Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 22.07.1995 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. 26.06.1999 року від даного шлюбу у них народився син [PERSON] 19.11.2004 року рішенням суду шлюб розірвано. Припинені в листопаді 2004 року шлюбні стосунки були відновлені в серпні 2005 року. Вони знову зійшлися і спільно проживали без реєстрації шлюбу однією сімєю, як подружжя, в квартирі [ADDRESS] до жовтня 2011 року. Саме в цей період ними було набуто спільне домашнє майно, а саме: газова плита «Норд», кухонні меблі, газова колонка, меблева стінка дитяча, комод для білизни, диван розкладний, тумба стіл, крісло, диван, комплект меблів спальної кімнати, килимове покриття 6 м. х 3,25 м., килимове покриття 6 м. х 2,5 м., пральна машинка автомат «LG», мясорубка «Ельво», міксер «Зануссі», мікрохвильова піч, блендер, пилосмок «LG», музичний центр «Панасонік», відеомагнітофон «GUC», ДВД програвач «Sven», телевізор «JVC», компютер «Panasonic» - 2009 року, намет 6-місний 2010 року. Загальна вартість вищевказаного майна, відповідно до консультативного висновку № 24/14 від 28.07.2014 року, становить 44270 грн., а вартість ? частини ідеальної долі цього майна 22135 грн. Також 23.08.2006 року ними на спільні кошти було придбано автомобіль [NUMBER]. Даний автомобіль було набуто ними за кредитним договором з Уманською філією «[PERSON] [PERSON]», який було оформлено на відповідачку, але фактично він здійснював оплату кредиту він до 2010 року, включно, що підтверджується його підписами на банківських квитанціях. Відповідно до висновку № 1173 спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області від 26.10.2011 року вартість автомобіля становить 43390 грн. 53 коп. Враховуючи, що з серпня 2005 року по жовтень 2011 року вони з відповідачкою проживали однією сімєю в належній їм квартирі [ADDRESS], мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, спільно несли витрати на утримання квартири і оплату комунальних послуг, набували майно внаслідок їх спільної праці, спільно виховували сина, тому він змушений на цих підставах звернутись з позовом до суду та просити суд встановити факт його спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та визнати право спільної сумісної власності на вищевказане домашнє майно та автомобіль [NUMBER]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити їх в повному обсязі та пояснив, що разом з позивачкою вони купили квартиру [ADDRESS], зробили в ній ремонт. В 2006 році в кредит купили автомобіль і оформили авто на відповідачку, але платив за кредит він сам, був поручителем під час оформлення кредиту та має право керування автомобілем, при цьому під час купівлі автомобіля посвідчення водія у відповідачки не було, вона його отримала лише у 2007 році. З осені 2003 року після розірвання шлюбу за рішенням суду і до літа 2004 року вони проживали окремо, а потім знову разом в квартирі по вул.Герцена, м.Умань до липня 2011 року. З 2003 року відповідачка [PERSON] подала на аліменти, які він платив до 2005 року, а потім написала заяву про скасування аліментів. Іншого місця проживання в нього не було, все оплачувалося та купувалося спільно. Дані факти підтверджують факт їх спільного проживання однією сімєю. Стосовно роботи, то з 2004 року по 2006 рік працював з графіком роботи 1 тиждень на роботі 1 тиждень вдома, а потім працював 20 днів в м.Києві 10 днів вдома. З 2011 року постійно проживає в м.Києві та з 16.09.2014 року працює в ДМ «Київтранс». Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив суд задоволити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі та пояснила, що з відповідачем [PERSON] вони розлучилися у 2003 році і більше не проживали разом, квартиру купили їй батьки, ? частину вона оформила на сина. Автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з. [NUMBER] вона брала в кредит сама. Всі оригінали квитанцій про оплату знаходяться в неї. Автомобіль вона оформлювала в МРЕО, в 2007 році отримала права на автомобіль, до цього часу позивач інколи брав автомобіль. Платити кредит та утримувати сімю їй допомагала її мати. Побутове майно зазначене позивачем в позовній заяві є не все, тільки частина, а саме: газова плита «Норд», кухонні меблі, газова колонка, меблева стінка дитяча, комод для білизни, тумба стіл, крісло, диван, комплект меблів спальної кімнати, килимове покриття 6 м. х 3,25 м., килимове покриття 6 м. х 2,5 м., пило смок «LG», телевізор «JVC», компютер «Panasonic» - 2009 року, намет 6-місний, та є документи на зазначене майно. Позивач приходив спілкуватися з сином та 2 рази на місяць брав його до бабусі. З 2004 року позивач платив їй аліменти на сина через виконавчу службу до 2005-2006 року, а потім вона не подавала на аліменти до 2011 року. Представник відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] [PERSON] пояснив, що в позові вказано 2 позовні вимоги з якими позивач звертався до суду з аналогічними позовами та предметом суду були такі позовні вимоги. Доводи позивача про те, що вони з відповідачкою [PERSON] проживали разом з 2005 року по 2011 рік не знайшли свого підтвердження. При цьому кредит був оформлений на відповідачку, якби вони проживали разом і [PERSON] його оплачував, кредит був би оформлений на двох осіб. Свідки позивача це його друзі і родичі. Крім того, позивач приховав та не повідомив суд, що автомобіль [NUMBER] був вже предметом розгляду по цивільній справі № 2/705/23/2014 між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 05.05.2014 року в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину автомобіля було відмовлено. На даний час вказане рішення суду вступило в законну силу. На цій підставі позовна вимога [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю вищевказаний автомобіль підлягає закриттю провадження в цій частині, на підставі п.2 ст.205 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з позивачем він працював водієм. З 2008 року проживав по сусідству з сторонами, приходив до них в гості, при цьому сторони жили як подружжя, [PERSON] після роботи приходив до дому, купував продукти. Бачив, що до них ходили гості. З 2008 року приходив до них рідше, [PERSON] робив в квартирі ремонт. Коли він приходив, то [PERSON] був в домашньому одязі, дивився телевізор. [PERSON] працював та заробляв більше 4000 гривень, коли вони їхали з м.Києва то просив поради, щодо купівлі автомобіля в кредит на дружину. Квартира в яких жила сімя [PERSON] була вмебльована. В 2010 році, коли помер батько [PERSON], то і на похоронах і на обідах була дружина. Він знав, що сторони розлучалися, але після розлучення знову жили разом з 2004 року по 2011 рік. До 2006 року [PERSON] на роботу їздив рейсовим автобусом, а після оформлення кредиту на автомобілі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з батьками позивача [PERSON] В 1995 році він женився на [PERSON] та більше року проживали в батьків. Потім купили квартиру по вул.Герцена в м.Умань. Після розлучення з 2004 року і по 2011 рік знову проживали разом в вищевказаній квартирі. [PERSON] в цей час їздив на заробітки в м.Київ на автомобілі, який вони придбали разом. Його дружина була на похоронах Сергійового батька у 2010 році, приймала активну участь, на обіді на рік теж вони були разом і [PERSON] готувала їжу. [PERSON] всі гроші вкладав в сімю, іншого місця проживання в нього не було. Про те, що вони в 2003 році розлучалися та з 2004 року по 2011 рік знову проживали однією сімєю вона дізналася від матері [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що [PERSON] є її сином. Коли син одружився, то вони спільними зусиллями купили квартиру [ADDRESS]. Сімя сина розпалася в 2003 році та вони офіційно розлучилися, [PERSON] знайшла іншого співжителя, але в 2004 році вона попросила [PERSON] знову жити разом і вони зійшлися та проживали разом без реєстрації шлюбу. Коли стали проживати разом то [PERSON] відмовилась від аліментів та знову на них подала в виконавчу службу у 2011 році. [PERSON] допомагала готовити обід у 2011 році. Після придбання спільного автомобіля, [PERSON] постійно ним користувався, часто залишав машину у них. В 2011 році вона часто заходила до [PERSON] додому по вул.Герцена, м.Умань, там були його речі. Крім того, у 2011 році сама [PERSON] просила, щоб вона помирила їх з [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони з [PERSON] разом працювали. Сторони жили разом з 1995 року, [ADDRESS] до 2011 року. Після роботи [PERSON] повертався до дому . В кредит взяв машину, сам платив за кредит та сестиматично користувався автомобілем в м.Києві. Знає, що [PERSON] з [PERSON] разом жили по 2005 рік, потім розходились і знову проживали разом. На даний час уже 4 роки не проживають разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює медсестрою в ЦРЛ, відповідачка [PERSON] є її рідною сестрою. В 2004 році [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], після чого [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживав і на святах, коли вона приходила в гості його теж не було. Зі слів сестри вона знає, що автомобіль та побутову техніку сестра придбала сама за власні кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає [INFO]. З 2005 року вона знаходиться в декретній відпустці, тобто багато часу проводила вдома, але останнім часом [PERSON] вона не бачила, він там не проживав з 2005 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає [INFO] з 2009 року, тобто по сусідству з [PERSON] [PERSON] бачив постійно, а [PERSON] він бачив лише раз чи два за увесь час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її дочкою. З [PERSON] розлучилася в 2004 році і більше разом вони не проживали. [PERSON] [ADDRESS] не проживав, речей його там не було. Вона допомагала дочці виплачувати кредит, давала гроші кожен місяць та в 2005 році дала 3000 доларів США. На похоронах у батька [PERSON] вона була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає з [PERSON] поряд в підїзді по вул.Герцена,28 в м.Умань. з [PERSON] не проживав, вона його бачила лише з дитиною. В квартирі його речей не було. Крім того, за кермом [PERSON] вона не бачила, на автомобілі їздила лише [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки та представників відповідачки, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22.07.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.11.2004 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року. Даний факт підтверджується наступними доказами: - показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] наданими в судовому засіданні; -показами позивачки [PERSON], наданими в судовому засіданні, де вона підтвердила наявність частини побутового майна в квартирі [ADDRESS], вказала, що є всі документи на вищевказане майно, заперечила наявність розкладного дивана, пральної машини автомата «LG», мясорубки «Ельво», міксера «Зануссі», мікрохвильової печі, блендера, музичного центру «Панасонік», відеомагнітофона «GUC», ДВД програвача «Sven», при цьому не заперечувала, щодо вартості майна, яке вказано позивачем відповідно до консультативного висновку № 24/14 від 28.07.2014 року (т.1 а.с. 16-21); - купівлею автомобіля [NUMBER], який було набуто сторонами за кредитним договором з Уманською філією «[PERSON] [PERSON]», який було оформлено на відповідачку, але позивач був поручителем та фактично періодично частково здійснював оплату кредиту до 2010 року, включно. Вищевказане підтверджується його підписами на банківських квитанціях (з яких 18 мають підпис позивача [PERSON], відповідно до висновку почеркознавчої експертизи підписів від імені [PERSON], [PERSON] в заявах на переказ готівки ПАТ «[PERSON] [PERSON]» № 1227 від 05.06.2015 року). Крім того, позивач мав право керування вищевказаним автомобілем та керував ним, що підтверджується відміткою в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, серії РСА № 581042 від 23.08.2006 року, про право керування спірним транспортним засобом [PERSON] (т.1 а.с.10), показами свідків та тим, що [PERSON] отримала посвідчення водія лише 15.11.2007 року (т.1 а.с. 65); -відповідно до відмітки в паспорті [PERSON] він був зареєстрований [INFO] до 2011 року та був виписаний 09.08.2011 року відповідно до рішення суду; -відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду від 17.07.2005 року затверджено мирову угоду між сторонами та вказано, що [PERSON] зобовязується до 15.09.2005 року передати у власність [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] (т.1 а.с. 56). ? частина у власність позивачу не була передана. Дана обставина підтверджує те, що сторонами не виконано умов укладеної між ними мирової угоди, бо не було на це потреби, оскільки вони проживали на той час разом; - 14.09.2005 року з рахунку позивача в рахунок боргу за квартиру [ADDRESS] перед «Теплокомуненерго» було списано кошти в сумі 2644 грн. 03 коп., що підтверджується довідкою ТВБВ № 10023/0352 філії Черкаського управління АТ «Ощадбанк» № 13/-778 від 05.08.2014 року (т.1 а.с.130); - поясненнями позивача [PERSON] про те, що 2003 року відповідачка [PERSON] подала до суду на аліменти, які він платив до 2005 року, а потім написала заяву про скасування аліментів та почала знову їх стягувати через виконавчу службу лише з 2011 року, коли вони припинили проживати разом. Факт того, що позивач з 2003 по 2005 року сплачував аліменти на дитину та до 2011 року [PERSON] не подавала на стягнення аліментів через виконавчу службу підтвердила відповідачка в судовому засіданні. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Посилання відповідачки та її представників на те, що в позові вказано 2 позовні вимоги з якими позивач звертався до суду з аналогічними позовами та предметом суду були такі позовні вимоги, та те, що позивач приховав та не повідом суд, що автомобіль [NUMBER] вже був предметом розгляду по цивільній справі № 2/705/23/2014 між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем подано позов про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2012 року було задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа із самостійними вимогами на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності на спільне майно та визнано за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21150, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05.05.2014 року було скасовано рішення суду від 26.03.2012 року та в задоволенні позову було відмовлено. При цьому апеляційним судом в ухвалі вказано, що суд при ухваленні рішення про задоволення позову [PERSON] в порушення вимог ст.ст.214,215 ЦПК України не звернув уваги на те, що позивач в позові не заявляв ні вимог про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, ні вимог про визнання автомобіля обєктом права спільної сумісної власності чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та не врахував положень ст.ст.60, 70, 74 СК України та ст.256 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] вперше звернувся до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю майна, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено наявність всього майна, вказаного в позовній заяві, доказів не подано щодо наступного майна: розкладного дивана, пральної машини автомата «LG», мясорубки «Ельво», міксера «Зануссі», мікрохвильової печі, блендера, музичного центру «Панасонік», відеомагнітофона «GUC», ДВД програвача «Sven», та відповідачка заперечила наявність цієї частини побутового майна. Щодо іншої частини побутового майна: газової плити «Норд», кухонних меблів, газової колонки, меблевої стінки дитячої, комоду для білизни, тумба стола, крісло, дивана, комплекта меблів спальної кімнати, килимового покриття 6 м. х 3,25 м., килимового покриття 6 м. х 2,5 м., пилосмока «LG», телевізора «JVC», компютера «Panasonic» - 2009 року, намету 6-місного 2010 року виробництва, відповідачка в судовому засіданні підтвердила наявність вказаного майна в квартирі [ADDRESS] та не заперечувала щодо його оцінки, відповідно до консультативного висновку № 24/14 від 28.07.2014 року. Тому, враховуючи, що сторони підтверджують даний факт, суд вважає за необхідне в цій частині позов задоволити, оскільки згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] Відповідно ст.ст. 21, 36, 60-63, 69-72, 74 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, п.20 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved