Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 60000 гривень, судовий збір в розмірі 600 гривень, три відсотки річних в розмірі 4500 гривень та витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 2500 гривень. Свої вимоги обґрунтував тим, що надав відповідачеві позику у розмірі 141000,00 гривень, які відповідач зобов'язався повернути до 28.06.2012, надавши відповідну розписку, що датована 28.12.2011. Відповідно до вказаної розписки відповідач в забезпечення боргу надав в заставу свою квартиру за адресою [ADDRESS]. Договір застави не посвідчений нотаріально в звязку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення. Однак, в обумовлений строк, тобто до 28.06.2012 і до дня звернення до суду сума позики повернута лише частково батьком [PERSON],заборгованість складає 60000 гривень. Крім того відповідачем продана квартира без повідомлення та згоди позивача, яка забезпечувала повернення отриманих у позивача коштів. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та визнав, що відповідачем та його представником повернуті йому кошти в сумі 82000 гривень, просить суд стягнути залишок боргу. Представник позивача підтримав свого довірителя та просить суд стягнути залишок боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми боргу та судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, пояснив, що повернута значна частина боргу, залишок в сумі 39000 визнав, та в цій частині не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково виходячи з наступного. Із наданої суду розписки датованої 28.12.2011 та поясненні представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 141000,00 гривень і зобов'язався повернути їх до 28.06.2012. Аналізуючи зміст вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві 141000,00 гривень, а відповідач у свою чергу зобов'язався повернути зазначені гроші в строк до 28.06.2012. Відповідно до наданих розписок, позивач отримав в погашення вказаного боргу 102000 гривень протягом 2013-2014 років. Доводи позивача про надання в забезпечення боргу в заставу квартиру, в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження доказами, а вказівка про це в розписці не є забезпеченням договору за своєю суттю. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. \~ Зобовязання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, а також інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад змагальності цивільного судочинства, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме в розмірі залишку отриманої позики 39000 гривень, три відсотки річних в розмірі 2250 гривень та судові витрати. В частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2925 гривень, суд вважає відмовити в звязку з недоведеністю суми витрат в судовому засіданні. У пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial