Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, зазначивши, що відповідач позичив у нього кошти у сумі 10000 грн. зобов'язавшись повернути їх до 15.06.2013 року, однак взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу в строк відповідач не виконав, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 10000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до розписки, наданої 15 грудня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у борг в сумі 10000 грн. 00 коп. для зайняття підприємницькою діяльністю, а [PERSON] зобов'язався повернути кошти до 15.06.2013 року (а.с. 4). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи, що позикодавець, [PERSON], надав суду розписку про передачу грошей [PERSON], суд вважає, що між даними особами виникли та були реалізовані договірні зобов'язання, що породжуються внаслідок укладення договору позики, в підтвердження чого позичальником була написана відповідна розписка, зміст якої не містить зазначення про повернення суми позики, а відтак, позиція позивача щодо наявності заборгованості в зазначеному ним розмірі станом на 09.06.2016 рік є такою, що відповідає дійсності та не суперечить вимогам чинного законодавства. Зміст ч.1 ст. 1049 ЦК України прописує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Норма ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи із наведеного, враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, яка утворилась внаслідок неповернення отриманих у позику коштів, обгрунтовуються належними та допустимими доказами наявності договірних правовідносин між сторонами щодо передання у власність, а відповідно і отримання грошових коштів у позику, з яких беззаперечно вбачається невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, що свідчить про порушення прав та інтересів позивача, а тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідають нормам чинного законодавства України, в силу чого, підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved