Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, де вказав, що 19 вересня 2006 року між ним та АППБ «Аваль» укладено кредитний договір № 014/17-22/2337-70, згідно з яким йому було надано кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 14% річних строком на 120 місяців по 19. 09. 2016 року. У забезпечення повернення кредитних коштів між Банком на [PERSON] 19. 09. 2006 року укладено договір іпотеки, предметом якої виступала належна [PERSON] однокімнатна квартира [ADDRESS]. Проте він вважає укладений між ним та Банком кредитний договір удаваним в частині зазначення його позичальником, оскільки кредит в розмірі 30 000 доларів США був отриманий на прохання [PERSON] зі згоди на це працівників банку. Одразу після отримання кредитних коштів він передав їх [PERSON], який розпорядився ними на свій розсуд, віддав їх для повернення боргу [PERSON] Вказані обставини були встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду від 14. 01. 2015 року відносно [PERSON], який був засуджений за ст. 358 ч. 1 КК України. На тій підставі, що кредитний договір в частині зазначення позивальника був підробленим, усі дії позичальника виконував [PERSON], про що було відомо працівникам Банку, він же написав йому, [PERSON], та матері [PERSON] ([PERSON]) розписку, де гарантував повернення Банку цього кредиту, просить визнати кредитний договір удаваним в частині зазначення позичальника з моменту його укладення, визнати позичальником за цим кредитним договором [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за договором і свідоцтвом адвокат Арман В. М. підтримав позовні вимоги і пояснив, що у 2006 році [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням взяти на своє ім.»я кредит в Банку «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 30 000 доларів США, бо у нього була позитивна кредитна історія. [PERSON] погодився, підписав договір, отримав кредитні кошти у визначеному у договорі розмірі, і віддав їх [PERSON] Відповідач зобов'язався самостійно погашати кредит, що перший час було ним і зроблено, в подальшому виплати припинив, і тому стало відомо про те, що він обманом передав у іпотеку Банку квартиру [PERSON], а потім вже була порушена відносно [PERSON] кримінальна справа. При цьому у процесі розгляду справи Банк пред»являв матеріальні претензії щодо повернення кредиту саме [PERSON], тому що знав, хто саме був належним позичальником кредитних коштів, а вже після того, як судом позовні вимоги у кримінальному провадженні були залишені без розгляду, тільки у 2015 році звернувся у порядку ЦПК до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Саме у цей час [PERSON] дізнався про порушення свої прав, а тому позовна давність, про застосування якої заявлено Банком, до нього не має відношення. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду не явився, про день слухання справи сповіщений належним чином, у заяві просить розглядати справу за його відсутності, у запереченнях просить відмовити у задоволенні позову на тих підставах, що [PERSON] отримав кредитні кошти у касі банку у відповідності до укладеного між ним та Банком кредитного договору, договір є укладеним, його розірвання можливе лише за згодою сторін. Позивач має довести факт обману, помилки, впливу тяжких обставин у разі визнання договору недійсним, крім того, [PERSON] звернувся до суду з позовом через 9 років після укладення договору, тому просить застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] до суду не явився, про день слухання справи сповіщений, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] пояснила суду, що її доньці [PERSON] належить на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS], у 2008 році їм стало відомо, що [PERSON] обманним шляхом оформив іпотеку на цю квартиру у забезпечення кредитного договору на суму 30 000 доларів США. [PERSON] обіцяв протягом місяця погасити заборгованість, щоб вона не зверталася у прокуратуру, проте не виконав цього, тому проти нього була порушена кримінальна справа. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2006 році він працював начальником служби безпеки у банку «Аваль», за своїми службовими обов'язками перевіряв особи кредиторів, знав [PERSON], який мав добру кредитну історію, знав також і [PERSON], який неодноразово брав кредити у їх банку. У 2006 році [PERSON] йому сказав, що буде брати кредит у 30 000 доларів США, погашати його буде сам, але оформлений договір буде на [PERSON] Оскільки на той час працівникам банку давали премії за укладені кредитні договори, він погодився на це, але запропонував [PERSON], щоб той у забезпечення повернення кредиту надав банку ще одну квартиру, і той тоді оформив у іпотеку квартиру [PERSON] Спочатку [PERSON] повертав кредитні кошти, а після настання кризи припинив оплату, і тоді виявилося, що квартира в іпотеку оформлена обманним шляхом. Усі питання, які було необхідно виконати позичальнику за кредитним договором, здійснював особисто [PERSON] Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи відносно [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-22/2337-70, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 14% річних строком на 120 місяців по 19. 09. 2016 року. У забезпечення повернення кредитних коштів між Банком на [PERSON] 19. 09. 2006 року укладено договір іпотеки, предметом якої виступала належна [PERSON] однокімнатна квартира [ADDRESS], іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Чуєвою Т. Т. [PERSON] стверджує, що вказаний кредитний договір є удаваним в частині зазначення його позичальником, так як належним позичальником за ним виступав [PERSON], який насправді і отримав кредитні кошти, використав їх на свій розсуд, займався оформленням документів для кредитного договору, шукав і оформляв нерухоме майно, яке служило забезпеченням повернення кредиту, зобов»язувався сам погашати кредит, що і робив відразу після підписання договору. Таким чином, [PERSON] оформив на себе договір тільки тому, що мав добру кредитну історію, і хотів допомогти [PERSON] отримати кредитні кошти, які останньому банку не дав би. Частина 1 ст. 235 ЦК України передбачає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. [PERSON] просить визнати кредитний договір удаваним не повністю, а лише в частині зазначення позичальника, оскільки справжнім і належним позичальником виступав [PERSON] Вказані обставини доведені ним згідно до ст. 60, 61 ЦПК України. Так, частина 4 ст. 61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у праві про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цей вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Бердянського міськрайонного суду від 14. 01. 2015 року, який набрав законної сили 30. 01. 2015 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України за підробку офіційного документа, що посвідчується нотаріусом, і який надає права, з умовою використання його підробником. Судом встановлено, що [PERSON] виконано усі дії по підробці іпотечного договору на квартиру, що належить на праві власності [PERSON], необхідні для оформлення кредитного договору в Банк «Райффайзен Банк Аваль» та отримання грошових коштів, зібрані необхідні документи та здійснено посвідчення іпотечного договору у нотаріуса. Так, з тексту вироку вбачається, що усім сторонам було відомо, що отримання кредиту [PERSON] було ініційовано саме [PERSON] для наступного передання грошей [PERSON] [PERSON] по усній домовленості з [PERSON] обіцяв виплачувати кредит протягом 10 років, що він й робив, здійснюючи періодичні платежі у банк. [PERSON] категорично наполягав, що він збирався погашати шкоду банку, у зв'язку з чим з нього було знято обвинувачення у шахрайстві. Цей же факт підтверджено його власноручною розпискою, оригінал якої дослідженого судом у судовому засіданні. Як вбачається з копій позовних заяв ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] двічі звертався до суду з позовною заявою про стягнення саме з [PERSON] суми заборгованості по вищезазначеному кредитному договору, і тільки після залишення цивільного позову в кримінальній справі без розгляду, 17. 04. 2015 року, за місцем проживання [PERSON] звернувся до Приморського районного суду Запорізької області із позовом саме до [PERSON] про стягнення дострокової заборгованості за кредитним договором. Таким чином, судом достовірно встановлено, що при укладанні кредитного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] волевиявлення сторін було направлено на отримання кредитних коштів саме [PERSON], про що було відомо усім сторонам по угоді. Визнаючи вказаний кредитний договір удаваним в частині зазначення позичальника суд приймає до уваги, що його висновок узгоджується з правовою позицією і висновком Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, а саме - оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладанні договору дарування та з»ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме (Постанова ВСУ від 14. 11. 2012 р. у справі № 6-133цс12). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», тому що вони не стосуються предмету спору- договір не визнається недійсним, а лише удаваним у частині позичальника, а у запереченнях банк посилається на законодавство, яке регулює визнання договорів недійсними внаслідок оману чи помилки, впливу тяжких обставин. Суд також не застосовує позовну давність, на яку посилається відповідач, оскільки як вбачається з ухвали Приморського районного суду від 21. 05. 2015 року Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 17. 04. 2015 року. Натомість позивач вважав, що оскільки вироком суду було достовірно встановлено, що кредитні кошти фактично отримав [PERSON] і збирався віддавати також він, то до нього у Банку претензій немає, тому звернувся до суду про визнання договору удаваним після того як довідався про наявність до нього позовних вимог.

Outcome: approved