Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що сторони є батьками останнього. Спільне життя з відповідачкою не склалося, вони не проживають разом, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. [PERSON] працює в іншому місті, до м.Вінниці приїзджає рідко, в цей час мешкає у своїх батьків, з дитиною спілкується по телефону. Наразі, син постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду, а тому позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], разом з позивачем за міцем його постійного проживання та реєстрації: [ADDRESS]. Позивач, в одному із судових засідань, та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, на підставах, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала та відмітила, що майже близько пів року син [PERSON] перебуває на утриманні батька та проживає з ним, а вона, на даний час, не має можливості проживати з ним та виховувати його. Представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради Бойко М.П. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву та просила провести розгляд справи у її відсутність, при цьому вказувала про підтримання висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 22.09.2015 року № 01-00-011-28588. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Сімейного кодексу України в частині прав, обов'язків матері, батька і дитини, вирішення спорів щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20.03.2007 року. Шлюб між батьками розірваний відповідно до рішенння Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2015 року. Дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] у [ADDRESS], що визнається сторонами, та навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів №35. Позивач по справі [PERSON] працює водієм на ТОВ «Елеваторна компанія «Кусто Агро», має достатній заробіток, за міцем роботи характеризується позитивно, за станом здоров'я може виховувати дитину. Мати дитини - відповідач по справі [PERSON] проживає в Шаргородському районі Вінницької області та працює на приватному підприємстві «ПП О.Л.КАР. Іграшка-Сервіс». Органом опіки та піклування Вінницької міської ради було надано суду висновок від 22.09.2015 року № 01-00-011-28588, за яким орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів неповнолітніх дітей, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. При цьому дитина [PERSON] висловив своє бажання надалі проживати разом з батьком. Наразі мати, зазначає, що вона не заперечує проти визначення місця проживання сина з батьком. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] характеризується позитивно, має стабільний самостійний доход, забезпечений придатним для нормального виховання та розвитку дитини житлом, та бажає визначити місце проживання дитини з собою, остання ж постійно ж проживає з батьком. При цьому суд звертає увагу на думку та бажання дитини про проживання разом з батьком, яка була вислухана Органом опіки та піклування. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву; якщо визнання позову відповідачем викладене в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистостей потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своє матір'ю. Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням визнання позовних вимог [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, таке рішення не суперечитиме найвищим інтересам дитини. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку йде не про розлучення дитини з матір'ю, а про визначення місця проживання дитини, при тому, що дитина проживає постійно з батьком окремо від матері. У відповідності з нормами статті 88 ЦПК України суду належить розподілити судові витрати у справі, які необхідно присудити стороні на користь якої ухвалене рішення, а тому належить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved