 2019 року зустрічі перестали носити звичний спокійний характер. А саме: зі слів батька - мати створює перешкоди у його спілкуванні із дитиною, хоча протягом чотирьох років поспіль до 2019 року такі зустрічі були приємні дитині, і дитина з радістю спілкувалась із батьком. А мати стверджує, що не вона створює перешкоди, а дитина боїться залишатись із батьком наодинці через його випадки агресивності, в зв?язку із чим сама дитина не бажає таких зустрічей. Судом було допитано ряд свідків, які ствердили наступне. Так, свідок [PERSON] , яка є класним керівником 3-го класу, в якому навчається дитина [PERSON] , а також проживає на одній вулиці із відповідачкою, суду пояснила, що дитину може охарактеризувати як спокійну, виховану, комунікабельну. Бачила, що тато колись приїжджав, приходив і все ніби було добре. Так само, був період, що на зустрічі з дитиною тато постійно викликав поліцію. У листопаді 2020 року вона спілкувалась із батьком по телефону, він цікавився шкільним життям дитини: за якою партою сидить, як вчиться, що їсть. Проте, одного разу був випадок, коли до класу прийшли вихователька групи продовженого дня з [PERSON] , яка була дуже схвильована і розплакалась зі словами, що не хоче до тата. Знає зі слів дитини, що і мама, і бабуся з дідусем просили дитину іти на побачення з татом, але та відмовлялася. Особисто зустрічей дитини з батьком не бачила і про обставини їх побачень не знає. Свідок [PERSON] , яка працює вихователем групи продовженого дня неповнолітньої дитини, також підтвердила, що одного разу при її прогулянці із дітками 3-го класу на подвір?ї школи, до неї несподівано підбігла [PERSON] , схопила за руку і стривожилась. При наближенні тата почала емоційно заперечувати щодо зустрічі із ним і відбігала. Після цього вона сказавши батьку, що повідомить про його приїзд директора, пішла з дітьми у клас. Вона повідомила про цей випадок директора, яка в подальшому вийшла і спілкувалась із батьком дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він певний період часу перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] та вони спільно із дітьми проживали у м. Івано-Франківську. Також підтвердив, що за час їх спільного з відповідачкою проживання, позивач [PERSON] неодноразово, систематично (раз у місяць, кілька разів у місяць залежно від обставин) відвідував дитину [PERSON] , спілкувався із нею. І він жодного разу не чув від дитини якісь негативні відклики про їх спілкування з батьком. Навпаки, бували випадки, що батько телефонував, що можна їсти дитині, або привозив дитину додому пообідати, а потім вони знову ішли гуляти. Відповідачка в судовому засіданні не заперечила щодо тверджень цього свідка в частині систематичного спілкування позивача із дитиною, яка тоді дійсно не виказувала небажання зустрічатись із батьком. Обов?язки та права батьків щодо виховання дитини, а також права батьків на спілкування з дитиною регламентовані статтями 150-153 СК України. Зокрема, відповідно до частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так само, батьки зобов`язані поважати дитину (ч.4 ст. 150 СК України), а дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї (ч.2 ст. 152 СК України). Водночас, частини перша та третя статті 151 СК України передбачають, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2019 року (а.с.14-15), державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС, 27.09.2019 року було відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Косівського районного суду, яким визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON] та зобов?язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з донькою. В рамках вказаного виконавчого провадження, 23.09.2020 року постановою старшого державного виконавця було призначено час та дату виконання рішення суду (10.00 год. 03 та 04 жовтня 2020 року) із залученням представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій (а.с.16-17). В подальшому, в зв?язку із заявою-повідомленням матері [PERSON] про зміну місця проживання малолітньої дитини з м. Івано-Франківськ на с. Рибне, Косівського району, 01.10.2020 року постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС було передано вказане виконавче провадження до Косівського районного відділу ДВС (а.с.18-19), а постановою головного державного виконавця Косівського РВ ДВС від 09.10.2020 року - було прийнято вказане виконавче провадження до виконання (а.с.20-21). Згідно довідки від 04.09.2020 року за №18/07-06, [PERSON] , [INFO] навчається у 3 класі Рибненської гімназії Рожнівської сільської ради ОТГ (а.с.22). Також, з досліджених судом фотознімків із автоматичним зазначенням на них дати видно, що 01, 11, 25 травня 2019 року, 15-16, 29 червня 2019 року та 13-14, 27 липня 2019 року - дитина безперешкодно спілкувалась зі своїм батьком і будь-яких зовнішніх ознак свого незадоволення чи небажання щодо такого спілкування - не виявляла (а.с.27-36). А згідно копій фіскальних чеків та квитанцій (а.с.37-39) позивач [PERSON] щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. та бере участь у інших витратах на потреби дитини. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні та стверджується наданими сторонами доказами, як позивач, так і відповідачка протягом 2019-2020 років неодноразово звертались із різними заявами та повідомленнями у правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування щодо неправомірних дій одне одного, які виникали в ході виконання судового рішення. Зміст вказаних документів, а також долучені до матеріалів справи роздруківки СМС-переписки сторін свідчать, що між сторонами існують певний час досить напружені особисті відносини, що, в свою чергу, негативно впливає на душевний спокій та психологічний стан дитини. Зокрема, як видно із актів державного виконавця від 23-24.01.2021 року, 20.02.2021 року, 20-21.03.2021 року, 10-11.04.2021 року та 24-25.04.2021 року (а.с.28-36 Т.2), при виході у вказані дні на місце проживання дитини, в с. Рибне, Косівського району, побачення батька [PERSON] з дочкою [PERSON] не відбувались. Дитина виходила, проте спілкуватись і бачити батька не хотіла, пояснюючи це тим, що батько її ображає. Даний факт також підтвердила в судовому засіданні відповідачка, сказавши, що у призначені судовим рішенням дні для спілкування батька з донькою прибуває багато сторонніх осіб (працівника органу опіки, державної виконавчої служби, поліція), що дитині не до вподоби та лякає її. Сторонами також було надано суду рекомендації психолога «Центру психологічної допомоги дітям « Серденько ». А саме, позивач надав копію протоколу за результатами зустрічі дочки [PERSON] та батька [PERSON] від 21.03.2021 року за місцем зустрічі с. Рибне, Косівського району проведеного на запит Рожнівської сільської ради від 17.03.2021 року (а.с.13-15). Відповідно до спостережень психолога за зустріччю батька і дитини, а також особистого спілкування психолога з дитиною, психологом рекомендовано: 1) психотерапевтичні зустрічі для батьків з метою врегулювання сімейних відносин, що дасть змогу в подальшому ефективно здійснювати батьківські обов?язки; 2) заняття з психологом для дитини з метою врегулювання дитячо-батьківських відносин та стабілізації нервово-психічного стану дитини. Відповідачка, в свою чергу, надала суду копію комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин від 02.04.2021 року проведеної на прохання матері (а.с.8-12 Т.2). Відповідно до даного висновку, психологом рекомендовано батькам: 1) поважати індивідуальність дитини, її самостійність, допомагати в пошуку шляхів виходу зі складних ситуацій; 2) формувати та зберігати емоційний комфорт в сім?ї; 3) підвищити батькам психологічну освіту врахувавши індивідуальні і вікові особливості дитини; 4) налагодити дружні, відкриті відносини дитини з батьками шляхом взаємодопомоги, турботи і уваги. А також рекомендовано корекційну роботу психолога, спрямовану на зниження рівня переживань у дитини. Аналіз вищенаведених рекомендацій психолога поданих сторонами, вказує, що психолог спілкувався з дитиною в різних навколишніх обстановках, а саме: вперше, при зустрічі батька з дитиною в присутності інших чужих осіб, та вдруге, на прохання матері наодинці з дитиною. Проте, попри вказане у характеристиці психолога від 02.04.2021 року боязне, навіть негативне, ставлення дитини до батька, психолог в обох випадках дав тотожні рекомендації батькам, наголосивши на психотерапевтичні зустрічі батьків для підвищення їх психологічної освіти з метою врегулювання сімейних відносин. Тобто, прямо вказав батькам порозумітися між собою і налагодити дружні відкриті стосунки з метою збереження емоційного комфорту дитини. А також, в обох випадках рекомендував для дитини корекційну роботу з психологом. Таким чином, після спілкування з дитиною, яка стверджує, що батько їй не пише і не дзвонить, вона його боїться, бо він злий, і тому не хоче його бачити, - психолог побачив появу такого негативного сприйняття дитиною батька саме через напружені відносини батьків дитини між собою. Про маму теж дитина вказує як владну впевнену в собі особу, і лише менший брат є для неї найбільш емоційно близьким членом її сім?ї та символом спокійної і миролюбивої людини. Дівчинка втомилась від опіки. Згідно копії акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 03.07.2019 року, комісією у складі семи осіб рекомендовано не створювати конфліктних ситуацій між батьками та знаходити компроміс (а.с.139-145). Вирішуючи вказаний позов, суд перш за все, бере до уваги інтереси малолітньої дитини, а також враховує ставлення батька до виконання ним своїх батьківських обов`язків. А саме, звертає увагу на те, що батько дитини, вчасно сплачує аліменти на її утримання, бере участь у додаткових витратах на дитину за потреби і на прохання матері, а також з власної ініціативи купує дівчинці подарунки, та з огляду на позовні вимоги, бажає проводити з дитиною більше часу і спільно відпочивати, зокрема, під час шкільних канікул. Тобто батько бажає не лише матеріально утримувати дитину, але і брати безпосередню участь у її вихованні та спілкуванні з нею, в тому числі бажає познайомити дитину із своїми батьками, її дідусем та бабусею, та іншими родичами (двоюрідними братами та сестрами дитини). Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно копії рішення комісії з питань захисту прав дітей Рожнівської сільської ради ОТГ від 23.03.2021 року за №4, на виконання вимог ухвали суду про зобов?язання надати висновок щодо розв`язання спору, комісія вирішила визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON] щосуботи та щонеділі з 10.00 год. до 16.00 год. у місцевості за місцем проживання дитини, а [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з його донькою [PERSON] 2012 р.н. (а.с.193-194 Т.1). Тобто, комісія з питань захисту прав дітей дала висновок аналогічний рішенню Косівського районного суду від 12.02.2016 року. При цьому, мотивувальна частина вказаного висновку не містить розгорнутих висновків складених у відповідності до відповідей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають брати участь у її вихованні, чи на підставі інших документів, які стосуються справи. А тому суд, при встановленні порядку участі у вихованні та визначенні способу спілкування між позивачем (батьком) та дитиною, дотримується розумного балансу для забезпечення на участь обох батьків у вихованні дитини, а також бере до уваги думку представників органу опіки та піклування висловлену в судовому засіданні щодо наявності у батька права на спілкування з дитиною. Щодо визначення способу участі у її вихованні дитини, Верховний Суд у постанові від 09.11.2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) висловив правовий висновок, що особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини, мотивувавши тим, що не спілкування з батьком завдає психологічний дискомфорт дитині, і емоційний стан дитини обумовлений не присутністю батька в її житті, а напруженими конфліктними стосунками між батьками, які використовують дитину для образ один одного, зневажають право дитини на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Крім цього зазначив, що неврахування судом думки дитини щодо її спілкування із батьком є непереконливими з огляду на постійне проживання дитини із матір`ю, обмеження спілкування з батьком та тривалий конфлікт між батьками, а також з урахуванням частини третьої статті 171 СК України, відповідно до якої суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Таким чином, не зважаючи на тимчасово негативне ставлення дитини до батька, що виражається в її небажанні бачити батька та проявляється нею при зустрічі у вигляді нервування та плачу, суд приходить до переконання, що в інтересах дитини, батьку все ж таки слід встановити певний порядок для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. При цьому, суд бере до уваги, що позивач не позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки, бере участь у її матеріальному утриманні та до цього часу належно виконував судове рішення щодо виховання та спілкування з дитиною. Тобто, за час попереднього спілкування та відпочинку із донькою (протягом перебування відповідачки у зареєстрованому шлюбі), жодним чином не порушував інтереси та права дитини, вчасно повертав її додому, і скарг на його погане ставлення ні матері, ні при спілкуванні з психологом, дитина не висувала. Навпаки, при спілкуванні із психологом, дитина стверджувала, що батько їй не пише і не дзвонить, що вказує на бажання дитини спілкуватись із батьком, але з приводу об?єктивних чи суб?єктивних причин у призначені судом дні зустрічей вона це заперечує. Крім того, визначаючи тривалі побачення з батьком протягом зимових і літніх канікул, суд надає право альтернативи батькам та дитині самим визначити період такого спілкування. Але водночас, і зважає на віддаленість місця проживання позивача (м. Біла Церква, Київської області) від місця проживання дитини (с. Рибне, Косівського району, Івано-Франківської області), в зв?язку із чим визначає декілька днів поспіль на їх спілкування з можливістю поїхати до інших родичів, в тому числі дідуся та бабусі, чи з метою спільного відпочинку і оздоровлення. Суд звертає увагу на те, що участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. І встановлення судом порядку спілкування батька і дитини не тягне за собою як наслідок примус дитини до його виконання. А з огляду на передпозовну поведінку батька, досі він діяв в інтересах дитини, прислухався до рекомендацій психолога, не примушував доньку до зустрічей, а навпаки, не бажаючи завдати психологічного неспокою дитині, не заперечував спілкуватися з нею в присутності інших людей, або ж взагалі відмовлявся від зустрічей. Так само зауважував, що не заперечує, щодо налагодження стосунків із дочкою спочатку в телефонному режимі. Вищенаведені обставини вказують, що позивач [PERSON] активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із донькою, і будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на таке спілкування, судом не встановлено. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 150-153, 157, 159, 257 СК України та

Outcome: partial