Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 29216,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що близько 09.00 год. в м.Вінниці по вул. Хмельницьке шосе водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дороги автомобілю [NUMBER], яким керував позивач, що рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого були пошкоджені транспортні засоби. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілю [NUMBER], було нанесено пошкоджень на загальну суму 29216,00 грн. Завдана шкода позивачу [PERSON] до цього часу не відшкодована, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2015 року із занесенням до Журналу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та в кінцевому варіанті просив стягнути саме з відповідача [PERSON] заподіяну йому майнову шкоду в розмірі 17952,91 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2016 року позовні вимоги щодо ПАТ «УСК «Гарант-Авто» залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, вказуючи на висновок додаткової експертизи. При цьому відмічали на право позивача у виборі відповідача та відсутність вини [PERSON] Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог. При цьому підстави своїх заперечень змінювали, спочатку свої заперечення ґрунтували на тому, що [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на суму в 50000,00 грн., що перевищує розмір завданих позивачеві збитків, а тому саме страхова компанія мала б відшкодовувати завдану шкоду. Згодом вказували на те, що в даному ДТП є вина [PERSON] Надалі в судове засідання ні відповідач, ні його представник не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо недоговірних зобовязань в частині загальних підстав відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Volkswagen» Passat 1.8, 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 370719 від 09.10.2013 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як слідує з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2015 року, 30.05.2014 року приблизно о 09.00 год. в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дорогу автомобілю [NUMBER], керований [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого були пошкоджені транспортні засоби. [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або\~пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.\~ Згідно ч.1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК України\~встановлено, що шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. За змістом вказаних норм, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-2808цс15 (постанова від 20.01.2016 рок). З цих підстав, зважаючи на право позивача, суд не бере до уваги заперечення відповідача про відшкодування шкоди страховою компанією. Отже, з врахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем можуть бути предявлені вимоги про відшкодування майнової шкоди до [PERSON], як до особи, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом та заподіяла шкоду. Щодо тверджень відповідача про наявність вини у заподіянні шкоди і [PERSON], то суд звертає увагу, що дане твердження не ґрунтується на жодному доказі. Не слідує даного й із матеріалів адміністративної справи №127/11301/14, оглянутої в судовому засіданні. Оцінку відповідачем обставинам та доказам, наявних в матеріалах адміністративної справи, критика автотоварознавчої експертизи, проведеної в рамках цієї справи, суд розцінює як певний спосіб захисту відповідача. Натомість, як слідує з матеріалів даної справи, ДТП сталося саме внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, не знаходить підтверджень доводам відповідача про наявність вини [PERSON], який, як слідує з матеріалів справи, рухався на зелене світло та відповідно до п.8.11 Правил вправі закінчити проїзд перехрестя, а також відповідно до пункту 1.4 Правил вправі розраховувати на те, що й інші учасники виконують дані Правила. [PERSON] не повинен був передбачити можливість, що під час проїзду ним перехрестя із зустрічної смуги по вул.Хмельницьке шосе, при наявному заторі на самому перехресті, який обмежував видимість всім учасникам руху (автомобіль чорного кольору, який виїхавши на перехрестя здійснював поворот у зустрічному напрямку перед автомобілем [PERSON]О.), зявиться інший учасник руху ([PERSON]О.), який по діагоналі розпочне поворот через Хмельницьке шосе на зустрічну смугу вулиці Революційна (Трамвайна). Щодо розміру шкоди, то за висновком експерта, здійсненої у справі автотоварознавчої експертизи від 21.03.2016 року №136/16-21, проведеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ, вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] по наявним фото пошкоджень його автомобіля та відповідно до акту огляду автомобіля від 12.06.2014 року з матеріалів справи при умові нормативного пробігу автомобіля, в технічно справному стані, без слідів минулих аварій чи пошкоджень на час ДТП на січень 2015 року складала 49532,70 грн. Вартість відновлювального ремонту на січень 2015 року складала не менше 61274,19 грн. При цьому, експертизою визначено, що відновлювальний ремонт даного автомобіля є економічно недоцільним. Відповідно до ст.30 Закону\~України\~«Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно аварійним сертифікатом (рапортом), звітом актом чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд звертає увагу, що редакція вказаної норми не повязує порядок відшкодування шкоди з погодження особи про визнанням транспортного засобу знищеним чи ні. Вказаний порядок відшкодування шкоди застосовується і до її відшкодування і іншими особами, на що вказує і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, відповідно до якого порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано\~статтею 30\~Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8\~ЦК\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Застосування такого порядку відповідає загальним принципам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Як слідує з висновку експертизи, проведеної по матеріалам справи, ремонт автомобіля позивача є економічно необґрунтованим, тобто автомобіль є фізично знищеним. Таким чином, позивач має право на відшкодування шкоди у викладеному вище порядку. Висновком додаткової судової автотоварознавчої експертизи від 11.07.2016 року №1485/16-21, проведеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ, з урахуванням даних про те, що автомобіль «Volkswagen», 1990 року виготовлення, д.н.з. [NUMBER], та за умови відсутності даних про пробіг цього автомобіля станом на 30.05.2014 року становить 44579,43 грн. Залишкова вартість цього ж автомобіля на день аварії може складати 26626,52 грн. Відтак, різниця вартості автомобіля до та після ДТП складає 17952,91 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має бути відшкодована саме різниця вартості даного автомобіля до та після ДТП, що згідно висновку автотоварознавчої експертизи становить 17952,91 грн. Таким чином, з огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать,\~зокрема витрати, повязані з проведенням судової експертизи.\~Враховуючи задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 487,20 грн. судового збору, а також 2499,60 грн. витрат, повязаних з проведенням судової експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved