Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за оренду комісійного магазину в розмірі 11400 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2015 року між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення - комісійного магазину, розташованого за адресою: м.Ізмаїл, вул.Чехова, 1. Відповідач [PERSON] по працювала до 14.11.2015 року, після чого закрила магазин, речі клієнтам не повернула та не сплатила суму боргу за оренду приміщення, у звязку з чим, він вимушений звернутися до суду. Крім цього просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 11400 грн., а також відсотків у розмірі 17\~800 грн згідно договору. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що на теперішній час борг значно більший і згідно розрахунку бухгалтера складає приблизно 69000грн, ще в нього виникло багато проблем з повернення речей клієнтам, що здавали речі в комісійний магазин. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала, своєї думки щодо позову не висловила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому засіданні встановлено, що 01.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення комісійного магазину, розташованого за адресою: м.Ізмаїл, вул.Чехова, 1. Згідно п.3.1 зазначеного договору, орендатор сплачує орендну плату в розмірі 1000 грн. Відповідно додатку №1 до договору оренди нежитлового приміщення (комісійного магазина) від 14.07.2015 року, орендар та орендодавець дійшли згоди про зміну пункту 3.1 вищезазначеного договору а саме: орендну плату за період в 1 місяць після підписання даного додатку буде складати вже здійснені вклади орендатором (по кошторису), в послідуючому орендна плата буде виражатися в грошовому еквіваленті і буде складати 200 доларів (по курсу на момент розрахунку). В результаті даного додатку строк оплати по пункту 3.2 змінюються з 01 числа на 14 число кожного місяця. 14.09.2015 року орендарем була надана розписка, яка була узгоджена з орендодавцем, про розмір орендної плати з 14.09.2015 р. по 14.10.2015 р. вважати - 2300 гривень із (розрахунку 100 доларів). У звязку з відсутністю фінансів орендар зобовязується виплатити дані кошти до 14.10.2015 року. Також не погашену суму 2300 гривень (в еквіваленті 100 доларів) за період з 14.08.2015 р. по 14.09.2015 р., зобовязується повернути до 14.09.2015 року. 21.10.2015 року орендар виплатила 500 гривень в рахунок оренди та зобовязувалась погасити залишок в розмірі 1800 гривень до кінця строку, тобто до 14.11.2015 року. Згідно розписки [PERSON] від 21.10.2015 року сума загальної заборгованості складала (1800 + 4600)=6400 гривень та на день звернення до суду, за розрахунком позивача становила 11400грн. Що стосується відшкодування відсотків у розмірі 17\~800 грн., суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано розрахунків, та не доведено заборгованість вказаної суми. 24.02.2016 року орендодавець звернувся з заявою до суду про долучення до матеріалів справи, розрахунків заборгованості орендаря по орендній платі комісійного магазину по вул.Чехова, 1, м. Ізмаїл, але з уточненою заявою про збільшення суми позову не звертався. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені у ст.ст.23, 1167 ЦК. Так, згідно з чч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови Пленуму від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Разом з тим, позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до закону, а тому суд не вбачає підстав для позитивного вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial