Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що 29.09.2017 року під час брифінгу, який відбувся в кабінеті № 206 будівлі Черкаської міської ради за адресою [ADDRESS] , в присутності журналістів депутат Черкаської міської ради [PERSON] заявив наступне: «Останні два тижні практично кожного дня були зустрічі, були пропозиції... Остання була пропозиція від депутата [PERSON] : чистий обнал в пакеті, мільйон гривень, зустріч як з гарантом з [PERSON] , який би вступив гарантом, чи з [PERSON] , і вирішувальні голоси.» На уточнююче запитання: «Можна уточнити, фактично Вас хотів підкупити [PERSON] », [PERSON] відповів наступне: «Чи він, чи він домовлявся про зустріч з цими людьми, яких я назвав, для того щоб вони виступили гарантом, що це все збудеться». Вказаний виступ був оприлюднений в багатьох засобах масової інформації (http://infomist.ck.ua/dva-deputatv-miskradv-zayavvly-shho-yihni-golosv-namagalysva-kupyty/; http://progolovne.ck.ua/deputatu-miskrady-shadlovskomu-proponuvaly-milion-yakscho-vin-proholosuie-za-impichment-miskomu-holovi/, http://procherk.info/news/7-cherkassy/56451-deputat-ziznavsia-scho-iogo-hotili-pidkupiti-milionom). Крім цього інформація, поширена у виступі, була оприлюднена на офіційному сайті Черкаської міської ради (http://www.rada.cherkasу [INFO] / [INFO] =13552& [INFO] =1& [INFO] ). Відео виступу було поширено в соціальних мережах та розміщено на інтернет-ресурсі Ютуб ( [INFO] 29.09.2017 року на підставі вказаних заяв відповідача та заяв іншого депутата Черкаської міської ради Романова О.Ю. було відкрито кримінальне провадження № 42017251010000229 з приводу пропозицій неправомірної вигоди (грошових коштів) депутатам Черкаської міської ради за оголошення імпічменту та відставку голови м. Черкаси, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України. Згідно повідомлення Черкаської місцевої прокуратури, за результатами проведення досудового розслідування вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки під час допиту один із заявників пояснив, що це все жарт, а інший скористався правом, наданим ст. 63 Конституції України. Інші депутати Черкаської міської ради, допитані в якості свідків, в ході розслідування кримінального провадження, заперечили факти пропонування їм неправомірної вигоди за оголошення імпічменту та відставку голови м. Черкаси. В даному випадку відповідач поширив вказану вище інформацію в присутності черкаського міського голови, депутатів Черкаської міської ради, представників засобів масової інформації. Поширена інформація стосується його, оскільки відповідач у своїх висловлюваннях прямо згадав його прізвище та ім`я. Поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності. Це підтверджується, зокрема, тим, що під час допиту відповідач пояснив, що це все жарт. Крім цього вказана інформація є негативною. У зв`язку з цим, згідно презумпції добропорядності, така інформація вважається недостовірною, поки відповідач не доведе протилежного. Крім цього, поширена інформація порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Тобто в даному випадку наявна сукупність всіх обставин, що свідчить про вчинення відповідачем юридичного правопорушення у вигляді поширення недостовірної інформації, що тягне за собою його обов`язок спростувати таку інформацію. З урахуванням наведеного та способу поширення інформації, вважає що недостовірна інформація має бути спростована відповідачем на брифінгу (прес-конференції) в кабінеті № 206 будівлі Черкаської міської ради за адресою м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького 36, в присутності позивача та представників засобів масової інформації та оприлюдненням спростування на офіційному сайті Черкаської міської ради. Просить зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію відносно [PERSON] , поширену ним 29.09.2017 року під час брифінгу, який відбувся в кабінеті № 206 будівлі Черкаської міської ради за адресою [ADDRESS] 36, а саме: «Остання була пропозиція від депутата [PERSON] : чистий обнал в пакеті, мільйон гривень, зустріч як з гарантом з [PERSON] , який би вступив гарантом, чи з Бродським, і вирішувальні голоси.» шляхом публічного виступу на брифінгу (прес-конференції) в кабінеті № 206 будівлі Черкаської міської ради за адресою м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького 36, в присутності позивача та представників засобів масової інформації та оприлюдненням в той самий строк спростування на офіційному сайті Черкаської міської ради. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та заперечували проти їх задоволення. Відповідачем надано суду відзив, в якому зазначає, що часті зустрічі та дзвінки з Зорею почалися після того, як в фракції ПВД почалися зарозуміння та сварки. [PERSON] телефонував та запрошував то до себе додому, то на мікрорайон «Лісовий», де в той час, коли він приїхав до нього, вкладали нове асфальтне покриття. Він показував, що дуже гарна якість дороги та роботи підрядника. Вдома були розмови, що вже набридли чвари в міській раді. А також, що потрібно утворювати третю силу, на противагу тим чи іншим. На передодні вбивства [PERSON] була чергова зустріч з позивачем, яка відбулася приблизно в період з 13.09.2017 року по 25.09.2017 року біля будинку, який знаходиться на розі вулиць Котовського та Гоголя, де і знаходиться офіс позивача. Вони стояли спілкувалися в подвір`ї цього будинку. Руслан Зоря неодноразово запитував його щодо того, як він бачить себе в політиці та чи буде він йти на наступні вибори. При цьому знову згадуючи про третю силу. Якщо їм вдасться мати приблизно десять депутатів, до них також приєднаються чи вони зможуть диктувати свої умови, як міському голові так і секретарю міської ради, - говорив він. Як в попередніх розмовах, так і в цій просив поговорити з депутатами [PERSON] та з [PERSON] про те, чи погодяться вони з нами об`єднатися. Та він, як і в попередніх зустрічах говорив, що він і згадані люди мають великий сумнів щодо порядності людей, з якими їм пропонували об`єднатися. І щодо тих, що вже були в так званій «команді» теж є такі сумніви. І з них досить, тому що слова та дії людей з фракції ПВД, яких також називав Зоря суттєво різняться. Та він відповів, що з дівчатами обговорювали неодноразово, що будуть самі та об`єднуватись ні з ким офіційно не будуть. Також Зоря розповів, щоб вони не слухали М. [PERSON] , тому що він непорядна людина, в його баченні. Що [PERSON] його зрадив. Під час всієї розмови Зоря, не пам`ятає точно, звідки витягнув, чи з кармана, чи з папки дістав складений лист бумаги. Він вже потім зрозумів до чого був цей лист. В цей же час їх розмова підійшла до того, коли Зоря відкрив лист та сказав йому, що, якщо буде їх об`єднання, то вони зможуть взяти (яким чином не знає) підряд та запропонував винагороду в один мільйон гривень. Але при умові їхньої співпраці. В цьому листі йшлося про Державну субвенцію на капітальний ремонт вул. Першотравневої, точної суми не пам`ятає, але приблизно в сорок мільйонів гривень. Та про те, який службовець міської ради повинен був його підписати, для того щоб направити у Верховну Раду України. Також була розмова про зустріч як з гарантом з Бородаєм чи з Бродським, і про вирішувальні голоси. Враховуючи все вищезазначене він підтверджує, що всі сказані ним слова, про які йшлася мова вище, є правдою, є абсолютно достовірними та такими, що відповідають дійсності. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до пункту 19 Постанови ПВСУ №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, котрими, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вважає, що всі його публічні слова з приводу позивача, про які йде мова у позовній заяві варто віднести до категорії оціночних суджень, оскільки метою його виступу було саме надання негативної оцінки словам та діям [PERSON] . Також варто зазначити, що [PERSON] як депутат Черкаської міської ради є громадським діячем, а тому до нього застосовується наступне твердження. Безсумнівно, що громадські діячі мають право на захист своїх немайнових прав щодо своєї репутації, в тому числі і тоді, коли вони виступають і не в приватній якості, але межі здійснення такого права звужуються з огляду на більш широкі межі прийнятної критики, спрямованої проти них, оскільки громадський діяч неминуче і свідомо кожне своє слово та вчинки залишає відкритими для безпосереднього обговорення і прискіпливої уваги політичних опонентів та широкої громадськості, що покладає на такого діяча обов`язок проявляти стриманість, демонструвати більшу міру толерантності, а тому реалізація такою особою права на захист має бути врівноважена з інтересами вільної дискусії з питань, що мають значення для громадського життя, бо обмеження свободи вираження поглядів повинно мати вузьке тлумачення, на що неодноразово вказував ЄСПЛ в тлумаченні положень ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в тому числі у рішенні від 23.05.1991 у справі «Обершлік проти Австрії» (А204), рішенні від 25.06.2002 у справі «Коломбані та інші проти Франції» (заява №51279/99), рішенні від 10.08.2006 року у справі «Ляшко проти України» (заява № 21040/02), рішенні у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29.03.2005 року. Окрім того, в своїй позовній заяві позивач визнає себе публічною особою, а отже в даному випадку, враховуючи роз`яснення надані в пункті 21 Постанови ПВСУ №1, при поширенні інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. При розгляді справи судом просить звернути увагу саме на публічний статус позивача та той факт, що спірна інформація є дослівним цитуванням (без редагування, корегування) заяви депутата. А отже, враховуючи вищевикладене, котре у своїй сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог позивача, просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог, проти задоволення позову заперечую. Заслухавши пояснення\~сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Принцип захисту\~судом порушеного\~права особи\~будується при\~встановленні порушення\~такого права.\~Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 29.09.2017 року під час брифінгу, який відбувся в кабінеті № 206 будівлі Черкаської міської ради за адресою [ADDRESS] Байди Вишневецького [ADDRESS] , в присутності журналістів депутат Черкаської міської ради [PERSON] заявив наступне: «Останні два тижні практично кожного дня були зустрічі, були пропозиції... Остання була пропозиція від депутата [PERSON] : чистий обнал в пакеті, мільйон гривень, зустріч як з гарантом з [PERSON] , який би вступив гарантом, чи з [PERSON] , і вирішувальні голоси.» На уточнююче запитання: «Можна уточнити, фактично Вас хотів підкупити [PERSON] », [PERSON] відповів наступне: «Чи він, чи він домовлявся про зустріч з цими людьми, яких я назвав, для того щоб вони виступили гарантом, що це все збудеться». Вказаний виступ був оприлюднений в багатьох засобах масової інформації (http://infomist.ck.ua/dva-deputatv-miskradv-zayavvly-shho-yihni-golosv-namagalysva-kupyty/; http://progolovne.ck.ua/deputatu-miskrady-shadlovskomu-proponuvaly-milion-yakscho-vin-proholosuie-za-impichment-miskomu-holovi/, http://procherk.info/news/7-cherkassy/56451-deputat-ziznavsia-scho-iogo-hotili-pidkupiti-milionom). Крім цього інформація, поширена у виступі, була оприлюднена на офіційному сайті Черкаської міської ради (http://www.rada.cherkasу [INFO] / [INFO] =13552& [INFO] =1& [INFO] ). Відео виступу було поширено в соціальних мережах та розміщено на інтернет-ресурсі Ютуб (https://www.youtuhe.com/watch?time_continue=79&v=L_OA-9jDJmU). 29.09.2017 року на підставі вказаних заяв відповідача та заяв іншого депутата Черкаської міської ради Романова О.Ю. було відкрито кримінальне провадження № 42017251010000229 з приводу пропозицій неправомірної вигоди (грошових коштів) депутатам Черкаської міської ради за оголошення імпічменту та відставку голови м. Черкаси, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України. Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 27 жовтня 2017 року, слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В., кримінальне провадження № 42017251010000229, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань 29.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України закрито. Відповідно до частини четвертої\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) і частин другої та третьої\~статті 34 Конституції України\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (Постанова Верховного суду №757/15364/14-ц від 30.05.2018 року) У\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~статтею 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша\~статті 277 ЦК України). Суд вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною визначає характер такої інформації та з`ясовує, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає,\~\~що оціночні судження або думки принижують її\~\~гідність,\~\~честь\~\~чи\~\~ділову репутацію,\~\~а також інші особисті немайнові права,\~\~вона\~\~ вправі скористатися\~\~наданим їй законодавством\~\~правом на відповідь,\~\~а також на власне тлумачення справи\~\~у\~\~тому\~\~самому засобі масової\~\~ інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень,\~\~надавши їм іншу оцінку. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Згідно із частинами четвертою та сьомою\~статті 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. При вирішенні справи, суд виходить із того, що позивач станом на час виникнення спірних правовідносин був депутатом міської ради, тобто здійснював публічну владу на місцевому рівні. Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року)ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статті 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів. Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» визначено, що відповідно до усталеної практики Суду за частиною другою статті 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до положень пункту 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Крім цього суд враховує вимоги ч.4\~ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно якої депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп. Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів,так і громадського\~загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості (пункт 42 рішення від 8 липня1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Також при дослідженні доказів, наданих сторонами, суд приймає до уваги, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE). У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду лист\~\~електронної сторінки із направленим зверненням. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із наданих позивачем доказів не вбачається приниження його честі, гідності та ділової репутації, а лише критика та емоційна оцінка дій позивача як публічної особи, а тому позовні вимоги про захист честі, гідності і ділової репутації задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed