Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, до закінчення підготовчого засідання, надав заяву про зміну підстав позову, та просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що становить по курсу НБУ на день подачі позовної заяви 113699, 65 гривень. При цьому позивач посилається на те, що 11 жовтня 2014 року між ним та [PERSON] , в присутності [PERSON] , було укладено договір (розписку) про придбання автомобілю RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску та напівпричеп SCHWARZMUELLER [NUMBER] . Сторони домовились про істотні умови угоди, [PERSON] сплатила суму у розмірі 20000 гривень та взяла на себе зобов`язання виплатити всю суму у розмірі 165000 доларів США протягом одного року та чотирьох місяців, а саме до лютого 2016 року - у розстрочку, а позивач передав майно - автомобіль з напівпричепом у володіння [PERSON] та [PERSON] . Також сторонами було обумовлено, що після скасування арешту, який був накладений на спірний автомобіль державним виконавцем, та сплати всієї суми, позивач переоформлює автомобіль RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску та напівпричіп SCHWARZMUELLER [NUMBER] на [PERSON] . Однак, після скасування арешту, [PERSON] взяті на себе зобов`язання по сплаті коштів не виконала, у липні 2015 року автомобіль RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску випадково був повернутий позивачу, напівпричіп SCHWARZMUELLER [NUMBER] повернутий не був по теперішній час, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. При цьому також зазначила, що оскільки [PERSON] і [PERSON] на час спірних правовідносин перебували у шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, вважає, що між відповідачами виникла солідарна відповідальність перед позивачем. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Також надала до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала до суду зустрічний позов, в якому просила розірвати договір купівлі-продажу автомобілю RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску та напівпричепу SCHWARZMUELLER [NUMBER] , укладений 11.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] посилається на те, що зобов`язання має виконуватись належним чином, оскільки відповідач за зустрічним позовом спірний автомобіль та напівпричіп не передав [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання за договором купівлі-продажу, позивач вважає, зобов`язання покупця за договором припиняються. Представник [PERSON] - адвокат Ларіонов С.Б. у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив задовольнити, при цьому зазначив, що строк позовної давності відповідачем не пропущений. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки до судового засідання суд не сповістив. Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 11 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] придбала автомобіль RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску та напівпричеп SCHWARZMUELLER [NUMBER] . Також сторони домовились про істотні умови угоди, [PERSON] в рахунок вартості автомобіля (18000 доларів США) сплатила суму у розмірі 20000 гривень - 11.10.2014 року (в день укладання угоди), а також взяла на себе зобов`язання сплатити залишок вартості автомобіля та причепу у розмірі 16500 доларів США протягом одного року та чотирьох місяців, а саме до лютого 2016 року - у розстрочку, а позивач передав майно - автомобіль з напівпричепом. Договір був оформлений між сторонами письмово у вигляді розписки. В подальшому обов`язки які були взяті за вказаним договором, [PERSON] не були виконані в повному обсязі Після сплаченої [PERSON] суми у розмірі 20000 гривень, більше ніяких платежів в рахунок укладеної угоди від 11.10.2014 року не здійснювалось. Позивач посилався на положення ст. 1212 Цивільного Кодексу як на правове обґрунтування позовних вимог, однак,обов`язковою підставою для можливості застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін є відсутність зобов`язань сторін, що виникли б на належній правовій підставі з урахуванням норм ст. 11 Цивільного кодексу України, або наявність факту перевищення таких зобов`язальних відносин (наявність переплати понад визначену у зобов`язанні суму), а тому суд приходить до висновку щодо помилкового застосування позивачем норм, які регулюють спірні правовідносини, а тому самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 р. у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18). Велика Палата Верховного Суду визначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Укладаючи договір від 11 жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] підписали його, досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним, добровільним та відповідало їхній внутрішній волі під час його укладання. [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов, змісту спірного договору та в подальшому не визнавала його недійсним в судовому порядку з підстав фіктивності, удаваності або інших, встановлених законом підстав, тобто, між сторонами виникли зобов`язання з договірних правовідносини, а саме договору купівлі-продажу рухомого майна. Окрім того, представник позивача та представник [PERSON] у судовому засіданні визнали, що між вказаними сторонами був намір та укладення саме договору купівлі-продажу спірного майна. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу автомобіля, законом не заборонено. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обов`язки які були взяті [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2014 року щодо сплати залишку вартості автомобіля, не були виконані в повному обсязі, в зв`язку з чим у липні 2015 року автомобіль RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску був повернутий водієм [PERSON] , який працював за домовленістю з відповідачами на вказаному автомобілі, позивачу [PERSON] , напівпричеп SCHWARZMUELLER [NUMBER] по теперішній час позивачу не повернутий та знаходиться у розшуку, що підтверджується листом від 12.12.2019 року начальника Хмельницького Малиновського ВП в м.Одесі. Як передбачено чинним законодавством, якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України (постанова від 6 червня 2012 р. № 6-46цс12). Згідно висновку судового експерта Крутих Є.О. від 21.03.2019 року №51-19 середньоринкова вартість напівпричепа SCHWARZMUELLER [NUMBER] , станом на 11.10.2014 року, визначається рівною 99974 гривень. Враховуючи визначену вартість та проведену оплату [PERSON] у розмірі 20000 гривень на день укладання договору купівлі-продажу від 11.10.2014 року, суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 79974 (99974-20000) гривень. Вимоги про стягнення з [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та доказів того, що спірне майно є спільною сумісною власністю. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] , суд звертає увагу на те, що доводи відповідачки [PERSON] про те, що при укладанні спірного договору вона не отримала автомобіль RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричеп SCHWARZMUELLER [NUMBER] не були підтвердженні відповідачем у судовому засіданні належними та допустимими доказами, крім того вказані обставини суперечать матеріалам справи, а також поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні. Крім того, договір купівлі-продажу автомобіля RENAULT MAGNUM 440 реєстраційний номер [NUMBER] 2002 року випуску та напівпричепу SCHWARZMUELLER [NUMBER] укладався 11.10.2014 року, до суду з позовом про розірвання вказаного договору [PERSON] звернулась 01.12.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] відсутні.

Outcome: partial