Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив зобовязати відповідача відшкодувати позивачу збитки в сумі 12000 грн. за оренду приміщення, згідно її боргової розписки. Позовні вимоги мотивовано тим, що з початку листопада 2015 року до середини січня 2016 року [PERSON] орендувала приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Винниченка, 34 та належить позивачу на праві власності, та заборгувала позивачу 12000 грн. за оренду кафе. Заборгованість відповідача підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 15.01.2016р., однак відповідач відмовляється в добровільному порядку погасити заборгованість. 17.01.2016р. відповідач втекла з кафе позивача скоївши крадіжку компютера, електричної плити, посуду та іншого, у звязку з чим позивачем була написана відповідна заява до поліції. Таким чином, з урахуванням зазначеного позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що він являється фізичною особою-підприємцем, між ним та відповідачем існувала усна домовленість, відповідно до якої позивачем було передано в оренду відповідача приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Винниченка, 34 та належить позивачу на праві власності. Відповідач орендувала приміщення кафе з початку листопада 2015 року до середини січня 2016 року. За оренду приміщення кафе відповідач зобовязалась сплачувати позивачу 8000 грн. щомісячно, однак свої зобовязання щодо сплати орендної плати не виконує та заборгувала позивачу 12000 грн., які відмовляється погасити в добровільному порядку. Позивач в судовому засіданні також пояснив що документів на підтвердження укладення сторонами договору оренди, передачі приміщення кафе відповідачу, проведення розрахунків за орендну плату не існує, оскільки відповідач відмовлялася укласти письмовий договір, а фіксування обставин щодо передачі приміщення та проведення розрахунків відповідними документами позивач вважає не доцільним. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснив, що на його думку розписки написаної відповідачем, та наданих позивачем пояснень в судовому засіданні, достатньо для підтвердження заборгованості відповідача за оренду приміщення, при цьому він не зобовязаний надати будь-які інші документи, зокрема щодо права власності на орендоване приміщення. З урахування вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити та зобовязати відповідача відшкодувати позивачу збитки в сумі 12000 грн. за оренду приміщення, згідно її боргової розписки. Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та пояснила, що з 17 серпня 2015 року по 15 січня 2016 року вона дійсно орендувала приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Винниченка, 34. Між позивачем та відповідачем була усна домовленість відповідно до якої позивач зобовязався передати в оренду відповідача приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Винниченка, 34, а відповідач зобовязалася сплачувати позивачу щомісячно 8000 грн., з яких 5000 грн. за оренду приміщення та 3000 грн. за комунальні послуги (електроенергія, теплопостачання, водопостачання). В свою чергу позивач зобовязався забезпечити безперебійне та якісне надання комунальних послуг у вказаному приміщенні, а також здійснювати його поточний ремонт та підтримувати в робочому стані побутову техніку. Відповідач належним чином виконувала свої зобовязання сплачуючи позивачу орендну плату та здійснювала оплату комунальних послуг, однак відповідач не виконував свої зобовязання щодо забезпечення безперебійного та якісного надання комунальних послуг та здійснення поточного ремонту приміщення. Зокрема, в зимовий період часу теплопостачання приміщення взагалі не здійснювалося, що позбавляло можливості відповідача здійснювати підприємницьку діяльність, електропостачання функціонувало з систематичними відключеннями, поточний ремонт приміщення та техніки, яка вийшла з ладу (холодильник) не здійснювався. Таким чином, відповідач вважає що ніякої заборгованості перед позивачем у неї не існує. Разом з тим, відповідач пояснила, що вона дійсно написала розписку від імені [PERSON] про наявну заборгованість в сумі 12000 грн., оскільки позивач щоденними відвідуваннями кафе не давав можливості їй спокійно працювати. Враховуючи зазначене відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Як зазначено вище, позивач у позовній заяві та в судовому засіданні просив зобовязати відповідача відшкодувати позивачу збитки в сумі 12000 грн. за оренду приміщення, згідно її боргової розписки. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. (ч. 2 ст. 11 ЦПК) В той же час, згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивачу розяснювалися його процесуальні права передбачені статтями 27, 31 ЦПК України, а також позивач попереджався про наслідки вчинення або невчинення окремих процесуальних дій (заявлення клопотання про виклик свідків, призначення експертиз, зміни предмету або підстави позову). Зокрема, позивачу розяснено його права щодо збільшення та зменшення розміру позовних вимог, щодо можливості зміни предмета або підстави позову - до початку розгляду судом справи по суті. Крім того, в судовому засіданні судом уточнювався зміст вимог та предмет позовних вимог: збитки, заборгованість з орендної плати, заборгованість згідно боргової розписки, а також розяснювалися вимоги статей 10 та 60 ЦПК України щодо того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог зазначених у позовній заяві та на підставі доказів доданих до позовної заяви. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 та 2 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначає позивач в позовній заяві та в судовому засіданні між ним та відповідачем укладено усний договір оренди приміщення кафе. Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). (ч. 1 ст. 760 ЦК) Відповідно до частини 1 статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1 статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм слідує висновок, що належними та допустимими доказами на підтвердження обставин щодо виникнення між сторонами правовідносин повязаних з наймом (орендою) будівлі (приміщення кафе) є укладений сторонами в письмовій формі договір найму; щодо передання наймачеві вказаного приміщення - відповідний документ (акт), який підписується сторонами договору; щодо проведення розрахунків та визначення заборгованості за договором відповідні розрахункові документи (квитанції, платіжні доручення, прибуткові касові ордери, тощо). При цьому, саме у письмовому договорі найму (оренди) сторони фіксують істотні умови договору такі як, предмет договору, строк його дії, порядок передачі будівлі наймачеві, плату за користування майном, тощо. В той же час, правом на передання майна у найм (оренду) наділений виключно власник речі або особа, якій належать майнові права. За приписами частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, в порушення вищевказаних норм, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження укладення позивачем та відповідачем договору найму та його виконання сторонами. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Винниченка, 34 належить позивачу на праві власності, що позбавляє можливості суд встановити чи наділений позивач правом укладення договору оренди вищевказаного приміщення кафе. Натомість в судовому засіданні позивач зазначав він не зобовязаний надавати такі документи. В судовому засіданні також встановлено та сторонами не заперечувалося, що жодних письмових доказів на підтвердження укладення договору найму (оренди) між позивачем та відповідачем не існує, оскільки такий договір не укладався. В той же час, розписка від 15.01.2016р. (а.с. 4) не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження укладення позивачем та відповідачем договору найму та до уваги судом не приймається, оскільки як уже зазначалося обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка може слугувати доказом укладення сторонами договору позики, однак, чинним законодавством не передбачено можливості підтвердження укладення сторонами договору найму (оренди) будівлі шляхом предявлення розписки про заборгованість. Разом з тим, як вбачається зі вказаної вище розписки, остання написана від імені [PERSON], тоді як відповідачем являється [PERSON]. Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування виникнення між сторонами правовідносин, щодо найму (оренди) приміщення кафе та відповідно не доведено наявності заборгованості за оренду цього приміщення. В той же час, відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З аналізу наведеної норми слідує висновок, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди В той же час, відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, загальними принципами відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки особи якою завдана шкода, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіянням шкоди, вина відповідача. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Проте, в судовому засіданні не встановлено наявності жодного з вищевказаних елементів, необхідних для задоволення вимог про відшкодування збитків (шкоди). Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, як на підставу позовних вимог посилається на ст. 509, 526-527 ЦК України, тобто на порушення відповідачем зобовязання, при цьому помилково зазначаючи в позовній заяві вимогу про відшкодування збитків. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом частини 1 та 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими статті 212 ЦПК України з врахуванням положень статей 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Пленум Верховного суду України у пункті 3 постанови від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив судам, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак за загальним правилом не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, винятком є випадки лише прямо передбачені законом. У даній справі позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, звернувшись до суду з даним позовом та наполягав саме на позовних вимогах визначених ним у позовній заяві. Однак, з урахуванням викладеного вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність правомірності заявленого позову та про відсутність правових підстав для його задоволення. Згідно з частиною 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Позивач при зверненні до суду судового збору не сплачував, оскільки звільнений від його сплати, при цьому матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, а тому відсутні підстави для їх відшкодування. На підставі викладеного

Outcome: dismissed