Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №210. На обґрунтування позову зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, несумісність характерів, повну відсутність взаєморозуміння, в зв'язку з чим вони припинили спільне проживання з кінця червня 2018 року. Намірів щодо збереження шлюбу він не має, а позиція відповідача з цього приводу йому не відома. Через вказані обставини почуття між ними втрачені остаточно, а тому єдиним виходом є розірвання шлюбу, що змушує його звернутися до суду з даним позовом. Спір про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю, між ними на даний момент відсутній. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який за взаємною згодою залишається проживати після розлучення разом з матір'ю, оскільки це буде відповідати інтересам дитини та засадам міжнародного права, зокрема Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), якою проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31.08.2018 була залишена без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України. В установлений судом строк позивач усунув недоліки та подав позовну заяву з дотриманням вимог ЦПК України. 19.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 23.11.2018 підготовче засідання відкладено через перше нез'явлення в судове засідання належним чином повідомленого відповідача. 17.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17.01.2019 судовий розгляд відкладено в зв'язку з першою неявкою відповідача. 19.02.2018 судове засідання перенесено на 25.02.2019, в зв'язку з відрядженням судді. 25.02.2019 учасники справи повторно на судовий розгляд не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, відшкодування судових витрат не вимагав. Відповідач [PERSON], яка повідомлялася рекомендованими листами, направленими їй судом (а. с. 32, 39, 40, 44) та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 35, 38), не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавала, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про шлюб Серія [NUMBER], копії свідоцтва про народження, Серія [NUMBER], сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007, мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а. с. 6, 7). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подала заперечень відповідач, вбачається наступне: сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть; місце проживання неповнолітної дитини визначено за згодою сторін; спору щодо поділу майна немає; збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Враховуючи, що: позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] відзив проти позовної заяви не подала, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач [PERSON] у заяві просив залишити судові витрати понесеними за його рахунок, питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судом не вирішувалося.

Outcome: approved