Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житлом - будинком [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 11/20 часток житлового будинку [ADDRESS]. 11/40 часток зазначеного житлового будинку належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2009 року та інші 11/40 часток зазначеного житлового будинку належить йому на підставі договору дарування від 16 серпня 2010 року. Даний житловий будинок складається з двох ізольованих квартир з окремими входами. Належна позивачу квартира має №2. В зазначеному житловому будинку зареєстровані сестра позивача - [PERSON], 1956 року народження та його племінник - [PERSON], 1977 року народження. Останній з листопада 2015 року у зазначеному житловому будинку не проживає, його речей в будинку немає. Місце проживання відповідача позивачу невідоме. Наявність реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку порушує права позивача, як власника житлового будинку, оскільки йому доводиться сплачувати за нього всі комунальні послуги. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2018 року, вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. В установлені законом строки позивач усунув зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2018 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував та просив судові витрати з судового збору залишити за його рахунок. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи - Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надано пояснення по справі за підписом Мереф'янського міського голови Сітова В.І. про розгляд справи за відсутності представника Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області /а.с. 34-35/. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В зв'язку з неявкою належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 11/40 часток житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний №2-2405 від 31 серпня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Богунової Н.В., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 серпня 2009 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 8, 9/ та 11/40 часток на праві приватної власності належить йому на підставі договору дарування реєстраційний №2343 від 16 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., що підтверджується договором дарування від 16 серпня 2010 року та копією витягу про реєстрацією права власності на нерухоме майно /а.с. 10, 11/. В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], що підтверджується інформацією, наданою Виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області №4659/1 від 11 червня 2018 року /а.с. 30/ та відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 01 серпня 2018 року /а.с. 21/. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено, що одними із основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст.150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Мереф'янської міської ради Шеметом О.В. від 05 вересня 2018 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON], [INFO], з листопада 2015 року не мешкає у спірному житловому будинку, що підтверджується сусідами [PERSON] та [PERSON] /а.с. 31/. Порушене право власника житла, щодо усунення перешкод у здійсненні ним прав власника, підлягає захисту. Згідно з вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації три роки судом не встановлено. Відповідач не надав суду доказів на право користування спірним житлом. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved