Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.12.2017 між ним позивачем з однієї сторони та відповідачем з іншої, було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] грошові кошти у сумі 10300 доларів США, а останній, в свою чергу, зобов`язався сплачувати відсотки за користування даними коштами починаючи з 01.01.2018 у розмірі 3% щомісячно від суми заборгованості та повернути усю вищевказану суму коштів повністю до 15.05.2018 разом із одноразовою фіксованою виплатою за користування грошима в розмірі 900 доларів США. Того ж дня, на виконання умов зазначеного договору позики, [PERSON] передав [PERSON] готівкою грошові кошти в сумі 10300 доларів США, а [PERSON] на підтвердження отримання даних грошей та взятих на себе зобов`язань власноруч написав позивачу боргову розписку. Однак, станом на даний час відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки взагалі не виконав та від їх виконання ухиляється. Позивач неодноразово усно звертався до нього з вимогою повернути борг разом з відсотками та одноразовою платою за користування, однак відповідач до цього часу грошові кошти не повертає у повному обсязі та уникає спілкування і зустрічей з позивачем. Так, станом на 26.04.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором позики складає: - тіло позики 10300 доларів США, що станом на 26.04.2019, відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ (100 доларів США = 2661,9328 грн.), становить 274 179, 07 грн.; - плата по відсоткам за користування позикою у розмірі 3% щомісячно за період з 01.01.2018 по 26.04.2019, тобто за 16 місяців, на загальну суму 4944 доларів США, що становить 131 605, 95 грн.; - одноразова виплата за користування позикою в розмірі 900 доларів США, що становить 23 957, 39 грн. Викладені обставини змусили [PERSON] звернутися за захистом порушеного права до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Бистрицький М.О. не з`явився, однак подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що у випадку неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримує та просить задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача та відповідача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 29.12.2017 між ним позивачем з однієї сторони та відповідачем з іншої, було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] грошові кошти у сумі 10300 доларів США, а останній, в свою чергу, зобов`язався сплачувати відсотки за користування даними коштами починаючи з 01.01.2018 у розмірі 3% щомісячно від суми заборгованості та повернути усю вищевказану суму коштів повністю до 15.05.2018 разом із одноразовою фіксованою виплатою за користування грошима в розмірі 900 доларів США, що підтверджується оригіналом боргової розписки від 29.12.2017 року (а.с. 9). Тіло позики 10300 доларів США, що станом на 26.04.2019, відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ (100 доларів США = 2661,9328 грн.), становить 274 179, 07 грн., що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту НБУ (а.с.17-18). Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня2012 року у справі 6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Крім того, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Як вбачається з матеріалів справи, строком виконання основного зобов`язання є 15 травня 2018 року (а.с.9). Наявність між сторонами позикових відносин доведена позивачем, оскільки у нього наявний оригінал розписки виконаної [PERSON] 29.12.2017 року із змісту якої вбачається, що він зобов`язується повернути [PERSON] 10 300 дол. США до 15 травня 2018 року. Оскільки у визначений у розписці строк кошти [PERSON] повернуті не були, у позивача наявні підстави для звернення з даним позовом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України, та при застосуванні ст.625 ЦК України. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, впевнені, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу позики, відсотків та фіксованої одноразової виплати за користування грошовими коштами за договорами позики від 29.12.2017 року в загальній сумі 429 742, 41 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved