Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON], [PERSON] М-О.І., [PERSON], третя особа відділ Держгеокадастру у Городоцькому районі про визнання незаконним та частково недійсним рішення № 722 від 06.10.2005 р. [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області про надання земельної ділянки [PERSON] М-О.І. у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0.0294 га, що розташована в с.Суховоля, вул.Чорновола, 50 Городоцького р-ну Львівської обл. та накладається на земельну ділянку [PERSON] Позов мотивує тим, що в 2014 р. йому стало відомо, що на підставі Рішення № 722 від 06.10.2005 р. [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області [PERSON] було надано у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд площею 0.10 га в с.Суховоля на вул. Чорновола, 50, вказана площа земельної ділянки накладається на його земельну ділянку, яка перебуває у його власності з 1995р. В подальшому на підставі Державного акта з захопленою частиною його земельної ділянки, не вимірюючи таку, здійснювалися відчуження до [PERSON] та [PERSON] Оскільки замірів земельної ділянки не проводилось, експертизою встановлено накладення земельної ділянки площею 0.0294 га, тому просить визнати Рішення № 722 від 06.10.2005 р. [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області незаконним та частково недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, суду пояснила, що її довіритель раніше не знав про накладення земельних ділянок, позаяк постійно користується відведеною йому площею з 1995 року. У вересні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради та її довірителя [PERSON] про визнання недійсним та скасування Державного акта виданого [PERSON] та зареєстрованого 14.12.2012 р. на земельну ділянку площею 0.0294 га. З цього часу позивачу стало відомо про накладення земельних ділянок, проведеним дослідженням експертами було встановлено, що згідно технічної документації земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON] площею 0.0294, що стверджено висновком. Таке накладення виникає з фізичних та технічних характеристик земельної ділянки [PERSON] Просила позов задовольнити оскільки позивач у власності мав земельну ділянку з 1995 р. жодної частки сільською радою не вилучалось. Представник [PERSON] сілької ради Городоцького району Львівської області, позов визнала, суду пояснила, що при передачі земельної ділянки в с.Суховоля, вул. Чорновола, 50 [PERSON] М-О.І. обмірів не проводилось, в рішенні повинно було бути зазначено орієнтовну площу. З висновків експертизи встановлено, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, якою він користується та є у його власності з 1995 р. За наведеного вважає право позивача порушеним, позов підлягаючим задоволенню. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив розглядати справу у його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] Просив застосувати ч.4 ст.267 ЦПК України та відмовити позивачу за пропуском строків позовної давності, крім того просив провадження закрити, оскільки позов не належить розглядати в порядку ЦПК (а.с.72-76) Відповідач [PERSON] М-О.І. просила розглядати справу у її відсутності. Представник співвідповідача - [PERSON] [PERSON] просив в позові [PERSON] відмовити за пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру просили розглядати справу у їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Представник [PERSON], заявив клопотання, що даний позов не належить розглядати в порядку ЦПК, просив провадження закрити. Однак, у порядку адміністративного судочинства, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, розглядаються справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Спір у справі, що розглядається, стосується права власності фізичної особи на земельну ділянку, тобто цивільного права, що виникло із земельних відносин, а тому не є публічно-правовим; порядок розгляду цього спору визначається\~ЦПК України. Спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Кожному гарантується право на оскарження в судi рiшень, дiй чи бездiяльностi органiв державної влади, органiв мiсцевого самоврядування, посадових i службових осiб, відповідно до ст.55 Конституції України. Частиною 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування України», зазначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією\~і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування України», Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Так судом встановлено, згідно Державного акта на право приватної власності на землю виданого [PERSON], на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 09 грудня 1994 р. йому передано у власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в с.Суховоля Городоцького району Львівської області дві земельні ділянки загальною площею 0,1908 га.( відповідно під будівництво 0.0130 га., та ріллі 0.1778 га.) (а.с.5) З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого на імя [PERSON] [PERSON] видно, що на підставі Рішення № 722 від 06.10.2005 р. [PERSON] сільської ради та самого наведеного Рішення видно, що [PERSON] - О.І. виділено у власність земельну ділянку площею 0.1000 га в с. Суховоля по вул. Чорновола, 50 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, опис меж не зазначено (а.с.40). [PERSON] відчужила свою земельну ділянку [PERSON] згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2007 р., а [PERSON] у свою чергу відчужила спірну земельну діляну [PERSON] Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №198/15 (а.с.32-39) існує накладення земельної ділянки [PERSON] ( в фізичних та технічних характеристиках земельної ділянки [PERSON] відповідно до Технічної документації) площею 0.1000 га на земельну ділянку [PERSON] площею 0.0294 га. Отже, суд робить висновок, що при виготовленні Державного акта на право власності [PERSON] І. на земельну ділянку розташовану в с.Суховоля на вул. Чорновола, 50, було взято до уваги Рішення № 722 від 06.10.2005 р. [PERSON] сільської ради Львівської області, та з огляду на те, що в Державному акті в описі меж відсутні вказівки на суміжні межі позивача, переконує суд в тому, що при прийнятті спірного Рішення земельною комісією [PERSON] сільської ради Городоцького району обмір земель не проводився із суміжниками земельних ділянок погоджень не було, приймалося в 2005 р., в той час як [PERSON] мав у власності суміжну земельну ділянку з 1995 року, отже суд знаходить право позивача порушеним. Представник [PERSON] сільської ради визнає позов, та посилається на те, що сільська рада сама не вправі скасовувати свої рішення . Так, дійсно [PERSON] України «Про місцеве самоврядування» наділяє юрисдикційними повноваженнями виключно відповідні ради, які мають право скасовувати акти виконавчих органів місцевого самоврядування, що суперечать законам та Конституції України/підпукнт 15 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Конституційний суд України у п. 4 рішення від 16.04.09р № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті\~144\~Конституції України, статті\~25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»\~(справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України\~та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Пунктом 5 цього рішеня КСУ чітко встановлено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, скасування сільською радою свого власного рішення саме як ненормативного правового акту органу місцевого самоврядування ( адже таке рішення є виконаним і суб'єкт правовідносин - особа, прав якої воно прямо стосується, заперечує проти його зміни та скасування), виходить за межі її повноважень та суперечить вимогам Закону. Узагальнюючи вищенаведене, суд вважає, що рішення № 722 від 06.10.2005 р. [PERSON] сільської рвди Городоцького району Львівської області належить визнати незаконним та частково скасувати, а саме в частині надання [PERSON] земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0.0294 га, що розташована в с. Суховоля вул. Чорновола 50, яка накладається на земельну ділянку [PERSON], кадастровий номер 4620987700:12:009:0086 Представники відповідачів [PERSON] [PERSON]В, та [PERSON] [PERSON] просили в позові відмовити за пропуском строку позовної давності. З матеріалів справи чітко слідує, що про існування оскаржуваного рішення Бенсь дізнався в 2014 році при зверненні до суду [PERSON]В.(а.с.58) Відповідно до ст.\~257,\~261,\~262 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд» системного тлумачення статей 256, 261 Цивільного кодексу України, суд вважає, що [PERSON] про порушення свого права дізнався у вересні 2014 р., а до суду звернувся у квітні 2017 р., тобто строки не пропустив, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача [PERSON] сільську раду Городоцького району Львівської області з урахуванням того, що саме цим органом прийнято незаконне рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved