Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області про усунення перешкод у здійсненні права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що на праві власності, згідно договору дарування від 18.11.2011, йому належить квартира [ADDRESS]. Вказує, що даний договір посвідчений нотаріально і право власності було зареєстроване за ним. Зазначає, що попередній власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] придбав її у власність у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 02.01.2010, посвідченого нотаріально. До укладення договору від 01.01.2010 р. укладався попередній договір від 24.12.2009, який також нотаріально посвідчувався. [PERSON] вказана квартира належала на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2009. Згаданими правочинами, що посвідчені нотаріально, підтверджується, що вказана квартира, зокрема не перебуває в заставі, нотаріусами здійснювалась відповідна перевірка даних у Державних реєстрах, за якими жодних обтяжень щодо квартири [ADDRESS] не було і вона не перебувала в заставі. Позивач зазначає, що нещодавно випадково дізнався в реєстраційній службі Чернігівського МУЮ про те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з'явилась інформація (запис №181481) про перебування квартири [ADDRESS] в заставі (іпотеці) в якості забезпечення майнових зобов'язань відповідача [PERSON], який не мав і не має жодного відношення до правочинів, на підставі яких позивач придбав у власність дану квартиру. Стверджує, що поручителем [PERSON] він не являється, не був його поручителем і син позивача [PERSON], який подарував позивачу вказану квартиру. Вважає, що виходячи зі змісту вищевказаних договорів, посвідчених нотаріально, інформація про перебування квартири [ADDRESS], в заставі та наявність яких-небудь у зв'язку із цим заборон відчуження даного майна не була відома продавцю [PERSON] В свою чергу нотаріуси, що посвідчували договори, перевіряли відомості у реєстрах і за наслідками цього сформували відповідні витяги, які є належними і допустимими доказами відсутності квартири в заставі. Звертаючись до суду, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, остаточно просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру [ADDRESS]: зобов'язати Реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 181481 про іпотеку щодо квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. В своїх поясненнях послався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Надав суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 78), на які послався у своїх поясненнях. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлявся у встановленому порядку за зареєстрованим місцем проживання. В порядку ст.77 ЦПК України відповідач не повідомляв суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), тому в силу приписів ст.74 ЦПК України він вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами у справі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] зобов'язався продати [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується його копією (а.с. 54). Згідно п. 1.1. вказаного Попереднього договору квартира, що буде продаватися за Договором купівлі-продажу, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12 грудня 2009 року [PERSON], приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим № 441, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 12 грудня 2009 року за номером 3754528. Відповідно до п. 1.4. Попереднього договору під забороною (арештом) відчуження відчужувана квартира не перебуває, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 25792123 від 24 грудня 2009 року. Згідно п. 1.5. Вказаного договору в державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру № 25792246 від 24 грудня 2009 року. 02 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується його копією (а.с. 38 на звороті - 39). Відповідно до п. 1.3. вказаного договору під забороною (арештом) відчуження відчужувана квартира не перебуває, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 25887119 від 02 січня 2010 року. Згідно п. 1.4. Вказаного договору в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру № 25887116 від 02 січня 2010 року. 18 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого дарувальник [PERSON] передав у власність обдарованого [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У відповідності до п. 1.4. вказаного договору факт відсутності заборони відчуження зазначеної квартири та інших застав підтверджується витягами, виданими 18 листопада 2011 року [PERSON], приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. У відповідності до копії Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 33843686 від 18.11.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформація відносно квартири [ADDRESS]. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 655882 від 20.02.2013 року, наданого Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області щодо квартири [ADDRESS] наявна інформація про державну реєстрацію іпотеки на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208, виданий 12.12.2011 (а.с. 55-56). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, вищезгаданими нотаріально посвідченими Договорами та Витягами, виданими 18 листопада 2011 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON],, підтверджується відсутність будь-яких обтяжень на квартиру [ADDRESS], а тому наявність в Державному реєстрі запису про іпотеку порушує права та інтереси позивача. Отже, належними і допустимими доказами, достовірно підтверджується відсутність перебування квартири [ADDRESS] в заставі (іпотеці) та відсутність щодо цього майна будь-яких заборон відчуження. При цьому, право власності на підставі договору дарування від 18.11.2011 року зареєстроване за позивачем 25.11.2011 року, а у витягу від 20.02.2013 року № 625882 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в записі №181481 про іпотеку вбачається, що підставою виникнення цього обтяження є договір від 12.12.2011 року. Позивач, як іпотекодавець вказаної квартири [ADDRESS] у записі № 181481 не передавав в іпотеку дану квартиру. Таким чином, позивач не є іпотекодавцем вказаної квартири і наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №181481 про іпотеку порушує право власності позивача, що дає йому право на звернення до суду про захист свого цивільного права власності. При цьому суд зазначає, що нотаріально вищезгадані попередній договір від 24.12.2009 та відповідний договір купівлі-продажу 02.01.2010 посвідчував приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] І при посвідченні цих правочинів нотаріусом [PERSON] засвідчено відсутність жодних обтяжень щодо вказаної квартири [ADDRESS], зокрема не перебування її в заставі. Право власності покупця даної квартири - [PERSON] не припинялось, договір купівлі-продажу від 02.01.2010 та попередній договір від 24.12.2009 не визнані недійсними та відповідна державна реєстрація, яка була проведена належним чином згідно витягу від 06.01.2010 р. № 24988139, не скасована. Таким чином, позивач набув у власність зазначену квартиру [ADDRESS] як добросовісний набувач у належного попереднього власника даної квартири, який також вважається добросовісним її набувачем. Договір дарування від 18.11.2011 р., посвідчений нотаріально, є чинним і недійсним не визнаний. При розгляді даної справи судом не виявлено підстав вважати недійсним (нікчемним) вказаний договір дарування, при цьому право власності на вказану квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за позивачем як 25.11.2011 року, так і після початку функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до цього реєстру внесені відомості саме про позивача, як про власника даної квартири [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності позивача на квартиру [ADDRESS] не скасована, недійсною не визнана. Відтак в ході розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача, що наявність вказаного запису №181481 про іпотеку щодо квартири [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує його право власності, гарантоване згідно Конституції, законів України та ч.1 ст.1 Першого протоколу від 20.03.52 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном). Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України). В даному випадку підстави для обмеження права власності позивача на квартиру [ADDRESS] відсутні, хоча наявність в Державному реєстрі вищевказаного запису про іпотеку порушує право власності позивача та обмежує його у здійсненні даного права. Як передбачено ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи із наведених обставин позивач набув право власності на спірну квартиру на підставі правочину, а саме договору дарування від 18.11.2011. Це право власності є набутим правомірно та зареєстроване належним чином 25.11.2011 року відповідно до вимог чинного на той час законодавства України. Отже, позивач є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS]. Це ж стосується і попередніх власників спірної квартири: [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як визначено ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тому з огляду на викладене право власності на квартиру [ADDRESS] виникло у позивача з 25.11.2011, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №32192922 від 25.11.2011. Це ж стосується і попередніх власників указаної квартири [ADDRESS], за якими право власності реєструвалось, що вбачається з матеріалів справи. Згідно ч.2 ст.577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації. Виходячи з виклдаденого у позивача право власності на квартиру [ADDRESS] виникло 25.11.2011 року, а підставою виникнення згаданої іпотеки вказується договір від 12.12.2011, стороною якого позивач не був. Зважаючи на викладені обставини звернення позивача до суду з вказаним позовом узгоджується з приписами чинного законодавства, зокрема, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до вказаної Конвенції, ст.55 Конституції України, ст.3, 4 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України. Згідно ч.1, 2 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Такими діями позивач обгрунтовано зазначив зобов'язання реєстраційної служби ЧМУЮ скасувати у вказаному Держреєстрі запис про іпотеку. При цьому даний спосіб узгоджується з вимогами цивільного законодавства, зокрема з пунктом 4 ч.2 ст.16 ЦК України, яким визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. За ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом ст.13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів, який вказано у частині 2 ст.16 ЦК України не є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Згідно ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Як визначено ч.2 ст.182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України). На час розгляду справи чинним є Закон України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Відповідно до визначення «державна реєстрація», наведеного в частині 1 ст.2 Закону, нею слід вважати офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.3 ст.3 Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що після 25.11.2011 (перша реєстрація права власності позивача на квартиру [ADDRESS]) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про позивача, як про власника вказаної квартири [ADDRESS]. При цьому відповідно до ч.4 ст.3 Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація прав власності позивача на вказану квартиру [ADDRESS] проведена 25.11.2011 року згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Згідно ч.5 ст.3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, яким в даному випадку є Реєстраційна служба ЧМУЮ, нею сформовано витяг від 20.02.2013, з якого вбачається, що державним реєстратором запису про іпотеку №181481 був саме працівник Реєстраційної служби ЧМУЮ. Відповідно до п.1 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №401/2011, Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань в т.ч. державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно з пп.10 п.4 вказаного Положення Укрдержреєстр відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Пунктом 7 зазначеного Положення передбачено, що Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру. Наказом Мінюсту України від 02.02.2012 № 198/5 затверджено перелік реєстраційних служб територіальних органів юстиції. Згідно п.25 Додатку №25 до цього наказу до вказаного переліку включено Реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції. Зі змісту цього наказу вбачається, що його видано у т.ч. з метою реалізації пп. 7.2 наказу Міністерства юстиції України від 07.09.2011 № 2074/5 «Про структурні підрозділи територіальних органів юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та з питань банкрутства». Згідно п.1 наказу Мінюсту України від 07.09.2011 N 2074/5 «Про структурні підрозділи територіальних органів юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та з питань банкрутства» утворено у складі Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі структурні підрозділи, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру. Також згідно п.4 цього ж наказу у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управліннях юстиції (далі - управління юстиції) можуть утворюватись реєстраційні служби управлінь юстиції в т.ч. у складі відділу (сектору) або спеціаліста з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно п.п.7.2. п.7 даного наказу було передбачено Голові Укрдержреєстру після створення реєстраційних служб Головних управлінь юстиції та реєстраційних служб управлінь юстиції подати на затвердження Міністру юстиції перелік цих органів. Як вбачається з вищевикладеного, на виконання даного пункту 7.2. у т.ч. утворено Реєстраційну службу Чернігівського МУЮ. Також Мінюстом України 23.06.2011 року видано наказ №1707/5 «Про затвердження положень про територіальні органи Міністерства юстиції України». Пунктом 2 даного наказу затверджено Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції. Згідно абз.3 п.1 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції у складі управлінь юстиції діють реєстраційні служби, які є структурними підрозділами управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби України, та підпорядковані реєстраційним службам головних управлінь юстиції та безпосередньо Укрдержреєстру. Згідно п.11 цього Положення основними завданнями структурного підрозділу управління юстиції, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру, є в т.ч. забезпечення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.12 даного Положення Реєстраційна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до закону (п.12.15); надає інформацію про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до закону (п.12.16); приймає та видає документи, пов'язані з проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, взяттям на облік безхазяйного нерухомого майна, наданням інформації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до законодавства (п.12.18); здійснює інші повноваження на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України (п.12.32). Згідно п.13 цього Положення Реєстраційна служба взаємодіє з територіальними органами міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також підприємствами, установами, організаціями на відповідній території з питань, віднесених до її компетенції. Зважаючи на викладене вище функції щодо державної реєстрації прав на нерухомість в даному випадку покладені на Реєстраційну службу Чернігівського МУЮ, що наділена усіма повноваженнями в тому числі й на скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів. Згідно ч.1 ст.6 Закону систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав). Відповідно до ч.1 ст.8 Закону орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Згідно ч.13 ст.15 Закону порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України. Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В розумінні п.1 цього Порядку органами державної реєстрації прав є: Укрдержреєстр та структурні підрозділи територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру. В даному випадку таким органом є Реєстраційна служба Чернігівського МУЮ. Згідно п.2 Порядку орган державної реєстрації прав проводять державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). При цьому орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Згідно п.37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.75 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є в т.ч. рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону державна реєстрація прав проводиться, зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п.2 ч.2. ст.19 Закону рішення суду, що набрало законної сили, є також підставою для державної реєстрації обтяжень. Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1141. Згідно п.п.5 п.4 Порядку ведення Державного реєстру прав передбачає у т.ч. скасування записів Державного реєстру прав. Відповідно до п.38 Порядку функції щодо скасування записів в реєстрі покладено на органи реєстрації прав, яким в даному випадку є Реєстраційна служба Чернігівського МУЮ. Згідно ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В розумінні вищезгаданих приписів цивільного законодавства України та названої Конвенції заявлені позивачем вимоги є способами захисту його цивільного права власності. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]: зобов'язати Реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 181481 про іпотеку щодо квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності.

Outcome: approved