Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] Акціонерного Товариства «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що він,\~ працював у відповідача на різних посадах\~ в період з 09 серпня 1989 року по 01 травня 1998 року. Згідно записів у його Трудовій книжці у відповідності до наказу № 68 від 23 квітня 1998 року він був звільнений з роботи. При його звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Кошти він так і не сплатив, що підтверджується Довідкою відповідача № 1-23/97, хоча він неодноразово звертався до нього за цим питанням. На захист свого порушеного права він звернувсь до Словянського міського суду і Рішенням від 19 червня 1998 року, справа № 2-1889-98з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5029 грн. 39 коп. Вважає, що має також право на компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з її невиплатою на підставі діючого законодавства України, про що зазначено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо умов проведення такої компенсації: 1) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України №108/95-ВР від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» (згідно якої «...компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів у порядку, встановленому чинним законодавством») і «Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (до січня 2001 року) і «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (з 01 січня 2001 року). Згідно ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати при провині власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, які зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство зобов'язано виплатити його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку Згідно Довідки відповідача № 01-23/97а від 20 лютого 2018 року його середньомісячна заробітна плата за останні 2 місяці роботи складала 334,48 грн., за відпрацьований (182,4+171,0=353,4/2=176,7год) , а середньоденний заробіток складав (334,48 / 176,7= 1,89x8,2) =15,50 (грн.). Таким чином і у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» його середній заробіток за весь затримки розрахунку при звільненні станом на 12 березня 2018 року складає : 15,50 х 5003= 77546,50 грн, де 5003 - кількість робочих днів за 5-тиденним робочим тижнем, починаючи з 02 травня 1 року по 12 березня 2018 року (день подання позову) з урахуванням офіційно опублікованих даних «Про норму тривалості робочого часу» щодо кількості робочих днів в [PERSON] праці і соціального захисту населення У країни на 1997-2018 роки. Крім зазначеного, незаконними діями відповідача йому була причинена і суттєва моральна шкода, яка повязана з трудовими правовідношеннями , яка виявилась у його моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем його законних прав та інтересів, що гарантовані Конституцією України та трудовим законодавством (ст. 237-1 КЗпП України) в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем його трудових прав привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності Через провину відповідача він не міг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому він мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сімю тощо. Внаслідок чого він став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоровя погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. Таким чином, причинену йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в 3000,0 грн. Позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати, індексації, компенсації втрати частини заробітку, а також середнього заробітку та моральної шкоди за трудовими правовідносинами згідно норм чинного трудового законодавства з урахуванням в тому числі Рішення Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 щодо застосування статей 116,117, 237-1 КЗпП України з огляду на те, що заробітна плата йому до цього часу підприємством так і не виплачена. Викладене підтверджується доданими до позову документами. Просить суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Содовий завод» м. Словянська Донецької області на його користь його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 травня 1998 року по 12 березня 2018 року (день подання позову) в сумі 77546 грн. 50 коп., та причинену йому моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Содовий завод» повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 10 квітня 2018 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив (а.с.11,13). Представник відповідача [PERSON] акціонерного Товариства «Содовий завод» - ліквідатор [PERSON] 04 квітня 2018 року до суду надала Заяву, в якій зазначила, що вимоги позивача не визнає в повному обсязі, оскільки відносно ВАТ «Содовий завод» порушено справу про банкрутство згідно до Ухвали Донецького Господарського суду №5/17Б від 03 січня 2001 року. Постановою Донецького Господарського суду відкрито ліквідаційну процедуру з 09 квітня 2003 року. У 2014 році на сайті [PERSON] юстиції України та Вищого Господарського суду України були зареєстровані оголошення про продаж майна цілісного майнового комплексу ТОВ «Содовий завод» тобто проведено торги майна, однак із-за відсутності набувачів, торги визнані такими, що не відбулися. На теперішній час йде підготування технічної документації з продажу майна частками. Ліквідатор працює відповідно до Закону, який має пріоритет перед іншими нормативними актами. Частина 1 статті 23 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачає, що у відношенні банкрута «… припиняються нарахування неустойки, пені (штрафу, пені)» процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрота». Аналогічно, в частині 1 статті 38 нового Закону № 4212-УІ від 22 жовтня 2011 року, у банкрота не виникає ніяких додаткових зобовязань. Тому, товариство з обмеженою відповідальністю «Содовий завод» не може визнати індексацію, компенсацію або інші додаткові вимоги, крім основної заборгованості по заробітній платі , яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахувалася за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, який з моменту затвердження господарським судом, не змінюється. Будь-яка зміна сум в ліквідаційній процедурі не передбачено. Відповідно, ВАТ «Содовий завод» може визнати тільки дійсні вимоги, які можуть бути погашені на підставі ст.31 (черговість погашення вимог кредиторів) зазначеного Закону після проведення аукціону. Крім цього,

Outcome: partial