Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів з встановлених рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.03.2012 року у розмірі 800,00 грн. щомісячно до 200,00 грн. щомісячно. Відповідач позов не визнала, про що зазначила у поданій суду письмовій заяві. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що утримує інших дітей, дохід отримує не великий, а тому сплачувати 800,00 грн. в даний час не має змоги. Просив позов задовольнити. Представник позивача суду пояснила, що в даний час відсутні підстави для стягнення з позивача аліментів у розмірі 800,00 грн., оскільки він має інших утриманців. Просила позов задовольнити. Відповідач подала суду письмову заяву, в якій просила розглядати спір за її відсутності. Також подала письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, не підлягають доказуванню обставини про встановлений судовим рішенням обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800,00 грн. щомісячно, оскільки визнаються сторонами. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що розмір сплачуваних позивачем аліментів є в даний час таким, що в достатній мірі забезпечує потреби [PERSON], [INFO], з огляду на його вік. При цьому суд вважає, що стягнення з позивача аліментів в такому розмірі не порушує прав позивача, оскільки згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2013 року дитина позивача [PERSON], [INFO] народження, досягла в даний час трьохрічного віку, і щомісячне поточне стягнення аліментів у розмірі 500,00 грн. на утримання її матері [PERSON] з позивача не проводиться. За таких обставин,

Outcome: dismissed