Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельні частки (паї) в порядку спадкування за заповітом, згідно із яким 04.04.2001 року помер батько позивача [PERSON]. [PERSON] залишив заповіт від 04.09.1997 року, посвідчений [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області та зареєстрований за № 70, згідно якого все своє майно заповідає [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) площею 4,03 га по КСП «Вінниччина», яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0435158 від 12.05.1999 року виданого Оратівською РДА Вінницької області. Крім цього,12.11.2001 року померла мати позивача [PERSON]. [PERSON] залишила заповіт від 04.09.1997 року, посвідчений [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області та зареєстрований за № 71, згідно якого все своє майно заповідає [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) площею 4,03 га по КСП «Вінниччина», яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0127662 від 08.04.1997 року виданого Оратівською РДА Вінницької області. Нотаріально оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлена можливості, так як у визначений законодавством термін для прийняття спадщини після смерті спадкодавців не звернулася до нотаріальної контори, а тому позивач змушена звернутися до суду для визнання права на земельні частки (паї). Просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 4,03 га по КСП «Вінниччина», яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0435158 від 12.05.1999 року виданого Оратівською РДА Вінницької області, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 04.04.2001 року та права на земельну частку (пай) площею 4,03 га по КСП «Вінниччина», яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0127662 від 08.04.1997 року виданого Оратівською РДА Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 12.11.2001 року. Справу просить розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надавши заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників процесу \~до суду надійшли заяви \~про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим \~в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із повторним свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 390210 від 31.10.2017 року [PERSON] помер 04.04.2001 року в с. Закриниччя Оратівського району Вінницької області. Згідно із заповітом від 04.09.1997 року, посвідченого [PERSON] сільською Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 70 [PERSON] все своє майно заповідає [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Згідно сертифікату серії ВН № 0435158 від 12.05.1999 року на земельну частку (пай) по КСП «Вінниччина» с. Човновиця Оратівського району Вінницької області, розміром 4,03 в мовних кадастрових гектарах , виданого на підставі рішення Оратіської РДА належить [PERSON] Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 141343 від 13.11.2001 року [PERSON] померла 12.11.2001 року в с. Закриниччя Оратівського району Вінницької області. Згідно із заповітом від 04.09.1997 року, посвідченого [PERSON] сільською Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 71 [PERSON] все своє майно заповідає [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Згідно сертифікату серії ВН № 0127662 від 08.04.1997 року на земельну частку (пай) по КСП «Вінниччина» с. Човновиця Оратівського району Вінницької області, розміром 4,03 в мовних кадастрових гектарах , виданого на підставі рішення Оратіської РДА належить [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серії ЯЛ № 151131 від 18.01.1954 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БК № 491611 від 30.01.1982 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 30.01.1982 року. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 04.04.2001 року в день смерті спадкодавця [PERSON] та 12.11.2001 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. На підставі ст. ст. 524-527, 524, 529,534, 550 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved