Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг з урахуванням штрафних санкцій та відсотків у сумі 105663,01 грн в рахунок погашення заборгованості за договором позики №2 від 25.04.2017р. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 25 квітня 2017 року [PERSON] відповідно до договору позики та розписки позичив у нього кошти в сумі 100,00 тисяч грн, які зобов'язався повернути до 25.04.2018р., але у визначений строк грошовий борг добровільно не повернув; направлену ним 22.05.2018р. вимогу проігнорував й відповіді на неї не надав. Крім суми боргу в 100,00 тис. грн, також просить стягнути з відповідача станом на 05.06.2018р. згідно з ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 3000,00 грн, інфляційні витрати в сумі 800,00 грн та відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України відсотки на рівні облікової ставки НБУ за час прострочки (40 днів) в сумі 1863,01 грн. Позивач в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що після подачі позову до суду відповідач ніяких коштів йому не сплачував; в розрахунку відсотків мається описка: замість цифри «75» повинно бути «40» - кількість днів прострочення. Відповідач був належним чином і своєчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується відповідною публікацією від 18.09.2018р., але в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, 25 квітня 2017 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики №2, згідно умов якого позивач надає, а відповідач приймає грошові кошти готівкою в сумі 100 000 грн з зобов'язанням їх повернення до 25.04.2018р.; позика вважається переданою позикодавцем позичальнику з моменту отримання позикодавцем розписки на своє ім'я від позичальника. На підтвердження виконання даного договору позики [PERSON] 25 квітня 2017 року була видана письмова розписка про отримання від [PERSON] обумовлених коштів. Однак, [PERSON] свої договірні зобов'язання своєчасно не виконав, отримані позикові кошти у визначений строк до 25 квітня 2018 року [PERSON] не повернув, що підтверджується знаходженням оригіналу боргового документа у позивача та узгоджується з приписами ст.545 ЦК України. Надіслана позивачем 22 травня 2018 року лист-вимога про сплату боргу залишена відповідачем без реагування. Крім того, [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх договірних зобов'язань. Також, в зв'язку з невиконанням [PERSON] зазначених грошових зобов'язань [PERSON] у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України нарахував боржнику компенсацію (плату) за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами у вигляді 3% річних від суми простроченої заборгованості, розмір якої складає 3000,00 грн, та інфляційні втрати в сумі 800,00 грн, а також згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України відсотки на рівні облікової ставки НБУ за час прострочки (40 днів) в сумі 1863,01 грн. Однак, суд не може погодитися з наведеними позивачем у заяві розрахунками цих сум в зв'язку з чим, вони підлягають коригуванню. Так, відповідно до умов п.1, 4 договору позики №2 від 25.04.2017р. останнім днем повернення позикових коштів для відповідача є 25 квітня 2018 року, після чого настає його прострочення. До суду з позовом [PERSON] звернувся 05 червня 2018 року. Отже, періодом для розрахунку є 26.04.2018р. - 04.06.2018р., тобто 40 днів прострочення. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України сума 3% річних від простроченої суми боргу має становити: 100000 грн х 3% х 40 днів : 365 днів = 328,77 грн. Крім того, оскільки кінцевою датою виконання відповідачем боргового зобов'язання є 25 квітня 2018 року, то проведений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань не відповідає «Рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», викладених у листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997р., так як індекс інфляції має братися з наступного місяця, тобто, з травня 2018 року, а не за квітень місяць. Індекс інфляції за травень 2018 року становить 100,0%, а отже [PERSON] на час звернення до суду з даним позовом не зазнав ніяких інфляційних втрат від прострочення [PERSON] повернення боргу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В умовах укладеного між сторонами договору позики №2 від 25.04.2017р. не зазначено, що він є безпроцентним, як і не визначено розмір процентів від суми позики; даний договір позики не є безпроцентним й відповідно ч.2 ст.1048 ЦК України. В зв'язку з цим, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] процентів на рівні облікової ставки НБУ є обгрунтованими, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016р. у справі №6-1412цс16. Постановами Правління НБУ «Про регулювання грошово-кредитного ринку» у вищевказаний період величина облікової ставки НБУ була встановлена на рівні 17%. Тому, [PERSON] має сплатити [PERSON] за період з 26.04.2018р. по 04.06.2018р. проценти в сумі 1863,01 грн. (100000 х 17% х 40 днів : 365 днів). Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики становить 102191,78 грн (100000 грн + 328,77 грн + 1863,01 грн). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за договором позики є обгрунтованими й підлягають частковому задоволенню в розмірі 102191,78 грн, з яких: 100000 грн - основний борг, 1863,01 грн - проценти, 328,77 грн - 3% річних за час прострочення. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1021,93 грн. (102191,78 : 105663,01 х 1056,64). На підставі викладеного,

Outcome: partial