Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що у лютому 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики увигляді розписки згідно якого, відповідач отримав кошти в розмірі 12\~500 доларів США. Строк повернення грошей у розписці вказаний 12.10.2012 року- 50%від суми позики та з 22.09.2012 року -50% від суми позики. Сторони обумовили, що починаючи з 22.09.2012 року відповідач повертатиме кошти щомісячно платежами, що еквівалентно 375 доларів США. Відповідач частково повертав позику та регулярно сплачував платіж по вказаному договору. Всього залишок по тілу позики, станом на 01.01.2017 року складало 7\~700 доларів США. У квітні 2019 року відповідачу направлена вимога щодо сплати вказаної заборгованості. Тому строк виконання усього об`єму зобов`язань настав. Останні платежі сплачені відповідачем у жовтні 2016 року. Станом на квітень 2019 року сума тіла позики складає 7\~700 доларів США, що складає 193\~716,60 грн. В зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення боргу за договором позики. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному судовому веб-порталі. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що в квітня 2012 року відповідач взяв у борг в позивача кошти в сумі 12 500 дол. США, які зобов`язалась повернути до 12.10.2012 року, про що складено письмову розписку (а.с.5, 40). Відповідно до розписок з 2016 року відповідачем частково погашався борг (а.с.6-12, 43-47). 13.04.2019 року позивачем направлена вимога відповідачу про погашення заборгованості, однак відомостей та доказів про її виконання, до суду не надано (а.с.13). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам\~ст. 1046 ЦК України. Відповідно до розписки з квітня 2012 року, позичальник зобов`язується повернути позику готівкою в строк до 12.10.2012 року. На підтвердження факту одержання грошей відповідачем [PERSON] надано власноручно написану в момент передачі їй суми позики розписку (а.с.5, 40). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання перед позивачем. Крім того, відповідно до\~ст. 536 ЦК\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як випливає із визначених законом обов`язків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобов`язаний їх сплачувати. Відтак не зазначення у договорі обов`язку сплати процентів за користуванням позики та їх розміру не є свідченням безпроцентності позики. У такому випадку діє загальне правило, згідно якого регулювання правовідносин у частині, не зазначеній у договорі, регулюється положеннями законодавства. Правилами ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 2\~017,79 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved