Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошей, в якій просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь за договором позики грошей від 11.11.2013 року суму боргу в розмірі 23 292,00 грн., плату за користування грошима в розмірі 2 206,27 грн., судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 11.11.2013 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики грошей, згідно якого він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 23 292,00 грн. з умовою їх повернення до 11 листопада 2014 року. Договір було укладено у письмовій формі. Відповідач [PERSON], взявши за договором позики від 11 листопада 2013 року гроші в сумі 23 292,00 грн., зобов'язувався згідно графіка повернення позики частками повертати взяті в борг гроші. Однак, жодного платежу зроблено не було. Згідно п. 4.4. укладеного договору позики грошей, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.2.) позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 1% в день від суми кожного нездійсненого по договору платежу, починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка п. 4.2. і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так, станом на 19.04.2014 року сума неповернутого боргу складає 23 292,00 грн., плата за користування грошима за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка станом на 19.04.2014 року складає 2 206,27 грн. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови договору, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, в забезпечення зобов'язань за договором позики грошей від 11.11.2013 року, між ним та [PERSON] 11.11.2013 року було укладено договір поруки, відповідно до п. 4.1 якого [PERSON] зобов'язався у разі порушення боржником своїх зобов'язань за договором позики грошей, нести солідарну відповідальність. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідачі суду не надали. Суд, суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне: Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 11 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 23 292,00 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути зазначену суму частками згідно графіку погашення боргу до 11 листопада 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору позики грошей [PERSON] була власноручно написана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів 11.11.2013 року в сумі 23 292,00 грн. Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За договором позики грошей від 11 листопада 2013 року відповідачем [PERSON] не було здійснено жодного платежу. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 6.3. договору позики грошей від 11.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], у разі несплати позичальником двох платежів згідно п. 4.2. по першій вимозі позикодавця позичальник зобов'язується достроково повернути позику повністю та плату за користування позикою згідно п. 4.4. Відповідно до п. 4.4. договору позики грошей від 11.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в разі неповернення грошей в строки, яка вказані в договорі (п. 4.2.) позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 1% (один процент) в день від суми простроченої заборгованості і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Станом на 19.04.2014 року сума неповернутого боргу за договором позики грошей від 11.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], складає 23 292,00 грн., плата за користування грошима за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка станом на 19.04.2014 року складає 2 206,27 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та плати за користування грошима. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, в забезпечення зобов'язань за договором позики грошей від 11.11.2013 року, між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2013 року було укладено договір поруки, відповідно до п. 4.1 якого [PERSON] зобов'язався у разі порушення боржником своїх зобов'язань за договором позики грошей, нести солідарну відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved