Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи позов тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується правовстановлюючими документами. Позивач вказує, що в серпні 2014р. на підставі усної домовленості він надав згоду на тимчасову реєстрацію (до жовтня 2014р.) та проживання у вказаній квартирі гр.[PERSON]. Відповідач на даний час зареєстрований у вказаній квартирі, однак фактично, з дня реєстрації та по даний час в квартирі не проживає та не з'являється, що підтверджується відповідним актом обстеження. Вказує, що згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм будинком. Вказує, що відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви в повному обсязі, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, неповідомивши суд про причину неявки, хоча про час і місце його проведення повідомлялись в установленому законом порядку, про що є дані в матеріалах справи, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 01.08.2014р., та двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18.03.2013р. Позивач у вказаній квартирі не проживає і не зареєстрований. Згідно даних АДП ГУДМС УДМС України у Черкаській області встановлено, що [PERSON], 1992р.н., зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 18.09.2014р. Згідно акта обстеження квартири від 18.11.2014р. вказано, що [PERSON] зареєстрована як квартиронаймач в квартирі [ADDRESS], однак на даний час в квартирі фактично не проживає (місце перебування невідоме), не сплачує квартплату. Суд констатує, що у вказаному акті обстеження не вказано, з якого саме часу [PERSON] в квартирі не проживає. При розгляді даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наявних матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивачем не дотримані вказані положення закону, а саме з моменту реєстрації відповідача у квартирі (з 18.09.2014р.) не минув визначений законом строк, зі спливом якого позивач має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, : судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень вказаного Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб та зняття з реєстрації здійснюється органом реєстрації. Таким чином, суд не уповноважений знімати з реєстрації фізичних осіб, а може ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідний орган реєстрації зняти з реєстрації фізичну особу. Враховуючи, що суд не вбачає підстав визнавати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], тому і вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку - є передчасною і такою, що не підлягає до задоволення. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позивачем не доведено своїх позовних вимог, позовні вимоги суд вважає безпідставими та необґрунтованими, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed