Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором позики від 24.03.2018 року : борг у розмірі 40\~000 грн.; проценти за користування коштами у період з 24.03.2018 року по 18.04.2019 року у розмірі 7\~540, 82 грн.; суму інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 31.03.2019 року до 18.04.2019 року у розмірі 360,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 59, 18 грн., а всього 47\~960 грн. У обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 24.03.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за яким відповідач позичив у нього гроші у розмірі 40\~000 грн., які був зобов`язаний повернути до 01.04.2019 року про що склав відповідну розписку власноруч. У встановлений розпискою строк відповідач гроші не повернув у зв`язку з чим, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, вважає, що з відповідача необхідно стягнути проценти за користування коштами у період з 24.03.2018 року по 18.04.2019 року у розмірі 7\~540, 82 грн., суму інфляційний нарахувань на суму боргу за період з 31.03.2019 по 18.04.2019 року у розмірі 360 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 59, 18 грн., всього 47 960 грн. У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги посилаючись на доводи викладені в уточненій позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 20\~000 грн., та пояснив суду, що позивач спільно проживав з його матір`ю, за час їх спільного проживання він позичав у позивача гроші. 24.03.2018 року він дійсно написав розписку про те, що взяв кошти у позивача. Кошти дійсно брав на лікування дочки та пов`язані з цим фінансові труднощі. Однак вважає, що оскільки кошти він брав в той час коли позивач проживав з його матір`ю, тобто ці кошти належали не позивачу особисто, а родині позивача, а саме його матері та позивачу. Його мати не вимагає з нього повернення коштів. Згоден повернути 20\~000 грн. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24 березня 2018 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 40\~000 грн. зобов`язавшись повернути вказану суму протягом 12 місяців з щомісячною виплатою 3\~500,00 грн. до 24 числа кожного місця. Для підтвердження факту передачі коштів, [PERSON] написано власноруч розписку. Відповідач у визначений у розписці строк кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов`язання. Відповідно до ст. ст.\~526,\~530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов`язанням строк (термін). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду оригінал розписки. Крім того в судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання коштів. (а.с. 5). Згідно з вимогами\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Доводи відповідача щодо невизнання позову у зв`язку з тим, що кошти отримані ним у борг він позичав у родини позивача та його матері, тобто спільні кошти сім`ї, з урахуванням того, що його мати не має до нього майнових претензій він визнає позов у 20\~000 грн., є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 40\~000 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування коштами у період з 24.03.2018 року по 18.04.2019 року у розмірі 7\~540, 82 грн., суми інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 31.03.2019 по 18.04.2019 року у розмірі 360 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 59,18 грн., суд вважає що вони не підлягають задоволенню у зв`язку з необгрунтованістю. Відповідно до \~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial