Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення порядку спілкування з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], наступним чином : 1) у робочі дні (з понеділка по пятницю включно) з 19 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв., за місцем проживання батька чи матері дитини або в місцях громадського відпочинку, з можливістю спільного відвідування батьком та дитиною бабусі та дідуся по батьковій лінії, без присутності матері дитини; 2) у вихідні дні (субота та неділя) та святкові і неробочі дні протягом не менш як 5-ть годин кожен день за місцем проживання батька чи матері дитини або в місцях громадського відпочинку, з можливістю спільного відвідування батьком та дитиною бабусі та дідуся по батьковій лінії, без присутності матері дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, з кінця 2014 року його сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до того, що в березні 2015 року вони припинили шлюбні відносини, а подальше нормальне підтримання сімейних відносин між ними вже неможливе; і, по-друге, відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з їх малолітньою донькою [PERSON], [INFO], що порушує не лише його батьківські права, а й права їх дитини на спілкування з батьком, що в свою чергу безпосередньо шкодить її психічному та фізичному здоровю. Позивач та його представник адвокат [PERSON] просили розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позов, про що подали адресовану суду свою спільну письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Надіслана судом судова повістка відповідачу [PERSON], на останню відому судові адресу її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не зявляється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для неї повідомленням пошти, що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та обовязками й ухиляється від явки до суду, чим створює штучну тяганину у справі. Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування [PERSON] просила розглянути справу без участі представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказала, що проти задоволення позову позивача в частині визначення порядку спілкування з дитиною не заперечує та просить в цій частині ухвалити рішення, враховуючи висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/584 від 28.04.2017 р. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 07 червня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 651; у сторін це перший шлюб; від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач вказує, що з кінця 2014 року його сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, між ними постійно виникали суперечки, свідком яких була їх дитина, що негативно впливало на психічний стан дитини, та все це в кінцевому результаті призвело до того, що в березні 2015 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини і сумісне проживання, а також, що подальше нормальне підтримання сімейних відносин між ними вже неможливе. В адресованій суду письмовій заяві від 01.06.2017 року позивач вказує, що заперечує проти надання йому судом будь-яких строків для примирення з відповідачем. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як слідує з адресованої суду письмової заяви позивача від 01.06.2017 р., сторони досягли згоди стосовно того, їх малолітня донька [PERSON], [INFO], залишатиметься проживати з матірю відповідачем [PERSON] Проте відповідач чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON]. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дітей. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. За приписами ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матірю, батьком, іншими членами сімї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з його малолітньою донькою [PERSON] перешкоджало б її вихованню та/або її нормальному розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною першою статті 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сімї, родини. Частиною першою статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 згаданої Конвенції, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятків випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно із ст. 18 цієї Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За результатами розгляду питання про визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було складено висновок від 28.04.2017 р. № 01-11/584, яким гр. [PERSON] зобовязано не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], та водночас визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щопонеділка та щочетверга з 18:00 год. до 20:00 год. та щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год., без присутності матері, а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. Суд погоджується з вищевказаним визначеним органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради способом спілкування позивача з його малолітньою донькою [PERSON]. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 1102,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial