Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], уточнивши який, просить суд встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,4 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 5,7 кв. м., ванну - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудовану шафу - 0,6 кв.м, та усунути перешкоди в користуванні власністю, зобов'язавши відповідачів не чинити перешкод в користуванні житлової кімнати площею 10,4 кв.м, шляхом надання йому дублікату ключів до вхідних дверей квартири. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2004 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], йому належало на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Згідно з даним договором співвласниками іншої частини квартири є [PERSON] та [PERSON]. Оскільки належна йому 1/3 частина спірної квартири була придбана у період шлюбу з [PERSON], то відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 травня 2014 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, припинено право власності його - [PERSON] на 1/6 частку з належної йому 1/3 ідеальної частки вказаної квартири та визнано за [PERSON] право власності на 1/6 ідеальну частку цієї квартири в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя. Таким чином з врахуванням вказаного рішення суду, співвласниками квартири є [PERSON], доля якої складає 1/6 частину квартири, [PERSON] доля якої складає - 1/3 частину квартири, [PERSON] інтереси якої в судовому засіданні представляє відповідачка [PERSON]. Позивач вказує, що спірна квартира складається з трьох житлових кімнат площею 17,2 кв.м, 17,2 кв.м, та площею 10,4 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 5,7 кв. м., ванну - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудовану шафу - 0,6 кв.м. Відповідачки по справі зареєстровані і проживають в даній квартирі, однак відмовляються в добровільному порядку визначити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі. Крім того, позивач вказує, що відповідачка [PERSON] у 20 році змінила замки на вхідних дверях квартири, а дублікати ключів дала тільки [PERSON], йому дублікати від вхідних дверей до квартири ніхто не давав та відмовляються це робити, тому він звернуся до суду також із позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю, в тому числі і житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, зобов'язавши відповідачів надати йому дублікати ключів від вхідних дверей квартири. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, та просив суд прийняти рішення, яким встановити порядок користування житловими приміщеннями, виділити йому в користування житлову кімнату площею 10,4 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 5,7 кв. м., ванну - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудовану шафу - 0,6 кв.м, зобов'язати [PERSON], [PERSON], не чинити перешкоди у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, яка становить 1/6 частину квартири, а також зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні всією квартирою шляхом надання йому дублікату ключів від вхідної двері квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] в судові засідання на неодноразовий виклик суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації. Про причини неявки суду не повідомила, заперечень на позовну заяву [PERSON] не надавала. Відповідачка [PERSON] яка є неповнолітньою в судові засідання не викликалася, її інтереси в судових засіданнях представляла відповідачка [PERSON]. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] визнала частково та показала суду, що позивач по справі є її колишнім чоловіком, відповідачки - [PERSON] та [PERSON] їхні доньки. Спірна квартира придбана їхньою сім'єю 23.03.2004 року для проживання. Після припинення подружніх стосунків з позивачем в даній квартирі ніхто з сім'ї не проживав, деякий час там мешкали квартиранти. У 2008 році старша дочка [PERSON] дійсно змінила замки у вхідних дверях квартири, тому що старі замки зламалися, а дублікат ключів віддала матері позивача, для передачі позивачу, оскільки на той час сам [PERSON] перебував у відрядженні. [PERSON] показала, що не заперечує проти встановлення порядку користування квартирою з виділенням [PERSON] житлової кімнати площею 10,4 кв.м. Проти задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні частиною квартири шляхом зобов'язання її особисто передати дублікату ключів від вхідних дверей вказаної квартири заперечувала, тому що ключі хоча особисто позивачу і не передавалися, але він має можливості їх отримати і без відповідного рішення суду. Відповідачка [PERSON] вважає, що не чинить перешкод позивачу у користуванні як усією квартирою так і кімнатою площею 10,4 кв.м. Представниця відповідачки в судовому засіданні звернула увагу суду, що правова позиція [PERSON] в частині зобов'язання відповідачок, серед яких є також неповнолітня дитина, не чинити йому перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м. не ґрунтується на законі. Стосовно її довірительки [PERSON] представник вказувала, що [PERSON] не чинить ніяких перешкод в користуванні власністю належній позивачу, тому в задоволенні позову до її довірительки слід відмовити. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 березня 2004 року,посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 1587, нижчепідписані: з однієї сторони - гр. [PERSON], [PERSON], які діють від свого імені та як законні представники свого малолітнього сина [PERSON], [PERSON], досягнувши на момент укладення угоди повних шістнадцять років, який діє за згодою своєї матері [PERSON] та батька [PERSON], котрі записані вище, що проживають: [ADDRESS], (надалі «Продавці»), та з другої сторони - гр. [PERSON], що мешкає: [ADDRESS]якій діє від свого імені та як законний представник своєї малолітньої дочки [PERSON], гр. [PERSON], що мешкає: [ADDRESS], яка діє як законний представник своєї малолітньої дочки [PERSON], гр. [PERSON], досягнувши на момент укладення цієї угоди повних п'ятнадцять років, яка діє за згодою своєї матері [PERSON] та батька [PERSON], котрі записані вище («Покупці»), уклали цей договір про таке: Продавці продали, а Покупці купили в рівних частках кожний квартиру за [ADDRESS], у будинку під номером 58 та складається у цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 62,3 кв.м в тому числі житловою площею 44,8 кв.