Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати договір відновлювальної кредитної лінії №310, укладений 20 жовтня 2017 року між [PERSON] та Першою всеукраїнською кредитною спілкою, оскільки цей договір містить положення, які суперечать чинному законодавству та порушують права позивача, як споживача. В підготовче судове засідання відповідачем подано зустрічний позов, відповідно до якого Перша всеукраїнська кредитна спілка просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача 159 486 грн. 96 коп. боргу за договором відновлювальної кредитної лінії №310 від 20 жовтня 2017 року та понесені судові витрати, який судом прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано в одне провадження. В обґрунтування заявлених вимог позивачем [PERSON] зазначено, що 20 жовтня 2017 року ним укладено з Першою всеукраїнською кредитною спілкою в особі директора Сарненського відділення Сидоришиною І.В., договір відновлювальної кредитної лінії №310, за яким кредитодавець - ПВКС надала позичальнику, яким є [PERSON] , кредит у сумі 100 000 грн. на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язовується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у сумі 78 відсотків річних. [PERSON] вважає умови вказаного договору такими, що суперечать чинному законодавству. Так, позивач зазначає, що він не є членом ПВКС, до вказаної кредитної спілки не вступав, а тому кредитна спілка, відповідно до статуту, не мала права укладати із ним вказаний договір. Крім цього, [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що йому не було надано достовірної інформації про умови надання кредиту, він був введений в оману і уклав договір, умови якого є недобросовісними, оскільки якість наданої йому копії договору не дозволяла в достатній мірі ознайомитись із змістом договору, в той час, як вказаним договором здійснені нарахування відсотків, що значно перевищують суму самого отриманого кредиту, а тому умови договору є несправедливими. В зв`язку із наведеним позивач просить визнати недійсним та скасувати договір відновлювальної кредитної лінії №310, укладений 20 жовтня 2017 року між [PERSON] та Першою всеукраїнською кредитною спілкою. В обґрунтування зустрічного позову ПВКС вказано, що дійсно 20 жовтня 2017 року було укладено договір №310, за яким [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 100 000 грн. строком на 24 місяці (з 20 жовтня 2017 року по 21 жовтня 2019 року) та був зобов`язаний сплатити відсотки у розмірі 78 відсотків річних. Погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами здійснюється відповідно до графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору та включає щомісячний платіж по кредиту та по нарахованим за його користування відсоткам. Відповідно до вказаного графіку позичальник зобов`язовувався сплачувати в погашення заборгованості щомісячно 8 311 грн. 41 коп., при чому умовами договору встановлено черговість погашення відповідних нарахувань в тому випадку, якщо здійсненого платежу недостатньо для зарахування щомісячної заборгованості. Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань з боку останнього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 71 770 грн. 63 коп. та за відсотками в сумі 37 716 грн. 33 коп. Враховуючи наведене, [PERSON] нараховано штраф в сумі 50 000 грн. Вказані зобов`язання забезпечені договорами поруки, укладеними із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , через що останні відповідно до зустрічного позову, є солідарними відповідачами по зобов`язанням [PERSON] . Відповідач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПВКС 159 486 грн. 96 коп. боргу за кредитним договором №310 від 20 жовтня 2017 року та понесені судові витрати. Представник позивача-відповідача в судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги підтримав повністю, пояснив, що на момент підписання договору наданий довірителю текст цього договору не дозволяв ознайомитись із його змістом. Крім цього, представник позивача-відповідача посилався на ті обставини, що договір, укладений [PERSON] із ПВКС містить несправедливі умови щодо розміру відсотків, які становлять 78% річних, однак, позичальник підписав цей договір, так як не розумів ці умови. Представник пояснив, що [PERSON] не визнає зустрічний позов, з огляду на заявлений власний позов. Представники відповідача-позивача у судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги не визнали повністю, підтримавши вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі. Так, відповідно до пояснень представників відповідача-позивача - [PERSON] є членом кредитної спілки з 2013 року, через що отримав кредит у відповідності до статуту. Крім цього, стороною зазначено, що [PERSON] не в перше отримував у ПВКС кредит, через що був обізнаний з умовами кредитування, крім цього, отримав примірник договору належної якості, доказів іншого суду не надав. Також, представники відповідача-позивача зазначали, що підпис, який поставив у договорі [PERSON] свідчить про те, що він ознайомлений із умовами договору. З огляду на наведене, сторна заперечує проти первісного позову [PERSON] та просить у його задоволенні відмовити. Одночасно, в обґрунтування заявлених вимог представники ПВКС вказували, що з боку [PERSON] є прострочена заборгованість, яка нарахована відповідно до умов договору (при чому розмір відсотків є економічно обґрунтованим та затвердженим). Враховуючи наведене, а також ті обставини, що зобов`язання [PERSON] забезпечені договором поруки - ПВКС просить стягнути солідарно з боржника та поручителів суму боргу, за кредитним договором №310, вказану у позові. ПВКС було заявлено клопотання про об`єднання первісного позову [PERSON] із зустрічним позовом ПВКС, яке судом задоволено. Інших клопотань від сторін не надходило. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу одержання кредиту. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Отже, [PERSON] звернувся до суду із первісним позовом про визнання кредитного договору недійсним, оскільки він був введений в оману щодо істотних умов договору. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що визначено ч.1 ст.203 ЦК україни. Згідно із ч.1 ст.1055 ЦК України - кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 1 статті 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. [PERSON] зазначав, що йому не було повідомлено про реальну процентну ставку за кредитом № 310 від 20 жовтня 2017 року. Згідно із ч.1 ст.1056- 1 ЦК України - процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Частиною2 цуієї ж норми визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із змісту кредитного договору №310 від 20 жовтня 2017 року судом встановлено, що [PERSON] отримав від Першої всеукраїнської кредитної спілки грошові кошти (кредит) у сумі 100 000 грн. на строк 24 місяці : з 20 жовтня 2017 року по 21 жовтня 2019 року. Умовами вказаного договору, а саме : п.1.1, 1.7, передбачено оплату позичальником відсотків за користування кредитом - 78 %, процентна ставка є фіксованою. Договір підписаний сторонами по справі, що свідчить, на думку суду, про те, що сторони досягли домовленості з усіх суттєвих умов укладення договору та погоджувались на такі умови. Крім цього, розмір та періодичність платежів позичальника за вказаним вище кредитним договором, а також розмір та порядок сплати відсотків за вказаним кредитом визначено додатком до договору відновлювальної кредитної лінії №310 від 20 жовтня 2017 року, який є невід`ємною частиною договору та із яким ознайомлено [PERSON] . Відповідно до вказаних доказів - сторони узгодили, що до повернення позичальником, з урахуванням суми нарахованих відсотків, підлягає сума у розмірі 199 473 грн. 83 коп. Вказана у додатку до кредитного договору сума відповідає розрахунку боргу, наданого ПВКС на запит адвоката, здійсненого станом на 28 березня 2019 року, який надано суду стороною. Таким чином, суд вважає, що умови договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання кредитного договору №310 від 20 жовтня 2017 року, позивач погоджувався на вказані умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування, а тому сд вважає необґрунтованими пояснення сторони щодо того, що позичальник був введений в оману кредитодавцем. Крім цього, позивач-відповідач посилався на ті обставини, що якість наданого йому тексту договору, не дозволяла ознайомитись із його змістом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та допустимих доказів обставин, щодо того, що текст договору на момент його підписання не був належної якості, [PERSON] суду надано не було (навпаки, до позовної заяви позивачем-відповідачем долучено копію договора належної якості). Також, представник позивача-відповідача зазначав, що його довіритель не є членом кредитної спілки, через що був не в праві отримувати кредит від ПВКС. Дійсно, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» - кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Статутом Першої всеукраїнської кредитної спілки, затвердженим рішенням чергових загальних зборів членів ПВКС від 23 квітня 2016 року, копія якого досліджена судом, визначено, що ПВКС - неприбуткова організація, заснована фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членіву взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Пунктом 14.1 Статуту визначено, що прийняття до кредитної спілки провадиться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки. Згідно із п.14.2 статуту - особа стає членом кредитної спілки за умови : відповідності ознаці членства, подання заяви про вступ до кредитної спілки, рішення спостережної ради або правління про прийом особи до кредитної спілки, сплати вступного та обов`язкового пайового внесків, що підтверджується відповідними документами. [PERSON] набув членства у ПВКС, відповідно до умов Статуту ПВКС, що доводиться наданими суду представниками відповідача-позивача доказами. Так, відповідно до копії заяви на вступ - [PERSON] виявив бажання вступити до ПВКС, про що подав письмову заяву від 7 травня 2013 року, яка була розглянута на засіданні правління ПВКС 8 травня 2013 року, що підтверджено копіями протоколу №82 засідання правління та протоколу №3 від 14 травня 2004 року засідання Спостережної ради ПВКС. Крім цього, відповідно до копій прибуткових касових ордерів №1242, №1243 від 8 травня 2013 року та №6302 від 19 грудня 2014 року, №6240 від 26 жовтня 2015 року, №1137 від 6 жовтня 2017 року [PERSON] сплатив вступний внесок, а також обов`язковий внесок в резервний капітал. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що умови кредитного договору №310, укладеного між ПВКС та [PERSON] відповідають вимогам чинного законодавства щодо правочинів, із вказаними умовами останній був обізнаний, через що підстав для визнання недійсним та скасування кредитного договору №310 від 20 жовтня 2017 року не вбачається, а тому у задоволенні позову [PERSON] до ПВКС слід відмовити. Одночасно, ПВКС було заявлено зустрічний позов до позичальника та поручителів - про стягнення боргу за вказаним вище кредитним договором. Представники ПВКС в судовому засіданні зазначали, що кредит, отриманий [PERSON] є комерційним кредитом. Вказані обставини апредставник [PERSON] - [PERSON] заперечував. Стороною суду надано паспорт споживчого кредиту та заяву-анкету позичальника, із яких вбачається, що кредит отримано фізичною особою-підприємцем [PERSON] з метою закупівлі товарів. Однак, відповідно до ч.2 ст.1057 ЦК України - до комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054-1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов`язання, і не суперечить суті такого зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із дослдежених судом доказів, які наведені вище, судом встановлено, що ПВКС та [PERSON] досягли домовленості про надання останньому кредитних коштів, що було оформлено кредитним договором №310 від 20 жовтня 2017 року. ПВКС умови договору виконала в повному обсязі , надавши позичальникові кошти у сумі 100 000 грн., що підтверджено стороною документально. В свою чергу [PERSON] неналежним чином виконував умови договору, пунктом 3.2.2. якого визначено, що позичальник зобов`язаний використати кредит за цільовим призначенням, визначеним цим договором, погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному цим Договором, внаслідок чого з боку позичальника утворився борг, сума якого станом на 14 червня 2019 року становить 159 486 грн. 96 коп., із яких : сума заборгованості по кредиту - 71 770 грн. 63 коп., сума заборгованості по нарахованих та несплачених процентах - 37 716 грн. 33 коп., що доводиться наданим суду розрахунком. Враховуючи наведені обставини, на підставі п.4.7 Договору №310 від 20 жовтня 2017 року, яким узгоджено, що за несвоєчасне повернення отриманого кредиту, нарахованих процентів позичальник сплачує на користь кредитодавцяштраф у розмірі : у разі прострочення на 10 днів - 10% від суми одержаного кредиту, у разі прострочення 20 днів - 20% від суми одержаного кредиту, у разі прострочення 30 днів і більше - 50 % від суми одержаного кредиту, [PERSON] нараховано штраф у сумі 50 000 грн. [PERSON] неодноразово в письмовій формі попереджався про необхідність виконання умов договору, що підтверджується відповідними повідомленнями №191 від 14 вересня 2018 року, №206 від 12 жовтня 2018 року, № 353 від 27 травня 2019 року, які надсилались кредитором. Також, п. 5.1 кредитного договору № 310 передбачено, що наданий [PERSON] кредит забезпечується порукою по договору № 310/П від 20 жовтня 2017 року. Із копій договорів поруки № 310/П від 20 жовтня 2017 року, укладених між Першою всеукраїнською кредитною спілкою та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що останні поручаються перед кредитором, яким є вказана кредитна спілка, за виконання боржником ( [PERSON] ) зобов`язань, що виникли за умовами кредитного договору № 310 від 20 жовтня 2017 року. П.4.1 договорів поруки передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Із копій графіку розрахунків періодичності та розмірів платежів позичальника з повернення кредиту та процентів за користування кредитом, графіку розрахунків реальних платежів по договору № 310 від 20 жовтня 2017 року та розрахунку суми боргу вбачається, що позичальником [PERSON] сплата коштів в рахунок отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами проводилась не в повній мірі, через що станом на 14 червня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 159 486 грн. 96 коп. Надані суду повідомлення №354, №355, №356, №357 від 27 травня 2019 року, які адресувались кредитодавцем на адресу поручителів, доводять, що останні повідомлялись про наявність порушень умов договору позичальником. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З огляду на наведену норму, умови укладених сторонами договорів та враховуючи надані позивачем докази, якими доводиться факт порушення зобов`язання з боку [PERSON] та підтверджується солідарна відповідальність за зустрічним позовом відповідачів перед позивачем - суд вважає вимоги Першої всеукраїнської кредитної спілки обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з урахуванням заявлених до співвідповідачів позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат, оплата яких в сумі 2 392 грн. 30 коп. доводиться наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №13809 від 14 червня 2019 року. На підставі наведеного, ст.ст.11, 553, 554, 627, 628, 1054, 526 ЦК України,

Outcome: approved