Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та звільнення від обовязку сплачувати аліменти, в обґрунтування позову зазначивши, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою в період з 05.02.1999 р. по 11.09.2011 р. Під час шлюбу в подружжя 17.07.1999 р. та 09.04.2006 р. народилися сини [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Юрївського районного\~суду Дніпропетровської\~області від 05.08.2011 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011\~р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, при цьому під час розірвання шлюбу між сторонами не було спору про місце проживання дітей, які залишились проживати з матірю. Не зважаючи на режим окремого проживання, батько постійно брав участь у вихованні, лікуванні та оздоровленні дітей. Починаючи з червня 2018 року [PERSON], [INFO], та повнолітній [PERSON] постійно проживають з батьком за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.Вербуватівка, вул.\~Зупиночна, буд. 16, оскільки мати без поважних причин покинула синів та декілька днів поспіль не зявлялась вдома, не попередивши позивача або інших родичів про необхідність догляду за дітьми. За час проживання дітей в батька [PERSON] жодного разу не відвідала малолітнього сина, не переймалась його вихованням та утриманням. Як стверджує позивач, [PERSON] не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення та створення належних умов проживання, розвитку, виховання дитини, тому просить суд в інтересах малолітнього визначити місце його проживання з батьком та з цих підстав звільнити від обовязку сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] 04.09.2018 р. справу прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. В підготовчі судові засідання 25.09.2018 р. та 09.10.2018 р. позивач та відповідачка не зявились, від позивача надійшла заява про проведення засідань за його відсутності. Відповідачка 05.10.2018 р. подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, оскільки [PERSON], [INFO], бажає проживати разом з батьком, при цьому просила слухати справу за її відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Варварівської сільради Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи за відсутності представника та висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 05.02.1999 р. по 11.09.2011 р., під час якого 09 квітня 2006 року в них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №\~059887, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.\~11,13, 17). 05.08.2011 р. за позовом [PERSON] з позивача рішенням Юрївського районного\~суду Дніпропетровської\~області стягнуто аліменти на утримання дитини. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 14-15, 20-21). Після розірвання шлюбу [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з матірю, [PERSON], проти чого не заперечував батько дитини. З літа 2018 року малолітній проживає з позивачем. Батько дитини, [PERSON], працевлаштований, не перебуває на диспансерному або консультативному обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи (а.с. 18, 19, 28, 30). Згідно з актом обстеження умов проживання позивач має належні матеріально-побутові умови для забезпечення всіх потреб малолітньої дитини, при цьому [PERSON] не забезпечений власним житлом, а мешкає в належному його батьку житловому будинку (а.с.\~52). Згідно зі\~статтею 160\~СК України\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце\~проживання дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити з рівності прав та обовязків батька і матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією\~44/25\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~20\~листопада 1989\~року та\~ратифікованою Постановою\~Верховної Ради\~України №\~789-ХІІ\~(78912)\~від 27\~лютого 1991\~року,\~яка набула\~чинності для\~України 27\~вересня 1991\~року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як виходить з висновку від 24\~вересня 2018\~року, орган опіки та піклування Варварівської сільради Юрївського району вважає доцільним в інтересах малолітнього визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком. При цьому органом опіки та піклування не виявлено фактів неналежного ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, а дитина особисто зробила вибір щодо місця проживання на користь позивача (а.с. 53). Відповідно до\~ст.\~141\~СК України\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов'язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою.\~ Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі, тобто батьки досягли згоди щодо місця проживання дитини, до того ж малолітній [PERSON], [INFO], бажає проживати разом з батьком, суд доходить\~висновку про те, що наявні підстави для визначення місця проживання дитини разом з батьком. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з\~ч ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як виходить з платіжних квитанцій № 0.0.1103995985.1 та № 0.0.1103994584.1 від 09.08.2018 р. (а.с.\~2, 3) [PERSON] сплатив за подання до суду позову судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (704,80 грн. + 704,80 грн.). Оскільки відповідачка визнала позовні вимоги в повному обсязі на стадії підготовчого провадження, тобто до початку розгляду справи по суті, суд вважає можливим повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним за подання позову до суду, що складає 704,80 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved