Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт того, що [PERSON] станом на день своєї смерті проживала разом із ним в с. Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області. Просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] належить [PERSON] . Також просить визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колишнього АТ «Україна» розташованого на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області відповідно до сертифікату серії [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям. [PERSON] 29 травня 1996 року, як члену АТ «Україна» виданий сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) розміром 4,89 в умовних кадастрових гектарах. [INFO] [PERSON] помер та його дружина [PERSON] прийняла спадщину після його смерті фактичними діями, так як постійно проживала разом з чоловіком, вступила в управління та розпорядження його майном. Переоформити спадкове майно на своє ім`я не змогла, так як при видачі сертифіката була допущена помилка при написанні по батькові, а саме не правильно написано « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». По батькові спадкодавця правильно значиться [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Встановлення факту належності сертифікату спадкоємцеві необхідно [PERSON] для реалізації його права на спадщину після смерті [PERSON] 15 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання, відповідно до якого позивач зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, доглядом і залишити в її безоплатному довічному користуванні одну житлову кімнату в будинку [ADDRESS] . Житловий будинок зареєстрований за [PERSON] [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, з 2000 року по 01.01.2006 року спадкодавець проживала разом з позивачем однією сім`єю за вказаною вища адресою, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Встановленні факту постійного проживання необхідно [PERSON] для реалізації його права на спадщину після смерті [PERSON] . Також повідомив, що при перевірці наявних в нього документів встановлено, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] встарчено, що підтвердив оголошенням, розміщеним в газеті «Сільське життя» про втрату сертифікату та визнання його в зв`язку з цим недійсним. Представник позивача в судовому засідання підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Представник Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої не заперечив проти задоволення позовних вимог, та просить розглядати справу без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00017254125 [PERSON] та [PERSON] одружилися, про що складений актовий запис 12 лютого 1955 року виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. 29 травня 1996 року [PERSON] виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) як члену АТ «Україна» на підставі рішення Знам`янської райдержадміністрації від 4 квітня 1996 року. Однак, при заповненні бланку сертифіката зроблена помилка в написанні по батькові [PERSON] , вказано [PERSON] , замість правильного [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що видане свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] . Його дружина [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка, яка проживала разом з ним на день смерті, таким чином вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 10 червня 2019 року № 821, [PERSON] з 1979 року і по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав разом із дружиною [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Інших спадкоємців не встановлено. Зважаючи на те, що в свідоцтві про смерть, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, а також в довідці з місця проживання на час смерті по батькові [PERSON] значиться як [PERSON] , суд вважає встановити факт належності йому сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , в якому зроблена помилка при записі по батькові [PERSON] . Відповідно до до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком, в якому вони проживали, іншими правами спадкодавця, суд вважає її такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до ст.549 ЦК УРСР. 15 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області. Відповідно до вказаного договору [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . [PERSON] в свою чергу зобов`язаний довічно утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою доглядом, і залишити в її безоплатному довічному користуванні одну житлову кімнату. Право власності на будинок за позивачем зареєстровано в Знам`янському БТІ 01 листопада 2000 року. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 27.11.208 № 1321 [PERSON] проживав без реєстрації за адресою будинок [ADDRESS] разом з [PERSON] з 15 вересня 2000 року по день смерті останньої [INFO] . Відповідно до інформації нотаріуса Знам`янської районної державної нотаріальної контори, після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Свідки по справі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю з 15 вересня 2000 року по день смерті [PERSON] . Пояснили, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] потребували допомоги, тому родина [PERSON] проживала разом з ними, доглядали за старенькими, вели спільне господарство, виконували умови договору довічного утримання повністю. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.» Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом приймають до уваги показання свідків та довідка сільської ради за місцем проживання, які довели факт проживання спадкодавця на час своєї смерті із спадкоємцем. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , який постійно проживав на день смерті спадкодавця із нею протягом останніх п`яти років. Враховуючи вищевикладене, те що у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай) яке вона успадкувала від свого чоловіка, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину в установленому законом порядку, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved