Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Зазначав, що 23 листопада 2012 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. 21 травня 213 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Посилаючись на те, що згоди щодо спільного виховання дитини між ним та позивачкою не досягнуто, позивач просив визначити способи його участі у вихованні дитини - [PERSON], та дні побачення його з дитиною наступним чином: з понеділка по п'ятницю з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного місяця та субота і неділя з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. кожного місяця. У подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій останній просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, визначити способи його участі у вихованні дитини, та дні побачення його з дитиною наступним чином: з понеділка по п'ятницю з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного дня та кожна субота і неділя з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову у повному обсязі заперечила, просила позов задовольнити частково, а саме при визначенні пособу участі позивача у вихованні дитини просила врахувати те, що дитині немає ще одного року, дитина перебуває на грудному вигодовуванні, а тому надання можливості позивачу бачитися з дитиною у визначені ним дні та години буде суперечити інтересам самої дитини, у зв'язку з цим просила, враховуючи вік дитини, визначити час побачення батька з дитиною - у вихідні дні, не більше однієї години, з попереднім погодженням часу побачень з відповідачкою та за присутності відповідачки. У частині вимог про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною просила відмовити у повному обсязі, оскільки відповідачка не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, доказів позивачем про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною останній суду не надав. Від представника служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації надійшла заява у якій представник просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 63). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 травня 2013 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який проживає разом з [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до висновку служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 червня 2014 року № 106-3190 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23 листопада 2012 року по 21 травня 2013 року. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. З березня 2013 року подружжя разом не проживає. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON]. [PERSON] зазначила у своїх письмових поясненнях, що вона не заперечує проти спілкування батька з сином. Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації вирішила за доцільне встановити [PERSON] час спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO] таким чином: кожні вихідні місяця не менше двох годин на день, враховуючи інтереси та стан здоров'я дитини (а.с. 53). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами 1-3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Обґрунтовуючи позов про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, позивач посилався на те, що остання чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та як доказ, надав висновок від 07 квітня 2014 року про результати розгляду його заяви, поданої до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 42). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Доказів того, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною позивачем суду не надано. Суд не приймає до уваги зазначений висновок як доказ того, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки згідно зазначеного висновку встановлено, що у спілкуванні батька [PERSON] з сином, [PERSON] йому ніколи не перешкоджала, а навпаки заохочувала його до зустрічей з сином. Востаннє [PERSON] приходив до сина в грудні 2013 року після чого більше не приходив. Під час зустрічей з сином він уваги йому не приділяв, а більшість часу проводив в спілкуванні з [PERSON] В результаті проведення додаткової перевірки по заяві [PERSON], в даній події ознак кримінального правопорушення не вбачається, сторонам рекомендовано звернутися до суду для вирішення цивільно-правових відносин. Таким чином, підстав для задоволення позову в частині вимог про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною немає, оскільки доказів того, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, суду не надано. Ураховуючи те, що дитині немає одного року, дитина перебуває на грудному вигодовуванні, надання можливості позивачу бачитися з дитиною у визначені ним дні та години буде суперечити інтересам самої дитини, суд дійшов висновку, що з урахуванням інтересів дитини позов підлягає задоволенню частково та дійшов висновку про визначення [PERSON] наступного способу участі у вихованні сина - [PERSON], [INFO]: систематичні побачення з сином кожні вихідні місяця (субота та неділя), дві години на день, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини - [PERSON], та враховуючи інтереси дитини побачення з дитиною в присутності [PERSON]

Outcome: partial