Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відновлення порушених прав споживача та стягнення коштів з виконавця послуги. В позові посилається на те, що 29.01.2016 року між ним та ФОП [PERSON] укладено Договір №ДН/КN37 «Про надання інформаційно-консультаційних послуг» з оформлення виїзних документів (консульських віз) в Канаду. Відповідно до п.3.1 Договору позивач вніс передоплату у розмірі 50% вартості Договору у розмірі 750 доларів США, що на день укладання Договору еквівалентно 20160,00 гривням. Проте Посольством Канади у видачі візи йому було відмовлено. У відповідності з п. 4.3 Договору у випадку відмови Імміграційної служби та Посольства у видачі візи замовнику не з вини замовника, виконавець повертає кошти, сплачені замовником відповідно до п. 3.1 у 30-денний термін. Проте відповідач більш ніж у 30-денний строк з дня відмови у видачі візи повернення коштів не здійснила, а 18.05.2017 року повернула лише частину коштів у сумі, еквівалентній 200 доларам США, тому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 550 доларам США що еквівалентно 14547,50 гривням. У судове засідання сторони не зявились, про день розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача 500 доларів США що еквівалентно 13225,00 гривням, у звязку із частковою сплатою відповідачем грошових коштів у розмірі 50 доларів США. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог. Судом встановлено, що 29.01.2016 року між ним та ФОП [PERSON] укладено Договір №ДН/КN37 «Про надання інформаційно-консультаційних послуг». Відповідно до п.2.1 Договору №ДН/КN37 [PERSON] замовляє, а субєкт господарювання фізична особа підприємець [PERSON] приймає на себе зобовязання щодо надання Замовнику інформаційно-консультаційних послуг з оформлення виїзних документів (консульських віз) в Канаду Згідно п. 2.1 Договору №ДН/КN37 загальна вартість надання послуг за договором складає 40320,00 гривень, що на день укладання Договору еквівалентно 1500 дол. США за курсом продажу валют, який встановлений ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.10). Відповідно п. 3.1 Договору, при підписанні Договору замовник зобовязаний внести передоплату у розмірі 50% вартості Договору в українській гривні, що еквівалентно 750 дол.США, а саме 20160,00 гривень. Після відкриття візи замовник сплачує виконавцю решту вартості по Договору у гривні, яка повинна відповідати еквіваленту 750 дол. США за курсом валют, який встановлений ПАТ КБ «ПриватБанк»на дату оплати (а.с.11). На виконання вищезазначеного пункту 3.1 Договору №ДН/КN37 в день його укладення 29.01.2016 року, [PERSON] було сплачено визначену Договором суду передоплати 20160,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2016ДН/ КN37 від 29.01.2016 року (а.с.16). Відповідно листа Візового відділу Посольства Канади від 15.02.2017 року Посольством Канади у видачі [PERSON] візи в Канаду було відмовлено з причини, яка не повязана з наданням [PERSON] неправдивої інформації (а.с.17-21). У відповідності з п. 4.3 Договору у випадку відмови Імміграційної служби та Посольства у видачі візи замовнику не з вини замовника, виконавець повертає кошти, сплачені замовником відповідно до п. 3.1 у 30-денний термін. 23.02.2017 року позивачем на електронну адресу відповідача направлено лист про повернення у відповідності до п.4.3 Договору коштів у сумі, еквівалентній 750 дол.США (а.с.22). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну діє (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526, 530 ЦПК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. Станом на 28.03.2017 року відповідач повернення коштів не здійснила та тривалий час не вживала будь-яких заходів щодо повернення коштів. 18.05.2017 року [PERSON] повернула [PERSON] частину коштів у сумі еквівалентній 200 дол. США. У липні 2017 року 50 доларів США. У відповідності до ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п. 4.1 4.3 Договору виконавець повинен повернути кошти, сплачені замовником в п.3.1 Договору, за курсом продажу валют, який встановлюється ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент повернення коштів. Станом на 30.05.2017 року за даними офіційного сайту ПАТ КБ «ПриватБанк» курс продажу долара визначено: 1 долар США 26,45 гривень. Таким чином та теперішній час борг відповідача складає 13225,00 гривень, що еквівалентно 500 доларам США. Згідно ч.1 ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном. Згідно постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-125цс13 від 04.12.2013 року, у випадку припинення субєктом підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», із змінами, внесеними згідно з постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 05.09.2015 року, оскільки ст. 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад ст. 22 Закону України від 22.05.1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved