Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 листопада 2012 року між ним та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю продаж транспортного засобу типу: легковий седан, марки: Mitsubishi модель:Lanser, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер JMBSNCY2ABU001130, який на праві власності належить позивачу. На виконання досягнутої домовленості, позивачем було передано відповідачу транспортний засіб, ключі, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження майном, взамін відповідач повинна було передати йому 3\~000 доларів США. [PERSON] на виконання домовленості не було передано грошові кошти, в зв*язку з чим 27 травня 2015 року [PERSON] скасував довіреність на право розпорядження його транспортним засобом, а в липні 2015 року звернувся з заявою до правоохоронних органів стосовно притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за заволодіння чужим майном, однак 04 лютого 2016 року слідчим СВ Павлоградського ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Тому [PERSON] просив суд зобовязати відповідача повернути належний на праві власності транспортний засіб [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу типу: легковий седан, марки: Mitsubishi модель:Lanser, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер JMBSNCY2ABU001130, що підтверджується довідкою № 27/4-256 від 26 січня 2016 року виданої в.о. начальника Територіального сервісного центру 1247 Регіонального центру МВС в Дніпропетровській області. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю - продаж спірного транспортного засобу. На виконання домовленості позивачем було передано [PERSON] транспортний засіб, ключі, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження його транспортним засобом від 10 листопада 2012 року. Позивач взяті на себе зобовязання виконав та передав транспортний засіб разом з документами [PERSON], однак остання взяті на себе зобовязання не виконала, в зв*язку з чим 27 травня 2015 року [PERSON] скасував довіреність на право розпорядження його транспортним засобом, а в липні 2015 року звернувся з заявою до правоохоронних органів стосовно притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за заволодіння чужим майном, однак 04 лютого 2016 року слідчим СВ Павлоградського ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. \~ Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи те що відповідач володіє транспортним засобом без достатніх законимо підстав, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та зобовязати відповідача повернути [PERSON] його транспортний засіб Судові витрати розподілити на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved