Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 1 з господарськими спорудами, що розташовані по вул. Боженка (до зміни назви вулиці та нумерації будинків вул. Великого Жовтня, 3) в с. Онацьківці Полонського району Хмельницької області, оскільки володіє ним на законних підставах понад десять років. В обґрунтування вимог зазначав, що вказаний житловий будинок відносився до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], котрий у 1986 році вибув до Російської Федерації. Він (позивач), після закінчення духовної семінарії був направлений на роботу настоятелем [PERSON] [PERSON] в с. Онацьківці Полонського району та через відсутність житла, за рекомендацією виконкому Онацьковецької сільської ради, в 1996 року він разом із дружиною вселилися у зазначений будинок, який на той час через відсутність власників знаходився в аварійному стані та частково непридатний для проживання в ньому. З того часу він став наймачем даного будинку, де у 1997 році зареєстрував своє місце проживання та мешкає у ньому по теперішній час зі своєю сім`єю. При розгляді справи [PERSON] позов підтримав та просив такий задовольнити із вказаних вище підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та вказав про визнання ним позову. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що житловий будинок № 1, який розташований по вул. Боженка (до зміни назви вулиці та нумерації будинків вул. Великого Жовтня, 3) в с. Онацьківці Полонського району Хмельницької області побудований у 1960 році на земельній ділянці площею 0,22 га. [PERSON], після закінчення духовної семінарії у 1996 році був направлений на роботу настоятелем [PERSON] [PERSON] в с. Онацьківці Полонського району та з того часу, з дозволу власника зазначеного будинку та відома сільської ради, фактично став проживати у вказаному житлі разом зі своєю дружиною [PERSON], де у них пізніше народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], 08..05.1999 року народження та син [PERSON], [INFO]. Позивач з 1996 року являється наймачем вказаного будинку загальною площею 32,0 кв.м, житловою площею 20,0 кв.м, на який він отримав технічний паспорт та 15 липня 1997 року зареєстрував своє місце проживання у ньому. Вказані обставини стверджуються також даними довідок, виданих Онацьковецькою сільською радою, довідкою про склад сім`ї, копій паспорта позивача, технічногоо паспорта на житловий будинок та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], даними ними в судовому засіданні, зокрема, остання свідок вказувала, що вона на той час, коли [PERSON] було направлено у їхнє село настоятелем храму, працювала сільським головою та оскільки у житловому будинку, що знаходиться по вул. Боженка, 1, ніхто не проживав, тодішній власник у 1996 році дозволив священику та його сім`ї проживати у цьому будинку. Також свідок [PERSON] пояснила, що на даний час власник будинку та його спадкоємці померли, а будь-які інші особи не заявили про свої права на будинок, в якому проживає позивач. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз'яснено у п.п.9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відтак, у суді знайшов своє підтвердження належними доказами факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем будинком № 1 по вул. Боженка в с. Онацьківці Полонського району протягом строку, що перевищує десять років, а саме, на протязі двадцяти років, тому [PERSON] набув право власності на вказане житло на підставах, що не заборонені законом.

Outcome: approved