Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачем перебуває з 30 липня 2011 року, від шлюбу мають малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним та знаходиться на його утриманні. Шлюбне життя не склалося через різницю поглядів на сімейне життя та різницю характерів, з 2019 року припинено спільне проживання, в зв`язку з цим подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 30 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 179, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Як вбачається із довідки голови квартального комітету № 20 від 06 листопада 2020 року №123657, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно проживають разом зі своїм батьком [PERSON] в [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні (а.с.9). Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач в судове засідання не з`явилася, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, відтак позов підлягає задоволенню. Окрім того, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відтак задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ннею сплату аліментів у зазначеному позивачем розмірі, суду не подала, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останньою. А тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей в заявленому ним розмірі підлягають до задоволення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved