Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення, стягнення неотриманої вигоди ,стягення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 53/100 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. 21 серпня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] відбувся попередній договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку на суму 14500 даларів США, після чого [PERSON] передала йому ,а він прийняв аванс у сумі 4000 доларів США та впустив [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживати у свій будинок. Однак в подальшому ,в листопаді 2011 року [PERSON] відмовилася купувати у нього вказаний будинок ,а рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 січня 2012 року ,залишеного в цій частині рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2012 року без змін ,з нього на користь [PERSON] стягнуто 31959 грн 20 коп. авансу та 11076 грн. 28 коп. за газифікацію житлового будинку. Цим же рішенням встановлено факт проживання [PERSON] з сім»єю у його будинку з 01 вересня 2008 року, користування підсобними приміщеннями та земельною ділянкою площею 12 соток ,на якій знаходяться арка з виноградом ,4 яблуні, 3 груші, слива. Після набрання судових рішень законної сили він пропонував [PERSON] із сім»єю добровільно залишити його житловий будинок, однак та відмовилася, мотивуючи тим, що він повинен повернути їй стягнуті судом на її користь кошти. Він запропонував [PERSON] сплатити йому кошти за проживання у його будинку, починаючи з вересня 2008 року, користування підсобними приміщеннями, земельною ділянкою.Однак та відмовилася,що змусило його звернутися до суду. Позивач просив виселити відповідачів із належного йому будинку, стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь орендну плату за проживання в будинку та користування сараями 46000 грн. та за користування присадибною ділянкою та плодами 13800 грн.,а всього 59800 грн. В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої вимоги і його остаточними позовними вимогами було зобов»язати відповідачів усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном - 53/100 житлового будинку шляхом виселення, стягнути з [PERSON] та [PERSON] неотриману ним вигоду у зв»язку з проживанням у зазначеному житловому будинку, користуванням підсобними приміщеннями та земельною ділянкою у сумі 31500 грн. Крім того, позивач посилався на те, що кози [PERSON], яких вона утримувала в господарстві, обгризли яблуні на його земельній ділянці і матеріальна шкода від потрави яблунь складає 2315 грн. 31 коп. У зв»язку із порушенням його права власності та відмовою відповідачів добровільно звільнити його будинок, що змусило його звертатися до суду за захистом своїх прав, порушило його уклад життя, здійсювати додаткові зусилля та витрачати кошти для відновлення свого права, йому було завдано моральну шкоду у розмірі 15000 грн, які він просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] Також позивач просив стягнути понесені ним судові витрати у сумі 6097 грн., які складаються з сплаченого ним судового збору, оплати правової допомоги, послуг банку, витрат на прибуття у судове засідання його представника, а також на проведення судової будівельно-технічної ескпертизи. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічном позовом до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди у виді відсотків за користування грошовими коштами та моральної шкоди, посилаючись на те ,що 21 серпня 2008 року між нею та [PERSON] відбувся попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, що належить останньому на праві приватної власності і розташований по [ADDRESS] на суму 14500 даларів США, після чого вона передала [PERSON] ,а він прийняв аванс у сумі 4000 доларів США та впустив її, [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON] проживати у свій будинок. Однак в подальшому ,через відсутність у [PERSON] всіх належних документів на будинок та збільшення суми за договором купівлі-продажу будинку, угода укладена не була. Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 січня 2012 року, залишеного в цій частині в силі рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2012 року, на її користь з [PERSON] було стягнуто 31959 грн. 20 коп. авансу та 11076 грн. 28 коп. за газифікацію житлового будинку. Однак відповідач за зустрічним позовом [PERSON] стягнуті за рішенням суду кошти добровільно їй не повернув і тому вона вважає, що останній безпідставно тривалий строк з 21 серпня 2008 року по 07 серпня 2012 року користується її коштами , які вона могла б покласти на депозит у банки, зокрема ЗАТ «НРБ» або АКБ «Трансбанк», де б отримала відсотки за користування. Так, упущена вигода від неотримання нею відсотків складає 22568 грн. Крім того, безпідставне користування [PERSON] її коштами протягом 2008-2012 років, неотримання нею прибутків від власних коштів, потягнуло матеріальні та моральні труднощі у її сім»ї, що призвело до завдання їй моральної шкоди у сумі 5000 грн., які вона просила стягнути з [PERSON] Також позивач за зустрічним позовом просила стягнути понесені нею судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача наполягали на задоволенні позовних вимог, підтримавши їх у повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] кошти за будинок були передані [PERSON] добровільно, як і добровільно були витрачені кошти на газифікацію зазначеного будинку, тому про будь-які вклади до банку цих грошей не могло бути і мови. Щодо завдання моральної шкоди [PERSON] позивачу за зустрічним позовом [PERSON], то остання, на їх думку, жодних доказів завдання такої шкоди не надала. Відповідач [PERSON], а також неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON], інтереси яких представляла їх мати - відповідач [PERSON], до суду не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду зазначеної справи, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Разом з тим, в матеріалах справи є дві заяви відповідача [PERSON], адресовані Фрунзівському районному суду Одеської області, де спочатку знаходилася цивільна справа, у яких він просив розглядати справу у його відсутність і позовні вимоги не визнавав. Тому, відповідно до ст.169 ЦПК України, справа розглянута у відсутність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області, не заперечував проти задоволення позову, однак із обов»язковим дотриманням прав неповнолітніх відповідачів. В подальшому до суду не з»явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] та представник відповідача позов не визнали, повідомивши, що, на їх думку, немає законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], так як останній відмовляється повертати стягнуті за рішенням суду гроші, при цьому ж вимагає стягнути гроші за проживання у будинку та користування підсобними приміщеннями. Земельна ж ділянка була у запущеному вигляді і вона власною працею та працею членів її сім»ї привела ділянку у стан, придатний до використання. Що стосується потрави яблунь, то ділянка не загорожена, і чиї кози і коли обгризли дерева, невідомо. Відносно моральної шкоди, то саме позивач завдав їй моральну шкоду створенням для її сім»ї безперестанних перевірок, комісій тощо, а не вона йому, тому підстав для задоволення позову, на їх думку, немає. Разом з тим, [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог у відповідності із обставинами , викладеними вище. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, думку представника третьої особи, пояснення експерта, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба (ст.ст. 379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, [PERSON] належить 53/100 частина домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т.1,а.с.11). Право власності [PERSON] на 53/100 вказаного домоволодіння підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності. (т.1,а.с. 239) Факт проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON] у зазначеному будинку з кінця серпня 2008 року по теперешній час підтверджується як поясненнями позивача, так і поясненнями відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] / а.с. 23/. Там же, за її поясненнями, зареєстровані її діти- [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] зареєстрований в м.Львів. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї [PERSON], не укладали договору найму житла з власником, не мають права власності на домоволодіння або на його частку, суд прийшов до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], незаконно користуються майном, а саме 53/100 частинами домоволодіння по [ADDRESS], яке на праві приватної власності належить [PERSON], чим перешкоджають власнику здійснювати свої права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідачів підлягають задоволенню. Оцінюючи доводи позивача [PERSON], щодо відшкодування упущеної вигоди, суд враховує, що відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Заявляючи позов про стягнення упущеної вигоди, позивач [PERSON] посилався на те, що у зв'язку з тим, що відповідач без достатніх правових підстав проживала у будинку, який він міг би здавати в оренду, йому були спричиненені збитки у вигляді упущеної вигоди. На підтвердження своїх доводів, позивач посилався на висновок судової будівельно-технічної експертизи №23-13 від 20.07.2013 року щодо розміру орендної плати нерухомого майна з типовими умовами в серединній зоні населеного пункту. Разом з тим, позивач не надав суду доказів відносно того, чи мала місце реально упущена вигода, в чому полягали завдані збитки, чи були фактично укладені договори оренди зазначеного будинку з будь-якими особами, які не були реалізовані через утримання приміщення іншими особами, а також доказів їх відмови від цих договорів у зв'язку з неможливістю отримати приміщення, оскільки припущення щодо можливості здачі приміщення в оренду не можуть бути прийняті до уваги та породжувати відповідальність по відшкодуванню збитків. Щодо оренди земельної ділянки, то позивачем взагалі не надані будь-які докази його права власності на земельну ділянку. Крім того, вимоги щодо упущеної вигоди, починаючи з 01 вересня 2008 року до 28 травня 2012 року/ набрання рішенням апеляційного суду Одеської області законної сили/,є безпідставними,так як між сторонами на той час була укладена домовленість про придбання за договором купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] Таким чином, доведений факт користування відповідачем належним позивачу будинком у вказаний період, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надані суду докази про укладення договору оренди житлового будинку, який не був реалізованим з вини відповідача, а сам по собі намір здавати житло в оренду не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Тому у цій частині позову слід відмовити. Щодо до відшкодування майнової шкоди - то відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частин 2 та 3 п.г-1 ст.152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків відповідно до п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.93р. №284, - розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських рад. Судом встановлено, що позивач не звертався до зазначеної комісії з приводу визначення розміру заподіяної йому шкоди. При цьому позивач, надавши розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеню припинення росту, здійснений Державною екологічною інспекцією в Одеській області, який, на думку суду, взагалі не може бути застосований до правовідносин, що склалися між сторонами, не надав акт обстеження земельної ділянки з пошкодженими деревами. Відсутність такого акту, на думку суду, унеможливлює встановлення, коли мало місце пошкодження дерев, обставини їх пошкодження та причетність до цих обставин саме відповідача [PERSON] За приписами ж вищенаведених статей встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду - це правопорушення, до складу якого входять: шкода, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між ними, вина особи, яка заподіяла шкоду. Виходячи з цього, позивач повинен був довести, зокрема, наявність збитків і неправомірної поведінки відповідачки, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідачки та заподіяння цим збитків у розмірі 2315 грн. 31 коп. Натомість, доказів стосовно спричинення позивачу матеріальної шкоди суду не надано, доводи позивача суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача [PERSON] до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, / зі змінами/ ,розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене ,виходячи із принципу непорушності права власності, суд вважає, що неправомірним проживанням [PERSON] та [PERSON] у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, обмеженням його права володіння, користування на розпорядження власним будинком, що спонукало останнього звертатися за правовою допомогою, здійснювати заходи, щодо повернення житла для можливості використання за власним розсудом, відповідачі завдали позивачу моральну шкоду. При цьому судом враховано інтенсивність та тривалість перенесених ним страждань, а тому компенсація заподіяної йому шкоди має бути визначена у сумі 5000 грн., яка є розумною, виваженою, справедливою та пропорційною, так як вимоги у стягненні моральної шкоди у сумі 15000 грн., на думку суду, є неспіврозмірними із завданою йому моральною шкодою. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача стягуються всі підтверджені документально судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог. Так як немайнові вимоги позивача задоволені у повному обсязі, то судовий збір за розгляд позовних вимог немайнового характеру у сумі 114 грн. 70 коп. підлягає повному стягненню, а судовий збір за розгляд позову про відшкодування моральної шкоди пропорційно задоволеним позовним вимогам - 76 грн. 47 коп., а всього 191 грн 17 коп. Що стосується витрат позивача по наданню йому правової допомоги та витрат на прибуття представника у судові засідання, то суд вважає, що слід стягнути з відповідача 1/2 частину зазначених витрат, так як вимоги немайнового характеру задоволені повністю, у задоволені майнових вимог відмовлено, а вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені частково, що унеможливлює абсолютно пропорційно вирахувати зазначені судові витрати. Тому за надану правову допомогу слід стягнути 1250 грн., витрати на проїзд представника позивача - 599 грн. 80 коп. Так як висновок судової будівельно-технічної експертизи був доказом по позовних вимогах, у задоволенні яких відмовлено, то ці судові витрати стягненню не підлягають. Оплата банківських послуг не є судовими витратами і тому вимоги про стягнення цих витрат як судових задоволенню не підлягають. Щодо вимог відповідача [PERSON] по зустрічному позову про стягнення упущеної вигоди у виді відсотків за користування грошовими коштами, то як вже зазначалося вище, відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК Цкраїни, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Заявляючи позов про стягнення упущеної вигоди, [PERSON] посилалася на те, що у зв'язку з тим, що [PERSON] з серпня 2008 року по серпень 2012 року користувався її коштами у сумі 4000 доларів США, які вона могла би покласти у банк і отримувати відсотки за користування цими коштами, їй були спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди. При цьому [PERSON] не надала суду доказів реально упущеної вигоди, в чому полягали завдані збитки, а посилання на те, що вона могла би отримувати відсотки від вкладу коштів у будь-яку банківську установу, є лише припущенням, що не може породжувати відповідальність по відшкодуванню збитків. Крім того, вимоги щодо упущеної вигоди, є безпідставними, так як сторони не заперечували, що кошти у сумі 4000 доларів США [PERSON] були добровільно передані як аванс при домовленості про намір укладання договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] і не могли бути передані до банку як вклад. Так само добровільно [PERSON] були використані кошти на газифікацію будинку. Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідач у зустрічному позові не навела переконливих доказів щодо завдання їй моральної шкоди відповідачем по зустрічному позову [PERSON] на час подання нею позову 02 серпня 2012 року, так як у основу позову покладено тривале невиконання рішення суду [PERSON], що потягло порушення спокою як її , так і членів її сім»ї. Так , постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним рішенням суду датована 17 липня 2012 року / т.1,а.с.42/ .Неповернення коштів протягом двох тижнів після відкриття виконавчого провадження не може бути розцінено як тривале неповернення коштів. При цьому ,п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, / зі змінами/ роз»яснено, що невиконання зобов»язань не тягне за собою відшкодування моральної шкоди. Посилання [PERSON] у судовому засіданні на нібито неправомірну поведінку позивача [PERSON] щодо неї і її дітей не можуть бути прийняті до уваги, так як таких позовних вимог [PERSON] не пред»являла, як не надавала і будь-яких доказів неправомірної поведінки позивача. Тому вимоги по зустрічному позову [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: partial