Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в остаточній редакції якого просив визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], так як після смерті [PERSON] від імені доньки - [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] та сина - [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що 02.09.1981 р. громадянину [PERSON] було видано ордер № 835 серія А на право зайняття 3-х кімнатної квартири в [ADDRESS]. Пай за квартиру було виплачено повністю в січні 1991 року. Між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В даному шлюбі були народженні [PERSON] та [PERSON]. Спадщину позивач прийняв фактично, так як володіє даною квартирою, здійснює її ремонт, однак, оформити її у встановленому законом порядку виявилося неможливим, оскільки юридично оформити належним чином документи на право власності не було можливості та не вистачало матеріальних цінностей, крім того деякі документи було втрачено. У зв'язку з такими обставинами у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.81). Представник відповідача - Харківська міська рада про час та місце розгляду цивільної справи був повідомлений судом належним чином та вчасно, однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності суду не надав. Третя особа по справі [PERSON], про час та місце розгляду цивільної справи була повідомлена судом належним чином та вчасно, надала суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнала, проти них не заперечувала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, з'ясувавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 02.09.1981 р. громадянину [PERSON] було видано ордер № 835 серія А на право зайняття 3-х кімнатної квартири в [ADDRESS]. Пай за квартиру було виплачено повністю в січні 1991 року (а.с.6,10). У відповідності до ч. 3ст.384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає його власником. Відповідно до п. 5-1 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року, судам слід мати на увазі, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд-продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. 03.02.1955 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18.12.1992 р. (а.с. 12) Згідно ч. 1 ст. 22 КШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що в шлюбі були народженні [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть видане 27 вересня 2003 р. (а.с. 13) Згідно довідки об'єднання житлових кооперативів «ЛЕВАДА» від 03.09.2013 року № 629, [PERSON] (померлий [INFO]) на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним на день його смерті постійно були зареєстровані та проживали: [PERSON] - жінка померлого, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка (а.с. 14). З відповіді на запит Одинадцятої держнотконтори від 17.12.2013 року № 8811/02-14 судом встановлено, що 25.03.2004 року до Одинадцятої державної нотаріальної контори було подано заяву від імені доньки - [PERSON] та сина [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого - [PERSON]. Інших заяв не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с. 68). В спадковій справі № 326/2004 міститься довідка об'єднання житлових кооперативів «ЛЕВАДА» від 03.09.2013 року № 629, згідно якої [PERSON], була зареєстрована з померлим [PERSON] на день його смерті, тому фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка (а.с. 68). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18.12.2013 року № 36142860 параметри запиту [PERSON] знайдено декілька заповідувачів, але жодний з них не відповідає параметрам спадкодавця по даній справі - так як різний вік народження, рік смерті не відповідає даті посвідчення та даті реєстрації заповіту та інше (а.с.69-72). На день смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Так, згідно вимог ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Вимогами ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної обстановки та вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Отже, спадкодавець жодного заповіту після смерті на своє майно не залишав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] в порядку спадкування за законом на домоволодіння в [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO] фактично прийняла спадщину, так як вона проживала на день смерті з чоловіком, є спадкоємицею першої черги, крім того діти відмовилися від прийняття спадщини на користь матері, а тому [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину фактично. [INFO] померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть видане 08 жовтня 2005 р, яка фактично була власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно довідки об'єднання житлових кооперативів «ЛЕВАДА» від 03.09.2013 року № 630, [PERSON] (померла [INFO]) на день смерті постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею на день її смерті постійно були зареєстровані та проживали: [PERSON] - син, [PERSON] - внук (а.с. 16). З відповіді на запит Одинадцятої Харківської державної нотаріальної від 17.12.2013 року № 8810/02-14 судом встановлено, що 27.08.2013 року до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори було подано заяву від імені сина [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON]. Інших заяв не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.08.2013 року № 34948562, що міститься в спадковій справі № 876/2013 заповітів, посвідчених [PERSON] не виявлено (а.с. 73). На день смерті матері - [PERSON] розпочав діяти Цивільний кодекс України від 16.01.2003 року, який набрав законної сили 01.01.2004 року і діє до сьогодні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті ст. 1218 ЦК України. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] відкрилася спадщина на квартиру в [ADDRESS]. Спадок за померлою фактично прийняв син - [PERSON], [PERSON] - спадкоємство не отримувала, так як не проживала на день смерті матері з нею, крім того в судовому засіданні підтвердила, що не приймала спадщину та просила визнати право власності в порядку спадкування за братом [PERSON]. . [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Свідоцтво про право на спадщину йому не видавалося, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру не були належним чином виготовлені. Спадщину позивач прийняв фактично, так як володіє даною квартирою, здійснює її ремонт, однак, оформити її у встановленому законом порядку виявилося неможливим, оскільки юридично оформити належним чином документи на право власності не було можливості та не вистачало матеріальних цінностей, крім того деякі документи було втрачено. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння в [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] померлої [INFO]. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право становиться під сумнів або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати їм документа, що засвідчує його право власності. [PERSON] звернувся до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої його матері - [PERSON] та померлого батька - [PERSON], які на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації у [ADDRESS]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.10.2013 року № 6438/02-31 - [PERSON] було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] його матері, [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2013 року № 6538/02-31 - [PERSON] було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] його батька, [PERSON]. У відповідності до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмова у її вчиненні, нотаріального акта, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як вбачається з п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, а саме: «Якщо зазначені особи та органи (маються на увазі нотаріуси та органи державної реєстрації прав) відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину». Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити уточнення позовних вимог [PERSON] визнавши за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування як спадкоємця першої черги за законом. Позивачем при поданні позовної заяви до суду судовий збір для розгляду справи сплачено у повному обсязі.

Outcome: approved