Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Сколівської міської ради про визнання частково недійсними рішень, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання права власності на 1/3 земельної ділянки. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що власником 1/3 житлового будинку по [ADDRESS], 2/3 вказаного будинку належить відповідачці. Будучи власником частини вказаного житлового будинку у 2012 році він звернувся до Сколівської міської ради із заявою про приватизацію частини земельної ділянки для обслуговування даного будинку. З інформації, наданої Сколівською міською радою у відповідь на його заяву, йому стало відомо про те, що земельна ділянк, надана для обслуговування вищевказаного будинку площею 0,047 га, приватизована [PERSON] на підставі рішення МВК № 76 від 24 серпня 1994 року «Про безоплатну передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS]» та рішення сесії Сколівської міської ради від 26.11.2009 року № 26 «Про затвердження уточненої площі земельної ділянки у [ADDRESS] [PERSON]», перебуває у її власності згідно державного акту, які він просить визнати недійсними та визнати за ним право власності на 1/3 земельної ділянки пропорційно до його частки у нерухомому майні. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка подала до суду заперечення, в якому зазначила, що позивач не є власником 1/3 житлового будинку по [ADDRESS], оскільки таке право не зареєстровано у встановленому законом порядку, відповідно не має прав пред`являти вимогу щодо визнання за ним права власності на 1/3 земельної ділянки. Окрім цього вказала, що чинним земельним законодавством не передбачено такого способу захисту як визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. За таких обставин просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачка та її представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили у задоволенні позову відмовити з вищенаведених підстав. Представник Сколівської міської ради у судовому засіданні при вирішенні даного спору посилався на розсуд суду. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Сколівському районі Львівської області при вирішенні питання посилалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача - Сколівської міської ради, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 1/3 житлового будинку по [ADDRESS], інші 2/3 вказаного нерухомого майна належить відповідачці [PERSON], отже вони є співвласниками вказаного житлового будинку, що підтверджується копією рішення Сколівського районного суду Львівської області від 31.10.2012 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] на підставі рішення МВК №76 від 24 серпня 1994 року «Про безоплатну передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS], та рішення сесії Сколівської міської ради від 26.11.2009 року № 26 «Про затвердження уточненої площі земельної ділянки у [ADDRESS] [PERSON]» є власником земельної ділянки площею 0,047 га, наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору, про що свідчить копія державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON], що суперечить вимогам ч. 4 ст. 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, [PERSON], будучи власником 1/3 житлового будинку по [ADDRESS], має право на земельну ділянку, надану для обслуговування даного житлового будинку, пропорційно до своєї частки у праві власності вказаного жилого будинку. Суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те що позивач не є власником 1/3 житлового будинку по [ADDRESS], оскільки таке право не зареєстровано у встановленому законом порядку виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як вбачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення, а право [PERSON] на 1/3 житлового будинку по [ADDRESS] виникло до проведення державної реєстрації на підставі рішення суду. Суд також не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що змістом ст. 152 ЗК України визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа, не передбачено зазначеною нормою, оскільки вимога захисту порушених прав на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним, так як право власності на земельну ділянку, посвідчене державними актами є похідним від відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Вказана правова позиція закріплена постановою Верховного Суду України від 31.10.2012 року у справі № 6-53цс-12. З приводу заявленої вимоги про визнання права власності на 1/3 земельної ділянки суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Таким чином позивач, будучи зацікавленим у приватизації частини земельної ділянки, необхідної для обслуговування належної йому частини житлового будинку по [ADDRESS], вправі звернутися до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою. Обставин, які б перешкоджали зверненню [PERSON] до Сколівської міської ради із вказаною заявою позивачем та його представником під час розгляду даної справи не наведено і таких у судовому засіданні не встановлено, відтак у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/3 земельної ділянки слід відмовити за безпідставністю. Ураховуючи наведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання частково недійсними рішень та державного акту про право власності на земельну ділянку.

Outcome: partial