Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її втратившою право на користування житловим будинком № 42, що по вул. Єрмака у м.Марганці Дніпропетровської області. В обґрунтування вимог позову покликається на те, що являється власником спірного будинку на підставі договору дарування від 16 вересня 1992 року, в якому прописана також і відповідачка, остання являється його колишньою жінкою. Однак, з 2004 року така в будинку не проживала, коштів на його утримання не надає, йому важко нести витрати по оплаті комунальних послуг, завдає йому, як власнику, незручностей, позбавляє його законного права користуватися, розпоряджатися своїм майном, тому змушений звернутись до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, дав аналогічні пояснення, що й її мотиви. Просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася про таке належно та вчасно, зокрема через опублікування оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у її відсутності за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, з наданої згоди позивача. Заслухавши позивача, опитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з договору дарування будинку від 16 вересня 1992 року [PERSON] прийняв в дар будинок № 42, що по вул. Єрмака у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.4). З копії домової книги вбачається, що у спірному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с.5-7), про що свідчить і довідка голови квартального комітету Марганецької міської ради від 16 червня 2016 року (а.с.8). Право власності [PERSON] на спірний будинок посвідчується договором дарування від 16 вересня 1992 року (а.с.4). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2007 року, в якому зазначено, що шлюбні стосунки припинились з 2002 року. Зі слів свідків сусідів, які опитувались у судовому засіданні, відповідачка у спірному житлі не проживає понад 12 років, як виїхала з будинку, так ніхто її більше не бачив. З положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як вбачається з ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідачка не проживає у спірному житлі понад 12 років, однак продовжує бути зареєстрованою у ньому, суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку № 42, що по вул. Єрмака у м.Марганці Дніпропетровської області. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки сплачені нею при зверненні до суду 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved