Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позов мотивував тим, що був головою Вінницької обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» і 08.09.2015 року під час з`їзду в присутності делегатів партії від всієї України, а також народних депутатів України, лідера партії, віце-спікера ВРУ та представників ЗМІ відповідач [PERSON] зі сцени публічно заявив про факти розкрадання особисто [PERSON] коштів, які збирались волонтерами координаційного центру волонтерів Вінниччини для допомоги учасникам АТО, крім того, він публічно заявив, що [PERSON], як голова обласної організації вимагає від потенційних кандидатів у депутати по 25 тисяч доларів США за місце в міській раді, а особисто від нього вимагав 200 000 грн. Негативна інформація, поширена про нього, не підтверджена будь-якими доказами, тому є недостовірною. Такі дії відповідача завдали шкоди позивачу, принизили його честь, гідність і ділову репутацію, тому позивач просив визнати недостовірною інформацію про розкрадання [PERSON] коштів, що збирались волонтерами координаційного центру на допомогу учасникам АТО; про вимагання [PERSON] грошей від [PERSON] та інших потенційних кандидатів у депутати до міської ради від Вінницької обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч». Просив зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на наступному, після набрання рішенням законної сили, з`їзді політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» вступної та резолютивної частини рішення, а також направити до Вінницьких регіональних ЗМІ та Інтернет-видань «Ліга.Новини» (Liga.net), Delo.ua, РБК-Україна (rbc.ua) листа з повідомленням про спростування поширеної недостовірної інформації. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач пояснив, що вся інформація, поширена [PERSON] є неправдивою, а звинувачення у вимаганні грошей за включення у списки партії і розкраданні грошей з координаційного центру є образливими і такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Як голова Вінницької обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» він жодним чином не міг вплинути на формування списків членів партії, оскільки всі кандидати через медіа-ресурс публічно проходили громадські обговорення та співбесіду із членами виконавчого органу партії ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]М.). На той час відповідач був головою ініціативної групи, яка проходила публічні обговорення в зв`язку з бажанням бути депутатом обласної ради, але його до списків не включили, оскільки він не з`являвся на засідання партії. Дійсно, 07.09.2015 року між присутніми в офісі ішла розмова про передвиборчу агітацію партії, на яку потрібні були гроші, проте він особисто жодних сум не називав і не вимагав від [PERSON] оплати за включення у список партії. Також повідомив, що він був ініціатором і одним із засновників координаційного центру допомоги учасникам АТО і вся діяльність формувалась на довір`ї та добровільних засадах. В центрі стояла скриня для збору коштів. Ці благодійні внески спрямовувались на придбання необхідних речей та пального для автомобілів, що перевозили на Схід благодійну допомогу. Вилучення коштів зі скрині проходило в присутності волонтерів, із складанням актів, а в подальшому кошти обліковувались в журналі та зберігались у сейфі. Жодних звернень до правоохоронних органів, офіційних розслідувань не було, тому вважає, що вся висловлена [PERSON] інформація на засіданні партії є недостовірною, а виступ спрямований лише на те, щоб принизити його і завдати шкоди. Представник позивача [PERSON] додав, що шляхи спростування недостовірної інформації мають бути наближеними до способу поширення, тому просив зобов`язати [PERSON] оголосити вступну та резолютивну частину рішення в разі набрання ним чинності та надіслати до ЗМІ і Інтернет-видань листа з повідомленням про спростування недостовірної інформації. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 38-40) і пояснив, що все, що він говорив на засіданні партії, є правдою. На [PERSON] неодноразово надходили скарги до партійної організації, він особисто спілкувався із [PERSON], [PERSON], [PERSON] з приводу неправомірної діяльності позивача і вони обіцяли провести внутрішнє розслідування. З метою збору доказів він взяв диктофон і 07.09.2015 року в приміщенні Вінницької обласної організації, в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] почав розмову про майбутні вибори та про можливість включення його кандидатури у списки від партії до міської або обласної ради, оскільки саме [PERSON] міг впливати на формування списків і вирішувати чи отримувати чи не отримувати заяву від кандидата. [PERSON] сказав, що за це потрібно заплатити гроші в сумі 20 000 доларів США, оскільки без грошей його не допустять, а потім [PERSON] сказав, що потрібно перерахувати на рахунок 200 000 грн. на рекламу. Він не погодився та вирішив про це розповісти на засіданні партії. У виступі він повідомив, що кошти в сумі 25 000 доларів США також неправомірно вимагаються [PERSON] від інших кандидатів. Також знає, що всі кошти, які збирались волонтерами координаційного центру, розкрадались [PERSON], оскільки вилучались із скринь допомоги і клались в сейф, а потім перераховувались на невідомі рахунки або спрямовувались на особисті потреби [PERSON] Звітність не проводилась, кошти не обліковувались, а речі, що приносились благодійниками, зникали в невідомому напрямку, а не доставлялись в зону АТО. До правоохоронних органів ні він ні інші волонтери не звертались, проте разом із членами партії він проводив власне розслідування, а про відомі йому факти повідомляв керівництву партії. Вважає, що саме через це [PERSON] був усунутий від виконання обов`язків голови Вінницької обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч». Оскільки вся висловлена ним інформація є правдивою, просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] є публічною особою, тому він має бути готовим до критики його дій і це не може вважатись порушенням його честі та гідності. Вважає, що позивачем не було доведено позовних вимог, тому просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Правовідносини виникли між сторонами з приводу порушення особистих немайнових прав фізичної особи внаслідок поширення недостовірної інформації, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Книги другої, а також глави 3 Цивільного кодексу України, Закону України «Про інформацію». Згідно ст.ст. 270, 297 ЦК України і відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України фізична особа має право на повагу до своєї гідності та честі. Кожному гарантується право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Разом з цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 24 Конституції України). Відповідно до частин 1 і 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Так, в судовому засіданні встановлено, що 08.09.2015 року відповідач [PERSON] на всеукраїнському з`їзді делегатів політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» зі сцени публічно заявив про розкрадання [PERSON] коштів, які збирались волонтерами координаційного центру волонтерів Вінниччини для допомоги учасникам АТО, а також що [PERSON], як голова обласної організації політичної партії об`єднання «Самопоміч» вимагає від потенційних кандидатів у депутати міської ради по 25 000 доларів США, а особисто від нього вимагав 200 000 грн. В судовому засіданні 12.04.2016 року був оглянутий відеозапис із виступом [PERSON] і відповідач підтвердив поширення цієї інформації та додав, що мав на меті повідомити учасникам з`їзду про відомі йому факти розкрадання [PERSON] коштів та вимагання коштів за включення у список від партії, оскільки хотів добитись правди та справедливого розслідування. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Розповсюджена інформація відповідачем [PERSON] не є оціночним судженням, оскільки її можна перевірити на предмет її відповідної дійсності (перевірку істинності фактів) і спростувати. А тому вона не відноситься до оціночних суджень на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію». Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідач [PERSON] не надав суду переконливих доказів, які підтверджували б достовірність розповсюдженої ним інформації. За його клопотанням були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які працювали волонтерами у координаційному центрі. Разом з тим, показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що після вилучення із скрині для благодійної допомоги грошей частина з них кудись зникала, не є належним доказом факту розкрадання коштів саме [PERSON], оскільки облік вилучених із скрині сум та витрат на придбання необхідних речей для учасників АТО не завжди вівся і свідки не змогли пояснити, в яких сумах і коли була виявлена нестача, хто саме забирав гроші з сейфу, що знаходився в координаційному центрі, в яких сумах тощо. Крім того, свідки [PERSON] і [PERSON] повідомили, що вони не можуть стверджувати, що гроші крав [PERSON], але оскільки ключі від сейфу були у нього та у [PERSON], вважають, що вони причетні до розтрати. З відповідними заявами до правоохоронних органів вони також не звертались, оскільки доказів зникнення грошей не було. Одночасно свідки підтвердили, що машини до зони АТО з допомогою відправлялись регулярно і кошти спрямовувались на заправку автомобілів, для придбання необхідних речей тощо. Свідок [PERSON] пояснив, що був волонтером ще на початку діяльності координаційного центру в 2014 році і також вважає, що до розтрати грошей і речей причетні [PERSON] і [PERSON], оскільки вони мали доступ до скрині та сейфу, а на запитання волонтерів про зникнення грошей відповідали «Яка тобі різниця?». До правоохоронних органів не звертався. Такі показання свідків суд оцінює критично, оскільки і позивач [PERSON] і свідок [PERSON] заперечили такі факти та підтвердили, що виїмка коштів зі скрині проводилась завжди в присутності 3-4 волонтерів, про що складались акти, а в подальшому кошти спрямовувались на придбання пального або зберігались в сейфі, доступ до якого мав [PERSON] Кошти обліковувались в журналі. І позивач і свідок також пояснили, що вони помічали зникнення грошей із скрині і через це виникали конфлікти із волонтерами, зокрема із [PERSON] [PERSON] оскільки вся робота центру була побудована на добровільній допомозі та довірї, вони не хотіли розголосу, до правоохоронних органів ніхто не звертався. Враховуючи, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка до того ж перебуває в неприязних стосунках із [PERSON] ґрунтуються на припущеннях, враховуючи відсутність інших письмових доказів вини [PERSON], в тому числі здобутих в кримінальному провадженні, суд вважає, що така інформація є неправдивою і не відповідає дійсності, тому є недостовірною. Заперечення представника відповідача [PERSON] і пояснення про те, що позивач є політиком і публічною особою, тому повинен бути готовий до критики своїх дій, суд вважає безпідставними, оскільки публічні звинувачення і фактичні твердження про розкрадання позивачем коштів, не є оціночним судженням і не є критикою діяльності позивача у суспільному житті, його слів, або недоліків в роботі, оскільки такі твердження можна перевірити на предмет відповідності істинності фактів і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Тому, в розумінні ст. 277 ЦК України, суд вважає таку інформацію про позивача негативною і такою, що порушує право позивача [PERSON] на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Обгрунтовуючи свої заперечення і на підтвердження достовірності інформації про вимагання позивачем коштів від кандидатів у депутати за місце в міській раді по 25\~000 доларів США, а від [PERSON] 200\~000 грн., відповідач [PERSON] надав доказ - аудіо запис розмови 07.09.2015 року та роздруківку цієї розмови, що зроблена особисто ним. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні був прослуханий аудіо запис і позивач та відповідач визнали, що фрази, висловлені присутніми, відповідають фразам і особам, що їх сказали, зазначеним в тексті роздруківки (а.с. 34-37). [PERSON], допитані в судовому засіданні позивач [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON], а також свідок зі сторони відповідача [PERSON] повідомили, що цей діалог лише частина тривалого обговорення між присутніми питання щодо витрат, необхідних для формування виборчого фонду партії, передвиборчої агітації, реклами тощо. Крім того, свідок [PERSON] пояснив, що в наданому аудіо записі відсутні фрази, які він висловлював з цього приводу. Оскільки суду наданий аудіо запис частини діалогу, що відбувався між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і ця інформація взята позивачем з контексту всієї розмови, її неможливо оцінити разом з усім змістом і достовірно встановити факт вимагання у [PERSON] грошей за включення у список від партії будь-ким із осіб, а тим більш [PERSON] Жодний свідок не підтвердив, що [PERSON] вимагав від [PERSON] кошти за включення його до списку. Дані обставини також не підтверджені аудіо записом, а суми 20\~000 доларів, 100\~000 грн., 200\~000 грн. називались не [PERSON], а іншими особами. Оскільки відомості про зміст розмови є неповними, а фрази, що висловлені присутніми, перекручені відповідачем, суд вважає, що належних доказів відповідач в підтвердження заперечень не надав, тому інформація, що була поширена ним про вимагання коштів [PERSON] є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності. Твердження відповідача, що саме через ці обставини [PERSON] був звільнений у вересні 2015 року від виконання обовязків голови Вінницької обласної організації політичної партії «Обєднання «Самопоміч» суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до протоколу від 27.09.2015 року, причини дострокового припинення повноважень [PERSON] на зборах Вінницької обласної організації партії не обговорювались. Тому [PERSON] безпідставно використав в якості тверджень висловлювання, які містять фактичні дані. Відповідно до ст. 62 Конституції України діє презумпція невинуватості. Відповідно до частини другої, третьої цієї статті ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. При вирішенні справи суд приймає до уваги, що розслідування по даному факту не проводилось, а інших доказів в підтвердження заперечень проти позову відповідач не надав. Таким чином, зі змісту поширеної відповідачем інформації про вимагання коштів вбачається, що така інформація порочить честь та гідність позивача, який набув позитивної оцінки в суспільстві, завдає шкоди його діловій репутації, дискредитує його серед членів політичної партії, тому, в силу презумпції добропорядності, інформація є негативною, недостовірною і підлягає спростуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.ч. 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. З урахуванням наведеного, а також розяснень, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року суд прийшов до висновку про те, що слід зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на наступному зїзді політичної партії «Обєднання «Самопоміч» вступної та резолютивної частини даного рішення, після набрання ним чинності, оскільки такий спосіб є найбільш подібним до способу поширення недостовірної інформації. Позивачем пред`явлено вимоги про зобов`язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення до Вінницьких регіональних ЗМІ та Інтернет-видань «Ліга.Новини» (Liga.net), Delo.ua, РБК-Україна листа з повідомленням про спростування поширеної недостовірної інформації, проте позов [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає, так як [PERSON] не поширював неправдиву інформацію в засобах масової інформації. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 551,20 грн. Враховуючи те, що представник [PERSON] представляв позивача на підставі довіреності, доказів в підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу [PERSON] як фахівця в галузі права позивач не надав, клопотання про відшкодування цих витрат задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed