Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він та його дружина, [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , яка належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Южненського міського Нотаріального округу Одеської області Чебан М.І., зареєстровано в реєстрі за №23446852. З 26.04.2011 дочка позивача [PERSON] перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У 2017 році відповідач вселився до зазначеної вище квартири та був у ній зареєстрований як член сім`ї. Проте у травні 2018 року відповідач за власним бажанням виселився із належної їм на праві власності квартири, забравши свої особисті речі та надалі в зазначеній квартирі не проживав. Таким чином, відповідач вже тривалий час в даній квартирі не проживає без поважних на те причин, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні. Він не оплачує квартирної плати та комунальні послуги, між сторонами не існує домовленостей щодо права користування зазначеною квартирою, членом сім`ї не є, в зв`язку з тим, що шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано рішенням Южного міського суду Одеської області від 14.03.2019. Не дивлячись на це, в зазначеній квартирі зареєстровано місце його проживання, тим самим позивач та треті особи обмеженні у здійсненні права власності їх квартири. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.02.2020 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Треті особи в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, згідно якої просять справу розглядати у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступним підстав. Судом встановлено, що згідно копій договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Чебан М.І., витягу з Державного реєстру правочинів від 22.12.2020 та витягу про державну реєстрацію прав від 25.12.2012 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-10). В зазначеній квартирі зареєстровані дочка позивача - [PERSON] , відповідач - [PERSON] та їх неповнолітня дочка - [PERSON] (а.с.16). В якості доказу не проживання відповідача за місцем реєстрації позивачем надано акт про фактично проживаючих, згідно якого відсутні особи, які зареєстровані у домоволодінні, але фактично не проживають (а.с.17). В пункті 34 Постанови Пленуму №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Разом з тим, відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Позивачем таких доказів суду не надано. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надав суду докази, що відповідач відсутній у квартирі без поважних причин понад один рік, як це передбачено ст.405 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення права користування житловим приміщенням, за участю третьої особи - [PERSON] , [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed