Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення звільнивши його від сплати аліментів стягнутих на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 20.12.2002 року і [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] в розмірі 33% від усіх видів її доходів щомісячно. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачкою по справі перебував у фактичних шлюбних відносинах від яких народилися двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON]. Відносини з [PERSON] не склалися, після чого вона пішла від нього та дітей, живе окремо зі своїм співмешканцем, дітьми не цікавиться, крім цього вимагає від нього сплати аліментів на утримання дітей, які з нею не проживають, а їх утриманням та вихованням займається тільки він. Далі в позові [PERSON] вказує, що 26.04.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси прийнято рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх його доходів. Рішенням апеляційного суду Одеської області рішення про стягнення з нього аліментів було змінено та наданий час йому нараховуються до сплати аліменти у розмірі 25% на утримання двох дітей. Разом з тим, відповідачка на протязі років життям дітей не цікавиться, на утримання дітей не витрачає жодної копійки, що є несправедливим, а нарахування заборгованості за аліментами за ним взагалі незрозумілим. Вказані обставини стали є підставою для звернення з позовом до суду, який [PERSON] просить задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду, що [PERSON] - мати його дітей, яка фактично само ухилилася від їх виховання та утримання. Позивач розповів, що відповідачка ніколи добросовісно не виконувала свої батьківські обовязки, а особливо у останні два роки взагалі не приходить до дітей, ні до місця їхнього проживання, ні до школи, де діти навчаються, проте вимагає від нього сплати аліментів на утримання дітей, які з нею не проживають та яких фактично утримує тільки він. [PERSON] наполягав, що діти на протязі останніх двох років не бачили ні матері, ні аліментів які вона утримує начебто на їх утримання. Вважає виниклу ситуацію абсурдною, яка підлягає виправленню, шляхом прийняття судом рішення про звільнення його від сплати аліментів на утримання дітей, які стягуються з нього у розмірі 25% від усіх видів його заробітку. У звязку з тим, що у даний час діти проживають разом з ним, стягнути з відповідачки на утримання двох дітей аліменти на його користь у розмірі 33% від усіх видів її доходів, тому що вона, як мати також повинна утримувати дітей. Відповідачка [PERSON] будучи присутньою в залі суду 13 липня 2015 року, позов не визнавала та наполягала на тому, що саме з причини жорстокого відношення позивача до неї , вона вимушена жити окремо від дітей, піти з квартири право власності на яку визнано за нею за рішенням суду. Відповідачка подала до суду письмові заперечення щодо позову, в яких вказала, що 24 липня 2013 року позивач змінив замки у квартирі де мешкають діти та на яку вона має право власності за рішенням суду, перешкодивши їй доступ до цієї квартири. [PERSON] завжди погрожував та продовжує погрожувати їй, налаштовує дітей проти неї. Відповідачка не заперечувала, що дійсно не проживає разом з дітьми, але з поважних причин, тому що [PERSON] фактично знищує її. Із-за погрози своєму життю зі сторони позивача, вона не може проживати разом з дітьми, однак зі свого боку як може та і піклується про дітей, відвідує шкоду де навчаються діти, спілкується з дітьми, вони ходять до магазинів купувати речі та продукти харчування, у грудні 2013 року на передодні свята Нового року купила дочці планшет. Також відповідачка вказала, що офіційно та неофіційно сплачує гроші на навчання дітей у школі, оплачує комунальні послуги за квартиру де проживають діти, купувала дітям речі. В своїх запереченнях [PERSON] звертала увагу, що саме жорстоке ставлення до неї позивача, позбавляє її можливості жити разом з дітьми, позивач катував її, про що свідчить порушена карна справа. Всі ці обставини просила суд врахувати при прийнятті рішення та відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходилися в фактичних шлюбних відносинах з 2001 по 2008 роки. 20 грудня 2002 року народилася [PERSON], 30 липня 2005 року народився [PERSON], батьком яких є [PERSON], матірю [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Сторонами не оспорювалося, що у 2008 році відносини між ними погіршилися, що стало причиною багатьох судових процесів порушених за позовами як стороною позивача так і відповідачкою по справі. Так у 17.06.2008 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання місця проживання дітей: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з ним, посилаючись нате, що відповідачка з якою він знаходився у фактичних шлюбних відносинах не приділяє дітям достатньо уваги та піклування, не працює. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2008 року позов [PERSON]Є задоволено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2009 року [PERSON] в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.02.2009 року встановлено, що вданому випадку батько і мати проживають разом з дітьми в одній квартирі. 18.02.2009 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей, [PERSON] також звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.04.2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, на утримання двох дітей стягнуто 33% від усіх видів заробітної плати [PERSON], в задоволенні зустрічного позову відмовлено. 16 січня 2011 року Малиновський районний суд міста Одеси постановив заочне рішення, яким частково задовольнив позов про зменшення аліментів з [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2012 року вказане рішення змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) починаючи з 20.01.2011 року до 31.07.2013 року але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В запереченнях на позов [PERSON] вказувала, що у липні 2013 року [PERSON] вже звертався до Малиновського районного суду міста Одеси з аналогічним позовом про звільнення від спати аліментів а про стягнення з неї аліментів на утримання двох дітей. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2013 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013 року [PERSON] в задоволенні позову відмовлено. Як вбачається з позову [PERSON] до [PERSON], який розглядається судом в даному провадженні він поданий до Малиновського районного суду міста Одеси 10.11.2014 року, тобто через десять місяців після набрання рішенням, що прийняте судом за його аналогічним позовом законної сили. В своїх запереченнях поданих в межах даної справи [PERSON] вказує, що з часу прийняття рішення по аналогічній справі нічого не змінилося, як тоді так і на теперішній час вона дійсно не мешкає з дітьми у належній їй частині квартири, тому що саме [PERSON] їй чинить перешкоди у такому проживанні, а саме 24.07.2013 року змінив замки у дверях. В підтвердження цих фактів стороною відповідача надано суду рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням та вселення, яким її позов задоволено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року рішення суду про вселення [PERSON] до квартири де проживає [PERSON] та їхні діти залишено без змін. [PERSON] наголошувала, що вселення до квартири, частка якої належить їй на праві власності не відбулося, тому що [PERSON] навмисно створює їй умови неможливі для проживання разом з дітьми, відносно неї позивачем вчинені кримінальні діяння, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, згідно з яким органи слідства направили до суду першої інстанції обвинувальний акт у відношенні [PERSON] за ст. 125 ч.1, та ст.127 ч.1 КК України. Заперечуючи проти позову про звільнення [PERSON] від сплати аліментів, відповідачка надала суду довідку про неотримання аліментів № 11724 від 22 червня 2015 року, видану начальником Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ, з якої вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 28.03.2014 року по 22.06.2015 року. Суду також представлений розрахунок заборгованості за аліментами, згідно з яким державним виконавцем другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ було визначено заборгованість по аліментах, яка рахується за боржником [PERSON], сума якої за період з 21.07.2014 року по 01.07.2015 року встановлена у розмірі 46739 гривень 79 копійок. Судом також досліджувалися матеріали ЖЄОЗП № 11340 від 25.04.2015 року, витребувані з Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, порушені за заявою [PERSON] від 24.04.2015 року про порушення карної справи у відношенні [PERSON] за ухилення від сплати аліментів. В ході перевірки заяви працівниками Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було встановлено, що діти мешкають разом з батьком, а тому громадянам розяснено діюче законодавство та рекомендовано звертатися до суду. Проаналізувавши вищевказані документи, суд приходить до висновку, що у період з березня 2014 року по теперішній час [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей не виплачував, а відповідними органами не порушуються кримінальні справи за ухилення від сплати аліментів у звязку з тим, що діти проживають разом з батьком позивачем поданій справі. Як вбачається з висновку по матеріалам перевірки матеріалів ЖЄОЗП від 30.04.2015 року ст. ДІМ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, розглянувши матеріали по ЖЄОЗП № 11340 від 25.04.2015 року, встановив, що 25.04.2015 року в чергову частину Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, надійшло звернення [PERSON], що мешкає за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Новоукраїнка, вулиця Леніна, 34 за фактом несплати аліментів колишнім чоловіком [PERSON] При відпрацюванні вказаного матеріалу факти вказані в ній підтвердилися частково. В ході перевірки було встановлено, що неповнолітні діти гр. [PERSON], Кирило та [PERSON] з моменту розлучення громадян мешкають з батьком гр. [PERSON], який виховує їх та повністю забезпечує. В свою чергу [PERSON] в вихованні дітей участі не приймає, що підтверджується поясненнями сусідів. У відмовних матеріалах знаходяться пояснення сусідки [PERSON], проживаючої за адресою: [INFO], яка пояснює, що є сусідкою [PERSON], який мешкає у квартирі № 128 зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] пояснила працівникам міліції, що діти постійно проживають з батьком, від їх одягає, годує та повноцінно утримує, відповідачка не проживає з дітьми тривалий час, до виховання дітей ніякого відношення не має. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Стаття 273 СК України містить дві підстави для їх коригування:а) шляхом зміни розмір аліментів у бік зменшення або збільшення;б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення та і у бік покращення. Звільнення від сплати аліментів те саме припинення їх сплати, оскільки відпали підстави. Звільнення від сплати аліментів суд вирішує в кожному конкретному випадку з наданням достовірних доказів при поданні позовної заяви зацікавленою особою. Суд задовольняє позов про звільнення від сплати аліментів, з врахуванням того, що аліментні зобовязання тривають до досягнення дітьми повноліття, що вже на протязі декількох років за позивачем нараховується заборгованість по аліментах, що сторонами фактично не оспорюється що діти проживають разом з батьком і батько витрачає особисті кошти на їх утримання, що з 03 листопада 2014 року [PERSON] присвоєно інвалідність другої групи, що він отримує пенсію за інвалідністю і за заявою [PERSON], з його пенсії буде відраховуватися 1/4 частка на її користь, що на думку суду буде значно шкодить інтересам малолітніх дітей, які проживають разом з батьком. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей це обов'язок батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її туманні в грошовій або натуральній формі. Судом встановлено, що сторони по справі тривалий час перебувають у конфліктних стосунках, на протязі з 2008 року по теперішній час ними ініціюються різні цивільні позови, повязані як з розподілом майна так і з утриманням дітей, позивачем предявлявся позов про визначення місця проживання дітей разом з ним, в задоволенні якого відмовлено. Відповідачка наполягає на тому, що не може проживати разом з дітьми у належній їй на праві власності частині квартири, у звязку з протиправними діями позивача, які він вчиняє відносно неї. Зазначені обставини підтверджує судовим рішенням про вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS]. З цих підстав суд приходить до висновку, що між сторонами фактично існує спір про визначення місця проживання дітей, але відповідний позов жодною зі сторін не предявлений, рішення суду про визначення місця проживання дітей разом з батьком не має, що позбавляє суд можливості прийняти позитивне рішення про стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей. Суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] аліментів також враховує, що відповідачкою суду було надано докази, що вона витрачає на дітей власні грошові кошти, сплачує необхідні внески до школи де навчаються діти, купує речі, сплачує комунальні послуги за квартиру. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Таким чином з підстав, викладених вище у мотивувальній частині рішення суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено та не підтверджені доказами заявлені позовні вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів, тому відмовляє в задоволенні цієї частини позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial