Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.06.2006 року між КС «Головна» та [PERSON] було укладено Кредитну угоду № 641-к про надання кредиту з відкриттям кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 250 000 гривень на термін 96 місяців з 27 червня 2006 року по 26 червня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. 31.05.2007 року між КС «Головна» та [PERSON] було укладено Кредитну угоду № 1061-к про надання кредиту з відкриттям кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 250 000 гривень на термін 96 місяців з 31 травня 2007 року по 30 травня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. На забезпечення виконання вказаних Кредитних угод він виступив майновим поручителем позичальника [PERSON], уклавши з КС «Головна» відповідні договори іпотеки: 23.06.2006 року на забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитної угоди № 641-к від 23.06.2006 року, та 31.05.2007 року на забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитної угоди №1061-к від 31.05.2007 року. В договорах іпотеки зазначено, про забезпечення також «всіх можливих змін та доповнень до Крединтої угоди, укладених між Іпотекодержателем та членом кредитної спілки «Головна» [PERSON].» Предметом іпотеки згідно п. 1.2.1. зазначених Договорів є житловій будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], належний Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За взаємною згодою Сторін загальна заставна вартість предмету іпотеки з урахуванням вартості переданої в іпотеку земельної ділянки площею 0,2200 га скаладає 375 388 гривень За договором іпотеки від 23.06.2006 року), а за іпотечним договором від 31.05.2007 року - 734 388 гривень. При укладенні Договорів іпотеки він виступав як майновий поручитель та виходив з того, що позичальник належним чином буде виконувати свої зобов'язання у відповідності до укладених договорів та на умовах зазначених кредитними угодами. В іншому випадку ніколи б не надав згоди на укладення таких договорів та не надав своє майно в забезпечення по Кредитним угодам та не виступав би майновим поручителем. За кредитними угодами (п.2.2.2.) Позичальник зобов'язувався здійснювати строкове погашення отриманого кредиту та відсотків за користування ним відповідно до графіку погашення кредиту, які оформлені додатком № 1 до цієї угоди. Однак, у червні 2014 року він довідався, що до нього відповідачем пред'явлено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом, при чому мова йшла про дострокове погашення кредиту, без внесення будь-яких змін до п.2.2.2 Кредитних угод, тому вважає, що графіки розрахунків є неправомірними, а тому є недійсними також Іпотечні договори. Крім того, після оформлення іпотечних договорів, відповідачами були внесені істотні зміни до кредитних угод № 641-к від 23.06.2006 року та № 1061-к від 31.05.2007 року, зокрема в порушення п. 8.4. Іпотечних договорів та чинного законодавства, 19.09.2009 року укладено Додаткові договори № 1 до кожної з Кредитних угод, в яких підпункт 1.1. пункту 1 викладено в новій редакції: починаючи з 15.09.2009 року, з моменту підписання додаткового договору плата відсотків за користування кредитом встановлена в розмірі 40 (сорок) % річних, тобто збільшена на 10 (десять) відсотків, що істотно збільшило розмір обумовленого основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, без відома та згоди майнового поручителя, а отже обсяг його відповідальності як майнового поручителя за іпотечними договорами. Оскільки укладені ним договори іпотеки містить елементи різних договорів, то є змішаними договорами, а тому, для регулювання правовідносин, які виникли на підставі Договору майнової поруки, повинні застосовуватися не тільки норми цивільного законодавства, які встановлюють умови іпотеки, але й норми, які визначають порядок укладення та припинення договору поруки. Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 236, 559, 628, 651 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 11, 19 Закону України «Про іпотеку», просив визнати недійсними графіки розрахунків до Кредитних договорів № 641-к від 23.06.2006 року та № 1061-к від 31.05.2007 року; визнати недійсними п.1.1. договорів іпотеки від 27.06.2006 року та від 51.05.2007 року в частині положення щодо: «... та всіх можливих змін та доповнень до нього», «... чи будь-якими змінами та доповненнями до нього» з моменту укладення; припинити дію іпотечних договорів та зняти, накладену заборону відчуження об'єктів нерухомості. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з наведених підстав. Представник Кредитної спілки позову не визнав, заперечуючи тим, що до іпотечних договорів не може застосовуватися положення законодавства про поруку, графіки розрахунків не є правочинами, тому не можуть визнаватись недійсними, згідно п.1.1. договорів іпотеки позивач надав згоду на внесення змін до кредитного договору. Представник [PERSON] заявлені вимоги визнала, подавши до суду відповідного змісту письмову заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що 23.06.2006 року між КС «Головна» та [PERSON] було укладено Кредитну угоду № 641-к про надання кредиту з відкриттям кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 250 000 гривень на термін 96 місяців з 27 червня 2006 року по 26 червня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. 31.05.2007 року між КС «Головна» та [PERSON] було укладено Кредитну угоду № 1061-к про надання кредиту з відкриттям кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 250 000 гривень на термін 96 місяців з 31 травня 2007 року по 30 травня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. На забезпечення виконання вказаних Кредитних угод [PERSON] виступив майновим поручителем позичальника [PERSON], уклавши з КС «Головна» відповідні договори іпотеки: 23.06.2006 року на забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитної угоди № 641-к від 23.06.2006 року, та 31.05.2007 року на забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитної угоди №1061-к від 31.05.2007 року. Предметом іпотеки згідно п. 1.2.1. зазначених Договорів є житловій будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], належний Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За взаємною згодою Сторін загальна заставна вартість предмету іпотеки з урахуванням вартості переданої в іпотеку земельної ділянки площею 0,2200 га скаладає 375 388 гривень За договором іпотеки від 23.06.2006 року), а за іпотечним договором від 31.05.2007 року - 734 388 гривень. 19.09.2009 року укладено Додаткові договори № 1 до кожної з Кредитних угод, в яких підпункт 1.1. пункту 1 викладено в новій редакції: починаючи з 15.09.2009 року, з моменту підписання додаткового договору плата відсотків за користування кредитом встановлена в розмірі 40 (сорок) % річних. Договори іпотеки від 27.06.2006 року та від 31.05.2007 року укладені між Кредитною спілкою та [PERSON], від імені якого діє [PERSON]. У п.1.1 договорів іпотеки зазначено, що вони укладені з метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору. В договорах іпотеки зазначено, про забезпечення також «всіх можливих змін та доповнень до Крединтої угоди, укладених між Іпотекодержателем та членом кредитної спілки «Головна» [PERSON].» Іпотекодавцем були укладені іпотечні договори на підставі закону, підписані сторонами, отже умови іпотечних договорів є обов»язковими для виконання сторонами. Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Договором іпотеки передбачено, що договір набуває юридичної сили з моменту нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та цим договором. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Судом не встановлено, що Кредитною спілкою були змінені умови обтяження переданого в іпотеку нерухомого майна, а в договорах іпотеки відсутні умови щодо можливості збільшення відсотків за основним зобов'язанням. Таким чином, внаслідок зміни умов основного зобов'язання іпотекодавець не зазнав істотної шкоди або упущеної вигоди, а також внаслідок підвищення відсоткової ставки не відбулось унеможливлення досягнення цілей оспорюваних договорів. У п. 1.1 іпотечних договорів позивач надав згоду на внесення будь-яких змін до кредитного договору, а тому внаслідок подальшого внесення змін і доповнень до кредитного договору обсяг його відповідальності не збільшився. Крім того, відповідно до Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов»язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено вичерпний перелік способів захисту цивільних прав, у якій відсутній такий спосіб захисту, як визнання недійсним довідок-рахунків, оскільки по своїй суті довідки-рахунки не є правочинами в розумінні ст. 202 ЦК України. Вказана обставина свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин положень цивільного законодавства, які передбачають підстави недійсності правочинів. За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Посилання позивача на те, що передане в іпотеку майно є спільною сумісною власністю подружжя і його дружина не надавала згоди на укладення іпотечних договорів, суд вважає безпідставним, оскільки вони укладались дружиною позивача від його імені, дружина не зверталась до суду і не уповноважувала позивача на звернення до суду з позовом саме з цих підстав. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить для підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст. 16, 202, 203, 204, 215, 369, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed