Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Томашгородської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Рокитнівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими прибудовами в [ADDRESS] . В 2004 року по сімейним обставинам переїхав із сім`єю проживати в с.Вири, Сарненського району в будинок сестри. В даному будинку дозволив проживати [PERSON] . 16 вересня 2016 року відповідач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS] . Рішенням Рокитнівського районного суду від 23.03.2017 відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20.06.2017 рішення суду залишено без змін. 29 січня 2016 року Томашгородською селищною радою без згоди власника житлового будинку були зареєстровані в будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В 2017 році позивач забажав повернутися в будинок, який належить йому на праві власності, але відповідачі добровільно не бажають звільнити будинок. Посилаючись на норми ст.15,321,391 ЦК України, ст.150 ЖК України просив: Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом виселення із житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] , 1979 року народження та [PERSON] , 1999 року народження; Зобов`язати Томашгородську селищну раду Рокитнівського району Рівненської області зняти з реєстраційного обліку і виписати з будинку [ADDRESS] відповідачів [PERSON] , 1979 року народження та [PERSON] , 1999 року народження; Стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року провадження у справі зупинялося у зв`язку зі смертю позивача (а.с.84,87). Відповідно до ухвали суду від 06.09.2019 року відповідно до ст.55 ЦПК України до участі у справі залучено спадкоємців [PERSON] - [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] (а.с.95). Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та доповнила, що Постановою Верховного суду від 27 вересня 2018 року залишено в силі рішення Рокитнівського районного суду та ухвалу апеляційного суду Рівненської області. Спірний житловий будинок в [ADDRESS] , належав покійному [PERSON] на праві власності. Нині, в порядку спадкування, будинок перейшов у власність [PERSON] та її неповнолітнім дітям. Відповідач [PERSON] проживала в будинку з дозволу позивача, договір оренди не укладався. Позивач, як власник майна, позбавлений можливості користуватися своїм майном. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Правонаступник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та доповнила, що у зв`язку з сімейними обставинами їхня сім`я у 2004 році переїхала проживати в с.Вири Сарненського району, в будинок сестри. За її наполяганнями, покійний чоловік дозволив проживати у належному їм будинку відповідачці [PERSON] .. У 2004 році відповідачка перейшла жити до будинку, при цьому, у будинку по даний час зареєстрований їхній старший син [PERSON] . На той час усно домовлялися про продаж будинку, відповідачці пропонували сплатити їм 3000 доларів США. Але упродовж всього часу відповідач так і не сплатила зазначених коштів. Коли діти підросли, вирішили будинок не продавати. Після смерті чоловіка вона з неповнолітніми дітьми успадкувала спірний будинок, старші діти відмовилися від прийняття спадщини на її користь. Оскільки наміру продавати будинок вона не має, а відповідач добровільно відмовляється звільнити будинок, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що у 2004 році [PERSON] повідомив, щовона може проживати в спірному будинку, поступово виплативши кошти за будинок. Коштів не платила, так як не мала грошей. У 2012 році в неї народилася дочка, яка також зареєстрована у цьому будинку. Власного житла не має. Так як цей будинок будував її батько, вважає, що вона має право на частку у спадщині після смерті свого батька. У 2016 році зверталася до суду з позовом про визнання права власності на вказаний будинок за набувальною давністю, але їй було відмовлено. Оскільки юридично не обізнана, то повністю покладалась на розсуд свого адвоката. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що питання виселення є складним. Не може власник виселяти орендарів із житла, якщо він має ще одне житло, а позивачі мають житловий будинок в с.Вири Сарненського району. Відповідач не має власного житла, проте має малолітню дитину. Конституція України гарантує право кожного на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні неповно з`ясовано обставини справи, не заслухано думку органу опіки та піклування та не витребувано висновку про доцільність виселення з будинку малолітньої дитини, про яку, чомусь, позивач у позові не згадує. Крім того, згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Крім того, у разі виселення неповнолітньої дитини буде порушено Конвенцію з прав дитини. Представник відповідача Томашгородської селищно\\ ради Рокитнівського району Рівненської області, в судове засідання не прибув. Згідно клопотання просять розгляд справи проводити без участі представника селищної ради згідно вимог чинного законодавства (а.с.49). Ухвалою суду від 15.02.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Орган опіки та піклування в особі Рокитнівської районної державної адміністрації (а.с.7). В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений у встановленому порядку. Представник позивача вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності представника третьої особи. Представник відповідача вважає, що відсутність представника третьої особи позбавляє можливості завершити розгляд справи. Заслухавши думку сторін та враховуючи положення ч.1 та п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.08.2017 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.08.2017 р., житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності на [PERSON] , жителя с.Вири, Сарненського району Рівненської області (а.с.5,6). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація права власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] здійснювалася на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2017 (а.с. 27-28). Згідно довідки Томашгородської селищної ради №2066 від 12.10.2017 року житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає його син - [PERSON] , зареєстровані з 29.01.2016 (на підставі технічного паспорту №2-172-231 від 10.12.2-015) та проживають по даний час: [PERSON] , 1979 р.н., [PERSON] , 1999 р.н., [PERSON] , 2012 р.н. (а.с. 17). Відповідно до рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі №571/1099/16-ц від 23.03.2017 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог до Томашгородської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області, співвідповідач: [PERSON] , про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8-9). Відповідно ухвали апеляційного суду Рівненської області рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року залишено без змін (а.с. 10-12). Судові рішення Рокитнівського районного суду та апеляційного суду Рівненської області переглядалися у касаційному порядку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 вересня 2018 року, рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 березня 2017 р. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20.06.2017 р. залишено без змін (а.с.59-63). Свідоцвом про смерть встановлено, що позивач [PERSON] помер [INFO] (а.с.84). Ухвалою суду від 22 травня 2019 рокупровадження у справі зупинялося до залучення до участі у справі спадкоємців позивача [PERSON] (а.с.88). Згідно повідомлення Сарненської районної державної нотаріальної контори №1623/01-16 від 27.08.2019 року, на майно померлого [INFO] [PERSON] , 22.08.2019 року заведена спадкова справа №284/2019. Заяву про прийняття спадщини подали: 22.08.2019 року за № 581 - [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] . 22.08.2019 р. заяви про відмову від прийняття спадщини подали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають в [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] . Заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину подали: [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає за тією ж адресою, [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] , та діє за згодою матері [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців щодо прав на спадкове майно станом на 27.08.2019 року не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 93). Копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження підтверджується, що [PERSON] є дружиною померлого, а [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого (а.с.107,108,109). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.09.2019 р., на підставі статті 1261 ЦК України, спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина [PERSON] - на 8/10 часток. Дочка [PERSON] - на 1/10 частку, син [PERSON] на 1/10 частку. Спадщина на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.106). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на норми Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки цей Закон визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцію та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення. Також не заслуговує на увагу суду пояснення відповідача, що вона потребує вказаного житла, тому що має малолітню дитину і власного житла не має, оскільки в силу вимог ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Враховуючи викладені обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 640,00 гривень, суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved