Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 850000 грн. заборгованості за позикою. На обґрунтування позову зазначив, що 24 вересня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач у присутності [PERSON] та [PERSON] отримав від нього грошові кошти у сумі 850000 грн. та зобовязався повернути ці кошти до 24 вересня 2016 року, про що у присутності вказаних осіб власноручно написав розписку. Починаючи з жовтня 2016 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення позики, однак відповідач позичені кошти не повертає. Протягом часу, починаючи з 24 вересня 2016 та по день звернення до суду відповідач не повернув йому суму позики, тобто не виконав взяті на себе зобовязання. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача 850000 грн. та зобовязався повернути грошові кошти до 24 вересня 2016 року, що підтверджується письмовим договором позики від 24 вересня 2015 року (а.с. 7) та власноручно написаною розпискою [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Суд вважає доведеним, що [PERSON] не виконав умови договору позики і не повернув позивачу [PERSON] суму грошових коштів, яка була отримана ним у борг, тобто 850000 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідач не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, щоз відповідача на користь позивача за договором позики від 24 вересня 2015 року має бути стягнуто 850000 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved