Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури, в якому просить стягнути з відповідачів 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданими незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в провадженні Слідчого управління ГУМВС України в Харківській області перебували матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення передбаченого ст. 2 ст. 367 КК України відомості про які внесені 28 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014220000000263 за фактом службової недбалості стосовно головного лісничого ДП «Вовчанське лісове господарство» [PERSON] [INFO] . Вказані матеріали досудового розслідування виділені 28 квітня 2014 року постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Стадніком І.О. з кримінального провадження відомості про яке внесені 24 жовтня 2013 року до ЄРДР за № 42013220000000293 за фактом зловживання службовим становищем за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2014 позивача було відсторонено від посади строком на 2 місяці та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20:00 год. до 08:00 год. з покладенням певних обов`язків. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Харкова накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме: на 1/3 кв. [ADDRESS] та ј кв. [ADDRESS] заборонивши його відчуження. 23 липня 2014 року обвинувальний акт відносно [PERSON] було направлено до Вовчанського районного суду Харківської області для розгляду. Одночасно з направленням обвинувального акту, прокуратурою Харківської області було подано позовну заяву про стягнення завданої матеріальної шкоди на загальну суму 16155536 грн. Вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 22.04.2014 [PERSON] був виправданий на підставі ч. 2 ст. 367 КК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.12.2015 апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 22.04.2015 року скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді 1 інстанції. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №12014220000000263 повернуто прокурору Харківської області для усунення недоліків. Постановою прокурора прокуратури Харківської області, Стрельнікова Є.В. кримінальне провадження №12014220000000263 від 28.04.2014 за підозрою [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України. Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, йому завдані моральні страждання, а як наслідок безпідставне нервування і безсонні ночі, та очікування несправедливого та безпідставного кримінального покарання. Крім того, позивач був змушений звільнитися з займаної посади з погіршенням відносин між останнім та керівництвом ДП «Вовчанське лісове господарство», що завдало ще більших моральних страждань. Після звільнення позивач впродовж чотирьох місяців не міг знайти достойну роботу щоб забезпечити достатній рівень життя для себе та членів своєї родини. Виходячи з наведеного позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 300000 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження 26.10.2020 до суду надійшов відзив представника відповідача ГУНП в Харківській області, в якому він зазначає, що вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди суперечать ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Представник відповідача стверджує, що посилання позивача на незаконність дій і рішень органів досудового розслідування під час проведення досудового розслідування не є доказом спричинення позивачу моральної шкоди, тому позовні вимоги відповідача не підлягають задоволенню. 29.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначає, що твердження представника відповідача про відсутність доказів на обґрунтування заподіяння відповідачами моральної шкоди є безпідставними, оскільки в даному випадку позивачем було обґрунтовано наявність усіх складових деліктної відповідальності а саме: протиправне діяння, заподіяна шкода та причинний зв`язок між діяннями та шкодою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 29.10.2020 від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не було надано жодних належних доказів (письмові, речові або електронні, висновки експерта, показання свідків) на підтвердження обсягу і характеру та глибину його моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах, визначений ним саме такий розмір моральної шкоди, яку він оцінив в 300000 грн. є необґрунтованими. 29.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначає, що незаконними діями і рішенням відповідачів йому завдані моральні страждання, які викликані безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру, пред`явлення обвинувачення) за скоєння кримінального правопорушення, які він фактично не скоював. Наявність публікацій на інтернет порталах щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення призвели до погіршення відносин з оточуючими, зокрема колегами, знайомими та товаришами. Застосування до позивача заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема відсторонення від посади та повідомлення про підозру негативно відобразилось на відношення з керівництвом «ДП «Вовчанське лісове господарство». Виходячи з наведеного, позивач вважає повністю доведеним та обґрунтованим заявлений розмір компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 300000 грн. 29.11.2020 від представника відповідача Харківської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що у разі доведення позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмір відшкодування підлягає розрахунку враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 27.11.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному розмірі заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питань має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2021 року підготовче провадження закрито та призначення розгляд справи до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовільнити. В судовому засіданні представник відповідача ГУНП в Харківській області в задоволені позовних вимог просила відмовити. В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області в задоволені позовних вимог просила відмовити. В судовому засіданні представник відповідача Харківської обласної прокуратури в задоволені позовних вимог просила відмовити. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що згідно з копією трудової книжки [PERSON] в період з 14.12.2012 по 26.05.2014 працював на посаді головного лісничого ДП «Вовчанське лісове господарство». Згідно з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.04.2014, в провадженні ГУМВС України в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження №12014220000000263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання своїх обов`язків [PERSON] , який будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої обов`язки через несумлінне стягнення до них, завірив своїм підписом та печаткою ДП «Вовчанське лісове господарство» лист за № 10-07/305, який містив неправдиві відомості про невіднесення земельної ділянки до земель ДП «Вовчанське лісове господарство» Старосалтівського лісництва, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди державі. Постановою прокуратури Харківської області від 28.04.2014 виділено в окреме провадження №42013220000000293 від 14.10.2014 матеріали досудового розслідування стосовно головного лісника ДП «Вовчанське лісове господарство» [PERSON] . 29.04.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у службовій недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2014, [PERSON] відсторонено від посади головного лісничого ДП «Вовчанське лісове господарство» строком на 2 місяці. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2014 застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме заборонено залишати житло за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с. Верхня Писарівка, лісовий кордон без дозволу слідчого, суду - в період з 20:00 год. до 07:00 год. на строк 2 місяці. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2014 накладено арешт на майно, що належить [PERSON] а саме: на 1/3 кв. [ADDRESS] та ј кв. [ADDRESS] , заборонивши його відчуження. 30.05.2014 [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 29.04.2014 про вчинення службової недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. 23.06.2014 прокуратурою Харківської області направлено обвинувальний акт та цивільний позов стосовно [PERSON] до Вовчанського районного суду Харківської області. Вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 22.04.2015 [PERSON] виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.12.2015, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 22.04.2015 скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 26.02.2016 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №12014220000000263 за обвинуваченням [PERSON] повернуто прокурору Харківської області, для усунення недоліків. Постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області від 04.04.2016 закрито кримінальне провадження №12014220000000263 від 28.04.2014 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України та скасовано арешт майна [PERSON] який був накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2014. Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2, 3статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Згідно ч. 1ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. За вимогами ст.1176 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними уст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» виникає також у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 12 грудня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2021 року становить 6000 гривень. [PERSON] перебував під слідством та судом 23 місяці та 24 дня, а саме з 28.04.2014 року по 04.04.2016 року, з них 2 місяці під домашнім арештом. Враховуючи, що мінімальний місячний розмір заробітної плати з 1 січня 2021 року, як вже зазначалось, складає 6000 грн., сума моральної шкоди становить 144 000 грн. (за кожен місяць перебування під слідством - 6000 грн. * 23 = 144 000 грн.). При цьому, в даному випадку 24 дні перебування [PERSON] під слідством, суд прирівнює до місяця, оскільки дана особа за загальний період слідства 2 місяці провів під домашнім арештом, чим суттєво було обмежено його права, свободи та законні інтереси. Зважаючи на усі обставини справи, представлені сторонами докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого безпідставного перебування під слідством зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд вважає, що належний розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку складає 150000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. В силу положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в даній справі не справляється, а тому і розподілу між сторонами не підлягає.

Outcome: partial