м. В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося всіма учасниками процесу, що згідно з даним договором - відповідачки: [PERSON], неповнолітня [PERSON], являються власницями спірної квартири [ADDRESS] по 1/3 частини вказаної квартири, позивач [PERSON] придбав свою 1/3 частку у даній квартирі під час шлюбу з [PERSON]. 29 травня 2014 року Малиновський районний суд міста Одеси за результатами розгляду повної заяви [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, ухвалив рішення, яким припинив право власності [PERSON] на 1/6 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. За [PERSON] визнано право приватної власності на 1/6 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. З зазначених вище підстав, позивач має у спірній квартирі на праві власності 1/6 ідеальну частку, відповідачка [PERSON] - 1/6 ідеальну частку, відповідачка [PERSON] - 1/3 ідеальну частку та неповнолітня [PERSON], інтереси якої в даному процесі представляє [PERSON] також ідеальну 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В контексті ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння так користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника належать дружина, діти, батьки власника. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р., «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з висновку № 3550 судової буд вільно-технічної експертизи, складеному 19.09.2014 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, складеному в межах розгляду даної справи, виділити 1/6 частину квартири [ADDRESS] в складі житлових та підсобних приміщень, на підставі ДБН В.2.2-15-2005 технічно не можливо. Квартира що досліджувалася неділима. При розгляді варіанту порядку користування співвласнику з долею 1/6 пропонується виділити: в особисте користування - жилу «7» площею 10,4 кв.м, а приміщення: кухня 5,7 кв.м, ванна - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудована шафа - 0,6 кв.м залишаються в загальному користуванні співвласників. Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, а також що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач, відповідає висновку судової будівельно-технічної експертизи та не заперечується стороною відповідачів, користування, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визначення порядку користування спірною квартирою, виділивши [PERSON] у користування житлову кімнату 10,4 кв.м, нежитлові приміщення квартири залишити у загальному користуванні сторін. Стосовно позовних вимог [PERSON] заявлених до [PERSON], [PERSON] особисто та як до особи, що представляє інтереси неповнолітньої - [PERSON], про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом надання дублікатів ключів від вхідної двері до квартири [ADDRESS], суд дійшов наступних висновків. З Довідки (виписки із домової книги о складі родини та реєстрації) № 282 від 30.09.2013 року, виданій [PERSON] вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON]. На цій площі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] - дочки. В ході розгляду справи встановлено та оспорювалося сторонами, що позивач [PERSON] в спірній квартирі, де йому на праві власності належить 1/6 частка нерухомого майна, фактично не проживає, не проживають у спірній квартирі і відповідачки по справі. [PERSON] після одруження проживає з чоловіком у м. Києві, [PERSON] разом з неповнолітньою [PERSON] проживає за своїм місцем реєстрації. Як вбачається з рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду з позовною заявою з вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на подружню зраду дружини. Даним судовим рішенням встановлено, що сімейні відносини фактично припиненні два роки тому, сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, основною причиною припинення цих стосунків, є те, що позивач втратив почуття поваги та любові до дружини, посилаючись на її подружню невірність. Рішення суду від 17.08.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу сторони не спілкуються, ніяких відносин не підтримують, з'ясування стосунків між колишнім подружжям [PERSON], привело до відсутності бажання з обох сторін вирішувати будь - які питання мирним шляхом. В судовому засіданні [PERSON] вказував, що після розриву сімейних стосунків у нього погіршилися відносини не тільки з колишньою дружиною, але і з старшою дочкою - [PERSON], яка за власною ініціативою без його згоди змінила замки у вхідних дверях вказаної квартири, відмовившись дати позивачу дублікати ключів. Відповідачка [PERSON] підтвердила той факт, що саме [PERSON] змінила замки у вхідних дверях квартири, одна наполягала на тому, що дублікати ключів були передані дочкою через матір позивача, тобто через бабусю. [PERSON] підтвердила, що вона як власниця частки квартири має дублікати ключів від двері, однак надати їх добровільно позивачу не бажає, тому що він не просить. Представниця [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що [PERSON] надасть дублікати ключів, якщо про це буде рішення суду, що набере чинності. Позивач [PERSON] категорично заперечував про того що дублікати ключів від вхідних дверей квартир були передані його матері. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд вважає, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог до [PERSON], [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, оскільки позивач є власником 1/6 частки спірної квартири і з їх вини, позбавлений права користування квартирою, і зазначені обставини є доведеними, виходячи з пояснень самої [PERSON]. Разом з тим, судом не можуть бути задоволені позовні вимоги [PERSON], про зобов'язання [PERSON], [PERSON], [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], не чинити перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, як недоведені та не підтверджені належними та допустимими доказами відповідно до правил ст.ст. 57-60 ЦПК України. Суд відмовляє в задоволенні всіх позовних вимог [PERSON], заявлених до неповнолітньої [PERSON], тому що у відповідності до вимог ст. 34 ЦК України вказана особа не набула повної дієздатності, а тому своїми діями набувати для себе цивільних прав та самостійно їх здійснювати, а також не здатна своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність за їх невиконання. З зазначених вище підстав суд частково задовольняє позов про усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] частиною квартири, який заявлений в цієї частині до усіх відповідачів, шляхом зобов'язання [PERSON], [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, зобов'язавши [PERSON], [PERSON] надати позивачу ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: partial