Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 31.05.2018 року він позичив відповідачу 142800 грн.. Про позику було складено розписку з зазначенням граничного терміну повернення грошей - 31.05.2019 року. На даний час відповідач отримані в борг гроші і проценти за їх користування повністю не повернув, тому позивач просить стягнути їх із [PERSON] разом з процентами від суми позики, трьома процентами річних за прострочення грошового зобов`язання, інфляційні збитки та понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю погоджується сплатити борг. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів підтверджується копією розписки від 31.05.2018 року на суму 142800 грн., яка була написана відповідачем (а.с. 12) та її оригіналом, який був досліджений в судовому засіданні. Вказана розписка є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч.1 ст.207, ч.2 ст.1047 ЦК України). Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження повного виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню отриманих від позивача коштів. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання 3% річних, що становить 6034 грн. 90 коп. та 2570 грн. 40 коп. втрат від інфляції. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком неповернутого боргу відповідача по розписці на суму 142800 грн. та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання 3% річних, що становить 6034 грн. 90 коп., і оскільки розпискою від 31.05.2018 року не встановлено розміру процентів, то згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що складає 25359 грн. 72 коп. а також підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення інфляційних збитків в розмірі 2570 грн. 40 коп. Відповідач в ході розгляду справи заявлений позов визнав повністю. Суд приймає визнання позову, оскільки як встановлено судом, воно відповідає вимогам Закону. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved