Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], та просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 143 979, 80 грн., та моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 05 травня 2011 року між ним, [PERSON], та відповідачем був укладений договір простого товариства для спільної діяльності та створення організації з вирощування тваринницької худоби (овець) з метою отримання прибутку, шляхом об'єднання вкладів у розмірі 79 650, 00 грн. Після підписання договору [PERSON] було отримано вищевказану суму для надання послуг по закупівлі худоби, про що була складена розписка, написана власноруч відповідачем. Однак до цього часу відповідач не виконав умови договору. Також позивач зазначає, що 13 січня 2012 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти у розмірі 8 020 дол. США, з яких: 3 500 дол. США - на завдаток для купівлі машини-автобуса [NUMBER]; 1 520 дол. США - на запчастини для вищевказаної машини; 3 000 дол. США - на завдаток для купівлі машини [NUMBER]. Про вищевказане відповідачем також було написано розписку, без встановлення строків повернення позики. Однак на даний момент кошти відповідачем повернуті не були. Крім того, позивач вказує, що внаслідок невиконання відповідачем вищевказаних зобов'язань, йому було завдано моральну шкоду, яка, зокрема, виявилась у моральних стражданнях та душевних хвилюваннях, постійній нервовій та психологічній напрузі з приводу того, що відповідач не бажає добровільно повертати кошти, чим ставить у скрутне матеріальне становище позивача та його родину. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку, а також просили стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1 680, 00 грн. [PERSON] у судовому засіданні давав пояснення, користуючись послугами перекладача, у відповідності до ст. 55 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 05 травня 2011 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір простого товариства для спільної діяльності та створення організації з вирощування тваринницької худоби (овець) з метою отримання прибутку, шляхом об'єднання вкладів у розмірі 79 650, 00 грн. Після підписання договору [PERSON] було отримано вищевказану суму для надання послуг по закупівлі худоби, про що була складена розписка, написана власноруч відповідачем. Однак до цього часу відповідач не виконав умови договору. 13 січня 2012 року [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 8 020 дол. США, з яких: 3 500 дол. США - на завдаток для купівлі машини-автобуса [NUMBER]; 1 520 дол. США - на запчастини для вищевказаної машини; 3 000 дол. США - на завдаток для купівлі машини [NUMBER], про що видав розписку, без встановлення строків повернення позики. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд вважає доведеним факт того, що борг у сумі 79 650, 00 грн. не повернено у встановлений договором термін. Тому загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 143 979, 80 грн. Однак суд вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає такі вимоги [PERSON] необґрунтованими, оскільки він не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому та його родині такої моральної шкоди. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з позовом [PERSON] поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 680, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial