Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначив, що 08.09.2007 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділі лом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 314. Від шлюбу подружжя має двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, спільне життя з відповідачем стало погіршуватися з кінця 2013 року, між сторонами погіршилося взаємопорозуміння, втрачено почуття поваги. Спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна або про стягнення аліментів на утримання дітей відсутній. На протязі шести років сторони проживають окремо. Старший син, проживає разом з позивачем, а молодший проживає і залишається проживати з відповідачем, з правом без будь-яких перешкод відповідача спілкуватися та зустрічатися позивачу з ним. Посилаючись на те, що подальше примирення між сторонами є неможливим [PERSON] просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 08.09.2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2007 року, про що складено відповідний актовий запис № 314. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 12.02.2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 115; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 12.09.2012 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 178. Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені з кінця 2013 року, між сторонами погіршилося взаємопорозуміння, втрачено почуття поваги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч. 4 вказаної статті. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом було встановлено, що подружжя не підтримує сімейних (шлюбних) стосунків, проживають тривалий час окремо, що свідчить про те, що сім`я розпалася та існує формально. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнала позов у повному обсязі, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи прохання відповідача, суд залишає за нею прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved