Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних та неустойки. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.05.2009 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримала від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 22100 доларів США і зобов’язалась повернути не пізніше 15.05.2012 року. У зв’язку з неповерненням позики позивач звернувся до суду 21.09.2012 року з позовом про повернення суми позики. Оскільки сума боргу не стягнута, позивач звернувся до суду знов і просить стягнути з відповідача на його користь проценти за користування неповернутою частиною позичених коштів і три процента річних за період з 21 вересня 2012 року по 12 листопада 2013 року в сумі еквівалентній 2407 доларам США станом на день ухвалення рішення за курсом НБУ, а також неустойку за прострочення виконання зобов’язань за договором позики в період з 12 листопада 2012 року по 12 листопада 2013 року в сумі 127750 грн. (а.с. 2-7). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з’явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, ніяких заяв до суду не подав, у зв’язку з чим суд розглядає справу у його відсутності при заочному розгляді справи зі згоди позивача. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 15.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримала від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 22100 доларів США і зобов’язалась повернути не пізніше 15.05.2012 року. Даний договір посвідчено нотаріально, зареєстровано в реєстрі за № 1909. ( а.с. 9). Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано. Згідно представленої до суду копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2013 року по справі № 2018/15050/2012, н/п 2/640/364/13 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 15 травня 2009 року в розмірі 342873 грн.60 коп., сплачений судовий збір в розмірі 3219 грн. В задоволенні позову [PERSON] про визнання договору позики частково недійсним відмовлено. (а.с. 87-98). В даному рішенні зазначено, що проценти та неустойка по договору позики від 15.05.2009 року розраховані позивачем та стягнуті судом по 21.09.2012 року. Доказів про виконання договору позики в повному обсязі суду також не надано. Зі слів представника позивача в судовому засіданні рішення суду від 06.11.2013 року також не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. І ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Стаття 1048 ЦК України зазначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання гро шового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з ураху ванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процен ти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений дого вором або законом. Позивачем розрахована сума процентів за користування позикою з моменту попереднього звернення до суду 21 вересня 2012 року за захистом своїх прав до моменту звернення 12 листопада 2013 року до суду з даним позовом та складає 1710 доларів США. Розрахована позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України сума трьох процентів річних за період з 21 вересня 2012 року по 12 листопада 2013 року складає 697 доларів США. Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Суд погоджується з даними розрахунками та зазначає, що стягненню підлягає сума 1710 доларів США+697 доларів США, що становить 28185,41 грн., виходячи із курсу НБУ станом на день ухвалення рішення суду. Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до змісту п. 5 договору позики від 15.05.2009 року, укладеному між сторонами, за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики позичальник повинна сплатити на користь позикодавця неустойку в розмірі 350 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. (а.с. 9 об). Позивачем розрахована сума неустойки на підставі п. 5 договору за період з 12 листопада 2012 року по 12 листопада 2013 року та складає в сумі 127750 грн. Оскільки суду під час розгляду справи доказів на спростування доводів та розрахунків позивача не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та задовольняє їх в повному обсязі. Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також, судом стягуються понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у зв’язку з задоволенням позовних вимог. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved