Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] 14.10.2013 року у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої обов'язки за договором позивач виконав. [PERSON] та [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі-продажу даного будинку 14.10.2013 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення щодо продажу будинку відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даної квартири, позивач позбавлена права зареєструвати на праві власності даний житловий будинок, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. У зв'язку з наведеним позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та [PERSON], визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Від відповідача у судове засідання надійшла заява, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у зв'язку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 ст.328 ЦПК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» наголошує, що судам слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Суд вважає за можливе застосування до врегулювання відносин сторін ст.220 ЦК України, оскільки з 14.10.2013 року момент вчинення спірного правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК, не пов'язується з його державною реєстрацією. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно номер 16940149 від 28.01.2014 року ( а.с. 5). Право власності на нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером 279580865206 (а.с.6). До отримання свідоцтва Відповідач мав на руках реєстраційне посвідчення на дане майно від 29.05.1997 року на підставі якого він володів даним майном і на підстав якого було видане свідоцтво про право власності ( а.с. 7). [PERSON] домовився з відповідачем [PERSON] про продаж належної квартири за 40000,00 гривень та сплатив йому зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується відповідним актом, а [PERSON] ( а.с. 13) в свою чергу передав [PERSON] всю документацію на будинок та ключі від нього. Після сплати коштів [PERSON] почав робити ремонт квартири. 14.10.2013 року відповідач в простій письмовій формі уклав з позивачем договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі-продажу даного будинку 14.10.2013 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення щодо продажу будинку відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, що порушує права [PERSON] як власника будинку. Ухиляння відповідача від нотаріального посвідчення Договору порушує суб'єктивні права позивача, не дає йому можливості розпоряджатися предметом договору відповідно до приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає позовні вимоги законним і обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved