Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що з 1989 року він проживає у домоволодінні [ADDRESS]. Даний будинок позивач придбав 1989 року у колгоспі «Колос» (пізніше Приватне підприємство «Колос») за 6 550 рублів. Однак, нотаріально договір посвідчений не був, так як його мали укласти згодом. На даний час укласти договір купівлі-продажу неможливо, так як колгоспу «Колос» не існує, а його правонаступник ПП «Колос» ліквідоване. Таким чином, отримавши ключі і технічний паспорт, позивач заселився у домоволодінні [ADDRESS] і по сьогоднішній день вільно, добросовісно, відкрито, безперервно та безперешкодно проживає у вказаному будинковолодінні, володіє та користується ним, а також земельною ділянкою біля даного будинковолодіння. Претензій інших осіб з приводу володіння та користування будинком, земельною ділянкою немає. Позивач підтримує даний будинок у належному стані, проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, обробляє земельну ділянку, сплачує за електроенергію та комунальні платежі. Позивач являється головою двору домогосподарства № [ADDRESS]. Фактично, як власник будинковолодіння, позивач звернувся до КП «ВООБТІ» з заявою про виготовлення нового технічного паспорту, де йому повідомили, що згідно інвентаризаційної справи будинковолодіння № [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] - 1/3 частки та [PERSON] - 2/3 частки. Відповідачі являлись власниками будинковолодіння [ADDRESS]. до 1988 року, яке, в свою чергу, в 1988 продали колгоспу «Колос», яким чином вони на даний час являються власниками зазначеного будинку, їм невідомо. Оскільки позивач юридично не є власником майна, він позбавлений усіх наданих власнику по володінню користуванню та розпорядженню зазначеним майном, тому для захисту своїх прав він вимушений звертатися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку «А», веранди «а», сараю «а-1», погребу з шийкою «П», сараю - бані «Б», прибудови «б», убиральні «Г», огорожі №1, хвіртки №2, воріт №3, огорожі №4, вигрібної ями №5 /до складу майна не включати самовільно збудований фундамент «Ф»/. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов свого довірителя підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позов [PERSON] визнають та не заперечують проти його задоволення. Відповідач, представник Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є головою домогосподарства № [ADDRESS], за даною адресою зареєстрований з 28.06.1989 року та проживає по даний час, сплачує за електроенергію; користується земельною ділянкою за даною адресою, за яку сплачує земельний податок, що підтверджується: довідками Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 243 від 15.03.2016 року, №264 від 25.03.2016 року, № 218 від 09.03.2016 року та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 4 - 6, 8 - 10). Згідно технічного паспорту на будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» 12.11.1988 року будинок № [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] - 1/3 частки та [PERSON] - 2/3 частки (а.с. 29 - 31). Даний будинок позивач придбав у колгоспі «Колос» (пізніше Приватне підприємство «Колос»). Згідно довідки Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 265 від 25.03.2016 року деякі архівні документи ПП «Колос» (колишній колгосп «Колос»), після ліквідації підприємства, з метою збереження, були тимчасово складені в приміщенні сільського клубу, але під час пожежі, яка сталась в сільському клубі, частково згоріли, а частково прийшли в непридатність до використання (замокли під час гасіння пожежі) (а.с.7). Претензій інших осіб з приводу володіння та користування будинком та земельною ділянкою немає; позивач підтримує даний будинок у належному стані, проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, обробляє земельну ділянку, сплачує за електроенергію та комунальні платежі, виготовив новий замовив технічний паспорт на будинок та звіт про оцінку будинку, що підтверджено матеріалами справи та власноруч написаними заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В п.11 вищевказаної Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. Відповідно до п. п.13, 14 Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15, 16 ЦК, а також частини 4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини 1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно ( пункт 5 частини першої статті 19 закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволодів чужим майном у вигляді будинковолодіння в [ADDRESS], продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved