Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 9512,06 грн., з яких 5400 грн. - сума боргу; 3720,60 грн. - сума інфляційних витрат; 391,46 грн. - 3% річних, та судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.01.2014 року надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 5400 грн., факт передачі яких підтверджується розпискою, згідно з якою відповідач зобов'язалася повернути зазначену суму у повному обсязі в строк до кінця 2014 року. Однак, [PERSON] зобов'язання по поверненню грошових коштів у встановлений строк не виконала, у зв'язку з чим він направляв на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів в строк до 28.05.2017 року, проте вказана вимога залишена без відповіді, грошові кошти не повернуті. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від відповідача не надходило, причини поважності неявки не повідомляла, відзив на позовну заяву не подавала, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 12.01.2014 року [PERSON] надала позивачу розписку, якою засвідчила те, що вона отримала 5400 грн. до кінця 2014 року. Наведені обставини підтверджуються оригіналом розписки, що міститься в матеріалах справи. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяла на себе зобов'язання повернути позичені кошти до кінця 2014 року. Приписами ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Будь-яких заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку боргу та встановлених судом обставин справи відповідач не надала. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача наявна заборгованість на загальну суму 9512,06 грн., з яких 5400 грн. - сума боргу; 3720,60 грн. - сума інфляційних витрат; 391,46 грн. - 3% річних. Таким чином, суд дійшов висновку за необхідне задовольнити позов в межах заявлений позивачем вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved