Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в травні 2015 року він придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], про що було укладено простий письмовий договір. Умови договору сторонами були виконанні в повному обсязі. Однак договір купівлі-продажу у нотаріальний конторі не посвідчено. На сьогоднішній день [PERSON] поїхала з села і йому невідома її адреса перебування. Зазначає, що відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. При з'ясуванні обставин щодо оформлення документів на вищезазначений житловий будинок виявилось, що він не належить [PERSON], а його власником є [PERSON] Право власності на вказаний будинок взагалі не зареєстровано за жодною особою. На даний час бажає належним чином і у встановленому законом порядку оформити документи на вищевказаний будинок, щоб надалі реалізувати своє право власності на нерухоме майно, тому і звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, але до початку судового засідання надав суду заяву, в якій підтримує заявлені вимоги та просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Поштою повернуто судові повістки із зазначенням «Адресат не проживає». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Новомар'ївська сільська рада Братського району Миколаївської області, в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, хоча про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як зазначено в ч.1. ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно вимог ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Так, згідно розписки без дати, [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], за що отримала кошти в сумі 10000 грн. Як зазначено позивачем в позові, договір купівлі-продажу він з [PERSON] у нотаріальній конторі не посвідчили та на сьогоднішній день відповідачка поїхала з села і йому невідома її адреса перебування. Однак, причин які б завадили нотаріальному посвідченню договору в травні 2015 р. позивач не зазначив і підтверджуючих доказів щодо ухилення відповідачки від оформлення належним чином договору купівлі-продажу у нотаріуса не надав. Згідно довідки Новомар'ївської сільської ради Братського району Миколаївської області від 18 червня 2015 р. [PERSON] дійсно проживає в будинку [ADDRESS] з 2006 р. Із даних довідки Братського РС УДМС України в Миколаївської області від 15.10.2015 р. слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: с.Обухівка Братського району Миколаївської області. Крім того, згідно копії договору купівлі- продажу житлового будинку від 25 листопада 1992 р., колгосп ім..Куйбишева в особі завгоспа [PERSON] продав, а [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними спорудами в с.Обухівка Братського району Миколаївської області. Згідно листа відділу ДРАЦС Знам'янського МУЮ Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 р., по даному відділу зареєстрована смерть [PERSON] а/з № 245 від 21 червня 2007 р. Як вбачається з довідок КП «Вознесенське МБТІ» та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано. Отже, відповідачка [PERSON] не є власницею вищезазначеного будинку і не могла здійснювати його відчуження. Також, в позові позивач зазначає, що він користується будинком [ADDRESS], проживає в ньому і робить ремонт. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак в порушення вимог вищезазначеної статті, позивач жодних доказів на підтвердження вищезазначених обставин, суду не надав. Також, позивач не зазначив підтверджуючих доказів, що з вини відповідача порушуються його права, а з таких підстав і відсутній спір про право. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed