Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.07.206 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на виконання умов якого позивач передав [PERSON] гроші в сумі 6000 доларів США. При цьому, відповідач власноручно написав розписку, в якій зазначив, що зобов'язується повернути борг позивачу до 01.09.2006 року. 28.04.2012 року відповідач частково повернув борг в сумі 2100 грн., а починаючи з травня 2012 року не повернув жодної копійки. На сьогоднішній день його борг перед позивачем становить 92100 грн. 00 коп. Згідно довідки ПАТ «УкрсибБанк» від 21.11.2014 року, курс долара відносно гривні складає 15 грн. 17 коп. за 1 долар. Таким чином залишок боргу становить: 6000 доларів США - сума позичених коштів х 15 грн. 17 коп. (курс долара) = 94200 грн. - 2100 грн. 00 коп. (сума неповернутого боргу) = 92100 грн. 00 коп. (залишок боргу). Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, однак кожен раз [PERSON] просив зачекати. Позивач зрозумів, що відповідач не бажає повертати борг, а тому змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача 92100 грн. боргу за договором позики та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити, надавши заяву про поновлення строку позовної давності, визнання поважними причин пропуску позовної давності, з огляду на те, що з 12.06.2008 року позивач, зареєструвавши шлюб з [PERSON], проживав та знаходився на роботі в Німеччині, в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що і він, і його сестра, і покійний батько неодноразово брали гроші в борг у позивача, оскільки разом співпрацювали. Він визнає факт написання ним особисто розписки від 11.07.2006 року про те, що дійсно брав у [PERSON] 6000 доларів США, які в послідуючому були повернуті позивачу його батьком, нині покійним, який виступав гарантом цієї позики. [PERSON], приїхавши з Німеччини, дізнавшись про хворобу батька, хотів його провідати та допомогти в лікуванні, але той перебував в реанімації і надії на одужання вже не було. На його думку, позивач, скориставшись цією ситуацією, отримавши від батька 6000 доларів США, повторно бажає стягнути з нього цю суму. Однак, пояснити чому ані батько, ані він не вимагали повернення оригіналу розписки собі після повернення боргу, не може. Факт повернення ним 2100 грн. [PERSON] в квітні 2012 року через його бухгалтера відповідач пояснює як оплату за надані будівельні матеріали, оскільки вони з його батьком, будучи приватними підприємцями, завжди співпрацювали з позивачем. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] була подана до суду заява про застосування позовної давності та відмови в позові в зв'язку з перебігом строку позовної давності з посиланням на норми статей ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює бухгалтером у [PERSON] з 2006 року, і знає [PERSON], його сестру та знала вже покійного батька - [PERSON] Коли [PERSON] їхав в Німеччину, то доручав їй отримувати гроші за повернення боргів, як Тітієвськими, так і іншими людьми. В квітні 2012 року приїздив [PERSON] та привозив гроші - 2100 грн., які він брав у [PERSON] Коли [PERSON] був в Німеччині, то телефонував їй, і [PERSON] теж дзвонив і говорив про те, коли привезе гроші. [PERSON] дав їй 28.04.2012 року 2100 грн. і вона записала це в свій зошит. Знає також про те, що гроші у [PERSON] позичав і батько [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2006 року [PERSON] надав [PERSON] письмову розписку про отримання ним позики в розмірі 6000 доларів США, тобто між сторонами був укладений договір позики, передбачений ст. 1046 ЦК України, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в обумовленій сумі, з кінцевим терміном повернення до 01.09.2006 року (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Укладений договір позики відповідає вимогам ч.1 ст. 1047 ЦК України, оскільки є укладеним в письмовій формі та відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України позивач на підтвердження укладення договору та його умов представив суду оригінал розписки позичальника. У встановлений договором строк відповідач борг позивачеві не повернув, таким чином свої зобов'язання за договором позики не виконав, добровільно ним було повернуто 2100 грн. 00 коп., що стверджується позивачем та показами свідка [PERSON] Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що ці гроші були повернуті [PERSON] через його бухгалтера - [PERSON], як оплата за будівельні матеріали, як не підтверджені матеріалами справи. Згідно довідки ПАТ «УкрсибБанк» від 21.11.2014 року, курс долара відносно гривні складає 15 грн. 17 коп. за 1 долар (а.с. 6). Тобто, залишок боргу становить: 6000 доларів США - сума позичених коштів х 15 грн. 17 коп. (курс долара) = 94200 грн. - 2100 грн. 00 коп. (сума неповернутого боргу) = 92100 грн. 00 коп. (залишок боргу) Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, і згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а згідно ч.5 даної норми за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з копії розписки відповідача, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні та який знаходиться у позивача, вона була складена 11.07.2006 року, строк виконання зобов'язання до 01.09.2006 року; позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення боргу з [PERSON] 27.11.2014 року, тобто, з пропуском позовної давності. Визначаючись щодо даного спору, суд, зважаючи на заяву позивач [PERSON] про визнання поважними причин пропущення позовної давності, а саме: перебування його з 12.06.2008 року за кордоном, що підтверджується довідкою про місце реєстрації ([ADDRESS]), дозволу на проживання та трудову діяльність з 12.06.2008 року по 10.11.2011 року та до 03.11.2018 року, вважає за необхідне визнати поважними причини пропущення ним позовної давності через відсутність у позивача об'єктивної можливості здійснити захист своїх прав та інтересів в суді, шляхом подачі позовної заяви. Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримує умов укладеного договору позики, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором борг не повернув, а право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Крім того, відповідач відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України повинен відшкодувати позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 921 грн. 00 коп.

Outcome: approved