Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Кадіївської (Стахановської) міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа - Державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру 25.10.2013 року Стахановською державною нотаріальною конторою Луганської області було заведено спадкову справу № 55206018 за заявою позивача про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON]. Місце зберігання вказаної спадкової справи зазначено - Кадїївська державна нотаріальна контора: 93100, вул. ім. Д.І. Менделєєва, буд. 49, м. Лисичанськ Луганської області. 14 червня 2018 року позивач звернувся до вказаної державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало його померлому батькові [PERSON] Спадкове майно складається з: житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і автомобіля Skoda Fabia 1.2, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 14 червня 2018 року нотаріусом було винесено Постанову про відмову вчинення нотаріальної дії з тих підстав, що згідно з наказом Головного територіального управління юстиції № 46-В від 25.11.2014 року обов'язки Кадіївської державної нотаріальної контори виконує Лисичанська державна нотаріальна контора Луганської області, але архівний фонд Кадіївської державної нотаріальної контори до Лисичанської державної нотаріальної контори не передавався та залишився на тимчасово окупованій території, а саме у м. Кадіївка. У зв'язку з чим позивач просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0,1 га та автомобіля Skoda Fabia 1.2, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належала [PERSON], померлому 19.10.2013 року, в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Кадіївської (Стахановської) міської ради Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Третя особа Державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасов Е.І. в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача Кадіївської (Стахановської) міської ради Луганської області. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кадіївським Палацом одруження Ворошиловградської області 16.01.1970, [PERSON] народився [INFO], в графі батько вказаний [PERSON], в графі матір - [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19.10.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] року у місті Стаханов Луганської області. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] померла [INFO] року у місті Стаханов Луганської області. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 52279103 від 14.06.2018 після померлого [PERSON] заведена спадкова справа № 489/2013 у Кадіївській державній нотаріальній конторі Луганської області, спадкодавець - [PERSON]. Як вбачається з копії постанови про відмову вчинення нотаріальної дії вих. № 435/02-31 від 14.06.2018, державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасовим Е.І. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належне гр. [PERSON] майно, оскільки немає можливості отримати інформацію, необхідну для вчинення нотаріальної дії. Постанова Державного нотаріуса Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасова Е.І. про відмову вчинення нотаріальної дії від 14.06.2018 мотивована тим, що обов'язки Кадіївської державної нотаріальної контори виконує Лисичанська державна нотаріальна контора Луганської області, але архівний фонд Кадіївської державної нотаріальної контори до Лисичанської державної нотаріальної контори не передавався та залишився на тимчасово окупованій території, а саме у м. Кадіївка. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька, у зв'язку з неможливістю отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та іншими підзаконними нормативними актами. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Як вбачається з позовної заяви позивач [PERSON] посилається на те, що він є сином померлого [PERSON], але позбавлений можливості отримати у спадщину майно, яке належало померлому батькові [PERSON], яке складається з: житлового будинку № [ADDRESS], земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та автомобіля Skoda Fabia 1.2, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що нотаріус не має можливості отримати інформацію необхідну для вчинення нотаріальної дії. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року відкрилась спадщина після смерті [PERSON] та заведена спадкова справа № 489/2013 у Кадіївській державній нотаріальній конторі Луганської області. Постановою державного нотаріуса Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасова Е.І. № 435/02-31 від 14.06.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У постанові про відмову вчинення нотаріальної дії № 435/02-31 від 14.06.2018 зазначено, що згідно з главою 10 п. 4.1 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування осіб, які подали заяву про прийняття спадщини згідно із ст. 1270 ЦК України та які фактично прийняли спадщину згідно з п. 3, 4 ст. 1268 ЦК України після померлого [PERSON]. Згідно з главою 10 п. 2.1, п. 4.2, п. 4.14 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття та заведення спадкової справи. Згідно з наказом Головного територіального управління юстиції № 46-В від 25.11.2014 року обов'язки Кадіївської державної нотаріальної контори виконує Лисичанська державна нотаріальна контора Луганської області, але архівний фонд Кадіївської державної нотаріальної контори до Лисичанської державної нотаріальної контори не передавався та залишився на тимчасово окупованій території, а саме у місті Кадіївка. Отже, з вищенаведеного судом вбачається, що державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасов Е.І. при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мав перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Той факт, що архівний фонд Кадіївської державної нотаріальної контори до Лисичанської державної нотаріальної контори не передавався та залишився на тимчасово окупованій території, а саме у місті Кадіївка, унеможливив виконання нотаріусом вимог ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у зв'язку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Розглядаючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо. Таким чином, при розгляді справ про спадкування суд має перевірити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, які можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Однак, як вбачається з постанови нотаріуса про відмову вчинення нотаріальної дії № 435/02-31 від 14.06.2018 та листа начальника Головного територіального управління юстиції у Луганській області Філатової Т.Д. № 310/981/13/19/04 від 24.01.2019, обов'язки Кадіївської державної нотаріальної контори виконує Лисичанська державна нотаріальна контора Луганської області, але документи архіву Кадіївської державної нотаріальної контори до Лисичанської державної нотаріальної контори не передавалися та залишилися на тимчасово окупованій території, а саме у м. Кадіївка, їх перевезення на підконтрольну українській владі територію Луганської області на сьогодні є неможливим. З вищенаведеного вбачається, що суд при розгляді даної справи позбавлений можливості перевірити обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, які можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Письмові докази надані позивачем, суд вважає недостатніми та такими, що не дають змоги суду дійти обґрунтованого висновку про наявність тих обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, що в свою чергу позбавляє суд можливості відповідно до ст. 263 ЦПК України ухвалити судове рішення, яке повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Кадіївської (Стахановської) міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем або третьою особою не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed