Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди внаслідок знищення майна. Позов обґрунтовано тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Вказаний будинок він надав у користування відповідачці. В 2017 році в будинку сталася пожежа з вини [PERSON] . Внаслідок вказаної пожежі позивачу було завдано майнової шкоди, яка до даного часу не відшкодовано. Просить стягнути з відповідача завдану шкоду та судові витрати. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав наведений у самій заяві. При цьому зазначив, що відповідачка самостійно, без дозволу позивача здійснила переобладнання системи опалення, а саме встановила котел, що і стало причиною пожежі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, при цьому зазначила, що ніяких переобладнань в наданому їй для проживання [PERSON] житловому будинку не робила. Взагалі вважає даний будинок своїм власним. Причину пожежі, яка виникла в даному будинку їй не відома. Не заперечувала, що газ в будинок проводила вона. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в вимогами позовної заяви не погодилися, при цьому зазначили, що стороною позивача не доведено наявність вини в діях [PERSON] . На їх думку позивач, як власник майна повинен нести тягар його утримання та відповідати на утримання майна в належному стані. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 1992 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Як вбачається з Акту про пожежу від 28 січня 2017 року в житловому будинку по [ADDRESS] 27 січня 2017 року о 20 годині 55 хвилин виникла пожежа. Власником вказаного будинку зазначено [PERSON] . Причиною пожежі зазначено непривильне влаштування та несправність димаря (а.с. 52). Згідно Звіту про причину виникнення пожежі багатоквартирної господарчої будівлі, яка виникла 27.01.2017 року в [ADDRESS] причиною пожежі стало неправильне влаштування та несправність нагрівальних печей та димаря. При усному опитуванні очевидців пожежі та безпосереднім оглядом місця пожежі встановлено, що димар котла було виготовлено з металевої труби без протипожежної розділки. Періодичний огляд димаря не проводився (а.с. 58). Відповідно до висновку інспектора ГРПП № 1 Менського ВП ГУНП в Чернігівській області Потійка Є.С. від 31.01.2017 року вбачається, що в ході проведено перевірки було встановлено, що власником будинку являється [PERSON] . Остання під час спілкування пояснила, що пожежа сталася внаслідок несправності пічного опалення. За результатами перевірки, зважаючи на відсутність будь-якого злочину, перевірка по даному факту була припинена (а.с. 10). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав суду показання, в яких зазначив, що ним дійсно проводилася перевірка по факту пожежі в [ADDRESS] . У своєму висновку він допустив описку при написанні номера будинку. Під час перевірки він усно опитував [PERSON] , яка назвалася власником даного будинку. Перевірка була припинена з тих підстав, що шкода від пожежі була завдана власнику будинку, якою на той час він вважав [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначає відповідач [PERSON] жодні докази, які б підтверджували, що саме з її вини сталася пожежа, а саме факт встановлення в будинку дров`яного котла, внаслідок чого і було знищено майно [PERSON] , відсутні. Проте, її твердження спростовуються матеріалами цивільної справи 738/2140/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визнання недійсним правочину купівлі-продажу нерухомого майна та скасування його державної реєстрації, яка була досліджена в судовому засіданні. Так, в однією з підстав визнання за нею права власності на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] вказує, що нею було здійснено як капітальний та поточний ремонти, які, в тому числі, полягали і в переобладнанні опалювальної системи в будинку для обігріву житлового будинку як газом так і дровами, переобладнанні підсобного приміщення в житловому будинку під котельню, встановлення опалювального котла на дровах. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беріть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, як вбачається з рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року у справі позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визнання недійсним правочину купівлі-продажу нерухомого майна та скасування його державної реєстрації в судовому засіданні достеменно з`ясовано, що [PERSON] користується спірним будинком ( [ADDRESS] ) згідно договору найму житлового приміщення. [PERSON] є законним володільцем спірного будинку, який дозволив користуватися своїм майном. Відповідно до ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, додержувати правил утримання жилого будинку прибудинкової території, правил пожежної безпеки. Користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (ст. 179 ЖК України). Статтею 190 ЖК України встановлено, що громадяни, які заподіяли шкоду, будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду. Згідно п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМ України №572 від 08.10.1992 р. (у редакції чинній станом на 27.01.2017 року) власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. У ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 року № 5403-УІ передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 липня 2017 року у справі 738/2140/16-ц встановлено, що родина [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 26.10.1995 року, користуються послугами електропостачання, водопостачання та сплачує квартирну плату за проживання в даному будинку. З дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 3782 по домоволодінню [ADDRESS] на аркуші № 20 мається Акт поточних змін згідно якого 30.08.2016 року при обстеженні було виявлено, що із комори зроблено топочну між старою топочною та ванною, а також самочинно здійснені переобладнання. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в період часу, коли вона була законним наймачем житлового будинку по [ADDRESS] , без дозволу власника житлового будинку (позивача по справі) здійснила переобладнання мережі опалення будинку та не виконала свого обов`язку із забезпечення належного технічного стану даної мережі та її безпечної експлуатації, що і слугувало причиною виникнення пожежі в даному будинку. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 391/20-24 від 16.06.2020 року вартість ремонтно-відновлювальних (будівельних) робіт житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що був пошкоджений внаслідок пожежі, яка відбулася 27 січня 2017 року та розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної пожежі (житлового будинку А-1 та веранди а-1 становить 211 740 гривень 00 копійок (а.с. 131-139). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення і з [PERSON] на його користь необхідно стягнути 211 740 гривень 00 копійок матеріальної шкоди завданої внаслідок знищення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. При подачі позовної заяви, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок (а.с. 1) Стороною позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень 00 копійок, були надані наступні докази: договір про надання правової допомоги від 18 червня 2019 року, ордер ЧН № 042305, довідка розрахунок про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату, квитанція до прибуткового касового ордеру № 01-08/20 від 10 серпня 2020 року (а.с. 34-37, 171-172). На підтвердження витрат, пов`язаних з залученням експерта в сумі 6 537 гривень 60 копійок, надано акт здачі-приймання висновку судового експерта по цивільній справі та платіжне доручення № 10663690м від 23 березня 2020 року (а.с. 140, 170). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з 768 гривень 40 копійок сплаченого судового збору, 6 537 гривень 60 копійок витрат пов`язаних з залученням експерта, 5 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. Окрім цього з відповідача на користь держави необхідно стягнути недоплачену позивачем суму судового збору в розмірі 1 349 гривень 00 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved