Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Чернівецький лісгосп» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що 12.01.2016 року у відділі кадрів ДП «Чернівецький лісгосп» він отримав копію наказу в.о. директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» від 28.12.2015 року №144-к про його звільнення з роботи з 26.12.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав: Прогулу 26.12.2015 року він не допускав у вказаний день він був присутній на роботі. Насправді його звільнення з роботи є результатом конфлікту з керівництвом ДП «Чернівецький лісгосп» - відповідач за період з березня 2014 року до 28.12.2015 року двічі незаконно переводив його з посади лісничого і тричі незаконно звільняв з роботи. Через такі дії відповідача він так і не зміг приступити до виконання своїх обовязків на посаді лісничого Тернавського лісництва. Адже відповідач після виконання судових рішень про поновлення на роботі відразу ж видавав накази про його наступне звільнення з роботи. До 25.12.2015 року він перебував на лікуванні, і 26.12.2015 року повинен був приступити до роботи. А тому вранці, 26.12.2015 року о 08-00 год. прибув до контори Тернавського лісництва. Разом з ним були жителі с.Куликівка Герцаївського району [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яких він підвозив на своєму автомобілі у напрямку до м.Герца. Ворота і контора Тернавського лісництва були закриті, жодного працівника лісництва не було. Особи, що приїхали з ним, через годину поїхали інш. транспортом до м.Герца, а він залишився. Близько 09-30 год. прийшов сторож лісництва [PERSON] Далі, приблизно до 13-00 год. позивач зясовував причину поломки у гальмах свого автомобіля на території контори лісництва. З цим йому допомагав [PERSON] Після чого вони разом поїхали на обід у м.Герца. На зворотному шляху у його автомобіль сіли [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і приблизно о 14-15 год. вони повернулися до контори лісництва. Контора на той час була закрита і нікого не було. Приблизно через годину позивач із зазначеними особами покинув територію лісництва і проїжджаючи дорогою попри ліс, працюючих лісорубів не бачив. Вважає, що відповідач грубо порушив його трудові права, звільнивши його з роботи за прогул, якого він не допускав. Також зазначав, що на час винесення наказу №144-к від 28.12.2015 року про його звільнення він перебував на денному стаціонарі в Чернівецькому обласному ендокринологічному центрі. Отже, відповідач звільнив його з роботи під час його непрацездатності. Крім того, вказуючи на незаконність свого звільнення, вважає, що на підставі вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України з відповідача також підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2015 року по день постановлення рішення суду про поновлення його на роботі виходячи з розміру його посадового окладу за останні два місяці, які передували звільненню. Крім цього, вважає, що у звязку з незаконним звільненням йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 75 000 грн. Дана шкода полягає в тому, що через незаконне звільнення він зазнав і продовжує зазнавати сильних душевних страждань, суттєво погіршилося його самопочуття, зазнали суттєвих змін його звичайні життєві звязки, протиправне звільнення з роботи ускладнило спілкування з колегами по роботі, друзями, сусідами, через прагнення уникнути обговорення цього питання він постійно перебуває в морально пригніченому стані. У звязку із наведеним, просить скасувати наказ в.о. директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» від 28.12.2015 року №144-к про його звільнення з роботи і поновити його на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2015 року по день постановлення рішення суду про поновлення його на роботі та 75 000 грн. завданої йому моральної шкоди. У судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, підтримав їх та просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях проти позову. Додатково пояснила, що позивач з 26.12.2015 року повинен був приступити до виконання посадових обовязків лісничого (до цього дня в 2015 році позивач не працював жодного дня). 26.12.2015 року прогул все ж таки відбувся, оскільки позивач у вказаний час до виконання посадових обовязків лісничого не приступив лише перебував на території лісництва, що не є виконанням посадових обовязків, а також попередньо не здійснив дій для допуску його до роботи (не пройшов інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці, не отримав ключі від робочих приміщень та інш.). Звільнення позивача не було проведено під час його тимчасової непрацездатності, оскільки звільнення згідно наказу №144-к від 28.12.2015 року відбулося з 26.12.2015 року, а черговий лікарняний лист позивачу відкрито лише в день видачі такого наказу 28.12.2015 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в Тернавському лісництві він працює сторожем. В суботу 26.12.2015 року була його робоча зміна. Того дня позивач у справі приїхав на роботу близько 09-00 год. Свідок одразу ж зателефонував в.о. лісничого [PERSON], який по телефону наказав [PERSON] покинути територію лісництва. Позивач відмовився це зробити і знаходився на території лісництва до 12-15 год. Після чого покинув лісництво та до кінця робочого дня більше не зявлявся. Про дані обставини свідок доповів в.о. лісничого, відповідно було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі більше 3-х годин, який свідок підписав. Крім того, свідок зазначив, що 26.12.2015 року Тернавське лісництво фактично не працювало контора та територія лісництва були закриті, нікого із працівників на роботі не було. Не було на роботі і працівників, які як і він підписували акт про відсутність позивача на роботі [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом позивача у справі. Напередодні 26.12.2015 року він домовився з братом, що той 26.12.2015 року підвезе його до Тернавського лісництва, що в попутному напрямку до м.Герца. До міста йому потрібно було поїхати по запчастини до авто, а брат повідомив йому, що в той день буде їхати на роботу. Близько 07-00 год. 26.12.2015 року, позивач забрав його разом із автомеханіком [PERSON] з дому, і вони разом поїхали в напрямку м.Герца. По дорозі позивач підібрав також [PERSON], що також прямував до міста. Близько 08-00 год. вони підїхали до лісництва, на той час контора лісництва була закрита і нікого з працівників на роботі не було. Позивач залишився на території лісництва, а вони приблизно через годину попутним автомобілем поїхали до міста. Далі, приблизно о 14-00 год. він зустрів позивача в м.Герца, і той запропонував забрати його разом з [PERSON] та [PERSON] назад додому. Близько 14-15 год. вони знову підїхали до лісництва. На той час уже були закриті ворота лісництва і, як і зранку, нікого з працівників не було. Позивач сказав, що хоче дочекатися сторожа, а вони поблизу дороги чекали на попутний в їхньому напрямку автомобіль. Попутних автомобілів не було і вже по 15-00 год. позивач запропонував відвести їх усіх додому. При цьому вони їхали через ліс (територію лісництва) і працюючих лісорубів не бачили. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали показання аналогічні показанням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 26.12.2015 року приблизно в період часу з 10-00 год. по 13-00 год. він на території Тернавського лісництва допомагав позивачеві ремонтувати його автомобіль. Після чого вони поїхали на обід у м.Герца. На зворотному шляху до позивача в автомобіль сіли [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і приблизно о 14-0014-20 год. вони повернулися до контори лісництва. На той час територія лісництва була закрита і нікого не було. Приблизно через годину вони поїхали додому і, проїжджаючи дорогою через ліс, нікого із працівників лісництва не бачили. Додав також, що в той день лісництво не працювало контора була закрита, цех переробки деревини також, на роботі знаходився лише сторож. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши надані сторонами докази та зясувавши дійсні обставини справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що наказом від 28.12.2015 року №144-к про [PERSON] звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» з 26.12.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул (а.с. 6). Днем звільнення позивача згідно наказу є 26.12.2015 року (субота). Згідно п.5.1 правил внутрішнього розпорядку дня працівників ДП «Чернівецьке лісове господарство» час початку і закінчення роботи та перерва для відпочинку і харчування встановлюється за відповідно затвердженим графіком роботи підрозділів (а.с. 90). Відповідно до графіку роботи підрозділів ДП «Чернівецький лісгосп» на 2015 рік працівники лісництв при 6-ти денному робочому тижні працюють з 08-00 год. до 16-00 год. (понеділок - пятниця) та з 08-00 год. до 14-00 год. (субота) із обідньою перервою з 12-00 год. по 13-00 год. (а.с. 95). Згідно акту про відсутність працівника на роботі від 26.12.2015 року, що став підставою для звільнення позивача за прогул, останній 26.12.2015 року перебував на території лісництва з 09-20 год. до 12-15 год., загалом 02 год. 55 хв. (а.с. 58). Із врахуванням графіку роботи працівників лісництв та даних, що містяться в акті про відсутність працівника на роботі, позивач був відсутній на роботі 02 год. 05 хв. (5 год. робочого часу 2 год. 55 хв. перебування на роботі = 2 год. 05 хв.). Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз'яснено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що період який ставиться позивачу у прогул не є прогулом. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт перебування позивача на роботі в період часу з 08-00 год. до 09-00 год. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування наказу про звільнення та поновлення його роботі є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що прогул відбувся, оскільки позивач у вказаний день фактично не приступив до виконання своїх посадових обовязків: не здійснив дій для допуску його до роботи, як то не пройшов інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці, не отримав ключі від робочих приміщень тощо. Так, згідно вимог ст.46 КЗпП України, працівники які відмовляються або ж ухиляються від навчання, інструктажу і перевірки знань з питань охорони праці, а також в інших випадках передбачених законодавством, підлягають відстороненню від роботи. Крім того, в суботу 26.12.2015 року адміністрація лісництва не працювала (згідно графіку роботи підрозділів ДП «Чернівецький лісгосп» на 2015 рік працівникам апарату управління встановлено 5-ти денний робочий тиждень, із вихідними днями субота та неділя а.с. 95); за показаннями свідка [PERSON], сторожа Тернавського лісництва, Тернавське лісництво також не працювало контора та територія лісництва були закриті, нікого із працівників на роботі не було. З огляду на зазначене, а також те, що 26.12.2015 року це перший день коли позивач повинен був приступити до роботи після лікарняного, суд вважає, що позивач фактично не мав можливості потратити в контору лісництва, отримати від адміністрації ключі від робочих приміщень, або ж у цей день пройти навчання з питань охорони праці. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що прогул мав місце через невиконання позивачем у вказаний день своїх посадових обовязків є безпідставними та спростовуються вищенаведеним. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі і йому виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому в розумінні цієї статті Закону вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі (посаді). З 26.12.2015 року по день постановлення рішення про поновлення на роботі позивач вимушено прогуляв 53 робочі дні. Встановлено, що його посадовий оклад з 01.04.2015 року становить 3\~260 грн. (а.с. 14). Згідно розяснень, даних у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Оскільки останні чотири місяці перед звільненням позивач не працював, його середній заробіток повинен обраховуватись відповідно до останнього абзацу п.4 Порядку, а саме з встановленого посадового окладу: (3\~260 грн. х 2 міс) / 42 = 155,23 грн. середньоденна заробітна плата позивача. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 155,23 грн. х 53 роб.дні = 7\~853 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у відповідності до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не доведено обставин перенесення ним душевних переживань у звязку з незаконними діями відповідача у розмірі визначеному в позовній заяві. Крім того, суд враховує, що поновлення позивача на роботі є частковою компенсацією заподіяної шкоди, а тому з урахуванням тривалості моральних страждань, ступеня їх тяжкості, вимог розумності та справедливості, суд визначає заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. Відповідно до вимог п.п.2 та 4 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць у розмірі 3 260 грн. підлягає зверненню до негайного виконання. У відповідності вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною третьою ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, судовий збір за задоволеними позовними вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 551,20 грн. А судовий збір за частково задоволеною позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 11,02 грн. При цьому суд врахував розяснення, дані у п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). На підставі п.4 ч.1 ст.40, 147-1, 231-233, 235, 237-1 КЗпП України, та

Outcome: partial