Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 28 березня 1994 року та зареєстрований на Південній товарній біржі за № 167 та в ММБТІ 26.01.2000 року за № 158. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що договір не був посвідчений нотаріально. В той же час, сторони виконали всі передбачені ним умови, однак наразі відповідач ухиляється від посвідчення вказаного договору нотаріально, у зв'язку з чим у позивача виникає необхідність визнати цей договір купівлі-продажу дійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, направив свого представника, який надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 28.03.1994 року між сторонами було укладено договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив вказаний житловий будинок. Договір був посвідчений на Південні товарній біржі за № 167. 26 січня 2000 року вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 158. Після укладення договору, відповідач передав усі документи на житловий будинок, звільнив його від своїх речей та виїхав, тобто фактично передав вказаний будинок у власність позивача. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі, сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не засвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що договір нотаріальному посвідченню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю передав гроші за житловий будинок, вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки позивачу невідоме місцезнаходження відповідача у справі. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що сторони фактично виконали усі істотні умови договору купівлі-продажу, вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений на Південні товарній біржі, повинен бути визнаний дійсним. На підставі викладеного, суд приходить до того, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved