Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором позики, мотивуючи це тим, що 22 жовтня 2012 року [PERSON] позичив у позивача гроші в сумі 30000 грн. [PERSON] зобов'язався повернути борг до 01 травня 2013 року, однак у визначений строк грошові кошти не повернув. [PERSON] просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 30000 грн., 10000 грн. моральної шкоди та сплачену при подачі позовної заяви суму судового збору. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, по час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Допитавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного Кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач посилається, що 22 жовтня 2012 року позичив [PERSON] гроші в сумі 30000 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути до 01 травня 2013 року, що підтверджується власноручною розпискою [PERSON] Сам [PERSON] будь-яких заперечень проти того, що гроші у вказаній сумі позичав у [PERSON], а розписка написана ним власноручно, не надав. Згідно ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач посилається на те, що [PERSON] позичені кошти у встановлений термін не повернув. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних доказів того, що повернув [PERSON] 30000 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає від відповідача повернення суми позики. Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач просить суд стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди, однак в судовому засіданні [PERSON] не зазначив у чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не навів суду жодних доводів на підтвердження свого твердження, не надав жодних доказів, які б підтверджували доводи позивача. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Позивач просить заборонити у судовому порядку [PERSON] виїзд за кордон. Згідно з ч. 1 ст. 377-1 Цивільного процесуального Кодексу України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Таким чином, виходячи з аналізу вказаної нори закону, вирішення питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішується на стадії примусового виконання рішення, право ініціювати таке питання перед судом надане державному виконавцю. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення заборони [PERSON] у виїзді за кордон задоволенню не підлягають. Суд знаходить, що згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: partial