Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою суду від 19.11.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено приватне акціонерне товариство «Українська Транспортна Страхова Компанія» (ПРАТ «УТСК»). Позовна заява мотивована тим, що 28.12.2017 року, близько 08 год. 00 хв., в с . [ADDRESS] , [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ - 2121» /д.н.з. [NUMBER]/, перед початком зміни напрямку руху, не впевнився в безпеці свого маневру і що це не створить перешкоди іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» /д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто, ДТП сталася з його вини. Автомобіль «Toyota Corolla» /д.н.з. [NUMBER] / належить позивачу на право особистої власності. Внаслідок ДТП позивачу, відповідно до висновку експертного дослідження, завдано матеріальної шкоди на суму 32698 грн. 98 коп. На момент ДТП вказаний автомобіль був застрахований в ПрАТ «АСК «Інго Україна»» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та позивачу було виплачено 3996 грн. 95 коп., як відшкодування заподіяної шкоди у разі настання страхового випадку. Отже, різниця між заподіяною матеріальною шкодою та виплаченою сумою страхового відшкодування складає 31702 грн. 03 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження позивач витратив 1100 грн. Таким чином, заподіяна позивачу з вини відповідача матеріальна шкода становить 32802 грн. 03 коп. Крім матеріальної шкоди, позивачу також заподіяні фізичні і моральні страждання, які сталися через те, що в результаті грубих порушень ПДР відповідачем, автомобілю завдано значеної шкоди, в результаті ДТП позивач також пережив глибокий психологічний стрес, через що у нього сталися головні і сердечні болі, втрата душевного спокою, погіршення сну і здоров`я в цілому, а це у свою чергу вплинуло на реалізацію його намірів та ділових стосунків. Також, у нього порушились нормальні життєві зв`язки через неможливість використання транспортного засобу тривалий час, продовження активного громадського життя з оточуючими людьми, в тому числі і родичами. Позивачу у зв`язку з ДТП довелося витратити чимало власного часу на відвідування різних інстанцій, проведення експертного дослідження; з дня ДТП по даний час сплинуло більше, ніж 6 місяців, а шкода так і не відшкодована. Розмір моральної шкоди складає 5000 грн., позивач вважає, що відшкодувати її на його користь повинен саме відповідач, з вини якого і сталася ДТП. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідач категорично відмовляється. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 32802 грн. 03 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просив їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] . - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року відповідача, за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2017 року, наслідком якою стало пошкодження належного на праві приватної власності позивачеві автомобіля Тойота Корола д.н.з. [NUMBER] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до полісу обов`язкового страхування АС № 8265892, цивільно - правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля ВАЗ 2121 д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Українська транспортно- страхова компанія». Станом на 28.12.2018 року поліс обов`язкового страхування АМ№1985720 від 21.09.2017 року був чинним. Розмір страхової суми щодо відшкодування за завдану майнову шкоду за вказаним полісом обов`язкового страхування складає 100 000,00 грн., франшиза складає 1000,00 грн. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як передбачено ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; шкода має бути оцінена у порядку та в спосіб, який передбачено законом. Відповідно до пу. 33.3 ст. 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної' пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Статтями 33, 34 Закону передбачено порядок звернення у разі настання дорожньо - транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Водій невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, відповідно до вимог Закону. Відповідно до положення ст. 34.3 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення '. розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їхні працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. В п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України». Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 13.02.2018 року авто позивача було оглянуто, про що в його присутності було складено аварійним комісаром [PERSON] акт огляду колісного транспортного засобу. Як підтверджує позивач, згідно проведеної ремонтної калькуляції автомобіля Тойота Корола д.н.з. [NUMBER] , страхового акту №70-18/1.2, розрахунку суми страхового відшкодування та довідки, на яку посилається позивач 21.03.2018 року, ПрАТ «Українська транспортно-страхова компанія» сплатила позивачу 3996,95 грн. страхового відшкодування. Отже, йому була відшкодована фактична завдана шкода відповідно до страхового акту в сумі 3996, 95 грн. Розмір суми відшкодованої ПрАТ «Українська транспортно-страхова компанія» фактичної шкоди завданої майну позивача ним не оскаржувався, зважаючи на викладене фактичні витрати відшкодовані йому в повному обсязі. Крім цього [PERSON] вказує, що йому було виплачено забезпечену страхову суму 100 000 грн. страховою компанією «АСК «Інго Україна» і ця обставина звільняється від доказування, оскільки визнана стороною. Таким чином, позивачу було виплачено страхове відшкодування за відновлення деформації по всій площині нижньої частини двері правої задньої та деформації деформації в передній нижній частині арки заднього правого крила 103996, 95 грн. належного йому автомобіля Тойота Корола д.н.з. [NUMBER] . На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивач мав довести суму реальних збитків, фактичну завдану йому майнову шкоду як матеріальну так і моральну, про стягнення якої він звернувся з позовом до суду, але в матеріалах доданих до позовної заяви такі докази відсутні. Згідно положень, викладених в ч1І ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3.3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Будь-які посилання на докази підтвердження того, що завдана моральна шкода [PERSON] полягає саме в тому, про що він зазначає в позові відсутні. До страхової компанії, де застрахована цивільна відповідальність відповідача про відшкодування моральної шкоди позивач не звертався, що крім іншого свідчить про відсутність такої шкоди. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають відхиленню. Зважаючи на безпідставність позову підлягають відхиленню і вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна Страхова Компанія» (ПРАТ «УТСК») в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність та врахувати той факт, що 21.03.2018 року ПрАТ «УТСК» було проведено виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від 28.12.2017 року на користь [PERSON] Виплата страхового відшкодування була здійснена в сумі 3996 грн. 95 коп. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року, яка постановою апеляційного суду Вінницької області від 05.03.2018 року залишена без змін, 28.12.2017 року, близько 08 год. 00 хв., в [ADDRESS] , [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ - 2121» /д.н.з. [NUMBER]/, перед початком зміни напрямку руху, не впевнився в безпеці свого маневру і що це не створить перешкоди іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» /д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень на користь держави (а.с. 6 - 8). Автомобіль «Toyota Corolla» /д.н.з. [NUMBER] / належить позивачу на праві власності (а.с. 9). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 176Е-03/18, складеного 24.03.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Corolla» /д.н.з. [NUMBER] /, внаслідок його пошкодження під час ДТП, в цінах станом на час виконання даного дослідження, складає 32698 грн. 98 коп. (а.с. 10 - 29); за проведення та виготовлення звіту позивачем сплачено 1100 грн. 00 коп. На момент ДТП автомобіль позивача був застрахований в ПрАТ «АСК «Інго Україна»» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та позивачу було виплачено 3996 грн. 95 коп., як відшкодування заподіяної шкоди у разі настання страхового випадку (а.с. 48 - 57, 76). На момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована ПРАТ «УТСК» (а.с. 68). Таким чином, заподіяна позивачу з вини відповідача матеріальна шкода становить 32802 грн. 03 коп. Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із недоговірних зобов`язань з підстав по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які регулюються Цивільним кодексом України, актами цивільного законодавства України, які не суперечать положенням ЦК України та які регулюють встановлені судом відносини сторін. Дані правовідносини регулюються: -відповідно до ч.1 п.2 ст.11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків; -відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права; ч.2 п.п.8, 9 вказаної статті способами захисту цивільних прав можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди; -відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 05.03.2018 року та набрала законної сили 05.03.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, то дана обставина, у відповідності до вимог ст. ч.4 ст. 82 ЦПК України / обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом./, доказуванню не підлягає. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що майнової шкоди позивачу завдано з вини [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача 32802 грн. 03 коп. заподіяної матеріальної шкоди. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд враховує, що позивач, хоча безпосередньо і був учасником ДТП, як власник транспортного засобу, однак ним не доведено факт перенесення ним моральних, душевних страждань, з огляду на що в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, слід відмовити. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджено документально (а.с. 1). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме: в частині стягнення матеріальної шкоди, за що позивачем було сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що відповідає положенням ч.1 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження судових витрат позивача за надання професійної правничої допомоги до матеріалів справи надано: угоду № 16 від 28.03.2018 року, в якій зазначено про виплату гонорару адвокатові Деркачу В.Г. в розмірі 1500 грн. 00 коп. за складання позову про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП та представництво інтересів в суді з попереднім розрахунком витрат щодо надання правничої допомоги, ордер серії ВН № 043524 від 08.06.2018 року (а.с. 32 - 34). Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Надана суду угода № 16 від 28.03.2018 року, в якій зазначено про виплату гонорару адвокатові Деркачу В.Г. в розмірі 1500 грн. 00 коп. за складання позову про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП та представництво інтересів в суді з попереднім розрахунком витрат щодо надання правничої допомоги, не є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Отже, виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту. Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції. Вказана вимога при видачі угоди № 16 від 28.03.2018 року, в якій зазначено про виплату гонорару адвокатові Деркачу В.Г. в розмірі 1500 грн. 00 коп. за складання позову про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП та представництво інтересів в суді з попереднім розрахунком витрат щодо надання правничої допомоги, адвокатом Деркачем В.Г. не була додержана, а тому такі документи не прийматимуться як розрахункові, в зв`язку з чим витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають по причині недоведеності. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved