Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою у розмірі 3000 Євро. Позовна заява мотивована тим, що позивач 08 жовтня 2019 року позичив під розписку відповідачу грошові кошти у сумі 3000 Євро та зобов`язався повертати їх щомісячно до кожного 10 числа місяця по 300 Євро. Позивач свої зобов`язання виконав, однак відповідач порушує вз`яті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та жодної суми до часу звернення з даним позовом до суду не повернув. Позивач в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовільнити, відмовився від стягнення витрат на правову допомогу, зазначив що не заперечує проти заочного розгляду справи та просив провести судове засідання у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду прчин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матріалами поштової кореспонденції та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб порталі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Суд, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому главою 11 розділом III ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.128, 130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, як і заяв про відкладення розгляду справи, а чи повідомлення\~ поважності причин неявки в судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи то фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювався. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, викладену письмово, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 08 жовтня 2019 року позивач уклав договір позики з відповідачем шляхом надання [PERSON] грошових коштів під розписку у розмірі 3000 Євро, а відповідач взяв на себе зобов`язання повертати позику щомісячними платажеми до кожного 10 числа місяця по 300 Євро. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки від 08 жовтня 2019 року (а.с.7) термін повернення боргу в ній не зазначено, однак визначено умови виконання щомісячними платежами. Ч.2 статті 530 ЦК України зазначає, що «якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час». Частиною 1 статті 1049 ЦК України, вказано на те, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений строк, а якщо строк не встановлений, протягом 30-ти днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Позивачем, на виконання вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, 20 липня 2020 року було направлено позичальнику [PERSON] на адресу його реєстрації вимогу про повернення взятих в [PERSON] 08 жовтня 2019 року коштів в сумі 3000 Євро (а.с.8). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що\~ договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач вз`яв на себе зобов`язання повертати позичені у позивача кошти щомісячними платежами по 300 Євро до кожного 10 числа місяця. Як вбачається з розписки від 08 жовтня 2019 року відповідач жодного разу позивачу кошти не повертав (а.с.7). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження свої позовних вимог надано до суду ориганіл розписки написаної відповідачем, а також вимогу направлену на адресу відповідача, з вимогою термінового повернення коштів. Відповідачем же заперечень щодо отриманої суми позики а чи написання самої розписки під тиском, жодних доказів на підтвердження цих фактів до суду не надав. За змістом ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Позивач надав у борг відповідачу кошти в іноземній валюті Євро та просить суд стягнути саме борг по розписці від 08 жовтня 2019 року саме в валюті, якій був наданий борг 3000 Євро. Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Відповідач всупереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем, а чи її наявність у меншому розмірі. Позивач відповідно до квитанції № ПН3017566 від 28 липня 2020 року сплатила судовий збір за подання позову до суду в сумі 950 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення в повному обсязі, відповідно судовий збір підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved