Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2015р. Крім нього в даній квартирі зареєстрований відповідач, який тривалий час не проживає у ній. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей у квартирі немає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому протягом року. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, водночас, у заяві від 04.03.2020р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом, зокрема шляхом розміщення судового оголошення на веб-сайті судова влада. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2015 року позивачу належить квартира [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2015р. (а.с.4-9). З копії довідки від 19 серпня 2019р. за №1603, виданої Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області, вбачається, що у даній квартирі зареєстрований відповідач (а.с. 13). Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі тривалий час, особистих речей у ній немає, комунальні платежі не сплачує, що підтверджується і довідкою від 11.09.2019 року №1741/59/01-2019, виданою ДОП СП Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області (а.с. 14). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Оскільки [PERSON] більше року не проживає у квартирі [ADDRESS] , заперечень проти визнання його таким, що втратив право користування цієї квартирою не подав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. З врахуванням приписів 141 ЦПК України судові витрати у справі покласти на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved