Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа -Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому після уточнення просить позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 600,00 грн. на кожного. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебував з відповідачем в цивільному шлюбі, від якого мають двох дітей. Під час сумісного проживання мати не виконувала в повному обсязі своїх батьківських обов'язків, дітей залишала матері позивача і не цікавилась справами родини. Останній час [PERSON] зовсім не приймає участі в житті та вихованні дітей. Крім того, відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей. Тому позивач був змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач позов визнала в частині вимог позову про стягнення аліментів, проте в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав - заперечувала. До суду надала письмові заперечення, в яких зазначила, що вони з позивачем є батьками сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], проживали в цивільному шлюбі. За час спільного життя часто сварились. Під час чергової сварки в серпні 2014 року вона забрала дітей та поїхала жити додому. Позивач приїхав до неї, щоб забрати дітей на вихідні дні, а потім не віддав їх. Після цього позивач та його родина чинять перешкоди у спілкуванні її з дітьми. Також відповідач зазначила, що любить своїх дітей, намагається виконувати свої батьківські обов»язки. В судовому засіданні відповідач підтримала свої письмові заперечення. Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання представника не направила. До матеріалів справи від третьої особи надійшла заява, в якій заявлено клопотання про розгляд справи без участі його представника. Також у заяві зазначено, що третя особа підтримує позовні вимоги, просить прийняти рішення в інтересах дитини. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, п. 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних на то причин. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] доглядала за своїми дітьми, хотіла з ними спілкуватися, між тим з позивачем у неї були напружені відносини, вони часто сварились, жили то разом то окремо. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що її дочка - відповідач по справі доглядала за дітьми, завжди бажала спілкуватися з ними. Після того, як позивач забрав дітей, вони неодноразово телефонували до нього з проханням віддати дітей, надати можливість з ними спілкуватися. Також вона ходила додому до позивача, щоб владнати конфлікт. Суд зазначає, що доказів винної поведінки відповідача та свідомого її ухилення від виконання батьківських обов'язків матеріали справи не містять. Судом також критично оцінено висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 331 від 30.05.2016 року, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, оскільки висновки ґрунтуються на ненаданні [PERSON] доказів, які б підтвердили її участь у вихованні дітей. Проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таких фактів ні Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ні судом не встановлено. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок утримувати свою дитину покладається на обох батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 11березня 2016 р. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з дня пред'явлення даного позову з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 600 грн. щомісячно на кожного, до досягнення дітьми повноліття. На підставі п.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial