Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 23 листопада 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 606. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 23 листопада 2001 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що після реєстрації шлюбу з'ясувалось, що вони з відповідачкою мають різні погляди на подружнє життя, різні уподобання та інтереси, внаслідок чого в них виникали постійні непорозуміння. Також позивач зазначає, що протягом декількох останніх років сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Життєві обставини призвели до того, що вони втратили один до одного почуття взаємоповаги та любові. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Зазначає, що вони з відповідачкою дійшли згоди щодо утримання та місця проживання дітей. [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні його позовних вимог. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 23 листопада 2001 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб, актовий запис № 606, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу з'ясувалось, що сторони мають різні погляди на подружнє життя, різні уподобання та інтереси, внаслідок чого в них виникали постійні непорозуміння. Також судом встановлено, що протягом декількох останніх років [PERSON] та [PERSON] не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Життєві обставини призвели до того, що вони втратили один до одного почуття взаємоповаги та любові. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони дійшли згоди щодо утримання, виховання та місця проживання їх дітей. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згіднозі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved