Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з 08 липня 2016 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Протягом останніх дев`яти місяців проживають окремо, припинили ведення спільного господарства, подружніх відносин не підтримують. Вказує на те, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. В даний час кожен із них живе своїм життям, примирення неможливе, оскільки неодноразові спроби примиритися жодних результатів не дали. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов визнала, просить справу розглянути у її відсутність. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши письмову думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 08 липня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис №146, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08 липня 2016 року Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 грудня 2017 року. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Малолітня дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом з відповідачем, спору щодо цього у сторін немає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їхньої дитини. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved