Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. 28 липня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Мікрофінанс» було укладено кредитний договір № МФ-0301700000170. Відповідно до умов договору, позивачу було надано кредитні кошти в сумі 5000 грн. Кредит надавався строком на 7 днів з 28.07.2017 р. по 4.08.2017 р. У травні 2020 р. позивач дізнався, що 11.03.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем відкрито виконавче провадження №61523982 щодо виконання виконавчого напису №510 вчиненого 05.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Кравець Оленою Олександрівною про стягнення заборгованості у розмірі 27430 грн. Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису, позивач дізнався, що право вимоги за кредитним договором було відступлено первісним кредитором ТОВ «Бі Ел Мікрофінанс» до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Даний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення процедури його вчинення і неправомірності вимог кредитора. Зазначає, що вчинення оскаржуваного напису на договорі, який нотаріально не посвідчений не відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та заборгованість, яка підлягає стягненню не є безспірною. За таких обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 510 від 05.02.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості в розмірі 27430 грн. за кредитним договором № МФ-0301700000170 від 28.07.2017 р. 13.07.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» подав відзив на позов, де зазначив наступне. 28 липня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Мікрофінанс» було укладено кредитний договір № МФ-0301700000170. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору утворилась кредитна заборгованість. 16.02.2016 року між ТОВ «Бі Ел Мікрофінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №244/ФК-16 від 16.02.2016 року. 31.10.2017 року було укладено додаткову угоду, за якою ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позивача за кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №29/01/19-3, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позивача за кредитним договором. Зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» надало нотаріусу необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника, а саме: кредитний договір, розрахунок заборгованості до нього та вимогу, що направлялась 05.03.2019 року боржнику з описом вкладення. А тому, виконавчий напис було вчинено з дотриманням відповідних положень закону. Третя особа не скористалась правом надати пояснення по суті спору. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено і не заперечується сторонами, що 05.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 510, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з гр. [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № МФ-0301700000170 від 28.07.2017 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джі Мікрофінанс», право вимоги яким було відступлене до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», відповідно до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №244/ФК-16 від 16.02.2016 року до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право кредитора до позичальника за кредитним договором. В оскаржуваному виконачому написі вказано: в подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-3 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Як вбачається з виконавчого напису - строк платежу по кредитному договору № МФ-0301700000170 від 28.07.2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 р. по 31.01.2020 р. Сума заборгованості складає 27030,00 грн., в тому числі: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) становить 5000 грн., заборгованість за відсотками становить 4580 грн., комісія становить 600 грн., пеня та інші штрафні санкції становить 16850 грн. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.4. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (Постанова № 1172), для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови №1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та не чинною з дня її прийняття (Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року). Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.02.2020 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави вважати, що вчинення виконавчого напису відбулось з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17. Так, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус має право (повноваження) вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах виключно у випадку їх нотаріального посвідчення в порядку визначеному пунктом 1 Постанови № 1172. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису на кредитному договорі № МФ-0301700000170 від 28.07.2017 року, який було укладено між ТОВ «Бі Ел Джі Мікрофінанс» та [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved