Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за участю третьої особи КП «Міське агентство з приватизації житла», в якій просить визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації №72306 від 20 грудня 1995 року про передачу у власність квартири [ADDRESS]. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що в 1995 році без його відома та згоди дружина, [PERSON], та діти - [PERSON], [PERSON], подали заяву на приватизацію вищезазначеної квартири. Позивач зазначає, що він з 1995 року у вказаній квартирі мешкає один, є відповідальним квартиронаймачем, та не подавав жодної заяви про приватизацію квартири, а тим паче не надавав згоду на таку приватизацію. Тому, у зв'язку з підробкою його підпису у заяві про приватизацію, позивач був позбавлений можливості скористатися правом участі у приватизації. Представник [PERSON] у судовому засіданні вищевказаний позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити, подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, були сповіщені про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулись поштові повідомлення форми Ф-119 від 16 вересня 2014 року за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідачі до операторів поштового зв'язку не звертались. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому суд вважає, що останні про розгляд справи були сповіщені належним чином. У зв'язку з цим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №72306 від 20 грудня 1995 року, виданого Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №ІІ-6719 позивачу [PERSON], та членам його сім'ї - дружині [PERSON], та дітям - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 558/1000 частин квартири [ADDRESS], загальною пл. 34, 26 кв. м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 серпня 2008 року, наданого КП «ОМБТІ та РОН» інші 442/1000 частини вищевказаної квартири належать на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі договору дарування від 10 липня 2008 року, зареєстрованого Другою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2414. З довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 15 жовтня 2012 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], як відповідальний квартиронаймач, а також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також судом встановлено, що розпорядженням органу приватизації №72306 від 20 грудня 1995 року за заявою [PERSON], йому та членам його сім'ї - дружині [PERSON], та дітям - [PERSON] та [PERSON] була дозволена приватизація квартири [ADDRESS], за якою вищевказана квартира передана на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року за № 56, передача квартир у власність здійснюється лише з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім'ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання у цій квартирі. За твердженнями позивача, підпис у його заяві на участь у приватизації спірної квартири не був виконаний ним особисто, тому така приватизація повинна бути визнана недійсною, оскільки він не надавав згоди на її здійснення. Однак відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №575/02 від 14 березня 2014 року вирішити питання про те, виконаний підпис [PERSON] в заяві на ім'я керівника органу приватизації від 18 серпня 1995 року про передачу в приватну власність квартири [ADDRESS], самим позивачем, або іншою особою, не виявилося можливим, у зв'язку з малим обсягом графічного досліджуваного матеріалу, що не дозволило зробити достовірний висновок про приналежність підпису позивачу. Інших доказів щодо недійсності підпису позивача у заяві про приватизацію до суду не було надано. Виходячи з вищевикладеного, у судовому засіданні не доведений факт підробки підпису позивача у вищевказаній заяві, а тому немає підстав вважати таку приватизацію недійсною. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та кімнат (гуртожитків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Тому вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації №72306 від 20 грудня 1995 року про передачу у власність вищевказаної квартири є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та таким, що не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: dismissed