Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 22 березня 2013 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого Позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 32 000,00 доларів США з терміном повернення позики до 10 травня 2013 року. В порушення умов договору [PERSON] до теперішнього часу суму позики не повернув. У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань, позивач в липні 2015 року звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом [PERSON] в якому просив стягнути заборгованість за договором позики від 22.03.2013 року у сумі 34 109,36 доларів США. Рішенням суду 17 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.03.2013 року у сумі 34 109,36 доларів США, з яких: основний борг 32 000,00 доларів США; 3 проценти річних в розмірі в розмірі 2 109,36 доларів США та судові витрати. Дане рішення [PERSON] в повному обсязі не виконане. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.12.20217 у цивільній справі № 372/1382/17 з [PERSON] на користь позивача було стягнуто відсотки за користування коштами за договором позики від 22.03.2013 року за період з 22.03.2013 року по 16.03.2017 року на суму 18743, 05 доларів США, що еквівалентно 503625 грн. 75 коп. на день подання позову, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1559,67 доларів США, що еквівалентно 41908 грн. 33 коп. на день подання позову. Вказане рішення відповідачем також не виконується. 23.09.2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто із [PERSON] 14364,49 доларів США та судові витрати. Відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання зазначених рішень. І так як позивачу відомо що відповідачі перебувають у цивільному шлюбі, то просить стягнути з них солідарно відсотки за користування коштами за договором позики від 22.03.2013 року за період з 01.01.2020 року 19.04.2021 року та 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2020 року по 19.04.2021 року Позивач в судове засідання не з`явився, у позові зазначив про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити із мотивів, викладених в відзиві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила, клопотань, заяв на адресу суду не направила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 березня 2013 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 32 000,00 доларів США з терміном повернення позики до 10 травня 2013 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від 22 березня 2013 року. В порушення умов договору [PERSON] суму позики не повертав. 17.05.2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.03.2013 року у сумі 34 109,36 доларів США, що еквівалентно станом на 23.07.2015 року 751429,20 гривень, з яких: основний борг 32 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 23.07.2015 року 704960,00 гривень; 3 проценти річних в розмірі (за період з 10 травня 2013 року по 23.07.2015 року) в розмірі 2 109,36 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 46469, 20 гривень та судовий збір. 26.12.20217 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з останнього відсотки за користування коштами за договором позики від 22.03.2013 року за період з 22.03.2013 року по 16.03.2017 року на суму 18743, 05 доларів США, що еквівалентно 503625 грн. 75 коп. на день подання позову, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1559,67 доларів США, що еквівалентно 41908 грн. 33 коп. на день подання позову, а також судові витрати. 23.09.2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення процентів за договором позики та трьох процентів річних, задоволено частково. Стягнуто [PERSON] 14364 долара США 49 центів, з яких: долара США 16 центів - проценти за договором позики; 2280 доларів США 33 центи - три проценти річних, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3605 грн. 00 коп. Незважаючи на те, що відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а не виконання рішення є підставою для відповідальності передбаченої законом, [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання зазначених вище судових рішень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Щодо заявлених вимог до [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити що тлумачення частини четвертої статті 65 СК дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів, що кошти за договором позики використані в інтересах сім`ї, тому суд приходить до висновку про відмову у позовних вимогах до [PERSON] . Відповідне положення міститься в постанові ВС від 7 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 1048 Цивільного кодексу України стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами. Предметом договору позики виступали кошти в іноземній валюті - доларах США, а розмір процентів сторонами не був визначений. Облікова ставка Національного банку України є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення відсотків за користування коштами за договором позики від 22.03.20213 року за період з 01.01.2020 року по 19.04.2021 року на суму 2489,60 доларів США, що еквівалентно 79703,31 на день подання позову. Вказана правова позиція відображена в постанові ВП ВС від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц. Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Таким чином, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2020 року по 19.04.2021 року в розмірі 1135,29 доларів США, що еквівалентно 31754,06 грн. на день подання позову відповідно до формули, розрахованої позивачем в позові. Базою обрахування 3 % річних в цій формулі зазначена сума у вигляді 29 100 доларів США, тобто зменшена з ініціативи позивача із 32 000 доларів США, передбачених договором позики. Суд вважає, це виключним правом позивача зменшувати суму боргу і не втручається в позовні вимоги в цій частині. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 317,65 грн. у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат. Разом з тим, суд враховує, що відповідач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, в зв`язку із чим відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України суму судового збору в розмірі, що відповідає пропорційно задоволеній частині витрат, слід компенсувати позивачеві за рахунок держави.

Outcome: partial