Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, яку в наступному уточнив та в обґрунтування зазначив, що 14.04.2006 його було обрано головою правління автогаражного кооперативу «Автолюбитель» (далі Кооператив) строком на 5 років. 17.01.2009 на загальних зборах Кооперативу було прийняте рішення про переобрання правління та голови правління [PERSON], а 29.03.2009 обрано новий склад правління та його голова [PERSON] Рішення загальних зборів Кооперативу від 29.03.2009 було скасовано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.03.2010. 24.04.2010 відбулись чергові загальні збори Кооперативу, якими обрано новий склад правління та його голову [PERSON], проте й це рішення визнано незаконним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2012, яке набрало чинності відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013, проте й досі не виконане. Враховуючи, що рішення загальних зборів від 17.01.2009 визнано нелегітимним, [PERSON] продовжував виконувати обовязки голови правління Кооперативу, видавав накази та розпорядження. При цьому адміністрація Кооперативу, вважаючи його звільненим з посади, не видала трудову книжку, не здійснила кінцевого розрахунку та виплату грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки. 22.08.2016 [PERSON] стало відомо, що 12.04.2016 загальними зборами кооперативу його звільнено з посади голови правління та знято усі обовязки, проте на вказані збори він не був запрошений, його пояснення та заперечення не були враховані, наказ про звільнення йому не направлений та кінцевого розрахунку з ним не здійснено. Звільнення [PERSON] з посади голови правління рішенням загальних зборів від 12.04.2016 свідчить про визнання адміністрацією Кооперативу факту його роботи на цій посаді з 2009 року. Позивач просить поновити йому строк на оскарження рішення загальних зборів про його звільнення з посади голови правління Кооперативу, поновити його в якості голови Кооперативу з 29.03.2009, відшкодувати мінімальну заробітну плату за період з 12.04.2013 по 12.04.2016 за вимушений прогул в сумі 30051 грн., а також в якості відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та винести окрему ухвалу на адресу Кооперативу через невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2012, протесту прокурора. В суді позивач підтримав позов, дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просив залишити його без задоволення в повному обсязі посилаючись на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2010, яким [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконними рішень загальних зборів Кооперативу від 20.12.2008, 17.01.2009 та 29.03.2009. Реєстрація [PERSON] в 2011 році в якості голови правління Кооперативу здійснена протиправно, посилання позивача на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2012 як на підставу свого поновлення на посаді голови правління Кооперативу безпідставне, так як вказане рішення жодним чином не стосується [PERSON] 03.04.2016 загальними зборами Кооперативу переобрано голову правління [PERSON], замість якого обрано [PERSON], а [PERSON] виключено з членів кооперативу ще 12.05.2011. Третя особа погодилась з позицією відповідача. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через наступне: в ст.ст. 10, 11 ЦПК України закріплені одні з основних принципів цивільного судочинства змагальність сторін та диспозитивність. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі свого боку судом дотримані вимоги ч. 4 вказаної статті щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередження про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, згідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Проте позивачем, на думку суду, не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надано достатніх, необхідних та належних доказів для їх підтвердження, а самі позовні вимоги суперечать обставинам, якими вони обґрунтовуються і не є конкретними. Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про кооперацію» (далі Закон) кооператив, це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, як зазначено в ст. 8 Закону, є статут, який повинен містити, крім іншого, такі відомості: умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов'язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень…, порядок скликання загальних зборів. Позивач наполягаючи на незаконності прийнятого загальними зборами Кооперативу 12.04.2016 рішення про його звільнення з посади голови правління кооперативу через їх проведення у його відсутність, без заслуховування його пояснень та заперечень не надав документу, в даному випадку статуту Кооперативу, яким врегульовані, в тому числі, питання обрання та переобрання правління і його голови, додатків до протоколу загальних зборів від 12.04.2016, клопотання про їх витребування не заявив, що не дозволяє судові дослідити питання звільнення [PERSON] з посади голови правління Кооперативу на предмет його законності чи протиправності. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується доданими до матеріалів справи рішеннями судів різних інстанцій питання переобрання правління Кооперативу є суперечливим починаючи з 2008 року і на протязі цього часу неодноразово приймались судові рішення про визнання незаконними рішень загальних зборів Кооперативу про обрання голови правління та правління Кооперативу. В тому числі, як зазначає позивач, такими судовими рішеннями він фактично поновлювався на посаді голови правління Кооперативу (а.с. 6-9, 22-25, 76-80). Разом з цим, обґрунтовуючи незаконність прийнятого 12.04.2016 загальними зборами Кооперативу рішення про своє звільнення з посади голови правління, позивач не просить визнати дані збори чи прийняте на ньому рішення незаконними, вимога про це не заявлена, натомість [PERSON] просить поновити строки оскарження рішення загальних зборів Кооперативу про своє звільнення, не зазначаючи, про яке саме рішення йдеться. З погляду на це вимога про поновлення на роботі в якості голови правління з 29.03.2009 взагалі є безпідставною та необґрунтованою, як і наступні вимоги, що передують двом зазначеним про відшкодування заробітної плати та моральної шкоди. Отже, виходячи зі змісту позовних вимог та покладених у їх основу доводів, відсутності належних і допустимих доказів на їх підтвердження суд не знаходить обїєктивних підстав для задоволення позову. Не є такою підставою і невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2012 яким, на думку позивача, останнього поновлено на посаді голови правління Кооперативу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed