Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,1730 га, яка розташована на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 лютого 2007 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 3,1730 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 431079. За життя 19.02.2003 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого вона вказану земельну ділянку заповіла порівну своїм дітям: позивачу [PERSON] та [PERSON], однак остання до відкриття спадщини померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І- ВЛ № 105579 від 24.02.2007 року. На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті матері [PERSON], в звязку з чим за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів звернувся до суду з позовом та прохає: поновити строк звернення до суду з даним позовом та визнати за ним право приватної власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені [PERSON] вимоги та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та проти позову [PERSON] не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчому судового засідання. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 27 лютого 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 - ВЛ № 110394, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,1730 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 431079, яка знаходиться на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно заповіту, посвідченого 19.02.2003 року секретарем виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, зареєстрованого у реєстрі за № 17, [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належить на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Однак, як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №105579, виданого 24.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №4 [PERSON] померла 22 лютого 2007 року, тобто до відкриття спадщини після смерті заповідача [PERSON], яка померла 27 лютого 2007 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). \~Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відтак, [PERSON], якій заповідач [PERSON] заповідала половину свого майна (у рівних частках із позивачем [PERSON]П.) і яка померла 22 лютого 2007 року - до смерті спадкодавця [PERSON], не відноситься до її спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За таких обставин, аналіз норм матеріального права - ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1236 ЦК України дає підстави для висновку про те, що частку, яка була заповідана[PERSON], слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а, відтак, відповідно до вимог ст. 8 (аналогія закону), ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування цієї частки одержують спадкоємці за законом (ст. 1261-1265 ЦК України). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та\~батьки спадкодавця. Факт, що позивач являється сином спадкодавці [PERSON] підтверджується його свідоцтвом про народження, копія якого мається в матеріалах справи.. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, про що свідчить постанова Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 20.02.2018 №145/02-31, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Спадкоємцем на майно померлої є її син [PERSON]. Однак позивач прийняти спадщину в нотаріальному порядку позбавлений можливості в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, тобто Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 431079, оскільки він був втрачений, про що свідчить оголошення в газеті «Промінь». Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 431079. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] та до складу спадкового майна входить земельна ділянка. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON] має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved