Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання його добросовісним набувачем будинку та стягнення грошової компенсації вартості житлового будинку з надвірними спорудами, що за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7410700000:04:002:0188. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.12.2019 року між ним та його дружиною [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 7410700000:04:002:0188. Дарунок оцінили в 100000,00 грн. А 13.12.2019 року позивачу стало відомо, що Касаційним цивільним судом Верховного суду 20.11.2019 року була винесена постанова у справі №742/321/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю і поділ майна подружжя. Вказаною постановою за [PERSON] і [PERSON] визнано право спільної часткової власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На момент оприлюднення постанови сторони тієї справи та [PERSON] не знали про те, що судом касаційної інстанції буде скасоване рішення суду апеляційної інстанції і змінене рішення суду першої інстанції у частині щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку, оскільки станом на 10.04.2019 року набрало законної сили рішення апеляційної інстанції, яким фактично залишено у власності [PERSON] вказаний будинок. Крім того, 15.07.2019 року Верховний Суд розглянув касаційну скаргу [PERSON] на постанову Чернігівського апеляційного суду від 10.04.2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна, за результатом чого вирішив відмовити скаржнику у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 10.04.2019 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку. За таких обставин позивач вважає, що він є добросовісним набувачем вказаного будинку. 17.02.2020 року до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від представника відповідача [PERSON] адвоката Жайворонка І.В. надійшов відзив, згідно з яким представник просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2018 року встановлено факт того, що [PERSON] та [PERSON] з 01.08.2000 року по 17.11.2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнано спільною сумісною власністю житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. Також визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 13.10.2017 року, в частині дарування 1/2 частки житлового будинку та витребувано на користь [PERSON] у [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.04.2019 року скасовано рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2018 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна. А Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року цю постанову Чернігівського апеляційного суду від 10.04.2019 року скасовано. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2019 року змінено в частині встановлення періоду проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ рухомого майна і магазина-павільйона. Встановлено факт того, що [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 05.04.2015 року до 17.11.2017 року. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу рухомого майна і магазина-павільйона. В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2018 року залишено в силі. Таким чином, згідно з рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 12.12.2018 року [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На час прийняття рішення Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, Чернігівським апеляційним судом та Верховним Судом іншим співвласником вказаного вище житлового будинку була [PERSON] на підставі договору дарування від 12.10.2017 року. За договором дарування, який укладений 11.12.2019 року, [PERSON] з моменту нотаріального посвідчення договору є власником спірного житлового будинку з надвірними спорудами і визнання його в судовому порядку добросовісним набувачем цього ж будинку чинним законодавством не передбачено, оскільки таке його право не потребує захисту відповідно до приписів ст.16 ЦК України. Відповідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Право власності у [PERSON] виникло в момент посвідчення договору дарування, тобто з 11.12.2019 року. Оскільки [PERSON] , будучи обізнаною про скасування постанови Чернігівського апеляційного суду від 10.04.2019 року касаційним судом, з метою унеможливити реєстрацію [PERSON] права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку на підставі рішення суду, не маючи на те права, подарувала весь житловий будинок, включаючи як належну їй Ѕ частину, так і належну [PERSON] Ѕ частину будинку своєму чоловіку - позивачу у даній справі [PERSON] , який був обізнаний про перебіг таких подій і про існування рішень судів на користь [PERSON] . Тому, на думку сторони відповідача [PERSON] , в частині визнання [PERSON] добросовісним набувачем всього житлового будинку позовні вимоги є надуманими та безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. У судове\~засідання\~позивач не з`явився, проте безпосередньо у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися також, проте останній подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги не визнав та просив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача (а.п.197). Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання теж не з`явилися, проте останній подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги не визнав та просив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача (а.п.189). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове\~засідання\~всіх\~ осіб,\~ які\~беруть участь у справі,\~розгляд\~справи\~здійснюється судом за відсутності\~цих осіб, а фіксування\~судового\~процесу\~за допомогою звукозаписувального технічного\~засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до копії договору дарування від 11.12.2019 року [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірнили будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.п.115-116). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №139196524 від 16.12.2019 року вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 7410700000:04:002:0119 та житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 11.12.2019 року є [PERSON] (а.п.5-6). Згідно з копією звіту про незалежну оцінку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , величина вартості вказаного будинку становить 153625,00 грн (а.п.7). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2018 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна. Встановлено факт того, що [PERSON] та [PERSON] з 01.08.2000 року по 17.11.2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнано спільною сумісною власністю житловий будинок з господарсько побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину даного житлового будинку. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 13.10.2017 року в частині дарування 1/2 частки цього житлового будинку [PERSON] та витребувано у неї на користь [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.п.47-51). Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2019 року відкрито касаційне провадження у справі №742/321/18 (а.п.8). Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року постанову Чернігівського апеляційного суду від 10.04.2019 року скасовано, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2018 року змінено в частині встановлення періоду проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ рухомого майна і магазина-павільйона. Встановлено факт того, що [PERSON] і [PERSON] у період 05.04.2015 року до 17.11.2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу рухомого майна і магазина-павільйона. В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2018 року залишено в силі (а.п.9-12, 52-59). Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Документально на даний час саме [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У своєму позові він просить визнати його добросовісним набувачем зазначеного вище будинку та стягнути з нього на користь відповідачів грошову компенсацію вартості цього майна, але при цьому не вживає жодних дій зі сплати їм такої компенсації. Добросовісний набувач це \~набувач, який не знав і не міг знати, що він придбав майно у особи, яка не мала права це майно\~відчужувати. Власник визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не повинний був знати про те, що відчужуватель речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо власник речі знав, чи принаймні, повинний був знати, що здобуває річ в особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Вимога власника про вилучення майна у недобросовісного незаконного власника підлягає задоволенню у всіх випадках.\~У добросовісного власника майно може бути витребуване не завжди. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від умов, при яких річ вибула з володіння власника чи особи, якій він передав майно за договором та оплатності (безплатності) придбання. У випадку, якщо добросовісний власник придбав річ безоплатно у особи, що не мала права її відчужувати, то віндикаційний позов власника підлягає задоволенню у всіх випадках, незалежно від того, як вибула річ з володіння власника (з його волі чи не з його волі). Так, згідно з ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужити, що має місце в даному випадку, оскільки позивач набув право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі безвідплатного договору дарування особи, яка не мала права його відчужити відповідно до змісту ряду відповідних рішень судів, то саме дійсний власник має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, що також свідчить про неправильність обрання позивачем способу захисту свого майнового права відповідно до вимог ч.2 ст.16 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені судом. На підставі ст.16, 334, 388 ЦК України,

Outcome: dismissed