Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільному майні колишнього подружжя, вимоги якого під час розгляду справи уточнив та в остаточній редакції просив припинити право спільної сумісної власності сторін на квартиру [ADDRESS], перевівши її у спільну часткову власність у наступному порядку та спосіб: визнати за ним право власності на 1/3 частини у праві спільної часткової власності, за [PERSON] - на 2/3 частини у праві спільної часткової власності на вказану квартиру. Крім того, просив припинити право спільної сумісної власності сторін на земельну ділянку площею 0,2500 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану у селі Іванків Бориспільського району Київської області, перевівши її у спільну часткову власність у наступному порядку та спосіб: визнати за ним право власності на ? частини у праві спільної часткової власності, за відповідачкою - на ? частини у праві спільної часткової власності вказаної земельної ділянки. Мотивуючи свої вимоги тим, що він із відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1996 року по 17 липня 2014 року. Вказане майно вони набули у період шлюбу, тому важають його спільною суміною власністю подружжя, й оскільки титульним власником вказаного майна згідно правовстановлюючих документів є відповідачка, та враховуючи вклад кожного із подружжя у придбання майна, просить визначити частки кожного із колишнього подружжя. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, а відповідач їх визнав, вказавши про відсутність існування спору між сторонами й існування усної домовленості щодо визначення часток у спільному сумісному майні колишнього подружжя. Проте, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону. Крім того, визнання стороною фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов»язковим. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1996 року по 17 липня 2014 року (а.с.9). Майно - квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2500 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану у селі Іванків Бориспільського району Київської області, вони набули у період шлюбу (а.с.11, 15), тому це майно вважається спільною сусіною власністю подружжя, проте реєстрація права власності на нього здійснено на [PERSON], й враховуючи вклад кожного із подружжя у придбання майна, з урахуванням усної домовленості колишнього подружжя у визначенні часток у спільному сумісному майні, позивач просить визначити ці частки судовим рішенням. Сторони, як колишнє подружжя, в судовому засіданні визнали досягнення ними до подачі позову до суду домовленості про визначення часток у спільній сумісній власності, проте не використали можливість позасудового врегулювання порушеного позивачем у позовній заяві питання, а саме - про визначення часток у спільному майні колишнього подружжя, й відсутності спору між ними на час розгляду справи. Окрім того, позивач не вказав в чому виразилось порушення відповідачкою прав позивача та яких саме, адже судовому захисту підлягає лише порушене чи оспорене право, проте як встановлено в ході розгляду справи відповідачка не оспорює, а визнає право позивача на частку у праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до ч.1 ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майно, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Частинами 1 та 2 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу . Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Аналогічне правило закріплено й в ч.4 ст. 372 ЦК України. Так, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно) визначені у ст. 60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Враховуючи редакцію позовних вимог, встановлений судом факт відсутності спору між сторонами, існування досягнутої сторонами до подачі позову до суду домовленості про визначення часток у спільній сумісній власності, що ними не спростовується й визнається, недоведеності позивачем сутності порушеного відповідачкою його прав та яких саме, суд приходить до висновку про відмову від позову. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного, ч.1 ст. 66, ч.ч. 1 та 2 ст. 69 СК України, ч.4 ст. 372 ЦК України,

Outcome: dismissed