Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Солом'янський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві - про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що 16. 09. 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в зв'язку з чим відповідач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. 09. 09. 2010 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач зазначає, що з квітня 2010 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, житлово-комунальні послуги за місцем реєстрації не сплачує. Формальна реєстрація відповідача у спірній квартирі змушує позивача нести додаткові матеріальні витрати, в зв'язку з чим позивач просив суд визнати [PERSON] такою що втратила право користування житловим приміщенням що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у його відсутність, в якій також зазначив, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення та просить суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала. Третя особа: Солом'янський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання свого представника не направили, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 7). Вбачається, що 16. 09. 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в зв'язку з чим відповідач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. 09. 09. 2010 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 8). Вбачається, що з квітня 2010 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, житлово-комунальні послуги за місцем реєстрації не сплачує, особистих речей в квартирі не має, що підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 30. 09. 2014 року, Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 31. 10. 2014 року, Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 31. 12. 2014 року (а.с. 4-6). Встановлено, що формальна реєстрація відповідача у спірній квартирі змушує позивача нести додаткові матеріальні витрати, що пов'язані з оплатою за житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим позивач просив суд про задоволення позову на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вказаною квартирою не цікавиться, особистих речей остання в квартирі не має, за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі відповідач не сплачує. Також судом встановлено, що в зв'язку з формальною реєстрацією відповідача у спірній квартирі, позивач вимушений нести додаткові матеріальні витрати, щодо сплату комунальних послуг. Відповідно до вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем були доведені ті обставини, на які вона посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе позов задовольнити. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved