Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на утримання та поховання спадкодавця. \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що [INFO] помер їх з відповідачем батько [PERSON] . Перед своєю смертю [PERSON] хворів, потребував стороннього догляду і позивач витрачав свої особисті кошти на утримання, догляд та лікування батька, також ним були витрачені особисті кошти на поховання батька та встановлення пам`ятника. Посилаючись на ч. 2 ст. 1232 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь 42182 грн., оскільки саме ця сума була витрачена ним на утримання, догляд, лікування та поховання [PERSON] . Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Усов Ю.В. позов не визнали. У поданому відзиві на позовну заяву [PERSON] вказала на те, що обставини, які були викладені позивачем у позові не відповідають дійсності. Станом на 2018 рік вона постійно мешкала у м. Мурманськ, Російської Федерації, а її батько [PERSON] у м. Вінниці. У лютому 2018 року їй зателефонував батько та попросив переїхати до нього та здійснювати догляд за ним, оскільки у нього погіршився стан здоров`я. Владнавши свої сімейні та особисті справи, у червні 2018 року вона виїхала до батька для спільного з ним проживання. З червня 2018 року вона постійно проживала з батьком у його квартирі та здійснювала догляд за ним до самої його смерті. Наприкінці серпня 2018 року [PERSON] захворів, про що вона повідомила своєму братові [PERSON] та своєму синові [PERSON] . Вранці 04.09.2018 року з міста Санкт-Петербург до міста Вінниці прибув її син [PERSON] , а ввечері 04.09. 2018 року з міста Мурманськ до міста Вінниці прибув позивач. Того ж дня [PERSON] був госпіталізований до Вінницької міської клінічної лікарні № 1. 06.09.2018 року в лікарні у [PERSON] стався інсульт і він був переведений у реанімаційне відділення, де помер [INFO] . Під час лікування [PERSON] у лікарні витрати на придбання необхідних медичних препаратів несли вона, її син та позивач спільно. Причому вона з сином витрачали власні кошти, а позивач розпоряджався коштами батька, які він за довіреністю від батька отримував у Російській Федерації як пенсійне забезпечення. Вважає, що ті чеки, копії яких були надані позивачем до своєї позовної заяви, жодним чином не підтверджують понесення саме позивачем витрат на придбання ліків, оскільки ці чеки не є іменними та зберігались у квартирі батька, до якої позивач мав безпосередній доступ. Чеки як і решта документів, що належали батькові, зникли з його квартири, коли [PERSON] вирішив пред`явити до неї спочатку позов про визнання заповіту недійсним (справа № 127/7411/19), потім позов про усунення від права на спадкування (справа № 127/9102/19), які були судом залишені без розгляду за заявами [PERSON] . Заперечує проти задоволення позову [PERSON] з огляду на те, що власних коштів на догляд за батьком, його лікування та поховання позивач не витрачав, оскільки у [PERSON] було достатньо власних коштів, які йому нараховувались як пенсійне забезпечення військового пенсіонера у Російській Федерації і розпорядником цих коштів за довіреністю від батька був позивач. Крім того, вважає, що витрати на встановлення пам`ятника за будь-яких обставин не можуть бути відшкодовані, оскільки можливість відшкодування витрат на встановлення пам`ятника померлому ст. 1232 ЦК України не передбачає. Крім того, позивач також є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , тому навіть у випадку доведення ним факту понесення особистих витрат на утримання, догляд, лікування та поховання [PERSON] у сумі 42182 грн., ці витрати мали б бути розділені порівну. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача додатково пояснив, що ті кошти, які отримував у Російській Федерації позивач за довіреністю від свого батька як пенсійне забезпечення [PERSON] , він віддавав батькові або особисто, коли приїжджав до нього у місто Вінницю, або пересилав з Російської Федерації банківськими переказами. Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково представник відповідача пояснив, що з січня 2017 року по жовтень 2018 року [PERSON] за довіреністю від [PERSON] отримав у Російській Федерації як його пенсійне забезпечення значну суму коштів, яка в десятки разів перевищує розмір понесених витрат на лікування та поховання [PERSON] . Усі ці кошти були у повному розпорядженні [PERSON] , а доказів про передачу хоча б частини цих коштів [PERSON] позивач не надав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 31.12.2005 року [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким усе своє майно, а також усе, на що він на день своєї смерті матиме право, він заповідав [PERSON] . 17.10.2017 року [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким квартиру [ADDRESS] [PERSON] заповідав [PERSON] . Згідно з квитанціями та чеками, копії яких були додані позивачем до позовної заяви, витрати на утримання, догляд, лікування та поховання [PERSON] становлять 42182 грн. До цих витрат позивач відніс також і витрати на встановлення пам`ятника в загальній сумі 12368 гривень. Суд не має змоги прийняти зазначені письмові докази у доведення понесених витрат на лікування [PERSON] саме [PERSON] , оскільки з наданих квитанцій та чеків на придбання ліків не вбачається, що витрати, які ними підтверджуються, були понесені саме [PERSON] . Адже як вказала у відзиві відповідач, усі квитанції та чеки на придбання ліків для [PERSON] у період його хвороби зберігалися у квартирі покійного, до якої усі члени сім`ї, у тому числі і [PERSON] , мали безперешкодний доступ. Такі твердження відповідача позивачем спростовані не були. Також суд не бере до уваги витрати, понесені на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, виходячи з наступного. У підтвердження витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника позивачем були додані до позовної заяви товарні чеки №24 від 30.11.2007 року, який виданий ПП [PERSON] , № 24 від 30.11.2007 року, який виданий ПП [PERSON] та № 11 від 21.09.2019 року, який виданий ПП [PERSON] . Витрати, які підтверджені зазначеними чеками не можна віднести до переліку тих витрат, відшкодування яких передбачене ст. 1232 ЦК України. До того ж, витрати, які були понесені у 2007 році не можуть бути розцінені як витрати на поховання особи, яка померла у 2018 році. Зазначені письмові докази містять цілу низку невідповідностей, що виключає можливість сприйняття цих доказів як належних. Так, товарні чеки № 24 датовані однією датою 30.11.2007 року, хоча днем оплати коштів за ними значиться інша дата 15.07.2008 року. Обидва чеки видані різними приватними підприємцями, але виписані однією особою. З наданих позивачем письмових доказів суд приймає до уваги наступні докази як докази понесених витрат, пов`язаних з похованням [PERSON] : довідку спеціалізованого кафе «Поминальне» №19/09 від 19.09.2019 року, яка підтверджує витрати на поминальний обід на суму 3750 грн.; накладну № 3/18-09 від 18.09.2018 року та розрахункову квитанцію №232775 від 18.09.2018 року, видану ФОП [PERSON] , якими підтверджується придбання труни вартістю 2750 грн.ивень; рахунок-замовлення № 000871 від 17.09.2018 року, який виданий КП «Комбінат комунальних підприємств», яким підтверджуються витрати на копання могили та придбання поховальних товарів на загальну суму 5066,75 гривень. Однак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат, які підтверджені зазначеними документами з огляду на таке. Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 03.10.2019 року звернувся із судовим дорученням до компетентного суду Російської федерації, якому доручив витребувати з ПАТ «Сбербанк России» відомості про суму коштів, яка була отримана [PERSON] за довіреністю від [PERSON] в одній з філій ПАТ «Сбербанк России» у місті Мурманську з рахунку, на який [PERSON] перераховувались кошти як його пенсійне забезпечення. На виконання зазначеного судового доручення Вінницьким міським судом Вінницької області був отриманий лист ПЦП ОЦ ПАО Сбербанк №0137016035 від 25.12.2020 року, у якому були надані відомості про банківські операції по рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] довіреною особою [PERSON] . Згідно з банківською випискою за вказаним банківським рахунком з 24.01.2017 року по 01.10.2018 року [PERSON] було отримано з банківського рахунку [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 930\~777 російський рублів. Офіційний курс російського рубля до української гривні станом на день ухвалення судового рішення становить: за 10 російських рублів 3,71 грн. Таким чином за офіційним курсом російського рубля до української гривні станом на день ухвалення судового рішення, з 24.01.2017 року по 01.10.2018 року [PERSON] було отримано грошових коштів, належних [PERSON] на загальну суму 345\~318, 27 грн. Доказів передачі цих коштів в цілому, чи якоїсь їх частини від [PERSON] до [PERSON] позивач та його представник суду не надали. Крім того, суд зважає на те, що [PERSON] постійно мешкав на території Російської Федерації, а [PERSON] у місті Вінниці. Представник позивача у судовому засіданні не зміг достеменно пояснити, у який саме спосіб грошові кошти передавались [PERSON] батьку [PERSON] , припускаючи, що ці кошти могли передаватись особисто [PERSON] [PERSON] , або ж пересилатись банківськими переказами. У своєму відзиві [PERSON] вказує на те, що після січня 2017 року [PERSON] приїздив до їхнього батька в Україну двічі у жовтні 2017 року та 04.09.2018 року, тобто за два тижні до смерті [PERSON] . За таких обставин та за відсутності доказів щодо банківських переказів [PERSON] коштів [PERSON] , отримавши з січня 2017 року по вересень 2017 року належних [PERSON] 330\~146 російських рублів, [PERSON] під час провідування свого батька у місті Вінниці у жовтні 2017 року, міг передати особисто саме таку суму коштів, хоча доказів у підтвердження цієї обставини ні позивач, ні його представник суду не надали. Решту коштів у сумі 600\~631 російських рублів [PERSON] міг передати [PERSON] не раніше 04.09. 2018 року, тобто у день госпіталізації [PERSON] до лікарні. І цих коштів, які належали [PERSON] , було більш ніж достатньо, щоб лікувати його, доглядати за ним та здійснити його поховання. З огляду на викладене суд приходить до переконання, що [PERSON] не було понесено особистих витрат на утримання, догляд, лікування та поховання [PERSON] , оскільки у його розпорядженні перебували грошові кошти, які належали [PERSON] , сума яких значно перевищувала суму тих коштів, про які позивач зазначає у позові. Крім того, суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що крім неї позивач також є спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки оформив спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , що визнав у судовому засіданні представник позивача, і у випадку відсутності коштів, які б належали спадкодавцю, за рахунок яких здійснювалось лікування, догляд та поховання [PERSON] , [PERSON] нарівні з [PERSON] мав би нести витрати на утримання, догляд, лікування та поховання [PERSON] . \~ \~ \~ \~Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed