Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 серпня 1998 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №133, проте подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час заявник з 21.09.2019 року відбуває покарання в Житомирській виправній колонії №4, збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності (а.с.23). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує (а.с.58). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 29 серпня 1998 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №133, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.6-8). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2018 року по справі №697/1609/18 клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у кримінальному провадженні відносно засудженого [PERSON] - задоволено. Вирок Хімкінського міського суду Московської області від 08.02.2017 відносно [PERSON] , якого визнано виним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 30, п. «г» ч,4 ст. 228.1, ч.3 ст. 229.1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років 2 (два) місяці з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України. Вважати [PERSON] засудженим: за ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ч.3 ст.68 КК України, до покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст.305 КК України до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі без конфіскації майна (а.с.17-21). Згідно довідки від 31.01.2020 року, виданої в.о. начальника ДУ «Житомирська виправна колонія №4» [PERSON] , відбуває міру покарання у вказаній установі з 21.09.2019 року по теперішній час (а.с.22). Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved