Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: 1)визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] ; 2)зобов`язати Краснокутську селищну раду Богодухівського району Харківської області зняти з реєстрації в примусовому порядку [PERSON] , 1993 року народження в будинку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , 1993 року народження. З 2011 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, кошти за комунальні послуги не сплачує, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, пояснив, що його пасинок [PERSON] більше 10 років не проживає у його будинку за адресою: [ADDRESS] , на прохання знятися з реєстрації в добровільному порядку ніяк не реагував. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання та шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач достовірно обізнаний про подання позову, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №200200245 від 13.02.2020 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідок вданих виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 262 від 05.03.2021 року та №341 від 05.04.2021 року, [PERSON] має такий склад сім`ї: дружина [PERSON] , доньки [PERSON] , [PERSON] та пасинок [PERSON] , який фактично тривалий час не проживає, а саме з 2011 року (а.с. 6,18). Як вбачається з акту від 05.03.2021 року складеного комісією в складі старости старостинської території с. Козіївка[PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , що на даний час за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] не проживає з 2011 року. Фактичне місце проживання [PERSON] невідоме (а.с. 19). З відповіді Сектору поліцейської діяльності №2 Богодухівського районного відділу поліції ГУ НП в Харківській області вбачається, що в період з 01.01.2018 року по день надання відповіді, згідно з обліковими даними, відомостей про вчинення перешкод [PERSON] з боку [PERSON] до СПД № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області не надходило (а.с. 65). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що добре знайома з родиною позивача, так як вони є сватами. Зазначила, що пасинок позивача [PERSON] не проживає у його будинку близько 10 років, особистих речей відповідача в будинку позивача немає. [PERSON] не чинить перешкод [PERSON] у користуванні житловим приміщенням. Вказує, що позивач звернувся до суду з питанням зняття з місця реєстрації відповідача, оскільки у останнього багато кредитних зобов`язань, а позивач побоюється за своє житло. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює листоношею в с. Козіївка Богодухівського району Харківської області. Зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] не проживає в будинку позивача більше двох років. [PERSON] звернувся до суду з метою зняття з місця реєстрації відповідача, оскільки останній в будинку позивача не проживає, комунальні послуги не сплачує, протягом останнього року пошта на його ім`я не надходить, та і взагалі ніколи не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, судом встановлено, що через реєстрацію відповідача у належному позивачу будинку, [PERSON] не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, оскільки [PERSON] зареєстрований і не проживає за вказаною адресою, на нього здійснюється нарахування комунальних послуг, які фактично не надаються, що порушує права власника. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , та невикористання житла за його прямим призначенням понад один рік. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано. Враховуючи те, що відповідач у справі [PERSON] в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , не проживає більше одного року без поважних причин, а саме з 2011 року, комунальні платежі не сплачує та пошту не отримує, що підтверджується матеріалами справи, а також той факт, що відомості щодо звернення відповідача із заявами з приводу порушення його прав користування спірним житловим приміщенням у суду відсутні, суд вважає за необхідне позов [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою задовольнити. Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Краснокутську селищну раду Богодухівського району Харківської області зняти відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою, суд вважає за необхідне зазначити, що законом не передбачено такий спосіб усунення перешкод користування власністю як зняття з реєстрації за рішенням суду, а рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, у зв`язку з чим дана вимога задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial