Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом та визначення порядку користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], однак протягом тривалого часу між ними існують неприязні відносини, які заважають користуванню цим житлом. На його вимоги про право користування даним житлом відповідач [PERSON] систематично вчиняє сварки, змінює замки від вхідної двері тим самим перешкоджає йому у користуванні житлом у зв'язку з чим він змушений проживати в іншому населеному пункті. Крім того, відповідачі, користуючись квартирою, не сплачували житлово-комунальні послуги через, що з нього як з відповідального квартиронаймача за судовими наказами було стягнуто 2 400 гривень. Вважає, що при виділенні йому в користування житлової кімнати 12,4 кв.м. не будуть порушенні права відповідачів. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та просили суд вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів не чинити останньому перешкод в користуванні даним житлом; зобов'язати [PERSON] видати [PERSON] ключі або їх дублікати від вхідної двері вказаної квартири; встановити порядок користування даною квартирою, виділивши в користування [PERSON] кімнату жилою площею 12,4 кв. м., а в користування [PERSON] та [PERSON] кімнати жилою площею 8,2 кв. м. та 17,6 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишити в загальному користуванні. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали повністю, посилаючись на те, що позивач має ключі від спірної квартири. Позивач приходить до квартири зі своєю співмешканкою. До того ж, [PERSON] у відсутність відповідача [PERSON], коли вона перебувала на заробітках за кордоном, забрав з квартири деяку побутову техніку. Стверджували, що відповідачі не перешкоджають позивачу у користуванні житлом, доводи останнього є наклепом. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю. Відповідач [PERSON] в своїх письмових заперечення на позовну заяву зазначила, що [PERSON], [PERSON] та їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якій вони разом проживали до 2011 року. З того часу батьки проживають окремо, [PERSON] виїхала на заробітки за кордон і буває у спірній квартирі 1-2 рази на рік. Всією квартирою весь час розпоряджався та користувався [PERSON], здавав її в оренду. Періодично, повертаючись із заробітків [PERSON] сплачувала 2/3 частки житлово-комунальних платежів., а 1/3 частку - [PERSON]. Останній зі своєю новою сім'єю проживає у власному будинку в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області. Він виїхав із квартири і вивіз всі речі, побутову техніку, меблі та інше, щоб можна було здавати житло в оренду. Останнім часом [PERSON], буваючи в квартирі, влаштовує сварки та бійки, ображає [PERSON] у зв'язку з чим остання вимушена звертатися за допомогою до міліції. Доводи [PERSON] про перешкоджання йому у користуванні житлом не відповідають дійсності. [PERSON] та вона не перешкоджають йому в користуванні квартирою, вона взагалі проживає в м. Одеса і фактично не може йому перешкоджати. З пропозиціями про викуп його частки у квартирі чи продаж квартири та розподіл між власниками грошових коштів позивач не погоджується. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.11.2011 р., рішення суду набрало законної сили 22.12.2014 р. (а. с. № 11). Від шлюбних відносин сторони мають повнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., сторони придбали у власність квартиру [ADDRESS] (а. с. № 5). Відповідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вищевказаної квартири і кожному з них належить на праві власності по 1/3 частці цієї квартири (а. с. № 9). Дана квартира має загальну площу 63,5 кв.м., складається з трьох жилих кімнат жилою площею 17,6 кв.м., 12,4 кв. м. та 8.2 кв. м., кухні площею 7,3 кв. м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., коридору площею 9,7 кв.м., а також обладнана лоджією площею 6,6 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а. с. № 6-7). Як встановлено в судовому засіданні у спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Особовий рахунок на квартиру оформлений на ім'я позивача. В даний час між сторонами виник спір стосовно користування даним жилим приміщенням, що стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Вислухавши позивача та його представника, відповідача [PERSON] та її представника, представника відповідача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 1, ч. 3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Доводи позивача стосовно того, що відповідачі перешкоджають йому користуватися спірною квартирою знайшли підтвердження в судовому засіданні. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] декілька разів, приїхавши до м. Южноукраїнськ, зупинявся у них, оскільки не міг потрапити до належної йому на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] через те, що відповідач [PERSON] змінила замок вхідної двері житла. Також свідок [PERSON] суду показала, що одного разу, приїхавши разом з [PERSON] до м. Южноукраїнськ у особистих справах, вона стала свідком того, що останній не зміг зайти до належної йому квартири. Твердження відповідачів щодо відсутності з їхнього боку перешкоджання позивачу у користуванні ним спірною квартирою залишися недоведеними суду. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом не встановлено обставин, передбачених ст. 116 ЖК України, які б перешкоджали вселенню та проживанню позивача у вищевказаній квартирі. Надана позивачем копія довідки про прийняття і реєстрацію заяви, видана слідчим СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області Лисенко Ю.О., свідчить лише про повідомлення [PERSON] стосовно того, що в квартирі [ADDRESS], [PERSON] під час сварки спричиняла тілесні ушкодження [PERSON], але не підтверджують факт вчинення позивачем [PERSON] порушень, які б унеможливлювали його проживання у вказаній квартирі. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови позивачу у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 243,60 гривень (а. с. № 1).

Outcome: approved