Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до головного редактора регіональної газети «Джерела Трускавця» [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Джерела Трускавця», голови Дрогобицької РО УТМР [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що він на даний час обіймає посаду сільського голови с. Добрівляни Дрогобицького району Львівської області. Його робота спрямована виключно на благо та інтереси громади села, однак напевно комусь не подобається його чесна та самовіддана праця, що призводить до появи незрозумілих публікацій в засобах масової інформації. Звернутися до суду за захистом своїх немайнових прав його змусила публікація в газеті «Джерела Трускавця» січень-лютий /27-10/2017/№02/606/, а саме стаття із назвою «Браконьєри не покарані, а врятував їх сільський голова. І не тільки.» (автор [PERSON]). Окрім того, вищезазначена стаття розміщена на інтернет-сторінці газети за адресою: http://djerela.com.ua/news/region/brakon-ri-zalishilis-ne-pokaranimi-a-vryatuvav-kh-s-lskiy-golova-ne-t-lkі. У вказаній статті його звинувачено фактично у приховуванні та потуранні протиправним діям браконьєрству. Зокрема в статті зазначено, що «Про цей інцидент нам розповів голова Дрогобицької РО УТМР [PERSON]. Трапилась ця воістину детективна історія минулої середи. А було все так. [PERSON] зателефонував мисливець із села Грушів і повідомив, що побачив з автобуса, як у полі між селами Добрівляни і Грушів полюють з собаками мисливці. [PERSON] відреагував, як і належить: - Це не мисливці, це - браконьєри! Їдемо на затримання. Він оперативно зібрав команду і разом зі старшим єгерем [PERSON] та головами мисливських колективів сіл Рихтичі і Грушів виїхав своїм УАЗом на мисливські угіддя. Ще з дороги він побачив в бінокль браконьєрів: четверо стояли на номерах, а пятий з трьома собаками гонив на них звіра. [PERSON] вирішив затримувати порушників прямо в полі. Але як тільки утемерівці направились в напрямку браконьєрів, ті негайно почали тікати до Добрівлян. Пішки їх було не наздогнати. Мисливці повернулись, сіли в автомобіль і також поїхали до села, надіючись, що там випередять і затримають порушників. На краю села біля церкви на самому повороті дороги УАЗ Кузьменка ледь не зіткнувся з автомобілем [NUMBER]. Те, що в ньому знаходяться браконьєри голова УТМР зрозумів, коли побачив двох лайок, які бігли за автомобілем. Поки на вузькій і засніженій дорозі УАЗ розвернувся - за кадіком та собаками й слід простив. Та все таки громадські активісти продовжили пошуки. На снігу було добре видно протектори шин та собачі сліди. Вони привели до однієї з крайніх хат села, де автомобіль розвернувся. За його слідами УАЗ поїхав далі. Відшукали засніжений кадік біля сільради. Зайшли туди і побачили там румянощокого в гумових чоботях власника автомобіля. Ним виявився сам сільський голова [PERSON]. Вів себе чиновник хамовито: він на роботі, про жодних браконьєрів не чув та не знає, а [PERSON] і його товариші заважають йому працювати! Коли [PERSON] зателефонував у поліцію і попросив, аби йому на допомогу виїхали працівники дозвільної системи і зафіксували де зараз зберігається мисливська зброя сільського голови та ще кількох його товаришів, - сільський голова притих і присів. Зброя мала знаходитись у нього в сейфі, а швидше за все була у тій крайній хаті села, куди сільський голова відвіз друзяк-браконьєрів. Він добре розрахував, що повноважень перевіряти домівки та сейфи голова УТМР немає, а отже й не спіймає їх на гарячому. Це могла зробити тільки поліція…Але не зробила у поліції брак кадрів, а ті, що були на службі, мали більш поважніші справи ніж затримання браконьєрів. Принаймні так пояснили правоохоронці голові Дрогобицької УТМР. Отже цього разу браконьєри, хоча нічого не вполювали, але завдяки сільському голові Добрівлян вийшли сухими із води. А жаль…». Позивач зазначає, що відповідачі з нахабною зухвалістю, в образливій формі, зневажливо, поставилися до нього, порушуючи його право гідності і ділової репутації, перекрутивши факти та навівши недостовірну інформацію. Зазначає, що автор статті, відверто перекрутив та виклав неправдиві факти, а редактор видання, не перевіривши джерело інформації, не поцікавившись та не вислухавши його думку сприяла висвітленню їх в газеті. Зокрема в статті стверджується, що пан [PERSON] зателефонував у поліцію, щоб ті зафіксували, де знаходиться його мисливська зброя, вона мала би бути в сейфі і т.д. Від цих слів він «притих і присів». В нього немає і ніколи не було жодної вогнепальної зброї і для того, щоб не бути голослівним, він звернувся в Дрогобицький ВП ГУ НП у Львівській області, начальник якого листом від 03.02.2017 року за № 1615/44/01-2017 повідомляє, що громадянину [PERSON], [INFO] (тобто мені) Дрогобицьким ВП ГУ НП у Львівській області дозвіл не видавався на зберігання та носіння зброї. Висновки про те, що він врятував якихось міфічних браконьєрів, зроблені виключно завдяки припущенням і фантазії пана [PERSON] та редакції газети, жодними доказами не підкріплені, автори цинічно маніпулюють свідомістю читачів, підтасовуючи факти, мовляв дивіться який сільський голова в чоботях на роботі ще й браконьєрів рятує! Позивач стверджує, що розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. На підставі цього вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий точно спосіб, яким була поширена. [PERSON] цього, позивач зазначає, що опублікування вищевказаної статті газетою «Джерела Трускавця» тиражем 2000 примірників невизначеному колу осіб, поширення інформації на інтернет-сайті, коли недостовірність, неправдивість поширеної інформації, обєктивна неможливість підтвердити її належними і допустимими доказами було завідомо відомо відповідачам, можливо мало на меті створення негативного образу сільського голови в громади села. Позивачу завдано моральної шкоди. Завдану моральну шкоду, яка виразилася у його душевних переживаннях та стражданнях, відсутністю повноцінного сну, осуді з боку оточуючих, а також мешканців села, він оцінює у 60\~000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні позову просить відмовити. Головний редактор регіональної газети «Джерела Трускавця» [PERSON] в судове засідання не зявилась та не повідомила причини своєї неявки, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу за її відсутності. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Джерела Трускавця» в судове засідання не зявився та не повідомив причини своєї неявки, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу за їх відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює в Добрівлянській сільській раді, на посаді секретаря сільської ради. В день, коли відбувались події згадані в позові, в сільській раді поламалось опалення. Дуже було холодно, намагались полагодити. В сільській раді були присутні вона, сільський голова [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] [PERSON] був одітий в робочий одяг. Мужчини ремонтували систему опалення. Обідня перерва в них з 14-00 год. по 15-00 год. Відповідач [PERSON] та ще приблизно четверо осіб приїхали в сільську раду після 15-00 год. Розмова між головою та [PERSON] відбувалась в кабінеті. Їй не відомо чи в голови є зброя. В судовому\~засіданні свідок\~[PERSON] пояснив,\~що мешкає\~в с.\~Добрівляни.\~Читав,\~що в\~газетах понаписували\~на позивача.\~Все це\~не правда.\~В цей\~день,\~він був\~з позивачем\~в сільській\~раді,\~ремонтували опалення.\~Позивач був\~одягнутий в\~робочий одяг.\~Позивач був\~одягнений в\~робочий одяг.\~При розмові\~[PERSON] з\~позивачем присутнім\~не був.\~В позивача\~наявний автомобіль Фольксваген Кадди жовтого кольору. Про наявність або відсутність у позивача зброї ніколи не чув. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в середині січня побачив мисливців в формі з рушницями. Були пси. Єгер сказав що полювання немає. Вони йшли за ними, браконьєри почали тікати. Втікали на машині на великій швидкості. Потім ця машина стояла біля сільської ради. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює в Улянському лісництві на посаді майстра. В січні 2017 року подзвонив [PERSON] та сказав, що хтось в Добрівлянському лісі займається браконьєрством. Він, [PERSON] та єгер поїхали в с. Добрівляни. Біля церкви виїжджав автомобіль Фольксваген Кадди жовтого кольору, за кермом якого був позивач. За машиною бігли дві лайки. Вони почали їхати за даною машиною. Дана машина відірвалась, і вони її не бачили. По дорозі вони спитались людей чия це машина. Люди повідомили що машина сільського голови та сказали де він живе. Приїхавши під хату сільського голови, вони побачили сліди розвороту машини та сліди людей, які виходили з машини. В подальшому вони поїхали в сільську раду. Біля сільської ради стояла дана машина. Побачив позивача. Позивач був одягнутий по робочому, чоботи, штани, сіра куртка та сіра кепка, штани були мокрі від снігу. Начальник дозвільного відділу сказав, що у позивача зареєстрована зброя. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює в старшим єгерем. 11 січня 2017 року зателефонували мисливці та повідомили, що якісь браконьєри з собаками полюють. Він зателефонував начальнику (відповідачу), повідомив про браконьєрів. Вони поїхали в сторону Добрівлян. Біля церкви виїжджав автомобіль Фольксваген Кадди жовтого кольору, за кермом якого був позивач. За машиною бігли дві лайки. Вони почали їхати за даною машиною. Дана машина відірвалась, і вони її не бачили. По дорозі вони спитались людей чия це машина. Люди повідомили що машина сільського голови та сказали де він живе. Приїхавши під хату сільського голови, вони побачили сліди розвороту машини та сліди людей, які виходили з машини. В подальшому вони поїхали в сільську раду. Біля сільської ради стояла дана машина. Побачив позивача. Питали чому він тікав, на що останній відповів, що не розуміє про що він говорить. Свідок не бачив, чи в машину сідали мисливці або браконьєри. Позивач був одягнутий по робочому, чоботи, штани, сіра куртка та сіра кепка, штани були мокрі від снігу. Начальник дозвільного відділу сказав, що у позивача зареєстрована зброя. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що їдучи в автомобілі на Рихтичі через Добрівляни побачив, мисливців які полювали з собаками. Подзвонив до єгеря чи є полювання. Той сказав що ні. Зрозумів що це браконьєри. Бачив мужчину похожого на позивача, який стояв на номері, а ще троє чи четверо стояли на інших номерах. Підійти не зміг. Паралельно йшов за браконьєрами. Вони почали зміщатися в кущі (на Грушів або Добрівляни). Побачив, що їхав автомобіль Фольксваген Кадди жовтого кольору Він подзвонив [PERSON], що автомобіль їде на Добрівляни. Пішли в сільську раду, побачили позивача та почали з ним розмовляти. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. Згідно\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано\~ст.34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до\~ст.9 Конституціїє складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Відповідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно\~ст.297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно\~ст.277 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~\~роз'яснень\~\~наведених у п. 15\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову\~\~практику\~\~у справах\~\~про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009р. при розгляді справ\~\~зазначеної категорії\~суди повинні мати на увазі, що юридичним складом\~правопорушення, наявність якого\~може бути підставою\~для задоволення позову, є сукупність\~таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної\~\~чи юридичної\~\~особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що\~\~порушує особисті немайнові права,\~\~або завдає\~\~шкоди відповідним\~\~особистим немайновим благам, або перешкоджає\~\~особі\~\~повно і своєчасно\~\~здійснювати\~\~своє особисте\~\~немайнове право. Під поширенням інформації\~\~слід розуміти : опублікування\~\~її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших\~\~засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет, викладення\~\~в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення\~\~в публічних виступах, а також\~\~в іншій формі\~\~хоча б одній\~\~особі. Під негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як вбачається з п.18\~Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями\~ст. 277 ЦК\~та\~ст.10\~ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В свою чергу, відповідно до ст.\~34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. [PERSON] цього у відповідності п.19\~Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом зазначеного вище законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи\~при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню. Відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Статтею\~47 Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Статтею 201 Цивільного кодексу України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Судом встановлено, що позивач на даний час обіймає посаду сільського голови с. Добрівляни Дрогобицького району Львівської області. Позивач зазначає, що його робота спрямована виключно на благо та інтереси громади села, однак напевно комусь не подобається його чесна та самовіддана праця, що призводить до появи незрозумілих публікацій в засобах масової інформації. Позивачем,\~як доказ\~поширення відносно\~нього недостовірної\~інформації відповідачами\~надано газету\~«Джерела Трускавця»\~в якій\~наявна стаття\~«Браконєри -\~не покарані.\~А врятував\~їх сільський\~голова.\~І не\~тільки…»,\~автором якої\~є [PERSON].\~Головним редактором\~даної газети\~є [PERSON].Окрім того, вищезазначена стаття розміщена на інтернет-сторінці газети за адресою: http://djerela.com.ua/news/region/brakon-ri-zalishilis-ne-pokaranimi-a-vryatuvav-kh-s-lskiy-golova-ne-t-lkі. У вказаній статті позивача звинувачено фактично у приховуванні та потуранні протиправним діям браконьєрству Позивач зазначає, що стаття «Браконєри -\~не покарані.\~А врятував\~їх сільський\~голова.\~І не\~тільки…»містить неправдиву інформацію, що в свою чергу, порушує особисте немайнове право на повагу до честі, гідності позивача, а також суттєво вплинула на його ділову репутацію. Як неправдиву інформацію, та таку що в свою чергу, порушила його особисте немайнове право на повагу до честі, гідності позивач вважає певний текст з статті, а саме: «У назві «Браконьєри не покарані, а врятував їх сільський голова. І не тільки.» - У абзаці «На краю села біля церкви на самому повороті дороги УАЗ Кузьменка ледь не зіткнувся з автомобілем [NUMBER]. Те, що в ньому знаходяться браконьєри голова УТМР зрозумів, коли побачив двох лайок, які бігли за автомобілем. Поки на вузькій і засніженій дорозі УАЗ розвернувся - за кадіком та собаками й слід простив. Та все таки громадські активісти продовжили пошуки. На снігу було добре видно протектори шин та собачі сліди. Вони привели до однієї з крайніх хат села, де автомобіль розвернувся. За його слідами УАЗ поїхав далі. Відшукали засніжений кадік біля сільради. Зайшли туди і побачили там румянощокого в гумових чоботях власника автомобіля. Ним виявився сам сільський голова [PERSON]. Вів себе чиновник хамовито: він на роботі, про жодних браконьєрів не чув та не знає, а [PERSON] і його товариші заважають йому працювати!» - У абзаці «Коли [PERSON] зателефонував у поліцію і попросив, аби йому на допомогу виїхали працівники дозвільної системи і зафіксували де зараз зберігається мисливська зброя сільського голови та ще кількох його товаришів, - сільський голова притих і присів. Зброя мала знаходитись у нього в сейфі, а швидше за все була у тій крайній хаті села, куди сільський голова відвіз друзяк-браконьєрів. Він добре розрахував, що повноважень перевіряти домівки та сейфи голова УТМР немає, а отже й не спіймає їх на гарячому.. Це могла зробити тільки поліці…» - У абзаці «Отже цього разу браконьєри, хоча нічого не вполювали, але завдяки сільському голові Добрівлян вийшли сухими із води. А жаль…»». На переконання суду наведені вище фрагменти, містять чіткі твердження про факти, тому така інформація за своїми стилістичними ознаками не може вважатись оціночними судженнями, є повідомленням про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Згідно відповіді Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області за вихідним №1615/44/01-2017 від 03.02.2017 року, [PERSON] Дрогобицьким ВП ГУНП у Львівській області дозвіл на зберігання та носіння зброї не видавався. Згідно відповіді Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області за вихідним №12982/44/02-17 від 15.09.2017 року, [PERSON] із телефонним чи іншим повідомленням протягом січня 2017 року відносно протиправних дій голови с. Добрівляни Дрогобицького району Львівської області [PERSON], до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області не звертався. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] ґрунтуються на припущеннях, оскільки ні зброї, ні браконьєрів в машині позивача вони не бачили, але лише припускають, що вони були. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких достатніх та належних доказів, які б свідчили про те, що поширена інформація, яка негативно впливає на ділову репутацію позивача відповідає дійсності, відповідачами не надано. Відповідач [PERSON] доніс недостовірні дані, автор статті та головний редактор не перевіривши дану інформацію, не взявши в позивача інтервю, поширили через пресу (засіб масової інформації) недостовірну інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Що стосується способу спростування недостовірної інформації,\~суд приходить висновку, що\~обов'язок по спростуванню таких відомостей має бути покладений на відповідачів головного редактора регіональної газети «Джерела Трускавця» [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Джерела Трускавця» у спосіб, найбільш наближений до її поширення, тобто у спосіб, який визначений позивачем у позовній заяві. Щодо відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, особа самостійно спростувала поширену недостовірну та негативну інформація. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. В свою чергу, згідно із абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. На переконання суду, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними засобами доказування, позивач не дововів\~заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок дій відповідачів,\~а тому суд вважає, що підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, не має. Отже беручи до уваги вищенаведене, позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: dismissed