Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу та інфляційних збитків, посилаючись на те, що позивач, який був фізичної особою-підприємцем, поставив товар для реалізації [PERSON] до договором консигнації від 03.01.2005 року на суму 5956 грн. 52 коп., а відповідачем було повернуто лише 3396,00 грн. Оскільки відповідач порушила умови договору щодо своєчасних та достовірних розрахунків, у останньої виникла перед позивачем заборгованість, яку було встановлено під час зняття залишків проданого товару 07 грудня 2012 року в розмірі 2650,00 грн. При звірянні взаєморозрахунків було складено акт, в якому погоджено суму в розмірі 2650,00 грн. Оскільки відповідачкою було погоджено суму боргу, остання видала борговий чек на суму боргу та зобов'язувалась розрахуватись з позивачем до кінця 2012 року. Проте після закриття магазину, де відповідач здійснювала свою підприємницьку діяльність, строк виплати боргу подовжила на рік. Оскільки відповідач так і не виконала свої боргові зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 2650,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 1548,25 грн., пеню за користування коштами в розмірі 1215,13 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась судом за зареєстрованим місцем проживання. про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомила. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) За даних обставин, суд визнав причини неявки відповідачів неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 03 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір консигнації на продаж продукції (а.с.15-16). Отже, консигнація - форма комісійного продажу товару, при якій його власник (консигнант) передає комісіонеру (консигнаторові) товар для реалізації зі складу комісіонера. При цьому товар, що надійшов на склад комісіонера залишається власністю консигнанта до моменту його реалізації. Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 1.3 даного Договору, [PERSON] постачає товари на склад [PERSON] для їх реалізації від свого імені. Кількість, номенклатура, ціна товарів, що постачаються на консигнацію, визначаються згідно з накладними, які надаються консигнантом (позивачем). Поставка кожної наступної партії продукції здійснюється після перерахування коштів консигнатором за попередню. Відповідно до п. 5.1 Договору, даний договір є безстроковим. Відповідно до наданих накладних №183 від 20.12.2006 року, №175 від 31.08.2005р., №136 від 07.07.2005р., №73 віл 01.04.2005р., №20 від 26.01.2005р.№73/1 [PERSON] надав відповідачу для реалізації товар на суму 5956,52 грн. (а.с.8-14). Відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків, [PERSON] та [PERSON], 07 грудня 2012 року склали даний акт, в якому зазначили суму боргу консигнатора (відповідача) - 2650,00 грн. (а.с.6). Відповідно до товарного чеку від 07 грудня 2012 року, [PERSON] підписалась про наявність боргу в розмірі 2650,00 грн. (а.с.5). Відповідно до п.12 Договору, консигнатор (тобто [PERSON]) відшкодовує вартість продукції, яка була передана консигнатору і була втрачена, знищена або пошкоджена (за цінами вказаними в накладній). Відповідно до копії квитанції, 05 грудня 2015 року на адресу відповідача була направлена претензія [PERSON] від 03 листопада 2015 року (а.с.7). Представником позивач зазначено, що дана претензія залишена без задоволення з боку відповідача. Згідно зазначеного в позовній заяві розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача суму пені в період з 07.12.2014 року по 07.12.2015 року, яка становить суму 1215,51 грн. та інфляційні витрати в період з грудня 2012 року по грудень 2015 року, включно, що становить суму 1548,25 грн. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка. Що обчислюється і відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 541,38 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved