Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним, поділ майна подружжя та визнання права власності на майно, який неодноразово уточнював та доповнював. Свої вимоги мотивував тим, що 24.10.2014р. за рішенням суду було розірвано їх з відповідачем шлюб, 04.11.2014р. це рішення набрало чинності. Перебуваючи у шлюбі у 2012 році вони придбали автомобіль DAEWOO Sens, 2005 року випуску, у [PERSON], вартістю 4500 доларів США. Після розлучення цей автомобіль залишився у користуванні відповідача, яка не давала йому можливості користуватися цим автомобілем та у добровільному порядку не сплатила йому грошову вартість за нього. Позивач вважає, що цей автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому він має право на повернення грошових коштів у розмірі 50% вартості спірного автомобіля. Також позивач зазначив, що після подачі позову йому стало відомо, що відповідач не повідомляючи його та без його згоди переоформила придбаний ними під час шлюбу автомобіль на себе. З отриманих документів з територіального сервісного центру № [NUMBER] України в Запорізькій області він дізнався, що цей автомобіль був знятий з обліку для реалізації (власник [PERSON]К.) за дорученням [PERSON]. Надалі [PERSON], діючи не в інтересах довірителя, а у власних інтересах, продала вказаний автомобіль сама собі, оформивши на себе особисто довідку-рахунок серії від 27.06.2015р., сама довідка видана не [PERSON], а [PERSON], надалі на копії бланку суворої звітності, виправлення на яких заборонено, виправлено прізвище [PERSON] на [PERSON], що ставить під сумнів дійсність документу, тобто чи дійсно він видавався на [PERSON], а не на [PERSON]. Немає жодного документу, який би підтверджував передачу грошей за продаж автомобіля [PERSON], сам [PERSON] заперечує факт передання йому грошей за автомобіль в розмірі 38 000,00 грн. на момент переоформлення автомобіля відповідачем або на момент видачі довіреності на її ім'я. Вважає, що відповідач не мала законних підстав для переоформлення автомобіля DAEWOO Sens, 2005 року випуску, сірого кольору, д.н. [NUMBER], на себе особисто, а копії документів наданих до суду викликають сумніви, щодо їх дійсності. Враховуючи, що подальше спільне користування автомобілем є неможливим, позивач вважає правильним рішенням переоформити спірний автомобіль на відповідача з компенсацією йому частки у розмірі 50% від ринкової вартості автомобіля, якщо відповідач не погодиться з сумою компенсації, тоді спільно придбаний автомобіль залишається у спільній частковій власності. Спору щодо поділу іншого майна у них з відповідачем немає. Просив суд визнати свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу, виданого [PERSON] від 27.06.2015р. недійсним; визнати автомобіль DAEWOO Sens, 2005 року випуску, сірого кольору, д.н. [NUMBER], таким, що сумісно придбаній подружжям під час шлюбу за 120 600,00 гривень; стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію, що становить ? вартості спірного автомобіля в розмірі згідно ринкової вартості, встановленою автотоварознавчою експертизою у розмірі 34150,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що 14 серпня 2004 року був зареєстрований їх з позивачем шлюб, від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 24.10.2014 р. шлюб було розірвано. Оскільки факт придбання вказаного автомобіля позивач підтверджує письмовою заявою [PERSON], його показаннями як третьої особи та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], при цьому договір купівлі-продажу автомобіля не складався та не підписувався. Відсутність договору купівлі-продажу, позбавляє сторони права в разі спору посилатись для підтвердження угоди на показання свідків, підтвердження факту купівлі автомобіля показанням свідків є недопустимим. Тому позивач не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки договір купівлі-продажу цього транспортного засобу не укладався, а видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу. Крім того зазначили, що цей автомобіль належить [PERSON], зареєстрований за нею згідно довідки-рахунку від 27.06.2015 р. в період після розлучення з позивачем, тобто є її особистою власністю. Також дії осіб чи державних органів з реєстрації транспортних засобів та видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу можуть бути оскаржені, але не в порядку цивільного судочинства, а в порядку адміністративного судочинства по КАС, тому вважали, що ця позовна вимога не підлягає розгляду в цій цивільній справі. [PERSON] згоди на виплату чи отримання грошової компенсації не давала. Позивач не здійснив попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Позивач взагалі не ставить питання про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя. Твердження позивача є такими, що не підтверджується належними доказами по справі, не встановлено самого факту переходу права власності на вказаний автомобіль, бо відсутні належні та допустимі докази, а отже позивач не набув права власності на вказаний автомобіль, а значить суд не може вирішити питання визнання автомобіля спільною власністю подружжя та питання щодо поділу цього автомобіля. Просили суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2012 році він повідомив позивача, що хоче продати свій автомобіль, той захотів його купити і вони поїхали на СТО подивитися автомобіль, через декілька днів позивач сказав йому, що хоче забрати автомобіль, домовилися за 4500 доларів США. Позивач приїхав до нього додому з двома хлопцями та передав йому гроші, а він передав йому ключі та техпаспорт, розписку він не писав про отримання грошей. Він бачив як позивач та його дружина їздили на цьому автомобілі. Потім десь у 2013-2014р.р., але точно він не памятає, до нього підійшла [PERSON] з матірю та попросила дати довіреність і він через нотаріуса надав їй генеральну довіреність з правом керування і з правом відчуження автомобіля. Просив вирішити позов на розсуд суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони є колегами позивача, десь у вересні 2012 року вони їздили разом з позивачем до [PERSON] на вул.Фестивальна,35, щоб купити у нього автомобіль DAEWOO Sens, вони поспілкувалися, позивач передав [PERSON] 4500 доларів США, а той передав ключі та техпаспорт, ніяких розписок чи документів не складали, вони сіли в автомобіль і поїхали на роботу. Пізніше бачили як на цьому автомобілі їздив і позивач, і його дружина [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 04 серпня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження а.с.59). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2014 року, яке набрало чинності 04.11.2014р., було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04 серпня 2004 року Відділом РАЦС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 306 (а.с.5). 20 серпня 2014 року [PERSON] довіреністю, яка зареєстрована за № 2460 та посвідчена приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], уповноважив [PERSON] та [PERSON] самостійно продати за ціну та на умовах за їх розсудом, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТС САЕ № 397467 від 22.02.2011р. легковий автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т 13110 СПГ, 2005 року виписку, реєстраційний номер [NUMBER], строк дії довіреності до 20.08.2019р. (а.с.166). Згідно відповіді Територіального сервісного центру № 2344 від 14.02.2017р. № 62 транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO Т 13110, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за громадянкою [PERSON] на підставі довідки-рахунок ААЕ № 021491 від 27.06.2015р. (а.с.125-133). Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з ч. 2 ст. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх видів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», одним із видів документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою є довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Так, при розгляді справи було встановлено, що власником спірного автомобіля до 27 червня 2015 року був [PERSON], а враховуючи, що шлюб між сторонами було припинено внаслідок розірвання ще 04 листопада 2014р., тому немає підстав вважати цей автомобіль спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, враховуючи, що попереднім власником [PERSON] дії представника за довіреністю щодо відчуження спірного автомобіля не оспорені, що відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України дає підстави вважати їх схваленими ним. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним, визнання автомобіля таким, що сумісно придбаній подружжям під час шлюбу, та стягнення грошової компенсації ? частини його вартості, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed