Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ АБ «Порто-Франко», ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Управління НБУ в Одеській області, та просить визнати недійсним договір факторингу №1 від 16 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко»; договір факторингу №2 від 22 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко»; договір факторингу №3, 4 від 26 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко»; договір факторингу №5 від 27 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко»; стягнути з ПАТ АБ «Порто-Франко» 921\~236, 00 грн. банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між [PERSON] та ПАТ АБ «Порто-Франко» були укладені наступні договори банківського вкладу: №490063590263016 від 01 листопада 2013 року на строк до 05 травня 2014 року на суму у розмірі 4\~000, 00 дол. США; №490063590263018 від 05 травня 2014 року на строк до 05 червня 2014 року на суму у розмірі 39\~241, 00 дол. США; №490063590263017 від 05 травня 2014 року на строк до 05 серпня 2014 року на суму у розмірі 100, 00 дол. США; №490063590263019 від 05 червня 2014 року на строк до 07 липня 2014 року на суму у розмірі 30\~580, 00 дол. США. Однак, в подальшому позивачу стало відомо, що між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко» були укладені відповідні договори факторингу про відступлення прав вимог за всіма договорами, які порушують його права як вкладника банку, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» не нараховує відповідні відсотки за договорами депозитних вкладів. Тому, на думку позивача, існує реальна загроза невиконання Банком зобовязань за відповідними договорами банківських вкладів. В подальшому, за заявою представника позивача, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошових коштів були залишені без розгляду, а позовні вимоги про визнання недійсними договорів факторингу, - продовжено розглядом по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вищевказані позовні вимоги та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про визнання недійсними договорів факторингу підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ АБ «Порто-Франко» у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними договорів факторингу. Представник ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та зазначив, що всі договори факторингу були укладені з ПАТ АБ «Порто-Франко» з дотриманням відповідних норм чинного законодавства, тому вони не можуть бути визнані недійсними. В останнє судове засідання представники відповідачів не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи Управління НБУ в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява представника Управління НБУ в Одеській області, в якій зазначено, що вимоги [PERSON] вони вважають обґрунтованими. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ АБ «Порто-Франко» були укладені наступні договори банківського вкладу: №490063590263016 від 01 листопада 2013 року на строк до 05 травня 2014 року на суму у розмірі 4\~000, 00 дол. США; №490063590263018 від 05 травня 2014 року на строк до 05 червня 2014 року на суму у розмірі 39\~241, 00 дол. США; №490063590263017 від 05 травня 2014 року на строк до 05 серпня 2014 року на суму у розмірі 100, 00 дол. США; №490063590263019 від 05 червня 2014 року на строк до 07 липня 2014 року на суму у розмірі 30\~580, 00 дол. США. У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. 26 вересня 2014 року прийнято рішення № 103 про запровадження з 29 вересня 2014 року Тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ АБ «Порто-Франко». Тимчасову адміністрацію в ПАТ АБ «Порто-Франко» було запроваджено строком на три місяці, тобто з 29 вересня 2014 року по 29 грудня 2014 року. На підставі Постанови Правління національного Банку України від 26.09.2014р. № 610 «Про віднесення ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014 р. прийнято рішення № 103 про запровадження з 29.09.2014 р. Тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ АБ «Порто-Франко». Також судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко» були заключні договори факторингу: №1 від 16 серпня 2014 року; №2 від 22 серпня 2014 року; №3, 4 від 26 серпня 2014 року; №5 від 27 серпня 2014 року, згідно з якими були відступлені права вимоги за всіма договорами. В подальшому, рішенням Господарського суду м. Києва від 28 липня 2015 року, що набрало чинності, був визнаний недійсним договір факторингу №1 від 16 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко». Рішенням Господарського суду м. Києва від 09 липня 2015 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2015 року, був визнаний недійсним договір факторингу №2 від 22 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко». Рішенням Господарського суду м. Києва від 27 травня 2015 року, що набрало чинності, був визнаний недійсним договір факторингу №3 від 26 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко». Рішенням Господарського суду м. Києва від 08 липня 2015 року, що набрало чинності, був визнаний недійсним договір факторингу №4 від 26 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко». Рішенням Господарського суду м. Києва від 20 квітня 2015 року, що набрало чинності, був визнаний недійсним договір факторингу №5 від 27 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко». Таким чином, уточнені позовні вимоги [PERSON] про розірвання договорів факторингу є безпідставними, оскільки вказані договори були визнані недійсними вищевказаними судовими рішеннями. Вимоги позивача про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу були залишені без розгляду за його заявою, тому судом не розглядались. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed