Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її доньки [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном малолітньої онуки. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є дідом малолітньої [PERSON] , а відповідачка, яка є його донькою - матір`ю. Онука проживає разом з ним в [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо дитини, а саме, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для отримання повноцінного розвитку. З 2013 року відповідач фактично самоусунулася від виховання дитини та не цікавиться її життям, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Посилаючись на норми Закону України «Про охорону дитинства», СК України, ЦК України позивач вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову. Ухвалою суду від 15.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 23.01.2019 року в судовому засіданні в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 06.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Дейнеко Н.М. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача. Зазначила, що відповідачка [PERSON] є донькою [PERSON] , а [PERSON] його онукою. Відповідачка на даний час проживає в с . Токівське Апостолівського району. Дитина [PERSON] з серпня 2017 року проживає разом зі своїм дідом [PERSON] в м .Кривий Ріг Дніпропетровської області, оскільки її мати [PERSON] веде аморальний спосіб життя. Дитина на даний час доглянута, гарно навчається в школі, має все необхідне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сином позивача. Зазначив, що відповідачка [PERSON] є його сестрою, своєю донькою [PERSON] вона не займається, на даний час дитина проживає в м.Кривий Ріг разом зі своїм дідом [PERSON] , який займається її навчанням, вихованням, слідкує за станом здоров`я. Батька у дитини не має. За час проживання дитини у дідуся [PERSON] доньку не провідувала, матеріально не допомагає, взагалі дитиною не цікавиться. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.03.2013 року та його перекладу зареєстрованого приватним нотаріусом в реєстрі за №1480,1481, [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , місцем державної реєстрації є відділ реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського району міста Новокузнецьк Кемеровської області (а.с.11,12). Згідно акту 4-174 від 27.08.2018 року [PERSON] проживає зі своєю сім`єю і онукою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року, без реєстрації (а.с.14). З висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації від 16.03.2018 року № 28-675/0/268-18 встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] , змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.13). Згідно подання районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації від 27.02.2019 року № 28-416/0/268-19 встановлено можливість призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , над його малолітньою онукою [PERSON] (а.с.56). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки, зокрема, не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, суду надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не створює умов для спільного проживання з дитиною, не виконує інші обов`язки, тобто дитина позбавлення батьківського піклування. Вказані обставини доведені показами свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. За таких обставин, винної поведінки відповідача [PERSON] та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини, яка на даний час проживає з дідусем [PERSON] , суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] Що стосується вимог про стягнення аліментів, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Врахувавши вимоги статей 182,183 СК України та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін. Згідно ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Нормами ч.2,4 ст.63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Враховуючи вищенаведені обставини та норми права суд приходить до висновку щодо можливості призначення опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] її дідуся - [PERSON] в сім`ї якого на даний час проживає дитина. Згідно з ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved