Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 4» Дніпропетровської Обласної Ради, далі за текстом (КЗ «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР), третя особа [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги мотивує тим, що з 13.05.2013 р. по 01.06.2013 р. перебував на лікуванні в КЗ «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР. По закінченні лікування йому було видано листок непрацездатності АГГ № 133930. 25.11.2013 р. ним було отримано Протокол засідання комісії із соціального страхування № 19 від 21.11.2013 р. та лист голови комісії із соціального страхування за якими лист непрацездатності АГГ № 133930 визнано виданим необґрунтовано та відмовлено в призначені допомоги з тимчасової непрацездатності. Підставою винесення такого рішення стали результати проведеної 28.10.2013 р. Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації та Виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності спільної перевірки, за результатами якої складено Протокол засідання клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації від 28.10.2013 р. та Висновку за результатами клініко-експертної оцінки за якими прийнято рішення про необґрунтованість видачі листка непрацездатності. В зв'язку з зазначеним вважає що порушено його право на отримання допомоги з тимчасової втрати працездатності, суму якої просить стягнути з відповідача. Крім того йому завдано моральну шкоду, яка при розголошені діагнозу, порушення лікарської таємниці, видачі необґрунтованого листка непрацездатності полягає в приниженні честі та гідності, підірвані його ділової репутації та довіри з боку роботодавця що привело до глибоких моральних та душевних страждань. В рахунок компенсації за завдану моральну шкоду просить стягнути з відповідача 2000 грн. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала просила суд їх задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги не визнали просили суд відмовити в їх задоволенні. Третя особа, [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Як встановлено судом, не заперечується поясненнями сторін та підтверджується матеріалами справи [PERSON] працює з 10.05.2013 р. у Державному підприємстві «Нові технології» Державного управління справами Президента України (далі за текстом ДП «Нові технології» ДУС Президента України) на посаді начальника відділу зв'язків із засобами масової інформації та роботи з громадськістю. Його середньоденна заробітна плата становить 284,21 грн. (а.с. 23, 103) З 13.05.2013 р. по 01.06.2013 р. включно він перебував на лікуванні в КЗ «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР. Його лікування проводив лікар [PERSON], який працює в КЗ «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР на посаді лікаря - хірурга консультативно - діагностичного відділення поліклініки. (а.с. 56). По закінченні лікування [PERSON] було видано листок непрацездатності АГГ № 133930. (а.с. 9) Зазначений листок непрацездатності ним було здано за місцем його роботи до бухгалтерії ДП «Нові технології» ДУС Президента України. Відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За результатами проведеної 28.10.2013 р. Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації та Виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності спільної перевірки за зверненням [PERSON] було складено Протокол засідання клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації від 28.10.2013 р. та Висновку за результатами клініко-експертної оцінки за якими прийнято рішення про необґрунтованість видачі листка непрацездатності АГГ № 133930 з 13.05.2013 р. по 01.06.2013 р. (а.с. 10-19). Листом № 22-11/2013-1 від 22.11.2013 р. підписаного головою комісії із соціального страхування ДП «Нові технології» ДУС Президента України, [PERSON] було повідомлено про прийняте рішення про відмову в призначенні по листку непрацездатності допомоги з тимчасової непрацездатності. Зазначена відмова була прийнята на засіданні Комісії із соціального страхування ДП «Нові технології» ДУС Президента України та оформлена Протоколом № 19 від 21.11.2013 р. (а.с. 20-22) Таким чином суд приходить до думки, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в зв'язку з відмовою в оплаті лікарняного листка підлягає задоволенню. Судом встановлено, що кількість неоплачених днів непрацездатності з 13.05.2013 р. по 01.06.2013 р. становить 16 днів. Середньоденна заробітна плата становить 284,21 грн. 16 дн. х 284,21 грн. = 4547,36 грн. Зазначена сума підлягає стягненню за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи ступінь вини відповідача, з огляду на принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог, щодо відшкодування компенсації за завдану моральну шкоду, встановивши розмір такої компенсації - 300 грн. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що ж стосується вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з явкою позивача до суду, суд приходить до наступного. Ст. 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання послуг. (а.с. 90-92) Згідно квитанції від 30.04.2014 р. позивачем сплачено [PERSON] 3200 грн. (а.с. 93-94) Із позовної заяви, журналу судових засідань вбачається, що [PERSON] брала участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу. За таких обставин у суду відсутні підстави стягувати з КЗ «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР на користь позивача 3200 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 85 ЦПК України). Зі змісту зазначених норм вбачається, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту стороні не відшкодовуються. Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи середньоденна заробітна плата представника позивача [PERSON] становить 315,79 грн. (а.с. 97) Таким чином компенсація за втрачений заробіток становить 315,79 грн. х 3 дн. = 947,37 грн. Згідно проїзних документів та журналів судових засідань [PERSON] перебувала в м. Нікополі 13.06.2014 р. та 07.07.2014 р. Таким чином вартість добових становить 0,2 х 1218 грн. х 2 дн. = 487,20 грн. Крім того в зв'язку з задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн. (а.с. 28) На підставі викладеного,

Outcome: partial