Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, вказавши його підставою те, що з нього утримуються аліменти в більшому розмірі, ніж це передбачено діючим законодавством, а саме: - 1/4 частина на утримання дочки [PERSON] , [INFO] ; - 1/4 частина на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; - 1/4 частина на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою від 04.11.2020, після усунення позивачем зазначених в ухвалі від 10.09.2020 недоліків, прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні, зазначивши, що позивачем не було доведено та не надано документів на підтвердження ведення окремого господарства та тяжкого матеріального стану. Позивач і відповідач [PERSON] проживали і проживають спільно, ведуть спільне господарство, їх матеріальний стан не погіршився, тому зменшення аліментів для її дочки не обґрунтоване. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Суд, вислухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року, прийнятим у справі №212/4271/16-ц, з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітної плати (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на користь матері дитини [PERSON] , починаючи з 22.07.2016 до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, прийняттим у справі №212/4161/19, з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання та на користь дружини - [PERSON] , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 20 травня 2019 року і до досягнення трирічного віку дитиною [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] . Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року, прийнятим у справі №212/4159/19, з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь матері дитини [PERSON] , починаючи з 20.05.2019 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15 травня 2006 р. розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них. У статті 182 СК України зазначені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, але в будь-якому випадку, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, після стягнення з позивача аліментів рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2020 року у справі №212/4159/21, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу платника аліментів, у позивача змінився матеріальний стан у бік погіршення, оскільки з нього вже були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі №212/4271/16-ц, та в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів на утримання та на користь дружини - [PERSON] . Згідно з ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього кодексу. Матеріали справи свідчать, що в ході розгляду справи відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи викладене, обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, врахувавши визнання позову відповідачем [PERSON] , суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, а тому, приймаючи до уваги матеріальне становище позивача й виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, співмірності інтересів обох дітей позивача, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що справедливим буде зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу). Суд вважає безпідставними доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач і відповідач [PERSON] проживають разом і ведуть спільне господарство, та їх матеріальний стан не погіршився, оскільки той факт, що з позивача стягнуто аліменти на утримання другої дитини та дружини, до досягнення дитиною 3-х років, свідчить про зміну його сімейного та матеріального стану, що є підставою для застосування ст.192 СК України та зменшення розміру аліментів З п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем [PERSON] даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову до цього відповідача. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved