Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», Публічне акціонерне товариство «Банк Руский Стандарт», Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» про стягнення суми позики у розмірі 67 638,00 гривень та судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03 серпня 2012 року [PERSON], під розписку позичила у нього грошові кошти у сумі 67 638,00 гривень. Повернути вищезазначену суму позики відповідачка зобов'язалась до 01 червня 2013 року. Незважаючи на те, що кінцевою датою повернення позики, визначеною у розписці було встановлено 01 червня 2013 року, 01 вересня 2013 року, тобто через три місяці після того як строк повернення позики сплив, позивач додатково пред'явив відповідачці усну вимогу, згідно розписки та положенням діючого цивільного законодавства, щодо повернення суми позики, на що відповідачка ні як не прореагувала. До сьогоднішнього часу відповідачка ухиляється від повернення суми позики, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Крім того, вищезазначена сума, позичена відповідачці була взята позивачем у кредит у декількох банківських установах, а саме: ПАТ «Ідея Банк», кредитний договір №В95.173.71785 від 03 серпня 2012 року на суму 21 030,00 гривень, ПАТ «Платинум Банк», кредитний договір №713/2993ВРLCO2 від 27 серпня 2012 року на суму 14 868,00 гривень, ПАТ «Банк Русский Стандарт, кредитний договір №99476034 від 27 серпня 2012 року на суму 11 740,76 гривень, ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», кредитний договір №GP-3531308 від 03 серпня 2012 року на суму 20 000,00 гривень. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, позивач вимушений виконувати свої зобов'язання перед вищезазначеними банківськими установами, а неповернення йому у встановлений строк наданої відповідачці позики ускладнює його фінансове становище та унеможливлює своєчасне виконання своїх зобов'язань перед банками. 18 лютого 2014 року від позивача на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог до 108 906,52 гривень у зв'язку з тим, що позивач вимушений сплачувати банківським установам проценти та комісії. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, при цьому від представників ПАТ «Банк Руский Стандарт» та ПАТ «Платинум Банк» на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в якій вони просили розгляд справи провести без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 03 серпня 2012 року [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровський області 02 грудня 2002 року, мешкає за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний код: [NUMBER], під розписку позичила у [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровський області 18 серпня 1997 року, мешкає за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний код: [NUMBER] грошові кошти у сумі 67 638,00 гривень (а.с. 6). При цьому в даній розписці відповідачка зазначила, що кошти, надані їй позивачем, було взято останнім у кредит в банківських установах, а також зобов'язалась сплатити крім основної суми боргу проценти за кредитними зобов'язаннями, взятими на себе позивачем. Кінцевий строк повернення суми позики разом з процентами, нарахованими банківськими установами - до 01 червня 2013 року. На виконання своїх зобов'язань позивачем уклав кредитні договори з банківськими установами, а саме: ПАТ «Ідея Банк», кредитний договір №В95.173.71785 від 03 серпня 2012 року на суму 21 030,00 гривень (а.с. 7), ПАТ «Платинум Банк», кредитний договір №713/2993ВРLCO2 від 27 серпня 2012 року на суму 14 868,00 гривень (а.с. 8), ПАТ «Банк Русский Стандарт, кредитний договір №99476034 від 27 серпня 2012 року на суму 11 740,76 гривень (а.с. 9), ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», кредитний договір №GP-3531308 від 03 серпня 2012 року на суму 20 000,00 гривень (а.с. 11-12). Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних справ та обов'язків. Статтею 208 ЦК України закріплено, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Приписами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому п. 2 ч. 1 ст.1049 ЦК України встановлює, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Так, 01 вересня 2013 року, через три місяці після спливу строку повернення позики, позивач додатково пред'явив відповідачці усну вимогу про повернення суми боргу, однак борг повернуто не було. Відповідно до заяви позивача про збільшення позовних вимог та зобов'язання відповідачки про сплату відсотків за укладеними між позивачем та банківськими установами кредитними договорами, сума відсотків за користування кредитами, одноразово сплачених позивачем під час отримання кредитів, страхових премій та комісій які він зобов'язаний сплатити банківським установам, становить 41 268,52 гривень, а саме: - 15 005, 31 гривень - сплачені станом на 01 січня 2014 року 20% річних за користування кредитом та 28,2% річної комісії за кредитне обслуговування, відповідно до умов кредитного договору №В95.173.71785 від 03 серпня 2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Ідея Банк», код ЄДРПОУ: 19390819, МФО: 336310, адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; - 6 484,58 гривень - 51,86% сплаченої станом на 01 січня 2014 року реальної процентної ставки за користування кредитом та 2 268,00 гривень - одноразово сплаченої під час отримання кредиту страхової премії за страхування позичальника, відповідно до умов кредитного договору №713/2993BPLC05 від 27 серпня 2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк», код ЄДРПОУ: 33308489, МФО 380388, адреса: 03680, м. Київ, вул. Амосова, 12; - 7 171,29 гривень - 65,01% сплаченої станом на 01 січня 2014 року реальної процентної ставки за користування кредитом, відповідно до умов кредитного договору №99476034 від 27 серпня 2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт», код ЄДРПОУ: 34186061, МФО: 380418, адреса: 04107, м. Київ, вул. Половецька, 3/42; - 12 607,34 гривень - 60,1087% сплаченої станом на 01 січня 2014 року реально процентної ставки за користування кредитом та 3 552,55 гривень - одноразово сплаченої під час отримання кредиту страхової премії за страхування позичальника, відповідно до умов кредитного договору №GP-3531308 від 03 серпня 2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», код ЄДРПОУ: 26333064, МФО: 380010, адреса: 02002, м. Київ, вул. Р. Окіпної, 8Б. Разом - 41 268,52 гривень. Таким чином, відповідачка не виконує свої зобов'язання за договором належним чином, та її загальна заборгованість перед [PERSON] становить 108 906,52 гривень. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне судові витрати по справі покласти на відповідача та стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 1 089,07 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved