Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 18.04.2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Із плином часу їхні відносини з відповідачем почали псуватися, зникла довіра та взаєморозуміння. Його спроби налагодити стосунки, нічого не дали. На даний час будь-які подружні відносини між ними припинено і вони проживають окремо. [PERSON] залишилася проживати біля матері. Вважає, що подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу неможливе, так як суперечить його інтересам. Враховуючи викладене, просив розірвати їхній шлюб з відповідачем [PERSON] В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та визнання за нею 1/2 частки майна. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] посилається на те, що під час їхнього спільного проживання у шлюбі з [PERSON], ними, у спільну сумісну власність, було набуто майно. Зокрема, автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER]. Даний автомобіль був придбаний за кошти, які їм було подаровано на весілля та кошти, надані її батьком. Автомобіль був придбаний в автосалоні за кордоном та зареєстрований на імя [PERSON] Враховуючи викладене, просила поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER] та визнати за нею 1/2 частку вказаного автомобіля. Під час розгляду справи, [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила, окрім зазначених позовних вимог, розподілити порівну кошти від проданого автомобіля марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER], який був спільною сумісною власністю, та стягнути з [PERSON] на її користь вартість половини вказаного автомобіля. В судовому засіданні, позивач за первісним позовом, який є відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] свої вимоги підтримав в повному обсязі. Щодо задоволення вимог за зустрічним позовом заперечував, хоча підтвердив той факт, що спірний автомобіль придбаний ним у шлюбі з [PERSON] і є їх спільною сумісною власністю. Відповідач за первісним позовом [PERSON], яка є позивачем за зустрічним позовом, вимоги [PERSON] щодо розірвання шлюбу визнала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі «Сукач». Свої вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі. Представник [PERSON] повністю підтримав думку останньої. Суд, вислухавши позивача за первісним позовом [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом [PERSON], яка є позивачем за зустрічним позовом, та її представника, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 18.04.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-СР № 105834, виданим 18.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 338. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.ст. 104, 105 та 110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. Відповідно до положень ст.ст. 111-112 СК України, суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей, вживши всіх заходів щодо примирення подружжя та встановивши, що їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, - постановляє рішення про розірвання шлюбу. Оскільки, сторони примиритися бажання не виявили, відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON], тому суд, враховуючи викладене, вважає, що дана сімя фактично розпалась, шлюб існує лише юридично, суперечить інтересам сторін і його необхідно розірвати. Неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], залишається проживати біля матері [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] документально підтверджені судові витрати у сумі 551 гривня 20 копійок (сплачений судовий збір). Щодо вимог зустрічної позовної заяви, то суд вважає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 18.04.2014 року. Сторонами не заперечується, що під час проживання у шлюбі, ними був придбаний автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на імя [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто, дана стаття закріплює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, навіть у випадках, коли майно, яке придбане подружжям під час шлюбу, зареєстроване на когось одного з них. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER], який був придбаний сторонами у шлюбі є їхнім спільним сумісним майном, що сторонами також не заперечувалось. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а у разі такого поділу, згідно зі ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, позивач за зустрічним позовом [PERSON] має право на поділ майна, що належить їй на праві спільної сумісної власності, яким у даному випадку є автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної власності на майно, допускається лише за його згодою. В судовому засіданні було встановлено, що автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER], який є спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] був проданий у шлюбі за 50000 гривень, про що свідчить копія договору купівлі-продажу транспортного засобу № 38 від 08.01.2016 року. Покупцем є [PERSON], який є добросовісним набувачем даного майна. Згідно ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном, вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], дозвіл на продаж спірного автомобіля, як співвласник, вона не надавала та коштів, отриманих від відчуження майна, [PERSON] їй не віддавав. [PERSON] не заперечував того, що коштів за проданий автомобіль він своїй дружині [PERSON] не віддавав та пояснив, що всі кошти він витратив на закриття сімейного бізнесу, проте жодного доказу у підтвердження своїх пояснень, суду не надав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 57 та ст. 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі всього вище викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], перебуваючи в шлюбі з [PERSON], без дозволу останньої, продав спільне сумісне майно - автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER], за кошти у сумі 50000 гривень, які витратив на власні потреби. Жодного доказу того, що кошти за проданий автомобіль [PERSON] витратив саме на потреби сімї, останній в судовому засіданні не надав. Таким чином, враховуючи все вище наведене, суд вважає, що [PERSON] має право на компенсацію 1/2 частини вартості проданого спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки CITROEN BERLINGO, державний номер [NUMBER], яка складає 25000 гривень, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя - автомобіля марки CITROEN BERLINGO, то як було зазначено вище, даний автомобіль 08.01.2016 року був відчужений за договором купівлі-продажу. Особа, яка придбала вказаний автомобіль, набула на нього право власності з підстав не заборонених законом, а саме за договором (правочином) та є добросовісним набувачем. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Оскільки, у даному випадку, підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, щодо витребування майна у добросовісного набувача, судом не встановлені та, враховуючи, що [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] компенсацію за її частину автомобіля, не ставлячи питання щодо повернення (витребування) її частини майна в натурі, суд вважає, що вимога в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя - автомобіля марки CITROEN BERLINGO, до задоволення не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 275 гривень 60 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved