Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, вказуючи, що він з 05 жовтня 1991 року з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, ними на депозитний рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] , який було відкрито на ім`я дружини, були покладені кошти в розмірі 14360,05 доларів США. Шлюбно-сімейні відносини між ними не склалися, 31 березня 2014 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюб відповідач [PERSON] без його згоди, самостійно використала вказані кошти та в добровільному порядку віддати Ѕ частину належних йому коштів не бажає. У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з [PERSON] 176\~183,11 грн.. спільних сумісних коштів подружжя, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1761,83 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 05 жовтня 1991 року по 31 березня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу від 31 березня 2014 року/а.с.10/. 11 листопада 2014 року відповідач [PERSON] зареєструвала шлюбу з [PERSON] , після чого дружині було присвоє но прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб/а.с.11/. Відповідно до виписку про рух коштів по рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] на депозитному рахунку останньої станом на 05.12.2013 року знаходилось 14360,05 долраів США, які були накопичені під час перебування сторін у шлюбі/а.с.13,50/ та який закрито відповідачем 06.06.2014 року. Статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі -\~\~ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майнові відносини, які складаються між подружжям, урегульовано у нормах Сімейного кодексу\~України (далі - СК України). Відповідно до статті 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. У статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Крім того, частиною сьомою статті 57\~СК України встановлено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 05 жовтня 1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі, у період перебування в зареєстрованому шлюбі ними у АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] , який було оформлено на ім`я відповідача та на якому знаходилось 14360,05 доларів США, вказані кошти накопичені під час перебуваня сторін у шлюбі та були зняті відповідачем 06.06.2014 року, тобто після розірвання шлюбу, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим позивач має на право на Ѕ частину вказаних коштів, а тому вимоги [PERSON] є законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що спірні кошти є її особистою власністю, оскільки були подаровані їй її батьком для задоволення особистих потреб з наступних підстав. Так, на підтвердження того, що спірні кошти є особистою власністю відповідача, останньою надано нотаріально засвідчену заяву [PERSON] , згідно якої останній вказав, що в період часу з січня 1999 року по 01 грудня 2013 року, через систему електоронних платежів «Western Union ним здіснено перекази коштів періодичними платежам в доларах США на загальну суму 14360 доларів США в якості подарунку цих коштів донці [PERSON] та нотаріально засвідчені чеки здійснених переказів/122-124/. Статтею 718\~ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Відповідно до ч. 5 ст.\~719\~ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У силу ч. 1 ст.\~220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, посилання відповідача [PERSON] про те, що кошти в розмірі 14360,05 доларів США є її особистою власністю, оскільки подаровані їй її батьком [PERSON] є безпідставні, оскільки відповідачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження дарування грошових коштів саме їй її батьком [PERSON] . Заява, надана батьком відповідача [PERSON] не може бути допустимим доказам і не може підмінювати договір дарування валютних цінностей, який підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved