Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить звільнити його від щомісячної сплати на користь [PERSON] аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2012 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів як на непрацездатну дружину. Однак, після набрання вказаним судовим рішенням законної сили, змінилися обставини, що стали підставою для присудження з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], а саме з 23.09.2014 року позивачеві [PERSON] встановлена друга група інвалідності безстроково. Посилаючись на вимоги ч.4 ст. 223 ЦПК України позивач вважає, що\~\~його необхідно звільнити від сплати аліментів. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач зазначив суду, що і на теперішній час офіційно з 2013 року працює слюсарем на підприємстві, отримує заробітну плату у розмірі 2000 грн. та пенсію у розмірі 953 грн. , при цьому витрачає щомісячно кошти на ліки у сумі 400 грн. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення необґрунтованого позову , посилаючись на те, що після набрання вказаним вище рішенням від 06.12.2012 року законної сили, майновий стан позивача на погіршився, він працює, отримає пенсію та заробітну плату. В той же час відповідачка продовжує хворіти, є непрацездатною , за станом свого здоровя потребує постійного лікування , однак аліменти [PERSON] сплачує нерегулярно , внаслідок чого заборгованість по аліментам становить 14659,75 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав щодо задоволення необґрунтованого позову. Так, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти як на непрацездатну дружину. Заборгованість [PERSON] по аліментам відповідно розрахунку державного виконавця становить станом на 27.05.2013 року 14659,75 грн. (а.с. 3-4,18-19). З 23.09.2014 року позивачеві [PERSON] встановлена друга група інвалідності безстроково(а.с.45). Позивач, посилаючись на вимоги, передбачені ч.4 ст. 223 ЦПК України, та на встановлення йому з 23.09.2014 року другої групи інвалідності загального захворювання, просить звільнити його від сплати аліментів, що присуджені за вказаним судовим рішенням. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України , якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст.ст. 75, 76 Сімейного Кодексу України, до підстав для припинення права на аліменти віднесено: поліпшення матеріального стану позивача, яке призвело до зникнення у нього потреби у матеріальній допомозі;погіршення матеріального стану відповідача, що позбавило його можливості надавати утримання. Кожна з цих обставин може бути предметом спору, а тому має бути доведена заінтересованою стороною . Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача про звільнення його від сплати аліментів у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності не може слугувати підставою для звільнення від уплати аліментів на користь [PERSON], оскільки позивачем не доведено у судовому засіданні погіршення його матеріального стану , що позбавило б його можливості надавати утримання. А навпаки, з пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що його матеріальний стан після набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2011 року законної сили, яким з [PERSON] присуджені аліменти, не погіршився. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2011 року, що набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] отримував стабільний прибуток у вигляді середнього заробітку у розмірі 1729, 64 грн. на місяць. На теперішній час , як зазначив у судовому засіданні позивач, він отримує заробітну плату у розмірі 2000 грн. та пенсію у розмірі 953 грн. Одже, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 затверджений Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (назва в редакції Постанови КМ № 869 (869-2002-п) від 01.07.2002 р.). Цей нормативний документ визначає основні джерела утримання аліментів, а також специфічні питання утримання аліментів з окремих категорій працівників та службовців, містить перелік видів доходів, з яких утримання не здійснюється. Зокрема, відповідно до зазначеного закону, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed