Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить вселити його до квартири [ADDRESS], відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що вказана квартира належить йому на праві приватної власності, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають в квартирі разом із сторонніми особами, використовують її як місце зберігання майна та речей, створюють позивачу перешкоди у реалізації його прав власника нерухомого майна. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог та розгляд справи за наявними у справі доказами протягом розумного строку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] житловою площею 30,5 м2, загальною площею 44,1 м2, належить [PERSON] на підставі Іпотечного договору, посвідченого 01.07.2010 ПН ХМНО Малаховою Г.І., реєстровий № 2132 та Договору відступлення прав вимоги, посвідченого 07.06.2016 ПН Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., реєстровий № 802. Позивач [PERSON] зазначає, що 01.07.2010 [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку належну їм квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] своїх зобов'язань право власності на предмет іпотеки перейшло до іпотекодержателя [PERSON], який передав за договором свої право вимоги [PERSON], який і є позивачем у справі. На теперішній час право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. При цьому [PERSON] та [PERSON] продовжують використовувати квартиру для свого проживання та зберігання свого майна та речей, що створює перешкоди позивачу, унеможливлює в повному обсязі розпорядження своєю власністю, Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок. Із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Отже відповідачі, як колишні власники, втративши право власності на квартиру втратила і право користування нею. Позивач, в свою чергу, набувши право власності на спірну квартиру набув право користування нею. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 Житлового кодексу Української РСР). З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, втративши право власності на житло, продовжуєють проживати в квартирі, порушуючи права позивача на право володіння, користування, розпорядження вищевказаною квартирою, яка належить йому на праві власності, тому власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.. 391 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі зменшення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved