Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.04.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути йому цю суму грошових коштів до 30.06.2016 року. Але у встановлений строк зазначену суму грошей йому не повернув. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 16.04.2016 року у розмірі 20 000,00грн та витрати на сплату судового збору. До початку розгляду справи позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 16 квітня 2016 року між [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень та зобов`язався повернуті зазначені кошти до 30 червня 2016 року, що підтверджується розпискою (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи сума боргу по договору позики відповідачем повернута позивачу не була. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі наданих доказів суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не повернув кошти, отриманні згідно договору позики, а тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цим договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,4 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved