Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку № 16 на вул. Поневача Юлія в м. Мукачево. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири № 12 будинку № 16 на вул. Поневача Юлія в м. Мукачево, однак в будинку зареєстровані також його донька [PERSON] та внуки [PERSON], [PERSON], які в будинку не проживають з 2015 року, та як виїхали на постійне місце проживання до Угорщини. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися за невідомих причин, повідомлялись належним чином через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України,на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити часткового з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.08.2005 року, виданим Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, домоволодіння за адресою: квартира № 12 в будинку № 16 на вул. Поневача Юлія в м. Мукачево на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2005 року. Факт не проживання відповідача [PERSON], [INFO], в спірному будинку понад рік, підтверджується актом № 60 від 07.11.2017 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] втратили право на користування квартирою № 12 в будинку № 16 на вул. Поневача Юлія в м. Мукачево, у звязку з її відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов в частині про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою №12 в будинку № 16 на вул. Поневача Юлія в м. Мукачево, суд приходить до слідуючого. Підставами позову є фактичні обставини, що мають місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підтвердження факту відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації позивачем не представленого суду жодного доказу, який підтверджував би зазначені позовні вимоги. Як вбачається, з відповідей з центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради відомості щодо [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] відсутні. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем не доведено та відповідно судом не встановлено факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] більше одного року, а також сам факт реєстрацій в спірній квартирі, тому задоволення позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial