Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 30.06.1998 року померла його бабуся [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці 8 Березня м. Буринь Сумської області. Він являється спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. Просив визнати за ним право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві доповнивши, що будинок спадкодавцем був збудований на початку 1998 року і рік його будівництва 2003 р., зазначений в технічному паспорті, вказаний зі слів позивача. Представник відповідача [PERSON] міської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 1998 року померла бабуся позивача [PERSON], яка проживала в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на її майно, яку прийняв позивач фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись спадкоємцем за заповітом, що підтверджується показами представника позивача, свідоцтвами про смерть спадкодавця, свідоцтвами про народження №1994823 та №530366, заповітом, довідкою депутата [PERSON] міської ради, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.4,24-26,31). За життя, на протязі 1995-1998 років [PERSON], на відповідно відведеній земельній ділянці, на підставі рішення [PERSON] міської ради від 27.06.1995 року №104 «Про надання дозволу на перебудову житлового будинку і будівництво господарських споруд» та затвердженого плану забудови, побудувала новий житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця 8 Березня,28 м. Буринь, Буринського району, Сумської області, державна реєстрація якого проведена не була, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виписками з рішень виконкому [PERSON] міської ради від 14.09.1993 року №142 «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність» та №104 від 27.06.1995 року «Про надання дозволу на перебудову житлового будинку і будівництво господарських споруд», будинковою книгою, будівельним паспортом, довідкою ТОВ «[PERSON] БТІ». Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася в минулому різними нормативними актами, зокрема на початок будівництва будинку в 1995 році діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, а начала час відкриття спадщини - Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 р. №121. Між тим, ці підзаконні акти передбачали державну реєстрацію будівель, реєстрацію права власності на нерухоме майно, але виникнення права власності на будинки не залежало від їх державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-XII, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, підставою виникнення права власності є праця. Громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування. Статтею 13 цього ж Закону передбачено, що до обєктів права приватної власності належать в тому числі і жилі будинки. Таким чином, суд приходить до висновку, що підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вищенаведених нормативних актів. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж (а.с.7-23) житловий будинок «А-1» та належні до нього господарські споруди сарай «Б», убиральня - «В», відповідають вимогам надійної та безпечної експлуатації. З довідки [PERSON] лабораторного відділення Конотопського міськравідділу ДУ «Сумський обласний лабораторний центр міністерства охорони здоровя України» від 18.01.2017 року №07-1/37 вбачається, що при будівництві спірного будинку дотримано вимоги державних санітарних правил. При цьому, позивачем порушувалося питання перед архітектурно-будівельною інспекцією в Сумській області про прийняття в експлуатацію зазначеного домоволодіння, в задоволенні якого було відмовлена та розяснено можливість його вирішення в судовому порядку (а.с.27-29). За вказаних обставин позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину шляхом її оформлення в органах нотаріату, що підтверджується відповідним розясненням нотаріуса про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.30). Таким чином, аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудувала зазначений будинок згідно до наявного дозволу, на відповідно виділеній земельній ділянці, з дотримання вищевказаних норм, однак за свого життя не оформила право власності на нього, оскільки не встигла предявити будинок відповідній комісії та померла. Разом з тим, суд приходить до висновку, що остання побудувавши на протязі 1995-1998 рр. житловий будинок з господарськими спорудами набула статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набула право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Оскільки, спадкодавець не провів державну реєстрацію будинку, цей обовязок переходить до його спадкоємців, тобто до позивача.

Outcome: approved