Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму індексу інфляції за період з 9 жовтня 2014 року по 10 лютого 2015 року в розмірі 4 654 грн. 51 коп., а також 3 відсотки річних від простроченої суми за цей же період в розмірі 442 грн. 50 коп. - за прострочення виконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що відповідачем в добровільному порядку тривалий час не виконувались грошові зобов'язання, а тому просять стягнути з відповідача індекс інфляції та відсоток річних за період прострочки на суму, визначену у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі, пояснила, що в повному обсязі розрахувалась із позивачем, а тому заперечує обов'язок сплачувати кошти за порушення грошового зобов'язання. Представник відповідача заперечив проти заявлених вимог, додавши, що термін нарахування відсотків та індексу інфляції за порушення грошового зобов'язання має обраховуватись з моменту початку примусового виконання рішення суду, крім цього, ставить під сумнів вірність нарахування вказаних у позові сум. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Надана позивачем копія рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 серпня 2014 року, рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року, виконавчого листа, виданого 22 жовтня 2014 року Сарненським районним суду Рівненської області на виконання вказаних вище рішень - доводить, що з боку [PERSON] перед [PERSON] існує борг у сумі 24 982 грн. 81 коп. завданої моральної шкоди, 15 000 грн. моральної шкоди та 3 074 грн. 67 коп. понесених судових витрат. З виконання даного виконавчого документа відкрито виконавче провадження, про що свідчить копія постанови державного виконавця відділу ДВС Сарненського РУЮ від 5 листопада 2014 року. Відповідно до копії довідки № 216 від 5 лютого 2015 року, виданої відділом ДВС Сарненського РУЮ - заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за виконавчим провадженням станом на це число становить 43 057 грн. 48 коп. Таким чином, в ході судового слідства достовірно встановлено наявність невиконаного грошового зобов'язання у [PERSON] перед [PERSON] на день подачі останнім позову до суду на вказану вище суму. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок індексу інфляції, виходячи із середнього індексу інфляції за 2014 рік, січень 2015 року - 110,81 % , сума інфляції боргу відповідача за період прострочення становить 4 654 грн. 51 коп. (43 057, 48 грн. х 110,81 % - 43 057, 48 грн.). Із врахуванням 125 днів прострочення сплати боргу, сума 3 відсотків річних від простроченої суми становить 442 грн. 50 коп. (43 057, 48 грн. х 3% : 365 днів х 125 днів). Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник відповідача заперечував достовірність поданих позивачем індексів інфляції та заперечував вірність проведених розрахунків, однак, доказів на доведення заперечень не надав. Однак, відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виходячи із вказаної норми - моментом, з якого [PERSON] вважається такою, що прострочила зобов'язання, є момент закінчення строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, а це 12 листопада 2014 року, що вбачається із копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 5 листопада 2014 року. Таким чином, саме з цієї дати мають нараховуватись індекс інфляції та відсотки за прострочення виконання зобов'язання. З огляду на наведене, до відшкодування підлягає сума інфляції боргу відповідача за період прострочення, яка становить 1 162 грн. 52 коп. (43 057, 48 грн. х 102,7 % - 43 057, 48 грн.), де індекс інфляції обраховується за листопад 2014 року - січень 2015 року. Із врахуванням 91 дня прострочення сплати боргу (з 12 листопада 2014 року по 11 лютого 2015 року), сума 3 відсотків річних від простроченої суми становить 322 грн. 14 коп. (43 057, 48 грн. х 3% : 365 днів х 91 день). Відповідачем доведено факт повного відшкодування позивачу завданої шкоди відповідно до рішення суду від 9 жовтня 2014 року, на підтвердження чого надано копію довідки Відділу ДВС № 359 від 5 березня 2015 року та копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 11 березня 2015 року. Суд вважає, що вказані обставини не спростовують заявлені позивачем вимоги, так як оплата боргу була проведена відповідачем поза межами періоду, за який проведено відповідні нарахування індексу інфляції та 3 відсотків річних за прострочення зобов'язання. З огляду на наведене, позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. На підставі наведеного, ст.ст. 546, 610, 611, 625, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: partial