Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Свій позов мотивує тим, що 08.07.2014 року йому рекомендованим листом надійшла вимога від відповідача про зняття з реєстраційного обліку та виселення з квартири [ADDRESS], оскільки вона 04.03.2008 року придбала вказану квартиру у нього і його покійної дружини, хоча вони її не продавали. Вказує, що на початку травня 2007 року до нього і дружини звернувся [PERSON] з пропозицією заключити з ними договір довічного утримання, в зв'язку з чим необхідно зробити довіреності та 16.05.2007 року привіз їх до нотаріуса, де вони підписали, не розуміючи їх дійсної мети. Зазначає, що квартира знаходилась у державній комунальній власності та не була приватизована, тому вони не могли надати довіреності на її продаж. При цьому, приватизація відбулась 27.11.2007 року, ніяких документів на квартиру та ключів від неї вони не передавали, а продовжували у ній проживати. Оскільки про продаж квартири він дізнався лише 08.07.2014 року, то вважає, що ним строки позовної давності не пропущені. У зв'язку з чим, просить поновити строк позовної давності та визнати договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] від 04.03.2008 року недійсним. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON], [PERSON], від імені яких діяв [PERSON], та [PERSON] 04.03.2008 року укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проте, всупереч даних норм права, в судовому засіданні позивач та його представник не представили суду належних і допустимих доказів порушень вимог чинного законодавства при укладенні оспорюваного договору, в тому числі наявності в діях відповідача обману чи помилки з його боку, а тому заявлені вимоги суд вважає безпідставними. При цьому, доводи представника позивача з цього приводу спростовуються наявними письмовими доказами, а також показами свідка [PERSON], який в судовому засіданні послідовно і детально надав показання, з яких слідує, що між ним та позивачем і його дружиною було обумовлено і погоджено всі необхідні дії стосовно приватизації та подальшого відчуження квартири, у зв'язку з чим йому було видано дві довіреності. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, зважаючи, що позивач та його представник всупереч ст. 60 ЦПК України не представили суду доказів та не довели наявності обману зі сторони відповідача та не зазначили беззаперечних доводів, які б свідчили про укладення договору купівлі-продажу з порушенням вимог чинного законодавства чи під впливом помилки, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, не заслуговують на увагу й доводи представника позивача про наявність помилки та обману, оскільки в даному випадку твердження про них в сукупності є взаємовиключаючими обставинами і позивачем не доведено хоча б однієї із них при укладенні оспорюваного договору.

Outcome: dismissed