Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 4354,00 грн. та моральної шкоди 10239,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем 08.05.2016 під час конфлікту між сторонами, було завдано матеріальної шкоди в результаті пошкодження автомобіля та моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача, як позивач обґрунтовує: душевними стражданнями, що пережив у зв'язку з самим фактом нападу та пошкодження майна; психоемоційним стресом в момент коли до дитини бігла величезна собака «Ротвейлер», душевні стражданнями, що полягають у втраті та неможливості користування ювелірними прикрасами. Одночасно просить вирішити питання розподілу судових витрат. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що 08.05.2016 між сторонами дійсно відбувся конфлікт, під час якого вона пошкодила вікна автомобіля позивача, за що притягалася до адміністративної відповідальності, інші дії, на які посилається позивач вона не вчиняла. Суд заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини: За вимогами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч.2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру. 02.06.2016 Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області (справа №314/4254/16-п) встановлено, що [PERSON],\~08.05.2016 року о 11-30 год. по вул. Першотравнева с. Соколівка Вільнянський район Запорізька область пошкодила автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], розбила два скла автомобіля, чим здійснила дрібне хуліганство, відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зі звіту з оцінки вартості майнової шкоди №13 від 10.05.2016, проведеного судовим експертом [PERSON], вбачається, що вартість двох стекол на автомобіль ВАЗ 2121 складає 1170,00 грн., вартість робіт з заміною стекол складає 168,00 грн. Отже, розмір відшкодування майнової шкоди завданої в результаті пошкодження двох стекол автомобіля ВАЗ 2121 складає 1170,00 + 168,00 = 1338, 00 грн. Суд дослідивши надані матеріали цивільної справи приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих у спірних правовідносинах доказів на підтвердження інших обставин, що ставляться в обґрунтування позову, які свідчать про неправомірність дій відповідача, безпосередній причинний зв'язок між ними і шкодою, вину зазначеної особи. Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що за визначенням ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь ким) витрати. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Оскільки позивачем відносно витрат на правову допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги та акт здачі приймання робіт, що не свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав стягнення цих судових витрат з відповідача. Питання інших судових витрат вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial