Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2009 року укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо нежитлового підсобного приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, загальною пл. 32, 7 кв. м. та скасувати право власності на вказане нежитлове підсобне приміщення. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він з 1959 року мешкає в [ADDRESS]. Після заселення до вказаної квартири він з батьком [PERSON] на підставі відповідного дозволу на будівництво побудували нежитлову будівлю гараж у дворі будинку художників, загальною пл. 32, 7 кв. м. Також позивач вказав, що з листів КП «ЖКС «Фонтанський» від 11 березня 2013 року та 25 квітня 2013 року йому стало відомо, що власником нежитлового приміщення являється [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року, яким право власності на спірне приміщення було визнано за [PERSON] Згодом, 01 жовтня 2009 року [PERSON] відчужила вказане приміщення на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. В подальшому, вказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 10 грудня 2014 року. Тому, на думку позивача, вищевказаний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки [PERSON] не являлась належним власником нежитлового підсобного приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, загальною пл. 32, 7 кв. м. [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що відповідач став власником спірного приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2009 року, укладеного з дотриманням вимог чинного законодавства. Тому, на його думку, немає підстав для визнання вказаного правочину недійсним. Крім того, представник відповідача посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, та просить у звязку з цим відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші учасники процесу у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] з 1959 року мешкає в [ADDRESS]. Після заселення до вказаної квартири позивач разом з батьком [PERSON] на підставі відповідного дозволу на будівництво побудували нежитлову будівлю гараж у дворі будинку художників, загальною пл. 32, 7 кв. м. [PERSON] являється власницею та мешкає у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року за [PERSON] було визнано право власності на вищевказане нежитлове приміщення. 01 жовтня 2009 року [PERSON] відчужила на користь [PERSON] вищевказане приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1949. З листів КП «ЖКС «Фонтанський» від 11 березня 2013 року та 25 квітня 2013 року вбачається, що власником нежитлового приміщення на підставі правовстановлюючих документів являється [PERSON] В подальшому, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 10 грудня 2014 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року було скасовано на підставі ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» та ст. 120 ЗК України, а саме у звязку з тим, що [PERSON] не було отримано дозволу відповідної ради на розміщення вищевказаного нежитлового приміщення. В свою чергу, з листа Голови правління Національної спілки художників України [PERSON] від 17 січня 2012 року вбачається, що гараж у дворі будинку художників за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, був встановлений [PERSON] разом з сином [PERSON] в 1959 році на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №192 від 08.07.1968 р. та рішення правління Спілки художників від 07.08.1968 р. Крім того. В матеріалах справи також наявна заява мешканців будинку про згоду на встановлення вищевказаного гаражу. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1 є власністю [PERSON], та вибувши з його власності без його відома та волі, було перепродано [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Закону, а згідно ч. 1 ст. 203 правочин не може суперечити законодавству.

Outcome: approved