Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS] , укладений 12.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що 12 грудня 2015 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно належало померлій [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] Відповідач продала спірний будинок позивачу, однак нотаріально посвідчений договір не складався і угода ніде не реєструвалася, оскільки на момент укладення договору угоди відповідач не мала правовстановлюючих документів, так як не оформила спадщину. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу відповідач 12.11.2015 року написала розписку про отримання від позивача коштів в сумі 5000 грн. в рахунок продажу будинку по [ADDRESS] , та передала ключі від будинку, а він їх прийняв. Він неодноразово звертався до відповідача з метою нотаріального посвідчення договору, але [PERSON] ухилялась від виконання своєї обіцянки, а потім взагалі відмовилась через незадовільний стан свого здоров`я, небажання відлучатись з дому та відсутність коштів на оформлення спадщини. Через відповідача не може здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, які набув на підставі договору купівлі-продажу. Письмова форма та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не дотримані. На підтвердження укладення договору повністю розрахувався з відповідачем, передавши відповідачу 5000 грн., а відповідач передала йому ключі від будинку, тобто домовились про всі істотні умови договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений в усній формі і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме відповідач передала позивачу нерухоме майно, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачем обумовленою сумою та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення, просив позов задовольнити. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19.07.2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с.17-18). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с.24-25). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.36). Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином (а.с.40). Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. За правилами ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові. Судом встановлено, що будь-які правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Згідно копії розписки [PERSON] від 12.11.2015 року, остання продає будинок покійної сестри [PERSON] по [ADDRESS] [PERSON] за 5000 грн. (а.с.5). Отже, оскільки за розпискою відповідач не являється власником вказаного будинку, а отже не може бути стороною спірного договору купівлі-продажу вказаного будинку, який останньому не належить. Також суду не надано будь-яких доказів наявності у відповідача повноважень на відчуження вказаного будинку від імені та в інтересах його власника. Вказана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову. Також, укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна шляхом складення продавцем розписки параграфом 1 глави 54 Цивільного кодексу України не передбачено. Вказана розписка [PERSON] про продаж будинку, що належить іншій особі, не є укладенням договору в простій письмовій формі, не містить всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема умов про передачу чи зобов`язання продавця передати майно у власність покупця, та приймання чи зобов`язання прийняти покупцем майно та сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, зі змісту ст.ст. 317, 655, 656 ЦК України вбачається, що продавцем майна може бути лише його власник, однак матеріали справи не містять будь-яких доказів перебування будинку у власності [PERSON] . Натомість зі змісту розписки вбачається, що будинок належить не [PERSON] , а її покійній сестрі [PERSON] , що також свідчить про те, що спірний договір купівлі-продажу будинку не є укладеним і не створює прав та обов`язків для сторін. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2 ст. 220 ЦК України). Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, недодержання простої письмової форми угоди, що вимагається законом, не дає право суду визнавати право власності та таку угоду дійсною у зв`язку з фактичним виконанням сторонами умов угоди. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ч.1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, виходячи з цих положень закону, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Разом з тим, оскільки спірний договір не був укладений тобто не вчинено, похідна вимога про визнання права власності на будинок задоволенню також не підлягає. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed