Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків - [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , 33852,00 (тридцять три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) гривні у рахунок повернення боргу за договором позики від 19.01.2017. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 гривень. Посилається на те, що 19 січня 2017 року між сторонами по справі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг 33852 грн. 00 коп. строком до 01 вересня 2017 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти, передбачені договором. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, відзив на позов до суду не подав. Повідомлений про дату та час судового засідання особисто. Справа слухалась в порядку Глави 11 ЦПК України (заочний розгляд справи). Судом встановлено наступне. 19 січня 2017 року між сторонами по справі був укладений договір відсоткової позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] позику у розмірі 33852 грн., під 25 відсотків річних, строком до 01 вересня 2017 року з моменту підписання договору. Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 01 вересня 2017 року (а.с.11). Кошти були передані відповідачу [PERSON] , що не заперечується сторонами та підтверджується розпискою від 19 січня 2017 року, написаної власноручно [PERSON] . Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 33852 гривень за договором позики підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений договором та розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-369цс15 від 02.09.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції. Позивач відмовився від права стягнення будь-яких коштів окрім суми боргу, тому оцінивши всі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 та п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 545, 549, 551, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: approved