Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання сина посилаючись на те, що з 01 вересня 2000 року з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON]. Рішенням Тростянецького районного суду від 24 березня 2009 року з нього стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі розміром 500 гривень, щомісячно, починаючи з 2 березня 2009 року до його повноліття. 07 грудня 2014 року, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Тростянецькому районі, відкрито виконавче провадження. Однак, з жовтня 2015 року син проживає з позивачем в с. Гордіївка та знаходиться на повному його утриманні. У зв'язку з цим вважає та просить суд припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON]. В даний час, коли дитина проживає з позивачем, матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] в добровільному порядку не надає, [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки один утримує сина, дитина потребує щоденних витрат на харчування та предмети гігієни. [PERSON] отримує пенсію, а також працює і має дохід щомісячно, і тому має реальну можливість сплачувати аліменти. Але поскільки вона приховує свої доходи, а також працює непостійно, вважає що аліменти відповідачка має слачувати у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і згодом в цьому ж судовому засіданні пояснила, що позов повністю не визнає. Заперечення проти позову мотивувала тим, що позивач незаконно забрав до себе сина, який проживав з нею, будучи зобов'язаним до сплати аліментів позивач допустив заборгованість, чим поставив її та сина у важке матеріальне становище і вона змушена була поїхати на заробітки. Позивач досі заборгованість не погасив. В даний час вона пенсіонер, не працює, не знає чи буде працювати. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов про припинення аліментів слід задовольнити, а позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] перебував з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2000 року. Вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.11.2002 року (а.с.5). Згідно довідки від 11.11.2015 року № 800, виданої виконкомом Гордіївської сільської ради, [PERSON], [INFO] на даний час проживає в с. Гордіївка Тростянецького районй Вінницької області разом з батьком [PERSON], дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2014 року ВП № 45867245 та виконавчого листа по справі № 2-282, виданого Тростянецьким районним судом Вінницької області 24.03.2009 року, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 27.09.2002 р. н. сплачує аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення ним повноліття. З моменту набрання рішенням суду законної сили і по сьогодення позивач сплачує відповідачу аліменти на неповнолітнього сина, згідно довідки від 12.11.2015 року № 4875 виданої відділом державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції (а.с.8). Згідно довідки відділу ДВС Тростянецького міськрайонного управління юстиції від 12.01.2016 №0244 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на сина [PERSON] на 31.10.2015 становить 11500 грн. З жовтня 2015 року неповнолітній син сторін по справі знаходиться на повному його утриманні. Батько займається вихованням дитини та самотужки несе витрати на його утримання. Судом встановлено, що відповідач участі в матеральному забезпеченні дитини не приймає. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі, або в частці від заробітку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів такого утримання є сплата аліментів тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того з батьків, хто проживає разом з дитиною. Оскільки дитина, що потребує допомоги, перебуває на утриманні позивача, то відповідач зобов'язана виплачувати на неї аліменти. Позивач в судовому засіданні не доказав обставини на які посилався в позовній заяві, а саме, що відповідач приховує свої доходи, працює непостійно і має можливість сплачувати аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно. Відповідач, заперечуючи проти позову, визнала, що син проживає на утриманні батька позивача. Її доводи про неправомірність проживання сина з батьком не стосуються предмету позову. Такі доводи можуть бути предметом дослідження про розгляді справи про визначення місця поживання дитини. Судом встановлено, що розмір пенсіє відповідача складає 1049 грн., що не заперечується позивачем, інших дітей чи непрацездатних утриманців в неї немає. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Суд, враховуючи встановлені обставини, вважає, що відповідач спроможна сплачувати аліменти в розмірі ? частки доходу (заробітку) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить суму меншу 800 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати аліментів, за наявності обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON]. на користь держави 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial