Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] , який в ході розгляду ним було уточнено, та посилаючись на те, що його сину [PERSON] належить земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 6822181600:04:010:0631, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Великопузирківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. 27 квітня 2018 року [PERSON] , в інтересах якого діяв його законний представник [PERSON] , уклав із ТОВ СГП «Агрос-Віста» договір оренди землі, за умовами якого відповідачу передано у строкове платне користування спірну земельну ділянку. Право оренди відповідача за вказаним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, всупереч вимогам ст. 177 СК України, спірний договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування. З врахуванням викладених обставини, позивач просить суд визнати недійсним укладений 27 квітня 2018 року між [PERSON] і ТОВ СГП «Агрос-Віста» договір оренди землі, а також скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди відповідача на вищевказану земельну ділянку. Крім того [PERSON] вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим просить стягнути з ТОВ СГП «Агрос-Віста» заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 12 371 грн. 83 коп. Ухвалою судді від 08 липня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. 23 серпня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] , яка ухвалою суду від 24 вересня 2019 року прийнята до розгляду судом. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача службу у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду. У судове засідання [PERSON] не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу без участі позивача та його законного представника, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Кривінчук О. В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з огляду на те, що сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіку та піклування на укладення оспорюваного договору оренди землі не є підставою для визнання його недійсним. Вважає, що вказаний правочин не зменшив та не обмежив права малолітньої дитини, яка і надалі є власником земельної ділянки та отримує орендну плату за договором. Посилається також на недобросовісність законного представника малолітнього [PERSON] - [PERSON] з огляду на те, що останній свідомо особисто не з`являється у касу підприємства для отримання орендної плати. Представник служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області до суду не прибув, у поданому письмовому клопотанні просить дану справу розглянути за її відсутності, щодо вирішення даного спору покладається на розсуд суду. З`ясувавши позиції учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 квітня 2017 року № 313/2017-р надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на оформлення земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту на території Великопузирківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, на користь малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98275542 від 25 вересня 2017 року, малолітньому [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 6822181600:04:010:0631, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Великопузирківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. 27 квітня 2018 року [PERSON] і ТОВ СГП «Агрос-Віста» уклали договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передав відповідачу земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6822181600:04:010:0631 у строкове платне користування строком на 20 років. Згідно рішення державного реєстратора Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Ткачук Ю. В. від 20 червня 2018 року за ТОВ СГП «Агрос-Віста» зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки, набуте відповідачем за цим договором, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про речове право 26712206), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 20 червня 2018 року. Позивач, звертаючись до суду з уточненим позовом в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , просить визнати недійсним спірний договір оренди землі від 27 квітня 2018 року з огляду на те, що зазначений договір укладено без дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Як вбачається з положень ч. ч. 1-3 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Так, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України передбачено, що дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. ч. 4 та 5 ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Вказана позиція також відображена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12. Разом з тим, у своєму позові [PERSON] не зазначив, чим оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки укладений в його інтересах з метою отримання орендної плати за її використання та покращення майнового стану дитини. Відтак, з огляду на наведені вище норми матеріального права та встановлені судом фактичні обставини справи, в задоволенні позову [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до ТОВ СГП «Агрос-Віста» у частині вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 27 квітня 2018 року слід відмовити. Оскільки позовні вимоги [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди відповідача на спірну земельну ділянку є похідними від вимог про визнання оспорюваного договору недійсним, вони теж до задоволення не підлягають. Стосовно позовних вимог [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до ТОВ СГП «Агрос-Віста» про стягнення орендної плати, суд приходить до наступних висновків. Позивач обгрунтовуючи дану вимогу вказав, що відповідачем не сплачено орендну плату за 2018 та 2019 роки. Відповідач в свою чергу заперечує проти задоволення даних позовних вимог з посиланням на недобросовісність законного представника малолітнього [PERSON] - [PERSON] з огляду на те, що останній свідомо особисто не з`являється у касу відповідача для отримання орендної плати. На підтвердження зазначеної обставини ТОВ СГП «Агрос-Віста» надано довідку від 06 лютого 2020 року № 55, згідно з якою [PERSON] , являючись особою, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , станом на 31 грудня 2019 року не виконав зобов`язання щодо отримання орендної плати за договором оренди від 27 квітня 2018 року. Умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 27 квітня 2018 року передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 6185 грн. 92 коп. готівкою через касу орендаря (пункт 9). Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (пункт 10). Орендна плата вноситься один раз на рік одним платежем (у повному обсязі) до 31 грудня поточного року (пункт 11). Судом встановлено, що ТОВ СГП «Агрос-Віста» не сплачено у визначеному договором порядку та розмірі орендну плату за 2018 та 2019 роки. У відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 12 371 грн. 84 коп. (6185,92?2=12 371,84). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частинами 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач повинен спростувати належними доказами твердження позивача про несплату орендної плати, однак у матеріалах справи такі докази відсутні. При цьому, позивачем вказано у позовній заяві, що відповідачем не сплачено орендну плату за спірним договором. Даний спір стосується правочину, укладеного самим власником з орендарем, тому його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту прав. У відповідності до ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. За вказаних обставин, суд вважає безпідставними доводи відповідача про недобросовісність законного представника малолітнього [PERSON] з огляду на те, що останній, за твердженням представника ТОВ СГП «Агрос-Віста», свідомо особисто не з`являється у касу відповідача для отримання орендної плати. Як вбачається із матеріалів справи, 27 березня 2019 року [PERSON] , як законний представник власника земельної ділянки, надіслав засобами поштового зв`язку до ТОВ СГП «Агрос-Віста» заяву щодо вирішення питання про припинення права оренди за спірним договором за взаємною згодою сторін у зв`язку з невиконанням п. 11 вказаного договору, до якої додав проект угоди про припинення права оренди за земельною ділянкою. Натомість, ТОВ СГП «Агрос-Віста» листами за вих. № 183, № 56 від 08.04.2019 та 06.02.2020 надіслав засобами поштового зв`язку [PERSON] повідомлення про нарахування за оспорюваним договором орендної плати та необхідність з`явитися у касу орендаря для проведення відповідних розрахунків. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 537 ЦК України ТОВ СГП «Агрос-Віста» мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо орендодавець не з`являвся до каси підприємства, проте таких дій не вчинило. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів виконання своїх обов`язків за спірним правочином за 2018 та 2019 роки, а посилання представника ТОВ СГП «Агрос-Віста» на те, що [PERSON] не виконав свого зобов`язання як законного представника орендодавця щодо отримання орендної плати не спростовує таких висновків суду, оскільки обов`язок зі сплати орендної плати лежить саме на орендареві. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості з виплати орендної плати за договором оренди землі від 27 квітня 2018 року за 2018 та 2019 роки в сумі 12 371 грн. 83 коп. (у межах заявлених позивачем вимог). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Тому, оскільки [PERSON] як законний представник малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в його інтересах, вказана позовна заява не підлягала оплаті судовий збором. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 768 грн. 40 коп. (за позовною вимогою про стягнення орендної плати, яка задоволена судом у повному обсязі). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial