Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], а також визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], згідно якого [PERSON] сплачено [PERSON] грошові кошти у сумі 17 717 грн., що підтверджено розпискою останньої. 30.12.2008 року [PERSON] та [PERSON] зі згоди [PERSON] зареєстрували своє місце проживання у вказаному житловому будинку. Крім цього, [PERSON] надала на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність для оформлення відповідних документів, які необхідні для оформлення договору купівлі-продажу будинку. [PERSON] та [PERSON] закінчили оформлення необхідних документів на будинок лише 04.08.2014 року, проте [PERSON] відмовилась підписувати письмовий договір купівлі-продажу. Наведені обставини порушують права позивача, а тому він звернувся до суду. Позивач і його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими, а надані суду докази неналежними і недостатніми для задоволення позовної заяви. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно залишити без задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст.210 ч.1, 640 ч.3 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом; такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації; договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Також, ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналіз викладених норм свідчить, що якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до ст.220 ч.2 ЦК України за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Також слід зазначити, що правила ст.220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. Судом встановлено, що 29.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], який оформлено в простій письмовій формі, шляхом написання письмової розписки, яка підтверджує намір укладення договору купівлі-продажу та отримання грошей у сумі 17 717 грн. (а.с.6). [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9-12, 55). [PERSON] надала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів у всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності, зокрема у ОКП КООБТІ з правом подавати від її імені заяви та вчиняти інші дії (а.с.13). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], свідчить, що 25.07.2014 року проведено інвентаризацію будинку, господарських будівель та споруд (а.с.14-20). Відповідно звіту про оцінку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], встановлено, що вартість житлового будинку станом на 04.08.2014 року складає 12 447 грн. (а.с.22-40). Місце проживання [PERSON], згідно паспорта серія [NUMBER], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Місце проживання [PERSON], згідно паспорта серія [NUMBER], а також [PERSON], згідно паспорта серія [NUMBER], зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. (а.с.41-45). 05.06.1999 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], яке видано 05.06.1999 року Чарівненською сільською радою, Бобринецького району, Кіровоградської області, актовий запис №3 (а.с.46). Зваживши у сукупності наведені вище докази та вимоги чинного законодавства, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку сторонами не було дотримано обов'язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства щодо форми укладення таких договорів, зокрема договір не було нотаріально посвідчено і не здійснено його державну реєстрацію, а тому викладені обставини дають підстави для висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку є неукладеним і таким, що не породжує для сторін права та обов'язки, що унеможливлює визнання його дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Крім цього, відсутні докази, що відповідач ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, а навпаки представник відповідача зазначив у судовому засіданні, що його довіритель готова укласти договір у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх суттєвих умов договору, оскільки надана позивачем розписка не містить таких.

Outcome: dismissed