Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 63 %, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,3438 га та розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що за вищевказаною адресою зареєстровані відповідачі, які добровільно знятися з місця реєстрації не бажають. Їхня прописка обмежує його права, як власника у користуванні та розпорядженні майном. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заяву про розгляд справи у його відсутності відповідачі не подавали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на висланий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 63 %, який знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,3438 га та розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу земельних ділянок та незавершеного будівництвом житлового будинку (а.с. 7,8,10,11,13,14), витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9, 12,15). З довідки Липинської сільської ради № 1841 від 01.08.2018 року вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, чим створюють перешкоди позивачеві належним чином використовувати свою власність. Реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS], носить формальний характер. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоча й ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При прийнятті рішення, суд виходить з того, що факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою, впливає на права і обов'язки позивача. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тощо. Таким чином, рішення суду у справі про втрату права на житло одночасно є підставою для зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою.

Outcome: approved