Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення боргу по розписці, в якому зазначає, що 01серпня 2019 року дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 2160 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 серпня 2019 року. Однак до часу звернення з позовом борг відповідачем не повернуто. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка, з якої випливає, що відповідач взяв у позивача в борг 2160 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 31 серпня 2019 р.Просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 2160 доларів США, а також стягнути понесені судові витрати в сумі 840,80 грн. судового збору. Ухвалою від 23.10.2020 р., позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судом направлялися на адресу [PERSON] копії позовної заяви та судові повістки-повідомлення щодо розгляду справи, які ним отримані, про що в матеріалахмістяться розписка про вручення рекомендованого повідомлення. Через ненадання відповідачем, інформації щодо адреси відповідні судові повістки булинадіслані за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.При цьому відповідач не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Дослідивши надані у справі докази, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Розпискою від 01.08.2019 року, відповідач[PERSON] , отримав у борг у [PERSON] 2160 (дві тисячі сто шістдесят)доларів США, які зобов`язалася повернути до -01.08.2019 року. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики, представлена копія розписки від 01.08.2019 року, в якій визначена сума позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачами борг не повернуто. Статтею 1046 Цивільного кодексу Українивизначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2ст. 1047 ЦК України, на підтвердженняукладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України в Постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Положеннямист. 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором. Згідно із ч. 2ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розпискою від 30.12.2019 року встановлено строк повернення грошових коштів (позики) до 01.008.2019р.. Однак відповідач суму отриманих від позивачагрошових коштів в повному обсязі не повернув позивачу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 2160 доларів США. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц зробила висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК Україниналежним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи зазначені позиції Верховного Суду, сум боргу яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача визначена в іноземній валюті. З огляду на положення статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи, а також сплатою судового збору з відповідача.

Outcome: approved