Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати право власності на спадкове майно після смерті батька\~[PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер його дід\~[PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, житловий будинок із надвірними будівлями в [ADDRESS] . Спадщину після смерті діда прийняли його дружина (позивача баба) [PERSON] та його син (позивача батько) [PERSON] , шляхом фактичного прийняття спадщини, у відповідності із п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на момент смерті діда вони проживали та були зареєстровані з ним в одному будинку. [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2018 року). На момент смерті разом з нею проживав та був зареєстрований позивача батько [PERSON] . Отже, батько був спадкоємцем всього спадкового майна, який прийняв спадщину після смерті діда та баби. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] від 06.07.2018 року). У зв`язку із тим, що батько фактично прийняв спадщину після смерті діда і баби, але юридично її не оформив та помер, тому спадкове майно після їх смерті успадковується спадкоємцями [PERSON] . Зазначив, що подав заяву до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, а наявні лише їх копії. В судовому засіданні представник позивача просив позов задоволити з підстав наведених у ньому. Представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити, оскільки вказала, що на час смерті [PERSON] з ним також проживав і відповідач по справі, [PERSON] , який також має право на спадкове майно. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2018 року, актовий запис № 54. Станом на час його смерті разом з ним проживала його дружина, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] . На підтвердження вказаних обставин до суду було надано будинкову книгу на домоволодіння, що за адресою: [ADDRESS] , яка була досліджена в судовому засіданні. Вказана обставина сторонами в судовому засіданні не оспорювалася. Відповідно до дослідженого в судовому засіданні актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] з 22.03.1959 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Факт набуття майна, а саме житлового будинку за час шлюбу, зокрема підтверджується дослідженими в судовому засіданні: -договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 05.03.19721 року; -Рішенням виконавчого комітету Корецької міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку; -Актом про закінчення та ввід у експлуатацію житлового будинку від 10.12.1974 року. Відповідно до\~ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлю- бу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подру- жжя. За змістом\~ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно правової позиції Великої палати Верховного суду у справі №372/504/17 від 21.11.2018 року, діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до абз.3 п.5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначається рівними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй\~постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити, що частки померлого [PERSON] та його дружини [PERSON] у праві спільної сумісної власності на будинок по [ADDRESS] складають по 1/2 частині. Отже, станом на час смерті [PERSON] його дружина, [PERSON] та два сини: [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли по 1/6 частки кожен від належного [PERSON] 1/2 частки спадкового майна згідно з вимогами ст. 549 чинного на той час Цивільного кодексу УРСР. Частка [PERSON] на момент смерті її чоловіка таким чином становила 2/3 від складу спадкового майна (1/2 частка [PERSON] плюс успадкована 1/6 частки після смерті її чоловіка [PERSON] ) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2018 року. Станом на час її смерті разом з нею проживав лише її син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданими до справи та дослідженими в судовому засіданні численними довідками Управління ДМС України в Рівненській області, зокрема № 5601.6-2102/56.1-19 від 02.04.2019 року, №5601.8-8430/56.1-19 від 16.12.2019 року, № 5601.8-374/56.2-20 від 28.01.2020 року. Факт родинних відносин між [PERSON] і його батьками [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00020505374 від 06.07.2018 року. Таким чином, [PERSON] на день смерті спадкодавця проживаючи разом з [PERSON] успадкував від останньої 2/3 частини спадкового майна, що загалом з врахуванням належної йому частки розміром 1/6 складає 5/6 від загальної частини спадкового майна. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2018 року. Спадкоємцем за законом [PERSON] є його син, позивач по справі [PERSON] . Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.07.1996 року. Згідно з постановою приватного нотаріуса Корецького районного нотаріального округу від 16.01.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Згідно інформаційних довідок Корецької районної ДНК № 55188944 та № 55188979 від 19.02.2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіти відсутні. Разом з тим, відповідно до листа приватного нотаріуса Корецького районного нотаріального округу після смерті [PERSON] 28.03.2019 року заведена спадкова справа №55/2019 за заявою [PERSON] . Згідно інформаційних довідок Корецької районної ДНК № 55189043 та № 55189030 від 19.02.2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіти відсутні. Згідно інформаційних довідок Корецької районної ДНК № 55189129 та № 55189149 від 19.02.2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] заведена [INFO] за заявою [PERSON] , заповіти відсутні. Відповідно\~ст. 1216 ЦК\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. У відповідності до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити частково, визнавши за ним право власності на 5/6 частини\~домоволодіння, який знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~загальна площа\~-\~65,6\~кв.м.,\~житлова площа\~-\~37.3\~кв.м.\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] . На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем в сумі 1109 грн. 61 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved