Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить витлумачити заповіт таким чином, що на момент смерті спадкодавиця заповідала йому земельну ділянку згідно державного акта на право власності на земельну ділянку ЧН №168219. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , якою при житті було складено на його користь заповіт на належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий 26.08.1996р., але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як в подальшому замість вказаного земельного сертифіката було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що померла [PERSON] доводиться йому рідною тіткою по материній лінії, окрім нього інших спадкоємців не має, спір щодо тлумачення заповіту відсутній, до компетентних органів за отриманням документів для підтвердження родинних відносин з [PERSON] не звертався. Відповідач Степанівська сільська рада відзиву на позов не надала, в судове засідання представника не направила, подавши заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, вимоги позивача підтримує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до пунктів 4 та 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Оскільки заповіт - це односторонній правочин, який був укладений 04 квітня 2000 року, а права та обов`язки за ним виникли у спадкоємців лише після смерті заповідача у 2006 році, то суд вважає за можливе поширювати на спірні правовідносини положення ЦК України. За змістом положень ст.15 ЦК України, ст.4 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Тобто, доведенню у суді підлягає факт порушення, невизнання або оспорювання конкретним відповідачем, зазначеним у позові, прав, свобод чи інтересів позивача, а також, суть порушеного права, крім того, чи саме цим відповідачем порушені права позивача, якщо факт таких порушень судом буде встановлено. Приписами ч.3 ст.12, ч.1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована й проживала сама в [ADDRESS] . 04 квітня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Богдан Н.В., яким заповіла [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий 26 серпня 1996 року. Взамін даного сертифіката [PERSON] за життя 15 жовтня 2004 року був виданий державний акт серії ЧН №168219 на право власності на земельну ділянку площею 4,42га для ведення особистого селянського господарства на території Степанівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Після смерті [PERSON] позивач згідно рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 31.05.2019р. подав до приватного нотаріуса Борзнянського районного нотаріального округу Хайлука О.В. заяву про прийняття спадщини; інші спадкоємці, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину, відсутні. На звернення [PERSON] щодо можливості отримання після померлої [INFO] . [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) нотаріусом 13 вересня 2019 року надано відповідь про необхідність подання спадкоємцем доказів родинних та інших відносин зі спадкодавцем. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть, заповіту, державного акта на землю, довідками Степанівської сільської ради №218 від 26.05.2016р., відділу у Борзнянському районі ГУДЧО від 23.07.2019р., копією спадкової справи №104/2019 до майна померлої [PERSON] , листом-відповіддю приватного нотаріуса Хайлука О.В. за №432/02-17 від 13.09.2019р. Приписами ст.1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, яким згідно зі ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Згідно зі ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах; до числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. За змістом положень ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями; у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Отже, системний аналіз зазначених вимог закону вказує на те, що тлумачення заповіту здійснюється судом лише за наявності таких правових умов: 1/зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2/наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Як вбачається з наданих позивачем у судовому засіданні пояснень, спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту немає. Справжня воля [PERSON] на час посвідчення заповіту полягала саме у переданні в спадок позивачу права на земельну частку (пай), посвідченого відповідним земельним сертифікатом. Натомість, право власності на земельну ділянку, яке посвідчується державним актом на землю, та право на земельну частку (пай), що посвідчується земельним сертифікатом, не є тотожними поняттями та об`єктами спадкових прав. Крім того, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме через наявність спору між спадкоємцями чи суперечністю змісту заповіту позивачеві не відмовлялося, оскільки листом приватного нотаріуса Борзнянського районного нотаріального округу Хайлука О.В. від 13 вересня 2019 року обгрунтована неможливість видачі [PERSON] після померлої [PERSON] лише свідоцтва про право на спадщину за законом й у зв`язку з необхідністю підтвердження родинних відносин зі спадкодавицею. Водночас, як зазначив позивач у судовому засіданні, він за отриманням таких правоустановлюючих документів до компетентних органів не звертався. Визнання ж позову Степанівською сільською радою суд у відповідності до ст.206 ЦПК України не може прийняти до уваги, оскільки воно суперечить вищенаведеним положенням законодавства. Таким чином, враховуючи викладені обставини та той факт, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження доведеності порушення його прав, тому даний його позов є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed