Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку спільного нерухомого майна подружжя, що розташоване за адресою Сумська область, м. Кролевець, провулок 2-й Горовий, будинок № 11. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2003 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу відповідно до Договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14.06.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в КП Кролевецьке РБТІ 14.07.2008 року вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою за адресою м.Кролевець, провулок 2-й Горовий, будинок № 11. Вказаний житловий будинок та земельна ділянка були за взаємним рішенням зареєстровані на імя [PERSON] На підставі рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Відповідачка відмовилась вирішити питання щодо поділу спільного нерухомого майна, набутого подружжям за час шлюбу, у добровільному порядку. Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку спільного нерухомого майна, що знаходиться за адресою Сумська область, м. Кролевець, провулок 2-й Горовий, будинок № 11, і складається з жилого двоповерхового будинку А-2 загальною площею 143,0 кв.м., жилою площею 63,7 кв.м., надвірних будівель: сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просить їх задовольнити та стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідачка в судове засідання зявилась, позов не визнала повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 16 вересня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 9 лютого 2016 року. Рішення набрало законної сили 20 лютого 2016 року (а.с.9). Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14 червня 2008 року [PERSON] придбала у власність житловий будинок загальною площею 143 кв. м., житловою площею 63,7 кв. м. з належними до нього будівлями сарай «Б», літню кухню «В», гараж «Г», та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку кадастровий номер 5922610100:01:006:0278 площею 0,1000 га, за адресою Сумська область, м. Кролевець, провулок 2-й Горовий, 11 (а.с.27). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок за адресою Сумська область, м. Кролевець, провулок 2-й Горовий, будинок № 11 зареєстрований за [PERSON] (а.с.29). Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 409629 власником земельної діялнки площею 0,10 га кадастровий номер 5922610100:01:006:0278 по провулку 2-й Горовий, 11, м. Кролевець, Кролевецького району, Сумської області є [PERSON] (а.с. 31). Сторони не оспорюють, що нерухоме майно за адресою Сумська область, м.Кролевець, провулок 2-й Горовий, № 11: житловий двоповерховий будинок А-2, надвірні будівлі сарай «Б», літня кухня «В», гараж «Г» та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га придбане за час шлюбу, за спільні кошти і за взаємною згодою сторін зареєстроване за відповідачкою. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сторони пояснили, що домовленості про визначення часток у спільному майні між ними не було, договір про визначення розміру часток між ними не укладався, майном користувалися як спільною сумісною власністю, інших домовленостей між ними не було. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Нерухоме майно, яке є предметом спору за адресою Сумська область, м. Кролевець, провулок 2-й Горовий, 11, придбане подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу 14 червня 2008 року (а.с. 27, 30, 31). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою (а.с. 9). Сторони не оспорюють, що позивач своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання дітей. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Розгляд справи відбувався з дотриманням вимог ЦПК України, сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі щодо надання доказів. Відповідачка [PERSON] позов не визнала повністю, разом з тим в судовому засіданні посилалася як на підставу своїх заперечень проти позову на те, що її частка повинна бути більшою з урахуванням того, що з нею проживають діти, що дає суду підстави дійти висновку про те, що відповідачка позов визнала частково, при цьому не вказала розмір частки, яка на її думку повинна їй належати. Відповідачкою [PERSON] в судове засідання не були надані докази, а судом не встановлено, що розмір аліментів, які сплачуються позивачем на утримання дітей, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку. Відповідачкою [PERSON] в судове засідання не були надані докази про те, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За змістом рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 9 лютого 2016 року [PERSON] бажав зберегти сімю, а причиною розірвання шлюбу є конфлікти (а.с.9). Таким чином, судом не встановлено наявності обгрунтованих підстав, що мають істотне значення та дають суду можливість відступити від засад рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За заявленими вимогами позивач серед іншого просить визнати за ним право власності на 1/2 частку спільного нерухомого майна - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що невизнане право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку нерухомого майна, за адресою Сумська область м. Кролевець, провулок 2-й Горовий, будинок № 11, яке складається з жилого двоповерхового будинку «А-2» загальною площею 143,0 кв.м., жилою площею 63,7 кв.м., надвірних будівель: сараю «Б», літньої кухні «В», гаражу «Г» та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га кадастровий номер 5922610100:01:006:0278. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які позивач сплатив в розмірі 1398 грн. 35 коп. судового збору і які підтверджуються квитанціями про сплату (а.с. 2, 50), суд виходить з того, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідачка не віднесена до категорій осіб, зазначених в ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та не звільнена від сплати судового збору. Витрати, понесені позивачем по оплаті інвентаризаційних робіт в розмірі 841 грн. 82 коп. (а.с.51, 52) за змістом ст. 79 ЦПК України не віднесені до судових витрат та не підлягають розподілу між сторонами в порядку ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 368, 369, 370 ЦК України, ст. 60 СК України,

Outcome: approved