Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 54 в будинку №181/1 по вулиці Гоголя в місті Миргороді Полтавської області, з причини не проживання її в квартирі з 02 червня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 28 грудня 2004 року. Відповідач зареєстрована в цій квартирі, але з 2 червня 2017 року фактично в ній не проживає, особисті речі її відсутні, шлюб між сторонами розірвано, відносини не підтримуються, але відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку, в звязку з чим позивач вимушений звертатись до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена через оголошення на офіційному сайті Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, яке було розміщене 19 січня 2018 року та 01 березня 2018 року, що відповідає вимогам п. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 21, 26). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією договору дарування від 28 грудня 2004 року (а.с.5). В даній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 6) колишньої дружини позивача (а.с.7), яка в даній квартирі не проживає з червня 2017 року, що підтверджується довідкою голови будинкового комітету від 08.12.2017 року (а.с.4) та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, тобто колишній член сімї набуває статусу наймача жилого приміщення. Згідно з ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Під дію п.п. 1 і 5 та ч.4 ст.71 даний випадок не підпадає, а в ч.1 ст.71 вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі позивача не проживає більше півроку, то вона втратила право на користування цим жилим приміщенням. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З гідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Реєстрація відповідача у квартирі позивача створює останньому перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов'язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved