Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 25.02.2013 року та 18.06.2013 року останній отримав від нього позику у розмірі 20000 доларів США та 3000 доларів США відповідно, яку зобов'язався повернути в строк до 31.12.2013 року, що підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 25.02.2013 року та 18.06.2013 року. Термін повернення боргу закінчився, проте відповідач до теперішнього часу суму боргу позивачеві не повернув, взяті на себе зобов'язання не виконав. У зв'язку з тим, що [PERSON] відмовився добровільно повернути суму боргу, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 262200,00 гривень та судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, позивач надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно даних поштових повідомлень судові повістки про виклик у суд [PERSON] повернуті у зв'язку з тим, що останній за зазначеною адресою не проживає. На підставі даних сектора адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області відомості про місце реєстрації [PERSON] відсутні. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідача та належного його повідомлення про час і місце розгляду справи. Так, в газеті «Запорізька правда» [NUMBER] була розташована об'ява про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 10-00 годину 30.09.2014 року. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. На підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.02.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 20000 доларів США, строком на один рік, про що власноруч написав позивачу розписку від 25.02.2013 року (а.с.4). Крім того, 18.06.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 3000 доларів США, яку зобов'язався повернути в строк до 31.12.2013 року, про що власноруч написав позивачу розписку від 18.06.2013 року (а.с.6). Встановлений Національним банком України офіційний курс гривні до долара США станом на 01.05.2014 року складає 1140,00 гривень за 100 доларів США. Згідно розрахунку, зазначеного позивачем у позовній заяві, сума боргу [PERSON] складає 262200,00 гривень (23000 х 1140,00 / 100). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] позику у розмірі 23000,00 доларів США. З урахуванням визначеного у розписках строку виконання договірних зобов'язань строк повернення грошових коштів, отриманих [PERSON] від [PERSON], настав, однак відповідач суму позики на теперішній час не повернув. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved