Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 22 квітня 2021 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяла у\~позивача по\~справі [PERSON] позику у розмірі 14 400,00 грн. та зобов`язалася повернути борг до 30 липня 2021 року, на підтвердження чого надала власноручно написану розписку. У зазначений строк грошові кошти нею були повернуті лише частково у сумі 10250,00 грн., залишок боргу складає 4150,00 грн., який повертати відповідач по справі не збирається посилаючись на відсутність у неї грошових коштів. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути залишок боргу, позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання її було повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна\~сторона\~зобов`язана\~довести ті обставини,\~на які вона посилається як на підставу своїх\~вимог\~або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~незалежно від суми. Згідно ч.2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~ позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 22 квітня 2021 року [PERSON] , під розписку у борг отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 14400,00 грн. на строк до 30 липня 2021 року, що підтверджується копією розписки (а.с.3). Відповідно до п. 1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язання, в силу положень\~ст. 525 ЦК України, не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1\~ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно розписки від 22 квітня 2021 року, встановлено, що відповідач зобов`язалася повернути позивачу борг у сумі 14400,00 грн. до 30 липня 2021 року, однак повернула його лише частково у сумі 10250,00 грн., тобто на день розгляду справи відповідач своїх зобов`язань за договором позики повністю не виконала, позику у повному розмірі не повернула. Отже, у зв`язку з частковим виконанням зобов`язання за договором позики (розпискою) від 22 квітня 2021 відповідач [PERSON] перед позивачем [PERSON] має\~ заборгованість у сумі\~4150,00 грн. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до\~ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Враховуючи правовий\~висновок,\~що міститься\~у постанові\~від 18\~вересня 2013р.\~Верховний Суд\~України на\~засіданні Судової\~палати у\~цивільних справах\~по справі\~№ 6-63\~цс 13,\~предметом якої\~був спір\~про стягнення\~боргу за\~договором позики.\~При розгляді\~цієї справи\~Верховний Суд\~України зробив\~правовий висновок\~про те,\~що письмова\~форма договору\~позики внаслідок\~його реального\~характеру є\~доказом не\~лише факту\~укладення договору,\~але й\~факту передачі\~грошової суми\~позичальнику.\~Договір позики\~є двостороннім\~правочином,\~а також\~він є\~одностороннім договором,\~оскільки після\~укладення цього\~договору всі\~обов`язки\~за договором\~позики,\~у тому\~числі повернення\~предмета позики\~або рівної\~кількості речей\~того ж\~роду та\~такої ж\~якості,\~несе позичальник,\~а позикодавець\~набуває за\~цим договором\~тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів у загальному порядку, окрім судового. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення залишку суми позики, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved