Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування належною йому на праві власності квартирою, розташованою [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачі є його дочкою та онукою, які близько шести років тому виїхали за кордон й у квартирі не проживають, комунальних платежів не сплачують, участі в утриманні житла не беруть, хоча продовжують бути зареєстрованими в його житловому приміщені, чим порушують його права власника житла. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що його дочка [PERSON] вдруге вийшла заміж і близько пяти з половиною років тому разом з дочкою [PERSON] виїхала в Швецію на постійне проживання, де мешкають і по даний час. Додому приїжджають лише в гості раз на рік і на короткий термін (близько тижня). Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується відповідною публікацією від 02.10.2018р., але в судове засідання не з'явились, про причини неприбуття не повідомили, відзиву на позов не подали. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON] у квартирі [PERSON] постійно не проживають близько пяти років, виїхавши за кордон до Швеції; [PERSON] у квартирі проживає лише зі своєю дружиною й ніяких перешкод у користуванні житлом своїм дочці та онуці, коли ті зрідка приїжджають у гості, не чинить. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється одноособовим власником квартири №57 в багатоквартирному житловому будинку №31 по вул. Героїв Майдану (колишня Енгельса) м. Борзна Чернігівської області. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] доводяться, відповідно, дочкою та онукою позивачу. Водночас [PERSON], [PERSON] з 2009 року значаться зареєстрованими в квартирі позивача, але фактично там не проживають близько пяти років, комунальними послугами не користуються, участі в утриманні житла не беруть, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 08.02.1992р., довідки Борзнянської міської ради №3915 від 01.08.2018р. про склад сімї, домової книги, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідачами всупереч положенням ст.81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів поважності причин їх тривалого непроживання у житловому помешканні позивача. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належну йому на праві приватної власності квартиру для проживання відповідачам, а останні в ньому не проживають без поважних причин понад один рік (близько пяти років) і в добровільному порядку не бажають вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачу використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим його законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved