Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] 98 739 гривень боргу за договором позики та понесені судові витрати. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги в частині розміру суми боргу просить стягнути з відповідача 105 042 грн. 42 коп. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали повністю. Представник позивача пояснив, що відповідач була працевлаштована у позивача, в звязку з чим заборгувала останньому суму коштів, яка була визначена у розмірі 3 860 доларів США, що на момент звернення із позовом до суду було еквівалентно 98 739 гривням в національній валюті України, а на момент розгляду справи - 105 042 грн. 42 коп. Вказану заборгованість сторони оформили договором позики грошей. Оскільки борг відповідачем позивачу не повернуто є необхідність судового вирішення даного спору. Відповідач в судовому засіданні заявлені до неї вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує обставин, вказаних у позовній заяві. Дослідивши надані докази та врахувавши позицію сторін у даній справі, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог. Із наданих позивачем доказів, а саме : копії трудового договору між працівником та фізичною особою, укладеного 25 березня 2014 року та копії направлення на працевлаштування, встановлено, що [PERSON] дійсно була працевлаштована у [PERSON] на посаді продавця непродовольчих товарів та була звільнена з роботи за власним бажанням з 26 січня 2015 року, про що свідчить копія власноручно написаної заяви про звільнення. Сторони підтвердили, що під час роботи [PERSON] у [PERSON] утворилась заборгованість з боку відповідача на суму, вказану у позові, що було оформлено договором позики, що відповідає вимогам ст.1053 ЦК України, частиною 2 якої передбачено, що заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На доведення укладення такого договору між сторонами по справі позивачем надано копію розписки від 20 січня 2015 року, відповідно до якої [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 61 000 гривень, які зобовязовувалась повернути до 1 серпня 2015 року. Із копії нотаріально посвідченого договору позики грошей від 20 січня 2015 року встановлено, що вказані правовідносини між сторонам по справі оформлено письмовим договором, відповідно до умов якого [PERSON] прийняла від [PERSON] 61 000 грн., що еквівалентно на час укладення договору 3 860 доларам США, яку зобовязовується повернути у строк до 1 серпня 2015 року. Враховуючи досліджені судом докази, а також відношення відповідача до заявлених [PERSON] вимог, а саме повне визнання відповідачем позову, що відповідно до ст.61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оплата позивачем судових витрат судового збору на загальну суму 1050 гривень 42 копійки, документально доводиться наявними в матеріалах справи квитанціями від 17 жовтня, 15 листопада 2016 року та 30 січня 2017 року, а тому сума сплаченого [PERSON] судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 629, 1046, 1047, 1049, 1050, 1053 ЦК України,

Outcome: approved