Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати право власності на 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2 по вул. Малиновського у м. Одесі, право власності на яку на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності у КП «ОМБТІ та РОН» за № 146 доп-стр.144-р 429 від 02.жовтня 2002 року за [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2013 року розподілено майно, набуте під час шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя, йому [PERSON] виділено 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2 по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат та [PERSON] 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат. Позивач вказує, що звернувся до реєстраційної служби в Одеській області 12.02.2016 року із заявою для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2013 року, яке набуло законної чинності. Однак, рішенням державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18 лютого 2016 року йому відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/2 частину квартири 52, у будинку 61, корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі. Державна реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовляючи у виконанні рішення суду Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2013, зазначає, що заявником [PERSON] надано рішення Малиновського районного суду м. Одеси, яким не визнається право власності на частину квартири, а виділяється. Оскільки терміни «виділення» та «визнання права власності» мають різну правову природу, тому йому в державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі відмовлено. Таким чином, маючи у фактичному володінні та користуванні 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2 по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, корисною площею 44,7 кв.м, загальною площею 44,7 кв.м, в тому числі житловою площею 31,4 кв.м, він позбавлений можливості зареєструвати право власності на зазначену частину квартири, тому він звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. 15 червня 2016 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення порядку володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] зазначає, що дійсно рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 31 травня 2013 року розподілено майно, набуте під час шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділено йому [PERSON] 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2 по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат та [PERSON] 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат. Вказана квартира, згідно технічного паспорту від 14.11.2007 року, складається з наступних приміщень коридор, площею 4, 6 кв.м; житлової кімнати, площею 17,1 кв.м; житлової кімнати, площею 14,3 кв.м; кухня, площею 5,6 кв.м; ванна кімната, площею 2, 1 кв.м; туалет, площею 1,0 кв.м Загальна площа квартири 44,7 кв.м, в тому числі житловою площею 31,4 кв.м. За домовленістю між ними, після ухвалення рішення Малиновським районним судом м. Одеси від 31.05.2013 та розподілу майна подружжя, [PERSON] почав користуватися житловою кімнатою, площею 14, 3 кв.м, вона [PERSON] почала користуватись житловою кімнатою, площею 17, 1 кв. м. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №028253 від 03.08.2006, їй була встановлена 2 група інвалідності безстроково. Спірна квартира є єдиним для неї житлом, тому просить задовольнити зустрічний позов щодо надання їй в користування житлову кімнату, площею 17,1 кв.м, [PERSON] - житлову кімнату, площею 14,3 кв.м, інші приміщення: коридор, площею 4,6 кв.м; кухня, площею 5,6 кв.м; ванна кімната, площею 2,1 кв.м; туалет, площею 1,0 кв.м залишити у загальному користуванні. Представник [PERSON] [PERSON] підтримала позовну заяву та просила задовольнити позов в повному обсязі та не заперечувала проти зустрічного позову, оскільки між позивачем та відповідачкою дійсно склався порядок користування житловими кімнатами, які вона вказує у зустрічному позові. Подала заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала позов [PERSON] та повністю підтримала зустрічний позов, просила його задовольнити, розглянути справу у їхню відсутність. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання право власності на 1/2 частину квартири підлягають задоволенню повністю. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю також підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду від 31 травня 2013 року встановлено факт спільного сумісного права власності подружжя на квартиру 52, у будинку 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі. Вказаним рішенням суду розподілено майно, набуте під час шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділено: [PERSON] 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат; [PERSON] 1/2 частину квартири 52, у будинку 61 корпус 2 по вул. Малиновського у м. Одесі, яка складається в цілому з двох житлових кімнат. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Окрім того, відповідно до п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом досліджено надану позивачем копію договору купівлі-продажу від 16.01.2001 року квартири № 52, у будинку №61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі та копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2013 року про поділ майна подружжя, якім розділено майно, набуте під час шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя по 1/2 частини квартири № 52, у будинку № 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі. Таким чином, при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя судом встановлено факт сумісного права власності подружжя на квартиру № 52, у будинку № 61 корпус 2, по вул. Малиновського у м. Одесі. Суд розподілив майно подружжя, набуте під час шлюбу, виділивши по 1/2 частині зазначеної квартири позивачу та відповідачу. При цьому судом не визнавалось право власності кожного з подружжя на 1/2 частину вказаної квартири, оскільки таки вимоги [PERSON] не заявлялись. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У даному випадку, відповідно до ст. 61 ЦК України вказані факти встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи. На підставі ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник майна може предявити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється, що передбачено ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартиру підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Також підлягає задоволенню і зустрічний позов [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою з огляду на наступне. Згідно з технічним паспортом на квартиру № 52 у будинку № 61 корпус 2 по вулиці Малиновського в місті Одесі, квартира складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, а саме: житлової кімнати, площею 17,1 кв.м; житлової кімнати, площею 14,3 кв.м; кухня, площею 5,6 кв.м; коридор, площею 4,6 кв.м; ванна кімната, площею 2,1 кв.м; туалет, площею 1,0 кв.м Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника належать дружина, діти, батьки власника. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р., «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, а також що існуючий порядок користування спірною квартирою фактично підтверджено сторонами по справі, шляхом домовленості між ними порядку користування приміщеннями квартири, суд вважає за необхідне, існуючий порядок зберегти та визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 кв.м; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 14, 3 кв.м. В загальному користуванні [PERSON] і [PERSON] залишити: коридор площею 4,6 кв.м; кухню площею 5,6 кв.м; ванна кімната площею 2,1 кв.м; туалет площею 1,0 кв.м. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Запропонований сторонами порядок користування квартирою відображає фактичний порядок користування, що склався впродовж тривалого часу та не порушує інтереси сторін. Тому суд вважає, що такий порядок користування житловими кімнатами, кухнею та іншими приміщеннями квартири може бути закріплений судовим рішенням. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved