Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17.09.1990 року вони зареєстрували шлюб у Розкішненській сільській раді Голованівського району Кіровоградській області, актовий запис №9. Від спільного проживання мають дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачем. Позивач вказує на те, що причиною розпаду сім'ї стало те, що протягом подружнього життя в сім'ї відсутнє взаєморозуміння, що призводило до постійних сварок. Подружні стосунки між ними припинились, спільно з відповідачем не проживають з 2015 року, вважає, що сім'я розпалась остаточно, на примирення не згоден. Майновий спір між ними відсутній. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій свої вимоги підтримав в повному обсязі, на примирення не згоден, просить справу розглядати в його відсутність, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, дошлюбне прізвище просить не змінювати. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст.110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградській області, актовий запис №9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], повторно виданого 14 грудня 2016 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.5). Від спільного проживання сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 травня 1999 року виконкомом Агрономійської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та сина [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18 травня 2004 року виконкомом Агрономійської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с.6-7). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, з 2015 року разом не проживають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просила не відновлювати її дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved