Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 травня 2012 року він уклав шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 16. Від спільного життя з відповідачем у них є неповнолітня дитина: син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини. Шлюб існує лише формально, стосунки припинені з січня 2014 року. У судове засідання позивач не з'явився, до суду надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач проти позову не заперечувала, прохала шлюб розірвати. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 травня 2012 року, про що в у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області того ж дня зроблено запис за № 16. (а. с. 6). Від спільного сімейного життя у сторін [INFO] року народився син [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, сумісного господарства не ведуть та фактично не спілкуються між собою. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, сторони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю додаткового строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заяви відповідають дійсній волі дружини та чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved