Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що є наймачем квартири [ADDRESS], де крім нього та доньки зареєстрований брат - [PERSON], який після смерті їх матері [PERSON] в [INFO] добровільно, зібравши особисті речі, виїхав з вказаної квартири і до теперішнього часу у спірній квартирі не з'являється, комунальні послуги не сплачує та не приймає участі в утриманні житла, однак залишається зареєстрованим. Відповідач не бажає знятись з реєстрації чи відкрити власний лицевий рахунок та самостійно оплачувати комунальні послуги, разом з тим не виявляє бажання проживати за адресою реєстрації, для чого йому перешкод не створювалось. Позивач, посилаючись на ст.ст. 70-72 ЖК України, ст. 391 ЦК України просить усунути порушення своїх прав та перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. В суді позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що після смерті в [INFO] їх матері [PERSON], яка була наймачем квартири [ADDRESS], договір найму вказаної квартири було змінено та його визнано її наймачем на сім'ю з двох осіб - його та брата, який, будучи зареєстрованим, виїхав з спірної квартири та оселився у своєї цивільної дружини за адресою, яку позивач знає лише візуально. В 2004 році позивач одружився, того ж року в нього народилась донька. На той час була жива бабуся сторін, яка мешкала в окремій квартирі, проте через похилий вік позивач перевіз її до себе та доглядав. При цьому на сімейній раді було вирішено, що квартира бабусі, яку остання спочатку заповіла йому, буде оформлена на відповідача, а останній в наступному не буде мати претензій до позивача щодо спірної квартири. Після смерті бабусі позивач відмовився від спадкових прав на її квартиру і право власності на неї було зареєстроване за відповідачем, який продав квартиру, розпорядившись вирученими коштами на свій розсуд. Стосунки між братами залишались дружніми і питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку в спірній квартирі не підіймалось. В 2007 році позивач, не сповіщаючи про це відповідача, зареєстрував за місцем свого проживання свою малолітню доньку, через що між сторонами виникла сварка і вони перестали спілкуватись. Протягом наступних кількох років позивач зробив ремонт у спірній квартирі, замінивши при цьому вхідні двері та замки, участі в якому, як і в сплаті комунальних послуг, відповідач не приймав. В червні 2012 року при зустрічі між сторонами виникла сварка, в ході якої відповідач сповістив позивача про свій намір повернутись до спірної квартири з метою подальшого проживання, вимагав виділити для цього одну з кімнат, мотивуючи тим, що посварився з цивільною дружиною, яка його вигнала і тепер йому ніде жити. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом. Відповідач проти позову заперечував пославшись на наступне: через деякий час після смерті матері, яка сталась в [INFO], він став проживати з цивільною дружиною на різних орендованих квартирах, а позивач залишився проживати в спірній квартирі, де зберігались деякі речі відповідача, його особисті документи, доля який на теперішній час йому не відома. Зніматись з реєстраційного обліку він не збирався, так як завжди вважав, що квартира належить йому та братові і подібні питання ними ніколи не обговорювались. Те, що позивач приблизно в 2007 році, не сповістивши його, зареєстрував в квартирі свою доньку, обурило відповідача, про що він повідомив брата, проте сварки з цього приводу між ними не було. Він періодично навідувався до квартири, мав ключі від вхідних дверей, зустрічався з позивачем, якому передавав кошти для сплати комунальних послуг за квартиру, між ними підтримувався телефонний зв'язок. Крім того, він приймав участь в ремонті квартири, який відбувався кілька років тому, а саме кухні, надаючи кошти для цього. Ремонтно-будівельні роботи здійснював його знайомий, якого він відрекомендував позивачеві, проте після заміни під час ремонту вхідних дверей, ключі від нового замка йому надано не було і самостійне потрапляння до квартири стало неможливим. В 2012 році, коли він посварився з дружиною, він сповістив брата, що має намір повернутись до батьківської квартири для проживання, так як не має де жити, проте в наступному примирився з дружиною і необхідність у поверненні до квартири за місцем реєстрації відпала. Про зняття з реєстраційного обліку місця проживання він дізнався лише в 2014 році, коли звернувся до відділу Державної міграційної служби з питанням про заміну фотокартки в паспорті за досягненням 45 річного віку. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши свідків, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 236/7 від 01.07.2003 «Про зміну умов договору житлового найму на ім'я [PERSON]» останній визнаний наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] на сім'ю з двох осіб: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Той факт, що на час звернення до суду відповідач був зареєстрований за адресою [ADDRESS] сторонами визнається, отже не підлягає доказуванню. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що є хрещеною матір'ю доньки позивача, який з сім'єю проживає в квартирі [ADDRESS]. Їй відомо, що відповідач не проживає у вказані квартирі і не зберігає там особистих речей тривалий час, а приблизно з 2007 року навіть не навідується до неї. Ремонт, утримання квартири та оплату комунальних послуг здійснює позивач та члени його родини. [PERSON], донька дружини позивача від першого шлюбу, показала, що її матір одружилась з позивачем в 2004 році, проте й за кілька років до того вони вже проживали разом в спірній квартирі. Після смерті матері сторін в [INFO] відповідач виїхав з квартири і з того часу не приймає участі в її утриманні. Після народження її матір'ю від позивача доньки, відповідач деякий час навідувався до них, проте майже з 2007 року вони не спілкуються з відповідачем. Участі в утриманні та ремонті квартири відповідач не приймає, про вимоги останнього щодо вселення до квартири їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] дала свідчення про те, що є сусідкою позивача, якому відповідач приходиться рідним братом, і знає обох з дитинства. До того, як померли батьки сторін, вони мешкали однією родиною, проте після того [PERSON] з'їхав з квартири та не проживає в ній до цього часу, там проживає [PERSON] з родиною. Стосовно будь яких конфліктів між братами з приводу квартири їй нічого не відомо. [PERSON] будучи допитаним в якості свідка показав, що знайомий з [PERSON] давно, а з 2008 року вони спілкуються сім'ями. Зі слів [PERSON] йому відомо, що квартира [ADDRESS] залишилась йому після батьків, а відповідачу залишилась бабусина квартира, яку він начебто продав. В спірній квартирі він буває часто і бачить, що крім сім'ї позивача там більше ніхто не проживає. Жодного разу відповідача чи речей останнього він там не бачив. Ремонт в квартирі робився силами позивача. Йому відомо, що в 2012 році між сторонами мав місце конфлікт, в результаті якого відповідач став вимагати від позивача виділити йому кімнату в спірній квартирі, а той, в свою чергу, звернувся до суду з даним позовом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що проживають в одному будинку з сім'єю [PERSON] . На теперішній час в квартирі [ADDRESS] проживає позивач з сім'єю, проте відповідача вони часто бачать біля будинку, як він заходить до свого під'їзду. Крім того, [PERSON] вказала, що приблизно два-три роки тому відповідач казав їй про конфлікт з братом стосовно квартири, начебто позивач не надає йому можливості потрапити в квартиру, змінив замки. Також бачила його на сходах біля квартири, в яку він не міг потрапити за відсутності ключів. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що познайомився з сторонами у справі біля 20-ти років тому, на теперішній час підтримує дружні відносини з відповідачем. Знає, що відповідач має квартиру в будинку [ADDRESS], в якій він бував кілька разів. В останній час коли приїздив до відповідача очікував того біля будинку або на сходах біля квартири. Також йому відомо, що кілька років тому сторони спільно робили в спірній квартирі ремонт. Про конфлікт сторін, який стосується зняття відповідача з реєстрації місця проживання, йому стало відомо нещодавно зі слів відповідача. Свідок [PERSON], будучи допитаним в якості свідка, показав, що з відповідачем знайомий давно, а вже через останнього познайомився з його братом. Приблизно в 2008 році на прохання відповідача він робив ремонт в спірній квартирі, в якій мешкав позивач з сім'єю. Кошти на придбання будівельних матеріалів та за виконану роботу йому передавали обидва брата, стосунки між якими були нормальні, дружні. Нещодавно від відповідача йому стало відомо, що позивач «виписав» його з квартири, не сповістивши про це. Матеріали справи містять письмові докази того, що відповідач до КП «Жилкомсервіс» чи правоохоронних органів з заявами про порушення його права на проживання за адресою спірної квартири не звертався, як і за медичною допомогою протягом 2011-2012 років до міської поліклініки № 11, яка обслуговує територію розташування спірної квартири; будь які періодичні видання на ім'я відповідача за адресою [ADDRESS] за 2012 рік не передплачувались (а.с. 11-14). Відповідно до квитанцій, комунальні послуги що надаються на квартиру, сплачує позивач, на якого відкритий лицевий рахунок і який є її наймачем (а.с. 8, 16-24). Аналізуючи пояснення сторін, показання свідків та письмові докази суд приходить до висновку, що протягом тривалого часу квартира [ADDRESS] не є місцем постійного проживання відповідача, а після 2008 року останній взагалі не приймав участі в її утриманні, ремонті чи оплаті комунальних послуг, проте й не міг потрапити до квартири, так як не мав ключів від вхідних дверей. Доказів зворотного суду не надано. Разом з тим суд вважає, що утримання квартири, оплата комунальних послуг з урахуванням зареєстрованого, але тимчасово відсутнього відповідача, здійснювались позивачем самостійно і тривалий час на добровільній основі, за домовленістю з відповідачем. На даний факт вказують пояснення самого позивача, який зазначає, що звернутись до суду з даним позовом він був змушений лише після того, як відповідач під час конфліктної ситуації, що мала місце 02.06.2012, висловив бажання оселитись в спірній квартирі, тобто користуватись нею, та вимагав у позивача виділити йому для цього кімнату. Про це в своїх показаннях зазначив і свідок [PERSON] В силу ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч. 1, п. п. 1, 5 ч. 3 і ч. 4 статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житло впродовж 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Зазначені обставини дають суду можливість вважати, що причиною відсутності відповідача в жилому приміщенні за місцем реєстрації більш ніж шість місяців та не проживання в ньому на постійній основі була відповідна домовленість з позивачем, який оселився в спірній квартирі зі своєю сім'єю і таку причину можна вважати поважною. При цьому відповідач не відмовлявся від прав на користування спірним житловим приміщенням, так як не має іншого житла, що є беззаперечним фактом і визнається сторонами. Також слід звернути увагу на наступне: первісною та основною позовною вимогою позивача є усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та порушення його прав щодо здійснення користування квартирою [ADDRESS]. Зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, тобто ці вимоги є похідними від основної. Частина 1 ст. 11 ЦПК України зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивачем не заявлено, а обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не доводять того факту, що відповідач будь-яким чином перешкоджає позивачеві користуватись спірним житлом чи порушує право останнього на це. З погляду на вище викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed