Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. На обґрунтування заяви зазначає, що він народився [INFO] в с. Дмитрівка Болградського району Одеської області. Згодом, його батьки разом з ним переїхали проживати в Свердловську область Російської Федерації, звідки через деякий час повернулися в с. Дмитрівка. 06 квітня 1982 року йому було видано паспорт зразка колишнього СРСР серії [NUMBER]. До 1989 року він, заявник [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Однак, в 1989 році виїжджаючи на заробітки до Російської Федерації він був знятий з реєстраційного обліку. Восени 1990 року він, заявник після закінчення трудового договору повернувся в с. Дмитрівка, став проживати за адресою: [ADDRESS] у батьківському домоволодінні, де проживає по теперішній час. Однак не був зареєстрований, так як загубив паспорт. Паспорт громадянина України йому не видавали. З території України він, заявник починаючи з 1990 року ніколи не виїжджав. Встановлення факту проживання на території України йому необхідно для отримання громадянства України, оскільки весь цей час він проживав на Україні але без належної реєстрації. Заявник - заяву підтримав, просив задовольнити та надав пояснення з підстав зазначених в заяві. Крім того, уточнив, що встановити факт його проживання на території України необхідно на дві дати: 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Представники Болградського РС ГУДМС України в Одеській області заяву підтримали, заперечень щодо задоволення заяви не висказали. Пояснили, що дійсно по адресно-довідковій картотеці Болградського РС ГУДМС України в Одеській області заявник зареєстрованим не значиться, а для отримання громадянства України та паспорту громадянина України, має бути встановленим юридичний факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. При наявності достатніх доказів, що підтверджують факт проживання заявника на території України в 1991 році, заява може бути задоволеною. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, покази свідків, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню з таких підстав. При вирішенні даної справи про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного або безперервного проживання на території України суд керується Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III «Про громадянство України» та Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Статтею 4 Конституції України передбачено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до пункту 26 статті 106 Основного Закону Президент України приймає рішення про прийняття до громадянства України та припинення громадянства України, про надання притулку в Україні. Закон України «Про громадянство» з наступними змінами, відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Згідно статті цього ж Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов'язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах»: - безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; - проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 р. відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачене. Судом встановлено, що [PERSON], народився [INFO] в с.Дмитрівка Болградського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим 29 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області на підставі запису акта № 25, складеного 28 лютого 1960 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження заявника (а.с.5), його батьками були [PERSON], померлий [INFO] (а.с.11) та [PERSON], померла [INFO] (а.с.12). 06 квітня 1982 року заявнику було видано паспорт зразка колишнього СРСР [NUMBER], що підтверджується Ф1 наданою Болградським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.18-19). В даній формі зазначено в графі батьки: [PERSON], [PERSON], місце проживання: с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область. В графі службові відмітки міститься інформація, що 09.12.1987 року заявник звертався до Болградського РВ та вклеював фотокартку. Крім того було здійснено відмітку про наявність у заявника дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтв про народження дітей, заявник є батьком: [PERSON], [INFO] (а.с.8), [PERSON], [INFO] (а.с.9) та [PERSON], [INFO] (а.с.10). Факт проживання заявника на території України без належної на то реєстрації підтверджується наступним: Витягом з домової книги Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області про те, що станом на 02.06.1989 року заявник значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). За повідомленням Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 09.09.2014 року за № 1711, [PERSON] згідно записів по господарських книги № 7 за 1980-1989 роки, особовий рахунок [NUMBER], [NUMBER], був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. В 1989 році вибув в м.Братськ Іркутської області. В погосподарських книгах за період з 1991 року по теперішній час - реєстрація відсутня (а.с.27). Відповідно до довідки Дмитрівської загальноосвітньої школи Болградського району Одеської області від 08.09.2014 року за № 253, діти заявника: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] навчалися в названому навчальному закладі та отримали неповну середню освіту, тобто станом на 1991 рік проживали в с.Дмитрівка (а.с.28). Також діти заявника значаться на обліку в Амбулаторії Загальної практики-сімейної медицини с. Дмитрівка (а.с.29-31), що свідчить про те, що заявник разом зі своєю сім'ю знаходився в с.Дмитрівка станом на 1991 рік. Крім того, згідно довідки Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 11.06.2014 року № 897, заявник [PERSON], з 1990 року постійно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що заявник у 1988 році працював тимчасово за договором у Плашкінському лісопункті філіалу Новгородського ліспромгоспу (а.с.13-14). В судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON], [INFO], пояснив суду, що знає заявника тривалий час. В 80-х роках велика кількість мешканців с. Дмитрівка виїжджали на заробітки до Росії, в тому числі і [PERSON] Останній раз, заявник був на заробітках в 1988-89 роках. Починаючи з весни 1990 року він, [PERSON] нікуди не їздив, працював за наймом у приватних осіб в с. Дмитрівка або в найближчих селах де була робота. З 1990 року постійно проживає в с. Дмитрівка разом зі своєю сім'єю, має проблеми з документами, оскільки загубив паспорт та не може отримати новий (а.с.33-35). Свідок [PERSON], [INFO] суду з достовірністю повідомив, що заявника [PERSON] він знає, оскільки є його сусідом. Дійсно в 1988-1989 роках [PERSON] виїжджав на заробітки на лісозаготовки до Росії. Однак з літа 1990 року проживає постійно в с.Дмитрівка в батьківському будинку, має сім'ю, дітей, батьків (які є покійними). Періодично працює за наймом, офіційно ніде не працює, так як не має паспорту (а.с.36-37). Свідок [PERSON], [INFO], який є головою Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області суду пояснив, що заявника знає тривалий час, ще коли свого часу працював директором Дмитрівської школи, і діти заявника навчалися в цій школі, він неодноразово спілкувався з заявником. З весни 1990 року [PERSON] проживає в [ADDRESS], в будинку своїх батьків та нікуди з цього періоду не виїжджав, оскільки не мав паспорту. Неодноразово заявник звертався до сільської ради щодо надання допомоги по оформленню та отриманню паспорту однак це не входить до повноважень сільського голови. (а.с.38-39). Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки добре знають заявника. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника [PERSON] про встановлення факту проживання ним на території України, станом на 1991 рік є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року,

Outcome: approved