Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому на підставі ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391, 810, 811 ЦК України, ст.. 150 ЖК України, просив усунути перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом визнання останньої такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] обґрунтовуючи позов тим, що він являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в якому зареєстровано його онука [PERSON], яка там не проживає з моменту реєстрації в липні 2013 року. В судове засідання: - позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи; - відповідачка [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Виходячи з наведеного, зважаючи на ч. 1 ст. 224 ЦПК України та враховуючи те, що [PERSON] в поданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить, що є всі умови проведення заочного розгляду справи у відсутність відповідачки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок за адресою: смт.Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Кільцева, 35 належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 05.02.1982 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. По справі встановлено, що - відповідачка [PERSON] зареєстрована адресою: за адресою: смт.Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Кільцева, 35; - відповідачка [PERSON] у вказаному будинку за місцем реєстрації не проживає з моменту реєстрації, що стверджується комісійним актом депутата Ріпкинської селищної ради про факт не проживання відповідачки від 14.04.2015 р.. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст.. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв'язку з конкретним місцем. Враховуючи те, що [PERSON] у вказаному будинку за місцем реєстрації з моменту реєстрації в липні 2013 р., тобто більше року не проживає і не користується ним, зважаючи на те, що відповідачка втратила з цим місцем достатній та постійний зв'язок, суд знаходить, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право на житловий будинок, з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] На підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved