Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], [PERSON], [PERSON], центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ізюмської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову зазначив, що він є співвласником житлового будинку [ADDRESS]. Разом з позивачем та третіми особами у справі, які є співвласниками будинку, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку зареєстрований племінник позивача - [PERSON]. З 2013 року і до теперішнього часу за місцем реєстрації відповідач не проживає та його особистих речей в будинку не має. Фактичне місце перебування [PERSON] не відоме. Позивач [PERSON] просив його позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без його участі. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ізюмської міської ради до суду не з`явився, клопотань або заперечнь не надав. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є співвласником житлового будинку [ADDRESS].(згідно договору міни квартири на житловий будинок від 03.09.1999 року.(а.с.21) Відповідно до довідки голови квартального комітету №19 [PERSON] про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.11.2018 року гром. [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] з 2013 року не проживає.(а.с.28) Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що малолітні відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності їх у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування житлом у житловому будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved