Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області про визнання неправомірними дій державного виконавця. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в провадженні відділу ДВС Старокостянтинівського РУЮ знаходиться дублікат виконавчого листа № 2/2191 від 15 жовтня 2012 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі % частини заробітку щомісячно. Однак, державний виконавець у постанові про звернення стягнення на доходи боржника від 10 грудня 2012 року постановив разом із аліментами в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини, проводити щомісячне утримання заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 25 % від загальної суми за три роки, що передували предявленню виконавчого листа. Розрахунок був складений на підставі заяви стягувачки від 16 жовтня 2012 року. Згідно цього розрахунку нарахована заборгованість по сплаті аліментів складає 8913,31 грн. Позивач вважає, що державний виконавець неправомірно нарахував йому заборгованість по аліментам, оскільки він не ухилявся від обовязків по утриманню свого неповнолітнього сина, купував йому речі, іграшки та надавав кошти. Крім того, оригінал виконавчого листа предявлявся стягувачкою для виконання у ДВС в травні 2006 року, про що 23 травня 2006 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 25 травня 2006 року виконавчий лист було їй повернуто, в звязку з відмовою від примусового стягнення аліментів. Таким чином, позивач просить скасувати постанову про звернення стягнення на доходи божника від 10 грудня 2012 року в частині стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 8913,31 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що розрахунок заборгованості по аліментам проводився відповідно до чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду від 15 листопада 2004 року зобовязано [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 3 % неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 28 жовтня- 2004 року і до його повноліття. По даному рішенню був виписаний виконавчий лист на підставі якого 23 травня 2006 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. 25 травня 2006 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в звязку з відмовою від примусового стягнення аліментів. 16 жовтня 2012 року стягувачка повторно звернулася до виконавчої служби з дублікатом виконавчого листа, в заяві також вказала, що вимагає аліменти за останні три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. 19 жовтня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 10 грудня 2012 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника якою вирішено проводити щомісячне утримання з усіх видів зарплати (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі V* частини аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 25 % заборгованості по несплаті аліментів, яка становить 8913,31 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину. У відповідності до положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивач купував дитини одяг та інші речі, однак належних доказів того, що матеріальна допомога в рахунок стягнення аліментів на утримання сина надавалася, а також що вона надавалася в рахунок сплати аліментів, а не зверх суми, що стягується судом, він не надав. Враховуючи викладене, суд вважає, що для скасування постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 10 грудня 2012 року в частині стягнення з позивача заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 8913,31 грн. немає підстав. На підставі ст. 10, 11, 60, '212-215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 194, 195 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: dismissed