Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати усунути перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою дитиною та визначити способи участі його у її вихованні. В обгрунтування позовної заяви зазначає, що з відповідачем з 12 серпня 2016 року перебував в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В період перебування між ними в зареєстрованому шлюбі він з дружиною працював за кордоном, а дитина в цей час проживала разом з його батьками, які доглядали онука, піклувались про нього. 28 жовтня 2019 року шлюб між ними було розірвано, відповідач створила нову сім`ю. Після розірвання шлюбу відповідачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, позбавляє його можливості виконувати батьківські обов`язки, приймати участь у житті та вихованні сина. У зв`язку з чим, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди відносно нього у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , визначивши наступний спосіб участі його у вихованні сина: кожну першу та другу п`ятницю місяця з 17 год. п`ятниці по 18 год. неділі з правом ночівлі сина за місцем проживання батька по [ADDRESS] , коже рік літом виїжджати з малолітнім сином на відпочинок на території України або за межами України строком на 14 днів. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву з проханням справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що після розірвання шлюбу [PERSON] змінила своє місце проживання та наразі проживає в м. Миколаєві разом зі своїм малолітнім сином та чоловіком. Проти спілкування дитини з батьком та їх зустрічей вона не заперечує, проте оскільки дитині всього лише чотири роки та враховуючи те, що останній більше року не бачив свого батька та не спілкувався з ним, тому вимоги позивача щодо зустрічі його з сином за місцем його проживання з правом ночівлі вважає передачсними, у зв`язку з чим у їх задоволенні просить відмовити. Не заперечує, щоб батько за попередньою домовленістю з нею зустрічався з сином за місцем їх проживання та перші часи в її присутності. Проти відпочинку батька з сином в літній період не заперечує, але тільки після досягнення дитиною шестирічного віку і лише на території України. Представник третьої особи виконавчого комітету Саксаганської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, вважає, що запропонований позивачем спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною відповідатиме інтересам дитини. Заперечує проти літнього відпочинку батька з дитиною за кордоном. Третя особа П`ятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської област свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, сторони [PERSON] та [PERSON] з 12 серпня 2016 року по 28 жовтня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу від 28 жовтня 2019 року/а.с.14/. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.13/. 17 грудня 2019 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] »/а.с.33/. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , [INFO] № 426 від 19 червня 2020 року останній разом з сім`єю зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , має наступний склад сім`ї [PERSON] - дружина, [PERSON] - нерідний син. Опалення в будинку пічне, також присутнє електроопалення. В будинку чисто зроблений косметичний ремонт, в кожній кімнаті є наявність меблів, створені належні умови для проживанн, є водопостачання - холодна і гаряча вода. Санітарно-гігієнічні умови проживання сім`ї - задовільні. Сезонним одягом, взуттям всі члени родини забезпечені в повній мірі, [PERSON] - працює в ФГ « Вишневе» трактористом. [PERSON] - приватний підприємець, [PERSON] наданий час перебуває на військовій службі по контракту. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 06.10.2020 року остання проживає разом з сім`єю за адресою: [ADDRESS] , має наступний склад сім`ї [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] - син. В будинку чисто, зроблено косметичний ремонт. В будинку є облаштована дитяча кімната під потреби дитини. В дитячій кімнаті зроблений ремонт, з меблів знаходиться дитячий диван, стіл для занять, дитячі розвиваючі іграшки, дитяча література, новий дитячий велосипед/а.с.90/. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. На необхідності дотримання якнайкращого забезпечення інтересів дитини неодноразово наголошувалось в практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Відповідно до висновку П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею, комісія з питань захисту прав дитини визначила дні та часи спілкування громадянина [PERSON] з малолітнім [PERSON] - кожну першу та другу суботу і неділю місяця з 10 до 15 год., зустрічі тільки повинні проходити на території місця проживання дитини, без надання дозволу гр. [PERSON] брати малолітнього сина на ночівлю, на спільний відпочинок на території або за межами України, враховуючи стан здоров`я дитини, карантинні умови, не порушуючи розпорядок дня дитини/а.с.102/. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області останні вввжають за доцільне усунути перешкоди та визначити способи участі [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] не рідше 1-2 рази на місяць з правом ночівлі дитини з батьком без присутності матері дитини, зобов`язавши батька дитини своєчасно повертати дитину в родину матері [PERSON] за місцем її фактичного проживання та за попередньою домоволеністю з матір`ю дитини, кожен рік літом проводити з сином оздоровлення на території України або за межами України без присутності матері дитини/а.с.132/. За таких обставин, суд приходить до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з дитиною, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої доньки шляхом систематичних побачень. Разом з тим, суд вважає, що зустрічі [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] з урахуванням віку, особливостей режиму дня дитини, беручи до уваги те, що батько з сином не спілкувався та не бачив останнього більше року мають відбуватися - перші шість місяців з дня набрання чинності даним рішенням законної сили кожну першу, третю суботу місяця з 10:00 години до 19:00 години за попередньою домовленістю між батьками, у присутності матері за місцем проживання дитини; через шість місяців після набрання чинності даним рішенням законної сили кожну першу, третю суботу місяця з 10:00 години до 19:00 години за попередньою домовленістю між батьками, без присутності матері, з правом відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних розважальних, культурних закладів за місцем проживання дитини; у літній період з червня по серпень включно, один тиждень спільного відпочинку батька з дитиною та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю між батьками на території України, після досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] шести років. При цьому суд вважає, що такий графік побачень надасть можливість батькові провести з дитиною повний вихідний день, з відвідуванням розважальних закладів та закладів культури. Що стосується висновку органу опіки та піклування Саксаганської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку участі у вихованні та спілкування з сином, шляхом їх зустрічей з 17 год. п`ятниці по 18 год. неділі з правом ночівлі за місцем проживання батька по [ADDRESS] та літній відпочинок на території України строком на 14 днів, суд не приймає такий графік спілкування, враховуючи вік та стать дитини, особисту прихильність дитини до матері та той факт, що батько не проживає разом з сином та не бачився з ним більше року. Враховуючи інтереси дитини, вік та стать дитини, суд вважає, що у задоволенні позову в частині визначення способу спілкування з дитиною у вихідні дніз ночівлею поза межами постійного місця проживання дитини та літній відпочинок на території України без матері слід відмовити. З урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, ставлення до батька, батько не позбавлений у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні малолітнього сина, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Що ж стосується вимоги щодо літнього відпочинку за межами України, суд приходить до наступного висновку. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15 цс17 Верховний Суд України указав на те, що виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Виходячи із наведеного законодавством визначено інший порядок виїзду малолітніх дітей за кордон, а саме дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на певний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial