Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Городищенської міської ради, в якому просить: визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 626502, виданий 13.04.2011 року, відділом Держкомзему у Городищенському районі Черкаської області, на ім'я [PERSON], згідно рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року № 41-8/У, на земельну ділянку площею 0,0272 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по вул. Артема, 6/2 у м. Городище Черкаської області, як такий що порушує право співвласника даного жилого будинку по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області та отриманий без погодження із співвласником жилого будинку; визнати недійсним рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року № 41-8/У «Про затвердження розміру земельної ділянки за фактичним користуванням громадянину [PERSON]М.», як таке, що надане без врахування і погодження з іншим співвласником жилого будинку, що порушує право іншого співвласника жилого будинку на вільне користування будинком та під'їздом до нього. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.11.2014 року він являється власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, 6 у м. Городище, на земельній ділянці, розміром 0,09 га. Інша 1/2 частина житлового будинку належить відповідачу [PERSON]. Житловий будинок розташований так, що його частина будинку знаходиться у дворі, а частина будинку, що належить [PERSON] розташована біля вул. Артема. Підтвердженням цьому є схематичний план будинку № 5 від 18.12.1996 року, ситуаційна план - схема земельної ділянки по вул. Артема, 6, виконана земельним відділом Городищенської міської ради від 20.04.2015 року. Згідно наведених схем, до його частини будинку наявний лише прохід шириною від 1,2 м до 1,5 м, що знаходиться у спільному користуванні обох співвласників будинку, так як вся інша частина земельної ділянки належить відповідачу [PERSON], який приватизував земельну ділянку площею 0,0272 га, згідно плану меж земельної ділянки (державний акт серії ЯЛ 626502, виданий згідно рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року № 41-8/У). Крім того, він вбачає, що в акті визначення, погодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння [PERSON] та передачі межових знаків під нагляд та зберігання від 12.07.2010 року, затвердженого головою Городищенської міської ради, підпис суміжного землекористувача [PERSON], яка на той час була власником 1/2 частини будинку, не відповідає дійсності. Також, відсутній підпис [PERSON] і в акті визначення, узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння від 12.07.2010 року. Таким чином, [PERSON] вбачає, що приватизувавши земельну ділянку за вказаною адресою, [PERSON] позбавив його права на вільне користування проїздом до власної частини домоволодінням. Позивач вважає, що внаслідок халатних дій посадових осіб Городищенської міської ради, якими було прийнято рішення про затвердження розміру земельної ділянки, що передано у власність [PERSON], було порушено його право на вільний проїзд до власного домоволодіння, порушено норми протипожежної безпеки та інших можливих випадків стихійного лиха. Оскільки, у добровільному порядку, співвласник [PERSON] не бажає вирішити дану проблему, він був вимушений звернутися до суду про захист своїх прав. У ході слухання справи, позивач доповнив позовні вимоги, вказавши, що при оформленні документів для приватизації земельної ділянки, [PERSON] звертався до Городищенської міської ради, відділу містобудування та архітектури Городищенської РДА та Городищенського районного сектору управління державної служби з надзвичайних ситуацій. Вказаними структурами та службами було створено постійні комісії та надано рекомендації щодо виконання ряду вимог, для оформлення документів на приватизацію та необхідних документів дозвільного характеру, які, на його думку, належним чином не були оформлені. Крім того, земельна ділянка, що розташована по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області, має перебувати у спільній частковій власності власників домоволодіння за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] не уклав договір, у встановленому законом порядку, про спільну часткову власність з іншим власником частини земельної ділянки, а саме, [PERSON], яка володіла земельною ділянкою на той час. У свою чергу, він вважає, що посадові особи Городищенської міської ради халатно віднеслися до підготовки документації для приватизації земельної ділянки, що перебуває у співвласності 2 осіб, чим фактично порушили право іншого співвласника житлового будинку та земельної ділянки. На підставі чого і було прийняте неправомірне рішення Городищенсьою міською радою від 29.10.2010 року № 41-8/У. У судовому засіданні, позивач та його представники, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній та додатковій позовній заявах. Відповідач [PERSON] та його представники позов не визнали, подали до суду письмове заперечення, вказавши, що, дійсно, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 626502, відповідачу [PERSON], належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області. Рішенням Городищенської міської ради від 27.11.2003 року № 10-49/24 із змінами від 24.12.2009 року № 34-23/V, йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. За його заявою від 18.08.2010 року, Городищенським відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», виготовлено технічну документацію із землеустрою для оформлення права власності на земельну ділянку, площею 0,0272 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруд, яка була погоджена висновком відділу Держкомзему у Городищенському районі. На підставі виготовленої документації, Городищенська міська рада прийняла рішення про передачу йому у власність вказаної земельної ділянки, площею 0,0272 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Щодо відсутності його підпису в акті визначення, погодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння та передачі межових знаків під нагляд та зберігання від 12.07.2010 року та недійсності підпису суміжного землекористувача [PERSON], яка раніше була власником 1/2 частини будинку, [PERSON] зазначає, що погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок при розробці технічної документації землеустрою відповідною організацією, і за своєю метою та завданням не є процедурою надання згоди суміжних землекористувачів на приватизацію. Крім того, порядок користування земельною ділянкою загального користування та відповідно проїздом до будинку, що знаходиться за адресою: вул. Артема, 6, м. Городище, неодноразово розглядався судом. Щодо порядку користування спільним проїздом до зазначеного будинку, 25.02.2004 року ухвалено рішення, яким суд зобов'язав відповідача [PERSON] відкрити проїзд шляхом перенесення воріт в бік його садиби на відстань 1,2 м. праворуч до вул. Артема та відрізати частину прибудови. Рішення суду було виконане повністю. Також, у наданому [PERSON] запереченні, останній просить застосувати строки позовної давності, вказавши, [PERSON] набув право власності на 1/2 частину житлового будинку за вказаною адресою у листопаді 2014 року, шляхом укладення договору купівлі-продажу з [PERSON]. Вважає, що строк позовної давності для оскарження рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року та державного акта серії ЯЛ № 626502 від 13.04.2011 року закінчився, оскільки заміна сторони у зобовязанні не змінює порядку обчислення перебігу строку позовної давності. Представник відповідача - Городищенської міської ради у Черкаській області [PERSON]В, позов не визнала та пояснила, що в 2010 році [PERSON] звернувся до Городищенської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для виділення земельної ділянки по вул. Артема, 6 у м. Городище, з метою оформлення державного акта на право власності. Городищенською міською радою наданий дозвіл на розробку технічної документації. Городищенським відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», виготовлено відповідну технічну документацію із землеустрою, зроблено план схему земельної ділянки, акт погодження меж. На підставі виготовленої документації, за поданою заявою про затвердження розміру земельної ділянки, висновку архітектора Городищенського району щодо законності оформлення даної земельної ділянки та її затвердження, висновку відділу Держаземагенства, Городищенська міська рада прийняла рішення про передачу у власність [PERSON] вказаної земельної ділянки, оскільки процедура оформлення відбувалася відповідно до вимог ст. 118 ЗК України. Жодних порушень у прийнятті зазначеного рішення та виготовлення державного акта вона не вбачає. Щодо неправдивості підпису [PERSON] у складеному акті, вказує, що до повноважень міської ради не відноситься вирішення даного питання. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Городищенському районі Черкаської області у судове засідання не з'явився, подавши клопотання про слухання справи без його участі, про результат вирішення справи поклався на розсуд суду. Вислухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.11.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній являється власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області, на земельній ділянці розміром 0,09 га (а.с.4). Згідно технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 89-91) та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.04.1976 року (а.с.78), власником іншої 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області, являється відповідач у справі [PERSON]. Згідно витягу з рішення Городищенської міської ради від 27.11.2003 року № 10-49/24 із змінами від 24.12.2009 року № 34-23/V «Про приватизацію земельних ділянок громадян в адмінмежах Городищенської міської ради» (зворотня сторона а.с.79), [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства по вул. Артема, 6 у м. Городище. За заявою [PERSON] від 18.08.2010 року, Городищенським районним відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0272 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в межах Городищенської міської ради Городищенського району Черкаської області. Висновком відділу Держкомзему у Городищенському районі Черкаської області від 18.08.2010 за № 6816/01-08, погоджено виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та прийнято рішення про доцільність надання [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0272 га, для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, за умови використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення (а.с.84). Рішенням Городищенської міської ради Черкаської області від 29.10.2010 року за № 41-8/У «Про затвердження розміру земельної ділянки за фактичним користуванням громадянину [PERSON]М.», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва, обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0272 га. [ADDRESS] та передано останньому в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.88). Відповідно до акту визначення, узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння гр. [PERSON] та передачі межових знаків під нагляд та зберігання від 12.07.2010 року, суміжними землекористувачами претензій до встановлення меж землекористування не заявлено. Позивач зазначає, що колишній власник 1/2 частини будинку [PERSON] (мати позивача), не погоджувала межі земельної ділянки, що виділяється [PERSON]. Відповідач [PERSON] та його представники стверджують про те, що даний акт, для підписання, був наданий особисто позивачеві [PERSON] (сину власника будинку), після чого, останній зайшов до будинку та, через деякий час, повернув даний акт, у якому, напроти прізвища [PERSON], мався відповідний підпис. Сторона позивача дану обставину не заперечує. При цьому, суд враховує, що стверджуючи про те, що підпис у акті визначення, узгодження меж землеволодіння [PERSON], від імені [PERSON] є підробленим, позивач не заявив клопотання про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи. Самі лише свідчення [PERSON] про те, що вона не підписувала даний акт, суд вважає не належним доказом, у тому числі, з урахуванням того, що остання є матірю позивача та зацікавлена в результатах розгляду справи. Також, суд застосовує і вимоги ч. 2 ст. 11 ЦПК України, відповідно яких, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому заявлення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, є саме правом сторін у справі, а не обовязком суду перевіряти дані обставини. Крім цього, відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, та зареєстрованої в Мінюсті 16.06.2010 року за № 391/17686, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки є лише технічною процедурою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Доводи позивача про те, що в ході виготовлення технічної документації та оформлення права власності на земельну ділянку, відповідачами було порушено право позивача на вільне користування спільним проходом, а саме, як вбачається з план-схеми земельної ділянки (а.с. 12), спільний прохід має звуження з 1,5 м. до 1,2 м., спростовуються рішенням Городищенського райсуду від 25.02.2004 року (а.с. 22), яким зобовязано відповідача [PERSON] відкрити проїзд загального користування, шириною 1,2 м.. Таким чином, підстави для збільшення ширини спільного проїзду до 1,5 м. відсутні, а навпаки маються підстави для його зменшення до 1,2 м., оскільки дані обставини вже встановлені рішенням суду та, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 1 статті 377 ЦК України також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Доводи позивача про те, він не має можливості проїхати до своєї частини будинку, підвезти необхідні речі, скористатися послугами швидкої і пожежної допомоги, є безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, до частини будинку позивача мається спільний проїзд. При цьому, слід виходити із вимог ч. 1 ст. 12 ЦК України, згідно якої, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Таким чином, позивач, при укладенні договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області, повинен був перевірити всі права, які переходять до нього за договором та враховувати всі можливі незручності, які можуть виникнути після придбання обєкта нерухомості. Посилання позивача на ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, також є безпідставними, оскільки вказані Державні будівельні норми затверджені Наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року, а тому не розповсюджуються на проектування поселень, збудованих у 1965 році. Доказів того, що земельна ділянка під частиною будинку відповідача [PERSON] перебуває у спільній частковій власності, позивачем не надано, а тому, посилання позивачем на вимоги ч. 2 ст. 88 ЗК України, є безпідставними. Крім цього, Верховний Суд України, в своєму узагальненні від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначив, що некоректним є застосування терміна «недійсність» до нормативно-правових актів - у цьому випадку може йтися про їх нечинність або неправомірність (незаконність, протиправність), а також до документів, якими оформлюється, підтверджується право, оскільки право не може бути недійсним - воно або є, або ні. Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських об'єднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек). Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним Державного акта та рішення міської ради є некоректними та такими, що не узгоджуються з вимогами чинного законодавства. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed