Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення боргу. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 27. 08. 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 1\\2, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг 33 000 дол. США. Строк позики за договором становить 10 календарних днів від дати передачі грошей. Позивач зазначає, що в супереч умовам договору відповідач кошти позивачу не повернув. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в сумі 33 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.05.2014 року становить 382 978,20 грн., неустойку в сумі 875 028,60 грн. та 3% річних в сумі 42 207,21 грн., а всього 1 300 214,01 грн. Відповідач, заперечуючи проти позову подав зустрічний позов, в якому просив визнати недійсним договір позики № 1/2 від 27 серпня 2010 року з мотивів його невідповідності чинному законодавству України. В обґрунтування свого позову, відповідач посилався на те, що положення спірного договору суперечать Цивільному кодексу України, а саме сторонами, під час укладення Договору не визначено строк виконання договору. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши замість себе свого представника, який проти позову заперечив, зустрічний позов підтримав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27. 08. 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 1\\2, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг 33 000 дол. США, а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути кошти, а також сплатити проценти в розмірі та у порядку, що встановлені договором. Факт одержання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 33 000 дол. США підтверджується Актом прийому-передачі № 1 від 27. 08. 2010 року, що міститься в матеріалах справи. Строк позики за договором становить 10 календарних днів від дати передачі грошей. Вбачається, що в обумовлений між сторонами строк відповідач запозичені кошти позивачу не повернув, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язався повернути позивачу запозичені грошові кошти в строк до 06. 08. 2010 року, однак після настання вказаного часу відповідач запозичені гроші позивачу не повернув. Відповідач, в своїй зустрічній позовній заяві, посилається на те, що умова договору щодо повернення коштів до 06. 08. 2010 року свідчить про неможливість повернення позики раніше дати укладення договору позики, а саме 27 серпня 2010 року. Проте, суд не погоджується із вказаним твердженням відповідача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що Договір позики від 27 серпня 2010 року містить описку в п. 4.1, щодо строку виконання зобов'язання, яка не звільняє відповідача від виконання взятих на себе обов'язків. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми запозичених коштів в розмірі 33 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.05.2014 року становить 382 978,20 грн. є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку в сумі 875 028,60 грн. грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до п. 6.1. укладеного між сторонами договору, визначено, що при простроченні повернення відповідачем позики (її частини) згідно п. 4.1. договору, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 0,17 % від простроченої суми за кожен день такого прострочення до дати фактичного повернення позивачу суми боргу відповідачем. Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Зважаючи на п. 4.1 договору, прострочення виконання зобов'язання відповідачем має місце з 07. 09. 2010 року. Таким чином за період прострочення з 07.09.2010 року по 12.05.2014 року, зважаючи на визначений в договорі між сторонами розмір штрафу за кожний день прострочення - 0,17 %, сума штрафу за період прострочення становить 875 028,60 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, в зв'язку з чим вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму штрафу за період прострочення виконання зобов'язання в розмірі 875 028,60 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з того, що сума боргу становить 382 978,20 грн., період прострочення з 07. 09. 2010 року по 12.05.2014 року, розмір 3% річних становить 42 207,21 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним та приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині, в зв'язку з чим вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 42 207,21 грн. З урахуванням задоволення позову, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 3 441 грн. Зустрічний позов слід залишити без задоволення з підстав викладених вище. За таких обставин та

Outcome: approved