Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та 3 % річних. Зазначав, що 02.03.2015 між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого останнім було складено розписку. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] взяв у нього в борг суму в розмірі 35 000 дол. США та 3000 євро та кошти зобов`язався повернути у строк до 31.08.2015. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення отриманих коштів в розмірі 35 000 дол. США та 3000 євро. Станом на 01.03.2018 [PERSON] кошти не повернув. Посилаючись на те, що [PERSON] не повернув позивачу грошові кошти в сумі 35 000 дол. США та 3000 євро, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1 036 220 грн. Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 77 844, 25 грн. Представник позивача подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності та вказав на те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 02.03.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою (а.с. 9). Відповідно до зазначеного договору [PERSON] взяв у [PERSON] в борг суму в розмірі 35 000 дол. США та 3000 євро та кошти зобов`язався повернути у строк до 31.08.2015. У встановлений в договір позики строк відповідач кошти в розмірі 35 000 дол. США та 3000 євро позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи те, що відповідач не повернув позивачу кошти, у встановлений у договорі позики строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 036 220 грн. суми заборгованості за договором позики та 3 % річних в розмірі 77 844, 25 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 8810 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved