Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити юридичний факт його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991р. та станом на 13.11.1991р. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він народився [INFO] та з моменту проголошення незалежності України, набрання чинності Законом України «Про громадянство України» постійно проживав зі своїми батьками, родиною в [ADDRESS] , але реєстрацію його місця проживання батьки провели лише в 2002 році; їх сім`я нікуди не виїздила, він закінчив місцеву школу та технікум, до громадянства інших держав не належить. Однак, до цього часу він не може в органі ДМС України отримати паспорта громадянина України через відсутність доказів належності його особи до громадянства України, в зв`язку з чим і звернувся до суду з даною заявою. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог заявника і пояснив, що проведеною перевіркою було встановлено особу [PERSON] , але з огляду на зміни в чинному законодавстві та запізніле звернення до них заявника не виявилось можливим підтвердити факт його належності до громадянства України в зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991р. чи 13.11.1991р. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Борзна Чернігівської області і його батьками є [PERSON] , [PERSON] , українці, мешканці [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва та актового запису (№216 від 12.12.1989р.) про народження заявника. З 01.09.2002р. по 23.06.2006р. [PERSON] навчався в Борзнянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені Х.Алчевської, а в 2010 році закінчив Борзнянський державний сільськогосподарський технікум, що підтверджується довідкою з навчального закладу та копіями атестату, диплому. Як вбачається з домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по [ADDRESS] , заявник у даному домоволодінні вперше був зареєстрований 16.01.2002р., тоді як його батьки [PERSON] , [PERSON] значаться зареєстрованими з 1975 року, в 1980 та 2002 роках проходили перереєстрацію в зв`язку з обміном паспорта, нікуди не вибували. Згідно довідки Борзнянського РС УДМСУ в Чернігівській області належність заявника до громадянства будь-якої іншої держави не встановлено. Водночас 13.11.2019р. даним уповноваженим органом прийнято рішення про відмову [PERSON] в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку з непідтвердженням факту реєстрації місця його проживання на території України з 1991 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є старшою рідною сестрою заявника; її брат [PERSON] народився у 1989 році й разом з їх батьками та багатодітною родиною постійно проживали в [ADDRESS] , нікуди не виїздили; [PERSON] навчався в місцевій школі, технікумі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю заявника, а його батько був [PERSON] , який помер у 2002 році. Вона з чоловіком та дітьми, в тому числі й з сином [PERSON] , [INFO] , весь час з 1975 року проживає в [ADDRESS] , нікуди не виїздили; син навчався в місцевій школі, технікумі. Приписами ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, про встановлення яких суд розглядає справи. Водночас згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.4 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) питання громадянства України регулюється Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України. За змістом положень ст.3 зазначеного Закону громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України» та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Отже, ст.3 вказаного Закону визначено чотири самостійні підстави набуття особами громадянства України, від яких залежить і час виникнення громадянства. Положеннями п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік документів, які відповідно до Закону подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України передбачений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України 27.03.2001р. за №215 (далі - Порядок). Пунктом 10 Порядку передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним з них) або іншим законним представником подає, крім іншого, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пояснення заявника щодо його постійного проживання у неповнолітньому віці разом з батьками на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, наявними письмовими матеріалами справи, а тому вимоги даної заяви [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Одночасно суд зважує на ту обставину, що цей факт має для заявника юридичне значення та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved