Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20 січня 2017 року близько 5 години 30 хвилин [PERSON] керуючи вантажним автомобілем «Volvo FH12-420», номерний знак [NUMBER] , з причепом «SCHMITZ SK024», номерний знак [NUMBER] , та рухаючись по проїзній частині автодороги зі сполученням Кіпті-Глухів-Бачівськ в напрямку міста Бачівськ, а саме на 21 км цієї автомобільної дороги, порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 12.1 ПДР України, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення за автомобілем «PEUGEOT Partner», державний реєстраційний номер [NUMBER] , водієм та власником якого є він (позивач), що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року у справі № 3/741/102/18 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. У момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volvo FH12-420», номерний знак [NUMBER] , з причепом «SCHMITZ SK024», номерний знак [NUMBER] , належав відповідачу, а [PERSON] був працівником відповідача та здійснював управління транспортним засобом в силу своїх трудових обов`язків. Після дорожньо-транспортної пригоди йому (позивачу) стало відомо про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, була застрахована відповідно до карти NBMIM No.MD/09/GR 00881342, строком до 21 травня 2018 року. З метою визначення матеріальної шкоди, завданої його (позивача) автомобілю, було проведено експертне автотоварознавче дослідження, відповідно до висновку якого вартість матеріальної шкоди складає 227 129,34 грн. На підставі страхової карти NBMIM No.MD/09/GR 00881342 страховою компанією його (позивача) автомобіля було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. Невідшкодована сума збитків становить 127 129,34 грн. У березні 2018 року він (позивач) на адресу відповідача направив претензію з вимогою про відшкодування шкоди, яка була отримана відповідачем 2 квітня 2018 року та залишена без відповіді. Розмір індексу інфляції від заборгованості по завданому матеріального збитку за період з моменту отримання вимоги по 1 вересня 2018 року із розрахунку 151 день прострочення виконання зобов`язання становить - 120,01 грн., розмір трьох процентів від заборгованості за цей же період становить 1 577,79 грн. Він (позивач), крім сплати судового збору в розмірі 1 288,28 грн., поніс витрати на залучення експерта для проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 500 грн. та перекладача для здійснення перекладу претензії про відшкодування матеріальних збитків на румунську мову в розмірі 347 грн. [PERSON] просив суд стягнути з SOCIETATEA CU RASPUNDERE LIMITATA «TRANS EUGILION СОМ» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 128 827,14 (127 129,34+120,01+1 577,79) грн., завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та понесені судові витрати у розмірі 3 135,27 (1 288,28+1 500+347) грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просив їх задовольнити у повному обсязі, пояснив, що належний йому автомобіль «PEUGEOT Partner», державний реєстраційний номер [NUMBER] , до цього часу не відремонтований. Він (позивач) отримав страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. 27 травня 2020 року позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. У судове засідання третя особа не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд проводить розгляд справи у загальному порядку у відсутності представника відповідача та третьої особи, оскільки позивач заперечував проти проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У зв`язку із неявкою 27 травня 2020 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 11) вбачається, що позивач з 8 липня 2016 року є власником автомобіля «PEUGEOT Partner», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У судовому засіданні встановлено, що постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року, яка набрала законної сили 27 березня 2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суть якого полягає у тому, що 20 січня 2018 року о 5 годині 30 хвилин на 21 км автомобільної дороги Кіпті-Глухів-Бачівськ Гуцу Генадие керуючи автомобілем «Volvo FH12-420», номерний знак [NUMBER] , з причепом «SCHMITZ SK024», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки та виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «PEUGEOT Partner», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, у результаті чого автомобіль «PEUGEOT Partner» отримав механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15-16). 20 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270200000023 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинене [PERSON] , суть якого зводиться до того, що при вищевказаних обставинах дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volvo FH12-420», номерний знак [NUMBER] , з причепом «SCHMITZ SK024», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження. 24 січня 2018 року Носівським районним судом Чернігівської області було постановлено ухвалу, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою, кримінальне провадження № 12018270200000023 закрито. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював на посаді водія SOCIETATEA CU RASPUNDERE LIMITATA «TRANS EUGILION COM», що підтверджується обставинами, викладеними в ухвалі Носівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року (а.с. 20). Власником автомобіля «Volvo FH12-420», номерний знак [NUMBER] , з причепом «SCHMITZ SK024», номерний знак [NUMBER] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було SOCIETATEA CU RASPUNDERE LIMITATA «TRANS EUGILION COM», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, була застрахована відповідно до карти NBMIM No.MD/09/GR 00881342, строк дії якої до 21 травня 2018 року, що підтверджується її копією (а.с. 17). Відповідно до копії висновку № 49 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 23 лютого 2018 року експертом-автотоварознавцем [PERSON] (а.с. 29-37), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «PEUGEOT Partner», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 20 січня 2018 року, складає 227 129,34 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів на спростування розміру збитків, які визначені шляхом проведення експертного автотоварознавчого дослідження. У судовому засіданні встановлено, що у березні 2018 року позивач на адресу відповідача направляв претензію з вимогою про відшкодування шкоди у добровільному порядку, яка була отримана відповідачем 2 квітня 2018 року та залишена без задоволення, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 25; 26-27; 38) та обставинами, викладеними у позовній заяві. У судовому засіданні встановлено, що на підставі страхової карти NBMIM No.MD/09/GR 00881342 позивачу страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн., що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та поясненнями позивача. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пунктів 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 296/587/17 та від 21 грудня 2018 року у справі № 910/1489/17, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право отримати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. На підставі цього потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз положень ст.ст. 1172, 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. За таких обставин суд приходить до висновку, що особою, яка зобов`язана відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 127 129,34 грн., завдану джерелом підвищеної небезпеки, у цій справі є SOCIETATEA CU RASPUNDERE LIMITATA «TRANS EUGILION COM», як володілець джерела підвищеної небезпеки та юридична особа, що відповідає за шкоду, завдану її працівником [PERSON] , з вини якого завдано зазначену шкоду, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідачем не доведено та не надано суду доказів того, що шкода позивачу була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а також те, що [PERSON] не перебував у трудових відносинах з SOCIETATEA CU RASPUNDERE LIMITATA «TRANS EUGILION COM» та під час дорожньо-транспортної пригоди не був при виконанні своїх трудових обов`язків. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач не надав суду доказів того, коли саме законом встановлений обов`язок особи виплатити відшкодування, направлення претензії з вимогою про відшкодування шкоди та її отримання відповідачем не може ототожнюватись з початком строку виплати, особливо ураховуючи те, що відповідач фактично не погодився із цією вимогою та відмовився у добровільному порядку відшкодовувати збитки. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 6, 7 ст. 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У судовому засіданні встановлено, що позивач поніс по справі судові витрати у загальному розмірі 3 135,27 грн., з яких 1 288,28 грн. - по сплаті судового збору в сумі, 1 500 грн. - на залучення експерта для проведення автотоварознавчого дослідження та 347 грн. на залучення перекладача, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1; 23; 24; 28). Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на 98,68 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати в сумі 3 093,88 грн. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 4 березня 2019 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль «Volvo FH12-420», номерний знак [NUMBER] , з причепом SСНМІТZ [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , які належать SOCIETATEA CU RASPUNDERE LIMITATA «TRANS EUGILION COM», та заборонено виїзд цього транспортного засобу з території України. Ураховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд не вбачає підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Outcome: partial