Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, який був встановлений рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 16.04.2009р. про стягення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення вказаних аліментів в твердій грошовій сумі 500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в кінці жовтня 2019 року його було звільнено з роботи в ТОВ «Українська Молочна Компанія» за скороченням чисельності працівників, він втратив джерело існування, знайти нове місце роботи не вдається, його сім`я (співмешканка, її двоє дітей та троє спільних малолітніх дітей) опинилась в скрутному матеріальному становищі, з лютого місяця 2020 року перебуває на обліку в центрі зайнятості, не має у власності рухомого чи нерухомого майна, має заборгованість по сплаті аліментів, в зв`язку з чим ці зміни у майновому та сімейному стані виключають можливість сплачувати аліменти в існуючому розмірі. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання, призначене в режимі відеоконференції, не з`явилась, надіславши заяву про розгляд справи без її участі. Також надала відзив на позов (у формі заяви), в якому заявлені вимоги не визнає й просить не змінювати визначений судовим рішенням спосіб стягнення аліментів, оскільки є одинокою матір`ю, має іншу малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , їх спільний з позивачем син страждає на захворювання ніг, потребує коштів на ортопедичне взуття, одяг, харчування, навчання в школі, вона працювала на мінімальну зарплату, але в зв`язку з карантином залишилась без роботи та коштів для існування, у власності нерухомого чи рухомого майна не має. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. На підставі заочного рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2009 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх виді заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2009р. і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 24 жовтня 2019 року звільнений з роботи в ТОВ «Українська Молочна Компанія» за угодою сторін (а не за скороченням, як він вказує у заяві) й не працює, зареєстрований та знаходиться на обліку в центрі зайнятості як безробітний, перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] і є батьком трьох спільних з нею малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями трудової книжки, свідоцтв про народження дітей, довідок про склад сім`ї, про доходи, про перебування на обліку в центрі зайнятості. За змістом положень ст.141, 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, належний рівень матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків. Відповідно до ч.1, 2 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. В ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано , що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку ; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Приписами ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05 лютого 2014 року по справі №6-143цс13. Водночас, йменуючи позов про зменшення розміру аліментів, [PERSON] фактично ініціює питання про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу, визначеної судовим рішенням, на тверду грошову суму. Однак, приписи ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України надають винятково одержувачу аліментів право вибору способу їх стягнення. Це право стягувача є безумовним, тоді як платник аліментів не може вимагати зміни способу їх стягнення і його процесуальні можливості обмежуються правом зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення (в даному конкретному випадку клопотати про зменшення розміру частки від доходу), що не суперечить вищевказаній постанові касаційної інстанції (де питання зміну способу стягнення аліментів ініціювала стягувачка аліментів). В своїй заяві [PERSON] заперечує проти зміни способу стягнення аліментів, визначених у попередньому судовому рішенні. Крім того, запропонований [PERSON] розмір аліментів в 500 грн знаходиться значно нижче визначеного законодавством мінімального рівня для дитини відповідного віку (на час звернення з позовом для дітей до від 6 до 18 років - 1109 грн), який держава постійно підвищує насамперед з метою найкращого забезпечення інтересів дитини; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed