Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], по якій просить розірвати угоду про погашення боргу від 01 липня 2013 року та стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 2 477 900 грн. боргу; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], на користь [PERSON] 27 000 грн. боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2009 - 2010 роках між ним та відповідачем [PERSON] існували грошові взаємовідносини, в результаті яких останнім були написані боргові розписки від 28.08.2009 року, 01.09.2009 року та 01.04.2010 року. 22.04.2012 року між позивачем та [PERSON] зобов'язання по борговим розпискам були припинені та досягнуто нових домовленостей, шляхом укладення договору, в якому визначена загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем в 2 500 000 грн., що еквівалентно 312 500 доларам США та передбачені нові умови та строки щодо погашення заборгованості. [PERSON], по новому договору, частково сплатив заборгованість на суму 27 000 грн., а в частині повернення боргу на суму 2 477 900 грн., що в еквіваленті становить 306 255,47 доларів США. зобов'язання залишилися не виконаними Посилаючись на тяжке фінансове становище та неможливість повернути борг однією сумою, [PERSON] запропонував розстрочити борг на частини. В зв'язку з цим, 01 липня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено угоду про погашення заборгованості, відповідно до умов якої останній взяв на себе зобов'язання повернути 2 477 900 грн. заборгованості частинами, переказавши кошти на банківський рахунок позивача, у такий порядок: не пізніше 01.01.2014 р. - 477900 грн.; не пізніше 01.01.2015 р. -500000 грн.; не пізніше 01.01.2016 р. -500000 грн.; не пізніше 01.01.2017 р. -500000 грн.; не пізніше 01.01.2018 р. -500 000 грн. Однак, взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав і першу ж частину боргу в сумі 477 900 грн. до 01.01.2014 року не сплатив. 12.02.2014 року, позивачем було направлено на адресу [PERSON] лист з вимогою негайно приступити до виконання домовленостей. Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON], 02.07.2013 p. укладено договір поруки, відповідно до якого, остання частково взяла на себе зобов'язання повернути борг за [PERSON] в сумі 27 000 грн., в разі невиконанні останнім своїх зобов'язань по договору від 22.04.2012 року та по угоді про погашенні боргу від 01.07.2013 року. Відповідач у справі [PERSON] відмовилася в добровільному порядку виконувати взяті на себе зобов'язання по договору поруки від 02.07.2013 року. В ході розгляду справи, позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та остаточно просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг в сумі 27 000 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь 4 166 850 грн. 67 коп. основного боргу, що еквівалентно 306 255, 47 дол. США, 500 573 грн. 77 коп. витрат від інфляції, 82 880 грн. 37 коп. відсотків за користування коштами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] надав до суду заперечення, якими позовні вимоги не визнав частково. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували у договірних відносинах, що підтверджується фактом укладення розписок від 28.08.2009 року, 01.03.2010 року, 01.04.2010 року та договору позики від 01.09.2009 року /а.с. 56-60/. 22 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір б/н від 22.04.2012 року, за умовами якого відповідно до боргових розписок, борг перед [PERSON] станом на 01.08.2010 року складає 2 500 000 грн., що відповідає 312 500 дол. США та фіксується в дол. США для подальших розрахунків /а.с. 3/. [PERSON] та [PERSON] 01 липня 2013 року уклали угоду 1 про погашення боргу, відповідно до якої, з урахуванням часткового виконання позичальником зобов»язань перед кредитором щодо погашення існуючого боргу, заборгованість позичальника перед кредитором за договором від 22.04.2012 року складає 2 477 900 грн. /а.с. 4/. Відповідно до п. 4.1. угоди, позичальник зобов»язується здійснювати на користь кредитора часткову оплату загальної суми заборгованості, що станом на -1.07.2013 року складає 2 477 900 грн., шляхом переказу коштів на банківський рахунок позивача наступним чином: не пізніше 01.01.2014р. -477900 грн.; не пізніше 01.01.2015р. -500000 грн.; не пізніше 01.01.2016р. -500000 грн.; не пізніше 01.01.2017р. -500000 грн.; не пізніше 01.01.2018р. -500 000 грн. Згідно доповненням до угоди 1 про погашення боргу від 01 липня 2013 року [PERSON] підтвердив [PERSON], що отримав від останнього у борг гроші в сумі 2 477 900 грн., що в еквіваленті становить 306 255, 47 дол. США по курсу 1 дол. США = 8 грн. Повернення коштів буде враховувати зміну курсу валюти до повного погашення 306 255, 47 дол. США /а.с. 24/. [PERSON] звертався до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про сплату заборгованості, проте зобов»язання залишились не виконаними. Відповідно до ч. ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що 01 липня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено доповнення до угоди про погашення боргу, за умовами якого борг в сумі 2 477 900 грн. визначено в еквіваленті до іноземної валюти - долара США та становить відповідно 306 255, 47 доларів СІЛА і повернення коштів буде враховувати зміни курсу валюти до повного погашення відповідної сум, доларах США. Станом на 29 серпня 2014 року за курсом НБУ 1 долар США складає 13.6058 грн. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що відповідачем на теперішній час не повернуто борг, сумі 2 477 900 грн., що еквівалентно 306 255, 47 доларам США, зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача в гривнях за офіційним курсом США, що складає 4 166 850, 67 грн. Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON], 02.07.2013 p. укладено договір поруки, відповідно до якого, остання частково взяла на себе зобов'язання повернути борг за [PERSON] в сумі 27 000 грн., в разі невиконанні останнім своїх зобов'язань по договору від 22.04.2012 року та по угоді про погашенні боргу від 01.07.2013 року /а.с. 5/. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За вказаного, позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 27 000 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 500 573 грн. 77 коп. витрат від інфляції, 82 880 грн. 37 коп. відсотків за користування коштами. Однак, суд вважає, що сума інфляційних втрат не підлягає стягненню з відповідача, оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні. Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено у гривні. Сума відсотків за користування коштами за період з 01.01.2014 року по 31.08.2014 року становить 82 880 грн. 37 коп., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до п. 4.2 угоди, у випадку одноразового прострочення обов»язкового грошового платежу по даній угоді позичальником, кредитор має право, без додаткових пояснень, в односторонньому порядку розірвати дану угоду (відмовитись від неї) та звернутися до суду про стягнення заборгованості по даній угоді. За вказаного, так як боржник прострочив виконання зобов»язання, вимога позивача про розірвання угоди про погашення боргу від 01.07.2013 року укладену між [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: partial