Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] у смт. Теплик Гайсинського району Вінницької області він надав [PERSON] позику у розмірі 51 350 гривень, згодом позивач цього ж дня надав відповідачу у борг ще додатково 16 294 гривень, що разом складає 67 644 гривень. Відповідач зобов`язувалася повернути всю суму боргу у строк до 3 грудня 2018 року. Оригінали розписок від 23.11.2018 року написані та підписані власноручно [PERSON] у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . З метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою добровільно повернути грошові кошти, але його законні вимоги було проігноровано. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу. Наявність оригіналів розписок у кредитора свідчить про існування зобов`язання у відповідача. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. На момент звернення до суду з указаним позовом, у відповідача перед позивачем існує борг, розмір якого складає 67 644 гривень, крім якого позивач просить стягнути з [PERSON] інфляційне збільшення боргу у сумі 11 581, 21 грн. та 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 5 415, 23 грн. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Л.В. від 16.08.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Прилуцький В.С. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направляла. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що дійсно 23.11.2018 року у смт. Теплик в їх присутності [PERSON] отримала від позивача грошові кошти у сумах, що вказані у розписках, про що власноручно склала та підписала відповідні розписки. Під час укладення даного договору позики ніхто примусу та тиску на відповідача не чинив. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача та його представника, провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Згідно вимог статті 4 ЦК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 23.11.2018 року [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 67 644 грн., які зобов`язалася повернути кошти до 03.12.2018 року, що підтверджується власноруч написаними нею розписками від 23.11.2018 року на суму 51 350 грн. та 16 294 грн., оглянутими у судовому засіданні (а.с. 11-12). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача на день звернення позивача з позовом до суду становить - 84 640,44 грн., з яких: 67 644, 00 грн. - основний борг (позика), 5 415, 23 грн. - три проценти річних, 11 581, 21 грн. - інфляційне збільшення боргу. Суд, надавши оцінку всім доказам, наданими сторонами по справі, проаналізувавши зміст розписок про отримання коштів відповідачем від позивача, дійшов висновку, що між сторонами укладено договір позики, оформлений розписками, власноручно складеними і підписаними відповідачем із зазначенням, у тому числі, факту отримання грошових коштів у борг з визначенням строку їх повернення, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики відповідачем (позичальником) частково або в повному обсязі не виконано. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків у статті 11 ЦК України визначено договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти у добровільному порядку [PERSON] не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок із повернення отриманої суми коштів, у зв`язку з чим позовні вимоги у частині суми боргу у розмірі 67 644 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Враховуючи, що відповідачем не доведено належного виконання ним боргового зобов`язання та повернення позивачу коштів взятих у борг, наявність у позивача оригіналів розписок, що свідчить про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів у визначений строк, із урахуванням меж заявлених вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача також 3 % річних за період з грудня 2018 року по червень 2021 року у сумі 5 415, 23 грн. та збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 11 581, 21 грн. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає заборгованість за договором позики на загальну суму - 84 640 гривень. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн., від сплати якого відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні з позовом до суду. З огляду на викладене та

Outcome: approved