Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 23 листопада 2017 року він звернувся до Костянтинівського державного хімічного заводу як до балансоутримувача із заявою про виконання зобовязань щодо обслуговування будинку № 441 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка та прилеглої до цього будинку території. Заяву приніс особисто до прийомної, проте працівник відповідача бухгалтер на імя [PERSON] відмовила у прийнятті заяви, порадивши звернутись до ліквідатора [PERSON], оскільки відповідача по справі рішенням Господарського суду Донецької області визнано банкрутом та триває ліквідаційна процедура. Позивач вважає дії представника відповідача такими, що порушують ст.1 Закону України «Про звернення громадян», оскільки бездіяльністю, яка полягала в неприйнятті та не розгляді заяви було грубо порушено його право на звернення. Позивач просить визнати протиправною бездіяльність Костянтинівського державного хімічного заводу в частині порушень законодавства про звернення громадян та відмови в прийнятті заяви; зобовязати відповідача прийняти та розгляднути подану ним заяву від 23 листопада 2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши, що 23 листопада 2017 року він звернувся із заявою щодо обслуговування будинку № 441 по вул.Інтернаціональна до жінки на імя [PERSON], прізвище невідоме, яка на його думку, обіймає посаду бухгалтера Костянтинівського державного хімічного заводу, оскільки вона завжди була обізнана про розмір його заборгованості по квартплаті. Вказана особа розяснила, що він має звернутись із заявою до ліквідатора [PERSON] За допомогою засобів поштового звязку заяву ліквідатору Костянтинівського державного хімічного заводу не направляв. Представник відповідача - ліквідатор Костянтинівського державного хімічного заводу [PERSON] в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому просив розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами. 13 грудня 2016 року Господарським судом Донецької області прийнято постанову про визнання Костянтинівського державного хімічного заводу банкрутом, введення ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора. Всіх працівників підприємства звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП. В теперішній час на підприємстві за цивільно-правовими угодами працюють деякі фахівці, які виконують суто покладені на них обовязки, не є штатними працівниками підприємства-банкрута та не мають права самостійно приймати рішення щодо реагування на будь-які заяви. На його адресу, як єдиної уповноваженої особи заяви від [PERSON] не надходили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 23 листопада 2017 року вона із [PERSON] ходила чи то до ЖЕКу, чи то до Костянтинівського державного хімічного заводу, точно не памятає, де [PERSON], прізвище якої їй невідомо, і яка на її думку обіймає посаду бухгалтера, відмовила позивачу в прийнятті заяви та розяснила, що із заявою необхідно звертатись до ліквідатора [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, зясувавши позицію представника відповідача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив на ступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 01 жовтня 2002 року та договору обміну від 14 березня 1997 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с.31,32). Відповідно до постанови Господарського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року Костянтинівський державний хімічний завод визнано банкрутом, ліквідатором якого призначено [PERSON] (а.с.36-39), що підтверджується також відповідним витягом (а.с.14-16). 23 листопада 2017 року [PERSON] написав заяву, адресовану ліквідатору Костянтинівського державного хімічного заводу [PERSON], в якій просив замінити каналізаційні труби в будинку № 441 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка, розчистити від снігу прилеглу територію будинку, вивести сміття (а.с.3). Частиною 1\~ст.1\~Закону України\~«Про звернення\~громадян» передбачено,\~що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення). \~Згідно ч.1\~ст.7\~Закону України\~«Про звернення\~громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Частиною 1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право громадян, зокрема, на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви чи скарги і цьому праву згідно ст.19 вказаного Закону кореспондує обовязок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Пунктом 2 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України\~ від 14 квітня 1997 р. № 348 передбачено, що всі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочий день та час, - наступного після нього робочого дня на реєстраційно-контрольних картах, придатних для оброблення персональними комп'ютерами, або в журналах.\~ Згідно ч.3\~ст.\~41\~Закону України\~«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідивши докази по даній цивільній справі та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозвязку, суд дійшов наступних висновків. З пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що він не вживав заходів щодо направлення заяви від 23 листопада 2017 року ліквідатору, як уповноваженій особі відповідача, зокрема, засобами поштового звязку, обмежившись лише спробами вручити цю заяву особі, яка знаходилась навіть не за місцем розташування офісу Костянтинівського державного хімічного заводу (м.Костянтинівка, вул.Шмідта, 1), прізвище якої та обсяг повноважень йому невідомі і виключно за припущеннями позивача вказана особа ніби-то обіймає посаду бухгалтера Костянтинівського державного хімічного заводу. Отже, належних та допустимих доказів направлення позивачем [PERSON] заяви від 23 листопада 2017 року на адресу Костянтинівського державного хімічного заводу або на адресу ліквідатора як уповноваженої особи відповідача та доказів відмови відповідача або його уповноваженого представника прийняти вказану заяву позивачем суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, доводи позивача про те, що уповноваженими представниками Костянтинівського державного хімічного заводу було відмовлено в прийнятті заяви від 23 листопада 2017 року є неспроможними і підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у відмові в прийнятті заяви та задоволення позову в цій частині відсутні. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] в судовому засіданні, оскільки вони не спростовують вищевикладених висновків, яких дійшов суд. Крім того, показання свідка стосовно особи, прізвище якої невідоме і яка ніби-то відмовила [PERSON] в прийнятті заяви, зокрема, того, що вона обіймає посаду бухгалтера Костянтинівського державного хімічного заводу та уповноважена приймати вхідну кореспонденцію, носять характер припущень. Проаналізувавши докази по справі, з урахуванням приписів ч.1 ст.4 ЦПК України, відповідно до якої судовому захисту підлягає саме порушене, невизнане або оспорюване право особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобовязання Костянтинівського державного хімічного заводу прийняти та розглянути заяву [PERSON] від 23 листопада 2017 року, оскільки враховуючи наведені вище обставини, встановлені судом, зважаючи на положення ст.5 Закону України «Про звернення громадян» вказану заяву не можна вважати поданою позивачем у встановлений законом спосіб уповноваженій особі відповідача та виникнення у останнього обовязку її розглянути. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач [PERSON] не позбавлений можливості у встановленому порядку та в передбачений законом спосіб направити заяву на адресу відповідача по справі. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Костянтинівського державного хімічного заводу в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed