Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що йому на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 03 квітня 2017 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І. А. по реєстру № 215, № 219, належить квартира під [ADDRESS]. 2/3 частини вказаної квартири належать позивачу в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], а інша 1/3 належить позивачу в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач в квартирі не проживає з 2013 року, проте залишається зареєстрованим у квартирі, участі в утриманні якої не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує його законні права як власника квартири щодо вільного розпорядження майном. За власною ініціативою відповідач з реєстраційного обліку не знімається. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.4-6/. Згідно довідки КП «ЖЕО» № 4 від 12.01.2016 року у [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] /а.с. 12/. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] з 2013 року не проживає в спірній квартирі, особистих речей його немає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог позивача судові витрати суд покладає на позивача по фактично понесеним ним втратам. На підставі ст. 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved