Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій в остаточних позовних вимогах просить усунути перешкоди в користуванні належному йому житловому будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], шляхом вселення його до зазначеного житлового будинку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] Відповідачі по справі протиправно чинять йому перешкоди у вселенні до належного йому на праві власності спірного житлового будинку. В судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи /а.с. 37/, не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує /а.с. 40/. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином /а.с. 33, 34/, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та письмових заперечень проти позову не надали. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи /а.с. 23/, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 28 січня 2011 року [PERSON] передав у власність [PERSON], [PERSON] грошові кошти у розмірі 38400 гривень та валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 8000 доларів США, а останні зобов'язалися повернути [PERSON] зазначену суму частинами у визначені договором порядку та строки, але не пізніше 28 січня 2013 року, на підтвердження чого у відповідності із нормою ч.1 ст.1047 ЦК України між ними в той же день в письмовій формі був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 198 /а.с. 4/. 28 січня 2011 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], [PERSON] з повернення [PERSON] боргу за договором позики від 28 січня 2011 року, між [PERSON] та [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 200, відповідно до умов якого [PERSON] передав позивачу в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], житловою площею 54,50 кв.м., загальною площею 86,40 кв.м. /а.с. 4/. Предмет іпотеки належав [PERSON] на праві власності на підставі Акту, виданого 18 березня 1977 року Виконавчим комітетом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області, розпорядження представника президента України Харківської районної державної адміністрації Харківської області «Про передачу переселенського будинку у радгоспі ім. Карла Маркса [PERSON].» від 21 серпня 1992 року за №537, довідки виданої Русько-Тишківською сільською радою народних депутатів Харківського району Харківської області 30 березня 1992 року, довідки Державної податкової інспекції Харківського району Харківської області від 01 жовтня 1992 року за №30-334/543, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 10 грудня 1992 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №45, згідно Реєстраційного посвідчення, виданого Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 10 грудня 1992 року. 07 червня 2016 року між [PERSON] (Первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (Новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель передав Новому іпотекодержателю, а Новий іпотекодержатель прийняв від Первісного іпотекодержателя всі права та обов'язки Первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим Малаховою Г.І. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 січня 2011 року за реєстровим №200, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, посвідчений Малаховою Г.І. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 січня 2011 року за реєстровим №198, укладений між Первісним іпотекодержателем та позичальниками - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за умовами якого Боржники зобов'язані повернути Первісному іпотекодержателю грошові кошти в сумі 8000,00 доларів США в строк до 28 січня 2013 року. Предметом іпотеки, визначеним Іпотечним договором, є вище зазначений житловий будинок з надвірними будівлями. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 03 листопада 2016 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київа Стрельченко О.В. /а.с. 6-7/. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуально, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено, що одними із основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] більше не є власником спірного житлового будинку. З повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] особисто отримують поштову кореспонденцію за адресою спірного житлового будинку, що є підтвердженням того, що вони досі проживають у спірному житловим будинку, чим порушують право власника на володіння і користування майном. Враховуючи те, що відповідачі по справі досі проживають в спірному житловому будинку, то позивач, який є єдиним власником спірного житлового будинку, обґрунтовано вимагає усунути перешкоди в користуванні належному йому майном. Поновлення права позивача можливо шляхом його вселення до спірного житлового будинку. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. В зв'язку з чим суд стягує зі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] в рівних частках судові витрати з судового збору в розмірі 183,74 грн. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved