Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Богодухівська міська рада Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . За його згодою [PERSON] була зареєстрована у вищезазначеній квартирі. 20 березня 2019 року відповідачка залишила квартиру, забравши всі свої речі, однак добровільно знятись з реєстрації місця проживання відмовляється, чим порушує його права як власника. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Перепелиця М.І. в судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх з позивачем відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення судом по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Про поважні причини свого неприбуття суд не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності та письмовий відзив проти позову до суду не надала. Третя особа: представник Богодухівської міської ради Харківської області Аліксейчик М.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.\~15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею\~47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] прийняв у власність від [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Даний договір зареєстровано в реєстрі за № 2-2109. Факт придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 26 серпня 2011 року. Як вбачається з копії Витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» від 06 вересня 2011 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ВРН 030709 від 26 серпня 2011 року, посвідченого Богодухівською ДНК Харківської області, реєстр № 2-2109, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки Богодухівської міської ради Харківської області від 10 червня 2019 року за № 2431 вбачається, що рішенням LIX сесії УІ скликання Богодухівської міської ради від 16 жовтня 2015 року № 2268-УІ «Про перейменування вулиць, провулків, площ, розташованих на території Богодухівської міської ради» вулиця Леніна перейменована на Центральну. Згідно копії довідки Виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 10 червня 2019 року за № 2424, [PERSON] [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 03 жовтня 2018 року по теперішній час. Реєстрація місця проживання відповідача у справі за адресою: [ADDRESS] також підтверджується довідкою Богодухівської міської ради Харківської області від 16 квітня 2020 року. Відповідно до копії довідки квартальної Виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області, підтвердженого підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , в квартирі за [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , зареєстрована [PERSON] , 1952 року народження, однак остання з 20 березня 2019 року в квартирі не проживає. Місце її знаходження невідоме. З наданих до суду матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі [PERSON] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , з 03 жовтня 2018 року по даний час. Однак винаймачка в житловому приміщенні не проживає з 2018 року. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 167 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п. 6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення. Згідно статті\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~кожен має\~право на\~повагу до\~свого приватного\~і сімейного\~життя,\~до свого\~житла і\~кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що відповідач у справі в квартирі за [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , не проживає з 2018 року, тобто, понад шість місяців та її місцезнаходження не відоме, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави. Рішення виноситься у межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. На підставі приведеного вище,

Outcome: approved