Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], який помер 05.12.2012 року, стосовно [PERSON], [INFO].. Заяву обґрунтовує тим, що 5 грудня 2012 року помер [PERSON]. За життя [PERSON] заповів йому земельну ділянку з кадастровим №2325587900:02:006:0003, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. Заявник прийняв спадщину за заповітом у встановленому статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України порядку, подавши 27 травня 2013 року нотаріусу заяву про прийняття спадщини. До складу спадщини входить і інші права і обовязки [PERSON], які він не може прийняти за законом, у звязку з відсутністю доказів, які підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем. В його свідоцтві про народження відсутній запис про батька. [PERSON] був його батьком, а відомості про нього на внесені до свідоцтва про його народження та до Книги запису актів цивільного стану в звязку з тим, що він та мати заявника - [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Заявник не має можливості відновити актовий запис про народження з відомостями про батька, адже цей запис зроблений за вказівкою його матері [PERSON], та відсутнє відповідне рішення суду. [PERSON] змушений звернутись до суду з цією заявою, адже від встановлення факту батьківства спадкодавця [PERSON] стосовно нього залежить виникнення у заявника права на спадкування за законом після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення цього факту законом не визначено. Мати заявника [PERSON] померла 24 грудня 2001 року. Таким чином, заінтересованою особою в цій справі є його брат [PERSON]. Заявник [PERSON] та його представник в судовому засідання заяву підтримали з наведених в ній обставин та підстав. Заінтересована особа [PERSON] заяву підтримав, не заперечував проти її задоволення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та мати заявника - [PERSON] проживали разом. [PERSON] на час народження дітей перебував у зареєстрованому шлюбі, а тому не можливо було записати його батьком дітей [PERSON] На час народження заявника, [PERSON] проживав з матірю заявника. Разом вони проживали до самої смерті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала по сусідству з [PERSON] та [PERSON] з 1971 року. Вони проживали разом. Діти були записані на матір [PERSON] Батька поховали діти. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 5 грудня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №247803 від 5 грудня 2012 року. За життя [PERSON] заповів заявнику [PERSON] земельну ділянку з кадастровим №2325587900:02:006:0003, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. Заявник прийняв спадщину за заповітом у встановленому статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України порядку, подавши 27 травня 2013 року нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 серпня 2013 року реєстровий №1303, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.08.2013 №34931425, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2013 №8417936. До складу спадщини також входять не охоплені заповітом права і обовязки [PERSON], які [PERSON] не може прийняти за законом, у звязку з відсутністю доказів, які підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем. В свідоцтві про народження заявника відсутній запис про батька, що підтверджується свідоцтвом про народження VI-УР №1000282 від 8 січня 1964 року. Відповідно до витягом з погосподарської книги станом на 1 січня 1964 року і до 31 грудня 1966 року [PERSON], мати заявника [PERSON], заінтересована особа [PERSON] та заявник проживали разом в житловому будинку за адресою: с. Широкий Яр Чернігівського району Запорізької області. В пункті 12 військового квитка НО №4953463 від 29 березня 1982 року батьком [PERSON] вказаний [PERSON] Станом на 1 січня 1964 року порядок реєстрації народження регулювався статтею 2 глави І розділу 1 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб і актах цивільного стану УРСР, прийнятого 3-ю сесією Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету 9 скликання 3 травня 1926 року, відповідно до частини першої якої, при реєстрації в органах записів актів цивільного стану народження дитини від матері, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, дитина записується по прізвищу матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Аналогічна правова норма містилась в частині другій статті 55 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС), міститься вона і в частині першій статті 135 Сімейного кодексу України (далі СК), чинному в теперішній час. Згідно з ч.1 ст.130 СК, частини другої статті 319 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), внесення змін до актового запису про народження можливо лише за рішенням суду, яке є підставою для внесення відповідного запису. Таким чином, заявник не має можливості відновити актовий запис про своє народження з відомостями про батька, адже цей запис зроблений за вказівкою моєї матері [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, та відсутнє відповідне рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.318 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення факту батьківства спадкодавця [PERSON] стосовно заявника [PERSON] залежить виникнення у останнього права на спадкування за законом після смерті спадкодавця. Іншого порядку встановлення цього факту законом не визначено. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Згідно з п.15 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної постанови суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС про шлюб та сім'ю. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З огляду на те, що заявник народився 01.01.1964 року, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норм КпШС України. Відповідно до ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із ст.55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Суд встановив, що померлий [PERSON] спільно проживав та вів спільного господарство з матір'ю [PERSON] та заявником, спільно з його матір'ю виховав та утримував заявника у неповнолітньому віці, що підтверджується поясненнями учасників процесу. Крім того, заявник має по батькові похідне від імені [PERSON], запис про [PERSON] як батька внесений до військового квитка заявника. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт того, що [PERSON], який помер 05.12.2012 року, був батьком [PERSON] Згідно з абз.2 п.18\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Outcome: approved