Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Позов мотивний тим, що [PERSON] є власником 1/3 частки цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0686 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована під зазначеним будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] Зазначене нерухоме майно та земельна ділянка належать [PERSON], як [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 06.04.2016 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. Земельна ділянка та будинковолодіння є достатньо великими для виділення з їх складу 1/3 частки позивачу. Після прийняття та оформлення спадщини позивачем на зазначене майно, відповідачі не допускають позивача до користування власним майном, не погоджуються на його поділ відповідно до часток в праві власності, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно зменшених позовних вимог [PERSON] просив усунути [PERSON] перешкоди в користуванні ним 1/3 часткою цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та 1/3 часткою земельної ділянки площею 0,0686 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS]; Встановити порядок користування цілим житловим будинком з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] згідно варіанту № 3 в додатку № 7 до висновку судової оціночної, будівельно - та земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 370 від 31.10.2017 року; Виділити [PERSON] 1/3 частку із земельної ділянки площею 0,0686 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] площею 229 кв.м., з яких в спільному користуванні 53 кв.м. згідно варіанту № 5 в додатку 8 до висновку судової оціночної, будівельно та земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 370 від 31.10.2017 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про дату, часта місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. В матеріалах справі містяться заперечення [PERSON], згідно яких в задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях, які відбувались попередньо, висловив свою позицію, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0686 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована під зазначеним будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] Зазначене нерухоме майно та земельна ділянка належать [PERSON], як [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 06.04.2016 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів. Згідно із ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно із ч. 1 ст. 356 Цивільного Кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до частин 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пленум Верховного Суду України в п. 1 4 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з'ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 Цивільного Кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до висновку експерта №370 за результатами проведення оціночно - будівельної, будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи від 31.10.2017 року, порівнюючи об'ємно - просторове рішення житлового будинку [ADDRESS] функціональне використання приміщень, розміщення будівель та споруд на території земельної ділянки, частки співвласників в одинцях площі, а також вищенаведені вимоги нормативних документів, слід зазначити, що виділити в натурі [PERSON] 1/3 частки цілого житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] неможливо, оскільки площа квартири буде становити менше 30,0 кв.м., що не відповідає Державним будівельним нормам. В зв'язку з тим, що виділити в натурі [PERSON] 1/3 частку цілого житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] неможливо, варіанти виділення 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0686 га, кадастровий номер № [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] на розгляд суду не надаються. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 12 Постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Встановити варіанти порядку користування приміщеннями житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами домоволодіння [ADDRESS], між співвласниками відповідно до діючих станом на час проведення дослідження державних будівельних норм України можливо, при цьому буде враховано можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, можливість проходу з вулиці на подвір'я. При варіантах встановлення порядку користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками у користуванні кожного із співвласників буде житлова кімната, а також допоміжні приміщення, що забезпечить рівень життєвого комфорту, задоволення побутових потреб співвласників, пов'язаних із життєзабезпеченням. На розгляд суду пропонуються варіанти встановлення порядку користування житловим будинком з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками, які описані в табл. 19, 20, 21, 22 дослідницької частини та зображені на Додатках 1, 4, 7, 10 до даного Висновку. Варіанти розподілу земельної ділянки загальною площею 0,0686 га домоволодіння [ADDRESS] надаються відповідно до інформації, щодо площі, меж та конфігурації, яка витребувана суддею Жмудь О.О. на клопотання експерта вих. № 062 від 24.02.2017 року у головному управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області. У наданих варіантах врахована можливість проходу з вулиці на подвір'я, можливість нормального користування житловим будинком та господарськими будівлями і здійснення догляду за ними. На розгляд суду пропонуються варіанти розподілу земельної ділянки площею 686,0 кв.м. домоволод. [ADDRESS], між співвласниками, які описані в табл. 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30 дослідницької частини та зображені в Додатках 2, 3, 5, 6, 8, 9, 11, 12 до даного Висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на 1/3 частини цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, та має право користуватись, однак відповідачі не допускають його до користування власним майном, не погоджуються на його поділ відповідно до часток в праві власності. Суд вважає, що встановлення порядку користування цілим житловим будинком з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] згідно варіанту № 3 в додатку № 7 до висновку судової оціночної, будівельно - та земельно - технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 370 від 31.10.2017 року, не завдає шкоди його раціональному використанню, не ущімлює інтересів жодного із співвласників житлового будинку. У користуванні кожного із співвласників буде житлова кімната, а також допоміжні приміщення, що забезпечить рівень життєвого комфорту, задоволення побутових потреб співвласників, пов'язаних із життєзабезпеченням. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що права [PERSON], як законного співвласника, щодо володіння та користування належною йому частиною житлового будинку відповідно до його частки у праві спільної часткової власності та часткою земельної ділянки порушені та підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом усунення відповідачам не чинити перешкоди у здійсненні такого права, встановити порядок користування квартирою. Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Із змісту ст. 158 ЗК України вбачається, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до положень ч. 4 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Норми ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України визначають, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За даних обставин, врахувавши, що сторонам по справі на праві спільної сумісної власності належить відповідна земельна ділянка, яка охоплюється предметом даного позову з кадастровим номером [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], на якій розташований належний їм на праві спільної часткової власності відповідний житловий будинок із часткою позивача, яка становить 1/3, та часткою відповідачів, яка становить 1/3, врахувавши площину дії вимог ст. 120 Земельного кодексу України, суд вважає, що позивач має право на виділ йому в натурі із відповідної земельної ділянки земельну ділянку, розмір якої буде пропорційний належній позивачу частці у праві власності на відповідний житловий будинок, з огляду на запропоновані експертом варіанти розподілу в натурі відповідної земельної ділянки, суд вважає, що варіант 5 додатку 8 до відповідної судової експертизи максимально відповідає правам та інтересам сторін. У даному варіанті врахована можливість проходу з вулиці на подвір'я, можливість нормального користування житловим будинком та господарськими будівлями і здійснення догляду за ними, а тому, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з виділенням позивачу 1/3 часток відповідної земельної ділянки згідно варіанту 5 додатку 8 висновку судової оціночної, будівельно - та земельно - технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 370 від 31.10.2017 року з зазначенням земельних ділянок, які повинні залишатись у спільному користування між сторонами на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3307,20 грн. Зважаючи на вищевикладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3307,20 грн., по 1653,60 грн. з кожного та витрати за проведення експертизи в розмірі 7200,00 грн., 3600,00 грн. з кожного. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Суд зазначає, що на час звернення до суду з даним позовом була чинна редакція ЦПК України, яку не передбачалося надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Проте 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до Перехідних положень цього Закону зміни до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям нових редакцій цих Кодексів набирають чинності з урахуванням певних особливостей. Так, п. 9 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що 30.06.2016 року та 30.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори про надання правової допомоги. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] загальна вартість юридичних послуг становить 6 000, 00 гривень. Слід зазначити що даний рохрахунок містить детальний опис виконаних представником робіт. Однак, ні представником позивача, ні самим позивачем суду не надано доказ відшкодування позивачем його представнику витрат за правову допомогу. Суд не приймає до уваги, розрахунок, оскільки він не відповідає вимогам законодавства. Даний факт має підтверджуватися, зокрема квитанцією до прибуткового касового ордеру, платіжним доручення з відміткою банку, касовим чеком. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Оскільки, у справі не доведено факт оплати послуг за надання правової допомоги позивачу, суд відмовляє у їх стягненні з відповідачів.

Outcome: approved