Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеного 24.03.2015р. між ним та відповідачкою, визнати за ним право власності на автомобіль марки BMW, моделі Х6, реєстраційний номер [NUMBER], який є предметом договору застави транспортного засобу, що належить на праві власності відповідачці та є предметом застави відповідно до укладеного 24.03.2015р. ним та відповідачкою договором застави транспортного засобу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 24.03.2015р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору позики він передав у власність відповідачки, а відповідачка прийняла грошові кошти в сумі 200 000 грн., які позичальник зобов'язалася повернути мені таку ж суму грошових коштів, у строк визначений в п. 2 цього Договору. Абзацом б пункту 2 Договору встановлено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.05.2015р. Проте, в строки, передбачені Договором позики, умови договору [PERSON] не виконані та сума боргу не повернута. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики, між ним та [PERSON] 24.03.2015р. було укладено Договір застави транспортного засобу. 01.04.2015р. ним на адресу відповідачки було направлено претензію, в якій він зазначив про необхідність повернення грошових коштів у розмірі 200000 грн. та неприпустимість односторонньої відмови від виконання умов договору. Однак відповідачка жодним чином не відреагувала на його претензію. Вважав, що оскільки відповідачкою не виконані належним чином, відповідно до умов укладеного договору позики, зобов'язання щодо повернення грошових коштів у визначені строки, чим було суттєво порушено його умови та порушені мої цивільні права, вважаю, що я маю право, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, просити суд визнати за мною право власності на автомобіль марки BMW, моделі Х6. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що на задоволенні позову наполягає, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов визнала та просила справу розглядати за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 24.03.2015р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено Мараєвою Я.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, та зареєстровано в реєстрі за №520. Відповідно до п. 1 Договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON], а [PERSON] прийняла грошові кошти в сумі 200 000 грн., які позичальник зобов'язалася повернути йому таку ж суму грошових коштів, у строк визначений в п. 2 цього Договору. Абзацом б пункту 2 Договору встановлено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.05.2015р. Проте, в строки, передбачені Договором позики, умови договору [PERSON] не виконані та сума боргу не повернута. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики , він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики, між [PERSON] та [PERSON] 24.03.2015р. було укладено Договір застави транспортного засобу, який посвідчено Мараєвою Я.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, та зареєстровано в реєстрі за №523. Відповідно до п. 1.1 Договору застави транспортного засобу, цей забезпечує вимоги Заставодержателя, що випливають з Договору позики. Відповідно до п. 1.2 Договору застави транспортного засобу, в забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 даного Договору, Заставодавець на умовах, передбачених даним Договором, передає у заставу належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ЦЕНТР ДАІ 6301, дата першої реєстрації 07.06.2013, дата реєстрації 30.12.2014 року, автомобіль марки BMW, моделі Х6, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ В, 2008 року випуску, колір ЧОРНИЙ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], РЕЄСТРАЦІЙНИЙ НОМЕР [NUMBER]. Обтяження даного автомобіля внесено Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №46642500. Відповідно до п.2.3 Договору застави транспортного засобу, ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЬ набуває права звернення стягнення на автомобіль у випадку, якщо позика не буде повернута у встановлені Основним договором строки. Відповідно до п.2.11 Договору застави транспортного засобу, у разі невиконання чи неналежного виконання Боржником зобов'язань передбачених Основним договором та ЗАСТАВОДАВЦЕМ за цим договором, ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЬ має право за рахунок предмета застави задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. 01.04.2015р. позивачем на адресу відповідачки було направлено претензію, в якій він зазначив про необхідність повернення грошових коштів у розмірі 200000 грн. та неприпустимість односторонньої відмови від виконання умов договору. Однак відповідачка жодним чином не відреагувала на дану претензію. В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках. Передбачених законом чи договором. - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено. Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Таким чином, оскільки відповідачкою не виконані належним чином, відповідно до умов укладеного договору позики, зобов'язання щодо повернення грошових коштів у визначені строки, чим було суттєво порушено його умови та порушені цивільні права позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Outcome: approved