Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 08.10.2017 року ( т.2 а.с.135-139) , позивач просив визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], від 13.02.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., зареєстрований в реєстрі за № 147 від 13.02.2013 року; Визнати за [PERSON], право власності на нерухоме майно - квартиру за номером [ADDRESS]; Витребувати квартиру за номером [ADDRESS] із чужого незаконного володіння, а саме, від [PERSON] на користь [PERSON] В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. В період з 06.05.2012 року по 24.06.2014 року позивач відбував покарання у виправній колонії. Мати позивача- [PERSON] померла [INFO]. Однак з невідомих обставин, 13.02.2013 року був укладений договір дарування [ADDRESS], згідно якого мати позивача -[PERSON] подарувала позивачу вищевказану квартиру. Позивач вважає , що вказаний договір є недійсним, оскільки на момент вказаного правочину , його мати вже померла , а він , як сторона правочину також не міг укладати вказаний договір , оскільки знаходився в місцях позбавлення волі. На теперішній час у вищевказаній квартирі мешкають невідомій йому особи, які пояснюють , що є власниками квартири на підставі договору купівлі - продажу. Згодом позивачу стало відомо , що квартира дійсно була продана [PERSON], та начебто стороною вказаного договору був позивач та від його імені за довіреністю діяла невідома особа - [PERSON]. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області -Клопотовим С.Д. Однак позивач вказує, що таку довіреність він не надавав та квартиру не відчужував, а також договору дарування на вказану квартиру він не укладав. На теперішній час спірна квартира від [PERSON] перейшла у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2016 року. Також позивач вказує, що після смерті матері, він знаходячись у виправній колонії звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Його підпис був посвідчений начальником Харківського СІЗО. Крім того, позивачу стало відомо, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлої - [PERSON], який за законом є спадкоємцем другої черги . Отже , позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, однак отримати свідоцтво на спадщину після смерті матері є неможливим , оскільки квартира, яка є спадковим майном, належить іншій особі. Вказана справа перебувала в провадженні судді Комінтернівського районного суду м. Харкова - Ященко С.О. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.03.2016 року відповідно до ст.121 ЦПК України ( в редакції дії закону 2004 р.) провадження по вищевказані справі було відкрито . Ухвалою суду від 21.04.2017 року по справі призначено судово -почеркознавчу експертизу та розгляд справи було зупинено на час проведення вказаної експертизи. Вказана експертиза не була проведена, у зв'язку з не виконанням клопотання експерта, щодо надання додаткових документів , необхідних для проведення експертизи . 24.04.2017 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказану справу передано до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Чайка І.В. Ухвалою суду від 25.04.2017 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Чайка І.В. Ухвалою суду від 08.11.2017 року відновлено провадження у справі. Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року прийнято нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року. Згідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» закону визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу. Під час розгляду справи в судовому засіданні 22.01.2018 року у протокольній формі, суд за клопотанням учасників справи ,ухвалив продовжити розгляд справи в загальному проваджені зі стадії підготовчого засідання. Згідно ухвали суду від 22.01.2018 року , відмовлено у задоволенні заяви представника третьої особи [PERSON] про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 21.03.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті . Представником відповідача до суду 13.07.2018 року було подано клопотання про витребування в доказів по справі та виклик свідків . В судовому засіданні 19.07.2018 року судом на підставі ч.2 ст.222 ЦПК Україні у протокольній формі було залишено вказане клопотання без розгляду. Крім того, частина доказів , а саме : спадкова справа, після смерті [PERSON] , відповіді з Холодногірської Виправної колонії № 18 , були вже витребуванні судом та знаходяться в матеріалах справи ( т.1 а.с. 204,210-225, 236). Питання про виклик та допит в якості свідка приватного нотаріуса Клопотова С.Д., також вирішувалось судом та матеріали справи містять відповідь з архіву стосовно надання документів пов'язаних з посвідченням ним довіреностей від 07.02.2012 року та 13.02.2013 року, та договору дарування від 13.02.2013 року ( т.1 а.с. 238) Відповідно до ухвали суду від 19.07.2018 року, відмовлено у залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] та у прийнятті до спільного розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору- [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання чинним договір купівлі-продажу квартири, - з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності та витребування квартири із незаконного володіння. [PERSON] роз'яснено її право на звернення до суду з даним позовом на загальних підставах. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив її задовольнити в повному обсязі. Під час розгляду справи представник відповідача- [PERSON].- [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними доказами . Представник також зазначив, що на досудовому слідстві існує кримінальна справа стосовно відчуження спірної квартири, та за вказаною справою будь-яке рішення не було прийнято . Позивачем не надано доказів про прийняття ним спадщини після смерті його матері . Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання 19.07.2018 року не з»явились, про день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, доказів поважності причин своєї неявки, суду не надали . Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив та відзиву на позов до суду не подав. Представник третьої особи [PERSON]- [PERSON] під час розгляду справи, проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, зазначивши , що [PERSON] придбала квартиру за відоплатним договором купівлі-продажу , а отже вона є добросовісним набувачем квартири. Крім того, представник зазначив, що на теперішній час невідоме де знаходиться позивач по справі, явку якого суд визнав обов'язковою, оскільки він жодного разу до суду не з»являвся . Третья особа [PERSON] та її представник - [PERSON] в судове засідання - 19.07.2018 року не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, доказів поважності причин своєї неявки, суду не надали . Суд, заслухавши доводи учасників справи , та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири, складеному у селі Циркуни Харківського району Харківської області від 13.02.2013 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. зареєстрованому в реєстрі за № 147 від 13.02.2013 року, [PERSON] передала у власність належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , а [PERSON], у свою чергу, прийняв у власність вказану квартиру ( т.1 а.с.102). Згідно свідоцтва про народження , виданого повторно серії [NUMBER] від 18.02.2015 року, батьками [PERSON], [INFO] тобто позивача по справі, є [PERSON] та [PERSON].( т.1 а.с.14) Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 28 квітня 2015 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 67 року про що 01 лютого 2012 року було складено відповідний актовий запис № 1533 (місце смерті Україна, Харківська область, місто Харків), зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. ( т.1 а.с.7) Відповідно до Довідки про звільнення від 17.03.2014 року, позивач по справі [PERSON], [INFO], у період з 06 травня 2012 року по 24 червня 2014 року відбував покарання в установах Державної кримінально - виконавчої служби за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2013 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 - ст. 185 ч.3, ст.70 КК України (засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі), та був звільнений за ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2014 року. ( т.1 а.с.8) Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2014 року (справа № 639/5137/14-к, провадження № 1 - в/639/627/2014), [PERSON] звільнено від подальшого відбування покарання, строк відбування покарання [PERSON] обчислюється з 06.05.2012 року. ( т.1 а.с.10) Отже , як встановлено вище , на час посвідчення договору дарування квартири від 13.02.2013 року, [PERSON] була померлої (дата смерті - [INFO]), а позивач по справі [PERSON], продовжував (у період з 06.05.2012 року по 24.06.2014 року) відбувати покарання у вигляді позбавлення волі у Холодногірської виправної колонії Харківської області (№ 18). Таким чином, ані [PERSON]., ані [PERSON], станом на 13.02.2013 року не могли укласти між собою оспорюваний Договір дарування квартири від 13.02.2013 року, реєстровий № 147. В подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2013 року , укладеного між [PERSON], що під час укладення вказаного договору діяла від імені позивача, згідно довіреності , яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Клопотовим С.Д. від 13.02.2013 року, квартиру [ADDRESS], було відчужено на користь [PERSON]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. ( т. 1 а.с.101) Отже вищевказана довіреність, що була видана [PERSON] на ім'я [PERSON], була посвідчена 13.02.2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Клопотовим С.Д. , тобто в той період , коли позивач відбував покарання у виправній колонії . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.04.2016 року, право власності на спірну квартиру перейшло від [PERSON] до [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу реєстраційний № 311 від 04.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тарасовою Ю.П. ( т.1 а.с. 65) Відповідно до матеріалів, що надійшли до суду з 7-ої Харківської Державної нотаріальної контори, вбачається, що крім позивача по справі , з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], звернувся брат померлої - [PERSON], який відповідно до чинного законодавства є спадкоємцем 2-ої черги. ( т.1 а.с. 210-225) 13.09.2012 року у період знаходження в Харківському слідчому ізоляторі, позивач [PERSON] звернувся із заявою до Сьомої Харківської Державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Особиста підпис [PERSON] на цій заяві засвідчена начальником Харківського слідчого ізолятора Піскловим В.М. Постановою державного нотаріуса представнику позивача - [PERSON], яка діє в порядку передоручення від імені [PERSON], який в свою чергу діє від імені позивача, було відмовлено у видачі Свідоцтва на спадщину на спадкове майно, після смерті [PERSON], оскільки право власності на квартиру , зареєстровано зареєстровано за іншим власником. ( т. 1 а.с.224 зворот-225) Згідно Довідки КП «Жилкомсервіс», позивач [PERSON] на день смерті спадкодавця був зареєстрований разом із ним у квартирі [ADDRESS] . ( т.1 а.с.218) Таким чином, спадкоємцем 1-ої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач по справі , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не могла укладати договору дарування квартиру [ADDRESS], що посвідчений приватним нотаріусом ХМНО -Клопотовим\~ С.Д. , реєстровий № 147. Відповідно листа № 1029937 від 10.01.2018 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» про надання інформації, реєстрація права власності квартири [ADDRESS] проведено КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» на праві приватної власності за [PERSON], наступним чином: 1/3 частина квартири на підстави Договору дарування посвідченого 20.10.2009 року, 1/3 частина квартири на підставі Договору дарування посвідченого 31.05.1997 року, 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 12.10.1993 року ХМЦПДЖФ р.№ 3-93-6489, договору учасників спільної часткової власності на квартиру, посвідченого 25.04.1997 р. 7-ою ХДНК р.№ 2-2115. ( т.2 а.с.154) Згідно ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, відповідно до якої, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно дост. 216 ЦК України, відповідно до якої, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином , суд приходить до висновку, щодо недійсності правочину у формі договору дарування квартири [ADDRESS], що був укладений13.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області - Клопотовим С;Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 147 від 13.02.2013 року, та в подальшому на підставі якого був укладений договір купівлі-продажу даної квартири , оскільки на момент укладення договору дарування, дарувальник [PERSON] вже була померла , а отже розпорядитися своїм майном шляхом дарування квартири, не могла. Крім того , згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) . Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом . Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України, - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою .; Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини . Згідно ч.2, ч.3 ст. 1223 ЦК України, - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України, - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово . Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України, - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини . Згідно ст. 1296 ЦК України, - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину . Таким чином , суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача, щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] є обгрунтованими та такими , що підлягають задоволенню . Крім того, щодо позовних вимог про витребування квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння, а саме від [PERSON] на користь [PERSON], суд приходить до наступного . Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч.1 до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частино 2, 3 ст. 388 ЦК України встановлено , щом айно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до п. 22 Постанови Пленума Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5, - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до п. 19 Постанови Пленума Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5, - застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовно наявності на досудовому слідстві кримінальної справи щодо обставин відчуження спірної квартири, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні позову , оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсність оскаржуваного правочину. Щодо заперечень представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] , стосовно неявки в судове засідання позивача, суд вважає їх безпідставними, виходячи з того, що позивач особисто 15.02.2016 року підписав та 23.02.2016 року подав до суду позов, що розглядається, а також особисто позивачем було подано заяву про забезпечення даного позову. Відповідно до ст.58 ЦПК України сторона , третя особа, а також особа якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи , може брати участь у судовому процесі , особисто ( самопредставництво) та /або через представника . Отже, заперечення представника третьої особи, щодо неявки в судове засідання позивача є безпідставними, оскільки інтереси останнього під час розгляду справи представляє його представник за дорученням. Враховуючи вищевказані обставини справи , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved