Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.07.2010 року надав [PERSON] безпроцентну позику розміром 10\~000 доларів США на ремонт будинку і сплату за навчання дітей, про що останній склав письмову розписку у присутності свідка [PERSON]. [PERSON] зобовязався повернути зазначені кошти не пізніше 01.09.2014 року, але на даний час не повернув у повному обсязі, мотивуючи скрутним становищем на роботі. Оскільки на час отримання позики [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], кошти отримав для спільного користування в інтересах сім,ї, вважає за необхідне залучити у якості солідарного співвідповідача [PERSON] Посилаючись на положення ст. ст. 60, 61, 65 СКУ, ст. ст. 526, 530, 1049 ЦКУ, просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь борг у сумі 10000 доларів США станом на 21.07.2015 року солідарно та солідарно стягнути судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнав. Зазначив, що [PERSON] дійсно 15.07.2010 р. було отриману від позивача борг у розмірі 10000 доларів США до 01.09.2014 р. Співвідповідач [PERSON] була обізнана про позику. Зазначені кошти було витрачено в інтересах родини, а саме на навчання та утримання дітей та на ремонт будинку, будівництво гаража, купівлю компютера дітям, ремонт автомобіля. На підтвердження плати за навчання дітей надав лист директора ДВНЗ «Одеський коледж транспортних технологій» від 25.08.2015 р. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Зазначили, що про існування розписки про отримання позики [PERSON] у розмірі 10000 доларів США відповідач [PERSON] не знала. Про зазначену позику [PERSON] дізналася зі змісту зустрічного позову [PERSON] у справі про розподіл майна подружжя за позовом [PERSON] до [PERSON] Вважає, що зазначену розписку була складено «заднім числом» задля створення неіснуючих боргів, щоб уникнути розподілу майна подружжя згідно закону. У звязку із зазначеним [PERSON] було подано заяву до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій [PERSON] Наполягала, що гараж було побудовано у 2009 році на отримані у кредит 15000 грн. Ремонтні роботи у будинку відповідачів не проводилися. Плата за навчання дітей здійснювалася за рахунок заробітної плати відповідачів, пенсії [PERSON], а також за власні кошти дітей, на підтвердження чого надала копій трудових книжок [PERSON], [PERSON], довідки про доходи. Зазначила, що компютер дітям було придбано у кредит, який погашено протягом чотирьох місяців із зароблених відповідачами коштів. Виходячи з положень ст. ст.\~11,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 20.08.1994 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 7). 15.07.2010 р. [PERSON] було отримано від позивача 10000 доларів США, про що в присутності свідка [PERSON] складено письмову розписку. Згідно змісту розписки [PERSON] отримав гроші для ремонту будинку та на сплату за навчання дітей. Зазначену суму боргу зобовязався повернути до 01.09.2014 р. Згідно довідки від 25.08.2015 р. [PERSON], син відповідачів, з 01.09.2010 р. по 01.07.2014 р. навчався у ДВНЗ «Одеський коледж транспортних технологій», вартість навчання за рік складала 3927,00 грн., усього за чотири роки навчання було сплачено 15708,00 грн. [PERSON], донька відповідачів, з 01.09.2011 р. по 02.07.2015 р. також навчалася у ДВНЗ «Одеський коледж транспортних технологій», вартість навчання за рік складала 4284,00 грн., усього за 2,5 роки навчання було сплачено 10710,00 грн. З 26.12.2013 р. доньку відповідачів було переведено на бюджетну форму навчання. Згідно копії трудової книжки, довідки про доходи, син відповідачів [PERSON] у 2013 році працював провідником пасажирського вагону, отримав дохід у розмірі 13232,15 грн. Згідно копії трудової книжки, довідки про доходи, [PERSON] у 2010-2014 р. працювала на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Ширяївської ЦРЛ. Заробітна плата за 2010 рік склала 26652,81 грн., за 2011 р. 32175,10 грн., за 2012 р. 36\~247,88 грн., за 2013 р. 40765,37 грн., за 2014 р. 41636,35 грн. Також відповідачами не заперечувався той факт, що відповідач [PERSON] у ці ж роки також працював та отримував заробітну плату, а також пенсію у звязку з інвалідністю. 16.12.2014 р. шлюб між відповідачами розірвано (а.с. 9). На даний час грошові кошти за розпискою позивачу не повернуті у повному обсязі. Відповідно до змісту\~ст. 65 СК України\~при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 73 СК України\~стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). З наведеного випливає, що при вирішенні спору суд повинен зясувати, чи отримані [PERSON] грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, а також з'ясувати, чи надавала [PERSON] у письмовій формі згоду на укладення її чоловіком договору позики. Зазначена правова позиція міститься у постановах ВСУ від 20 лютого 2013 року по справі №6-163цс12, від 19 червня 2013 року по справі №6-55ц13, ухвалі від 2 березня 2011 року по справі № 6-43988св10. Частиною 1\~статті 360-7 ЦПК України\~передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд, співставивши розміри отримуваних відповідачем [PERSON] доходів у 2010-2014 роках, факт того, що відповідач [PERSON] також працював у зазначені роки, отримував пенсію у звязку з інвалідністю, вважає, що відповідачі мали можливість утримувати своїх дітей та сплачувати за їх навчання за рахунок власних доходів за місцем роботи. Посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на будівництво у ці роки гаражу не підтверджено жодним доказом. Рішення про надання дозволу на будівництво гаражу видано у 2006 році, факт наявності побудованого, але не прийнятого в експлуатацію гаражу не свідчить про його будівництво саме в 2010-2014 роки. Посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на витрачання коштів на ремонт будинку, купівлю компютера дітям, ремонт автомобіля та надання коштів у розмірі 400 доларів США співвідповідачу [PERSON] також не підтверджено жодним доказом. Будь-яких інших доказів того, що [PERSON] витратив позичені кошти в інтересах сім,ї, позивачем та відповідачем [PERSON] не надано. Також не надано доказів надання відповідачем [PERSON] письмової згоди на укладення договору позики. Факт зазначення у розписці мети отримання позичених коштів не доводить, що кошти були витрачені саме на вказані цілі., та що відповідач [PERSON] була обізнана про існування позики. За наведених обставин суд не вбачає підстав для солідарного стягнення з відповідачів отриманих [PERSON] коштів, оскільки зобовязань за договором позики у [PERSON] не виникло. Тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Стосовно вимоги позивача про стягнення боргу у доларах США станом на 21.07.2015 р. суд зазначає наступне. Згідно зі\~ статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша\~стаття 192 ЦК України). Іноземна\~\~валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття\~193, частина четверта статті\~654 ЦК України,\~Закон України\~\~від\~\~16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93,\~Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94\~ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою\~статті 533 ЦК України\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм\~\~права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Зазначена правова позиція відображена у постанові ВСУ від 2 липня 2014 року по справі № 6-79цс14. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 28.12.2015 р. курс гривні щодо долару США за даними НБУ становить 2313,7486 грн. за 100 доларів США. Тому стягненню з відповідача [PERSON] підлягають 10000 доларів США * 23,137486 = 231374,86 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial