Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у належному йому житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] проживає він та члени його сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також у зазначеному будинку з 27 лютого 2008 року зареєстрований його син, відповідач по справі - [PERSON] З лютого 2008 року останній у житловому приміщенні не проживає. Фактично відповідач проживає зі своєю сім'єю у м. Харків з 2008 року. У зв'язку з тим, що на протязі останніх років на адресу позивача надходять повідомлення різних кредитних організацій про необхідність сплатити борг, що турбує позивача та членів його сім'ї, а крім того, позивач через зареєстроване місце проживання відповідача за вищезазначеною адресою, не має можливості оформити соціальну допомогу, тому він звернувся до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 10 серпня 2016 року (а.с.27) позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Також просили розглядати справу за відсутності відповідача та прийняти по справі заочне рішення. Згідно повідомлення Великобурлуцького РС ГУДМС України в Харківській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся за адресою місця реєстрації та фактичного проживання (а.с.41,46,56), судову повістку отримано 05.10.2016 року, що підтверджується відміткою в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.57), але в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справу за його відсутності не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з'явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Згідно зі ст.ст.10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України). Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] і це підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3173 (а.с.06) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 24929815 від 28.12.2009 року (а.с.07). Крім того, ця обставина підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний будинок) (а.с.08-10). Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, в зазначеному будинку зареєстрована сім'я, а саме: позивач, дружина, діти позивача: син [PERSON], який є відповідачем по даній справі, донька [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.18). Згідно довідки Великобурлуцького РС ГУДМС України в Харківській області від 30.08.2016 р. [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Відповідно до акту - обстеження від 10.08.2016 року, при обстеженні будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою з 2007 року не проживає. Зі слів батька, відповідач весь час мешкає в м. Харків (а.с.16). Свідки [PERSON] та [PERSON] у суді показали, що вони є сусідами сім'ї [PERSON]. Син [PERSON] не проживає разом з батьками, останній раз дану особу бачили більше п'яти років тому. Про існування заяв від відповідача про перешкоджання йому у користуванні житлом їм невідомо. Із довідки, виданої виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично за даною адресою не мешкає. Місце його проживання невідоме (а.с.17). Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, а згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. На час винесення рішення відповідач не надав ніяких доказів поважності причин тривалого не проживання в спірному будинку або того, що позивач чинив перепони для його проживання в цій квартирі. Згідно п.14 «Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб», затвердженого постановою КМ України № 36 від 16.01.2003 p., зняття з реєстраційного обліку здійснюється також на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач у будинку батьків не проживає з моменту реєстрації, тобто з 27 лютого 2008 року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участь у спільному побуті, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.02), які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на її користь.

Outcome: approved