Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення громадян с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області в частині переходу церковної громади до Православної Помісної Церкви України (ППЦУ), оформлене протоколом №1 від 15 січня 2019 року, підписаного головою сільської ради [PERSON] та завізованого печаткою Оленівської сільської ради. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON], обіймаючи посаду сільського голови, 15 січня 2019 року організував та провів загальні збори громадян села, де серед розглянутих питань було й перехід церковної громади до ППЦУ. Однак, релігійна громада с. Оленівка жодних зборів не проводила, питання переходу до ППЦУ не розглядала й жодних підписів від прихожан не збирала, в звязку з чим питання про перехід церковної громади с. Оленівка до ППЦУ оформлено з порушенням вимог чинного законодавства та Статуту релігійної громади. Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що він є настоятелем Свято-Вознесенського храму с. Оленівка Борзнянського району й відноситься до його парафіян. Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення порушені його та місцевих парафіян права, оскільки неможливо проводити богослужіння в храмі через його відібрання у церковної громади. Стверджує, що релігійна громада с. Оленівка зборів з приводу переходу до ППЦУ не проводила і питання переходу до іншої конфесії не приймала. [PERSON] як сільський голова та представник влади на місці під час проведення 15 січня 2019 року зборів громадян с. Оленівка перевищив свої повноваження, так як не мав права ставити на голосування питання щодо переходу церковної громади до ППЦУ, а повинен був закрити зібрання. Відповідач, як і його представник, в установлений судом строк відзиву на позов не подав; в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що про проведення 15 січня 2019 року загальних зборів громадян с. Оленівка було оголошено завчасно, його як сільського голову було обрано головою цих зборів, а самі збори проводилися згідно чинного законодавства; зміст протоколу №1 загальних зборів відповідає фактичним подіям, що відбувалися на даних зборах. Зазначає, що позивачем не доведено факту порушення будь-яких його особистих прав чи законних інтересів з боку відповідача та обрано спосіб захисту, не передбачений нормами законодавства; він не вчиняв ніяких дій, які б порушували закон, особисто не ініціював та не приймав оспорюване позивачем рішення; прийняте на загальних зборах громадян с. Оленівка 15 січня 2019 року рішення про перехід церковної громади до ППЦУ є безпосереднім волевиявленням жителів с. Оленівка у вирішенні питання місцевого значення, право на яке гарантоване Конституцією та законами України, і не є втручанням у внутрішні справи релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви Вознесенська парафія с. Оленівка». В задоволенні клопотання відповідача та його представника про допит свідків [PERSON], [PERSON] судом було відмовлено, оскільки воно заявлено з порушенням строків, визначених ст.83 ЦПК України, а поважних причин несвоєчасного подання цих доказів стороною відповідача не наведено. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як встановлено в судовому засіданні й вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2019 року в приміщенні сільського Будинку культури було проведено загальні збори громадян села Оленівка Борзнянського району Чернігівської області; присутні на зборах 72 особи; голова зборів сільський голова [PERSON], секретар Клочок А.І. Серед інших питань на даних зборах заслуховувалось питання (п.3) «Про перехід церковної громади до Помісної Православної церкви України (далі - ППЦУ)» й за результатами голосування було прийнято рішення про перехід церковної громади до ППЦУ («за» - 37, «проти» - 0, «утримались» - 0), оформлене протоколом №1 від 15.01.2019р., який підписано головою зборів [PERSON], секретарем Клочок А.І. та скріплено печаткою Оленівської сільської ради. За змістом положень ст.15, 16 ЦК України, ст.2, 4 ЦПК України захисту в порядку цивільного судочинства підлягає порушене право, а відповідно з врахуванням положень ст.48 ЦПК України позивачем є особа, чиє право порушено, відповідачем особа, яка порушила цивільні права, свободи чи інтереси іншої особи. З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобовязаний вирішити справу за тим зверненням особи, що предявлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Позивачем самостійно визначено коло учасників цивільного процесу в даній справі, зокрема, відповідачем зазначено [PERSON] як фізичну особу-громадянина. Водночас, викладені в позові обставини, зміст прохальної частини позову, а також зміст пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, вказують на те, що в спірних правовідносинах [PERSON] виступав не як пересічений громадян - мешканець с. Оленівка, а як посадова особа органу місцевого самоврядування, виконуючи повноваження сільського голови с. Оленівка, надані йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Наведене також знайшло своє відображення й в протоколі №1 загальних зборів від 15.01.2019р. З огляду на вказану обставину суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що особисто [PERSON] будь-яких прав чи законних інтересів [PERSON] порушено не було. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] звернуті до [PERSON] як фізичної особи-громадянина безпідставно, в звязку з чим не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє в повному обсязі, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на самого позивача. Натомість, вирішуючи питання про розподіл понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень ст.137, 141 ЦПК України. Так, понесення у даній справі [PERSON] витрат на надання адвокатом [PERSON] правничої допомоги в сумі 19000 грн підтверджується належними та допустимими доказами: договором №19/02/3 від 19.02.2019р. про надання правової (правничої) допомоги, додатковою угодою №1 про погодження розміру гонорару від 19.02.2019р., актом №1 від 06.03.2019р. про надану правову (правничу) допомогу та доданим до нього детальним описом робіт (наданих послуг), квитанцією до прибуткового касового ордеру про сплату [PERSON] адвокату коштів у розмірі 19000 грн. Разом з тим, з огляду на складність справи (розглядалась у спрощеному провадженні) та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх обсяг, суд вважає, що розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу не є співмірним із предметом спору, а саме: завищеними є витрати адвоката за представництво інтересів клієнта в суді в сумі 15000 грн (судове засідання тривало близько трьох годин). Тому, загальний розмір витрат на правничу допомогу, які згідно зі ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача, слід визначити в 7000 грн (1000 + 3000 + 3000). На підставі викладеного,

Outcome: approved