Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою). Мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира [ADDRESS] , розташована на ХІІІ - му поверсі І6 - ти поверхового будинку, складається із 2 - х житлових кімнат, кожна із яких площею 16, 1 кв м, 12, 7 кв м, відповідно, та є окремими/ізольованими. Вказана квартира знаходиться у спільній частковій власності його та відповідачки, набутої у порядку приватизації та у порядку спадкування, за якими він та [PERSON] володіють по 1/2 частками відповідно. Оскільки вони як співвласники квартри не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою, й на на цьому грунті виникають непорозуміння тощо, й з урахуванням встановленого між ними порядку користування квартири, просить визначити порядок користування квартирою відповідно до якого виділити йому у користування ізольовану кімнату жилою площею 12, 7 кв м (меншу кімнату), а відповідачу - ізольовану кімнату жилою площею 16, 1 кв м (більшу кімнату); підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування залишити у спільному користуванні співвласників/мешканців квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордеру про надання правової допомоги від 16 листопада 2018 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , розташована на ХІІІ - му поверсі І6 - ти поверхового будинку, складається із 2 - х житлових кімнат, кожна із яких площею 16, 1 кв м , 12 , 7 кв м, відповідно, та є окремими/ізольованими, жилою площею 28, 8 кв.м, загальною площею 55, 38 кв м (а.с. 7, 8-9). Вказана квартира знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідачки, набутої у порядку приватизації та у порядку спадкування, за якими сторони володіють по 1/2 частці кожен відповідно (а.с. 7, 10). Між сторонами, які перебувають у родинних відносинах, виникають конфлікти з приводу користування житлом, вирішити які вони в позасудовому порядку не можуть. Позивач іншого власного житла окрім вказаної частки в спірній квартирі не має, тому суд зважаючи на встановлені правовідносини, частки у праві власності на квартиру, вважає за необхідне визначити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити позивачу у користування ізольовану кімнату жилою площею 12, 7 кв м (меншу кімнату), а відповідачу - ізольовану кімнату жилою площею 16, 1 кв м (більшу кімнату). Відповідно до припису ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а відповідно до ч.3 вказаної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п. 14 постанови Пленуму від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з послідуючими змінами, квартира, яка є спільною сумісною власність чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки згідно даних правовідносин сторони як співвласники не домовились про порядок користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, даний спір підлягає вирішенню судом. Як вбачається із даних правовідносин ідеальна доля (жила площа) для позивача як співвласника квартири (2 особи, 2 частки (1/2 та 1/2) становить 14, 4 кв м (28, 8 кв м : 2 = 14 , 4). Враховуючи розмір ідеальної долі позивача, його частка майна в квартирі складає 14, 4 кв м, якій може відповідати кімната розміром 12, 7 кв м, що на 1, 7 м кв м менше від його ідеальної частки, частка відповідачки складає 14, 4 кв м, й з метою уникнення конфліктних ситуацій в родині, враховуючи пріоритетне право власника на житло, суд приходить до висновку, що встановлення такого порядку користування квартирою не порушуватиме ані житлові права їх співвласників, ні майнові права, оскільки питання про встановлення порядку користування квартирою не впливає на майнові права їх співвласників. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст. 358, ст. ст. 355, 357, ч.1 ст. 405 ЦК України, з урахуванням п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з послідуючими змінами,

Outcome: approved