Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики , який мотивувала тим, що 17 січня 2013 року між нею, [PERSON], та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування позикою за ставкою 14% річних, а саму позику [PERSON] зобов'язався повернути у січні 2015 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] власноруч написав і підписав розписку від 17.01.2013 року. Пізніше, 14 березня 2013 року, між позивачкою та [PERSON] укладено додатковий договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав додатково грошові кошти в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування позикою за ставкою 14% річних, а саму позику [PERSON] зобов'язався повернути у березні 2015 року. На підтвердження укладення нового договору позики та його умов [PERSON] власноручно написав і підписав розписку від 14.03.2013 року, копія якої додається. Свої зобов'язання за вказаними договорами позики позивачкою виконано повністю, натомість [PERSON] свої зобов'язання за вказаними договорами позики виконував частково. Так за договором позики від 17.01.2013 року ним було сплачено еквівалент 233 доларам США як плати за користування коштами позики у січні 2013 року. Крім того, у вересні 2016 року [PERSON] передав позивачці еквівалент 1000 доларів США як заборгованість зі сплати відсотків за договором позики від 17.01.2013 року, та ще додатково 1000 доларів США як заборгованість зі сплати відсотків за договором позики від 14.03.2013 року. Жодних інших платежів в рахунок погашення відсотків за користування коштами позик по договорам позики від 17.01.2013 та 14.03.2013 року [PERSON] не проводилось. У січні 2015 року та у березні 2015 року сума позики повернута не була. Позивачкою вживались неодноразові спроби переконати [PERSON] у необхідності повернути належні їй кошти та відсотки за їх користування, просила [PERSON] погасити заборгованість у позасудовому порядку, пропонувались можливі шляхи погашення заборгованості, але дані заходи були безрезультатними, що стало підставою для звернення до суду. За вищевказаними договорами позик від 17.01.2013 року і 14.03.2013 року [PERSON] заборгував [PERSON] 1512243.30 (один мільйон п'ятсот дванадцять тисяч двісті сорок три гривні 30 копійок). В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд такий задовільнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили , [PERSON] такий визнав частково, вважає що він повинен повертати тільки половину боргу, оскільки ці гроші він отримував разом з його колишньою дружиною [PERSON], [PERSON] також проти отримання коштів особисто за договорами позики від [PERSON] не заперечив, зазначив ,що розписку писав сам власноручно. Суд, заслухавши позицію учасників процессу, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У відповідності до п. 1 ч. 2 даної статті, підставами виникнення цивільних справ та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 17 січня 2013 року між [PERSON], та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від неї грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування позикою за ставкою 14% річних, а саму позику [PERSON] зобов'язався повернути у січні 2015 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] власноруч написав і підписав розписку від 17.01.2013 року. Також , 14 березня 2013 року, між [PERSON], та [PERSON] укладено додатковий договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від неї додатково грошові кошти в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування позикою за ставкою 14% річних, а саму позику [PERSON] зобов'язався повернути у березні 2015 року. На підтвердження укладення нового договору позики та його умов [PERSON] власноручно написав і підписав розписку від 14.03.2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщострок(термін)виконанняборжником обов'язкуне встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк віддняпред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що незважаючи на вищенаведене, відповідач кошти до часу встановленого договором позики в повній мірі не повернув позивачу, таким чином, умови договору не виконав. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач, станом на день розгляду справи, свої зобов'язання за договорами позики, в обумовлений сторонами термін, не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг за розписками від 17.01.2013 та 14.03.2013 року в загальній сумі , що складається з основної суми боргі, заборгованості по відсоткам та 3% річних, що становить 1512243.30 (один мільйон п'ятсот дванадцять тисяч двісті сорок три гривні 30 копійок) / по курсу НБУ станом на 25.09.2017 року 26,2615 грн./долар США/. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості за договором позики (розпискою), складений позивачем та перевірений судом в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що сумарна сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача в користь позивача, за прострочення виконання зобов'язання, становить 1512243.30 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved