Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності він є власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул.Гастелло, 51 в м.Ізмаїлі Одеської області. В зазначеному будинку зареєстрований його син [PERSON], який з 2013 року в ньому не проживає. Через реєстрацію відповідача він обмежений у праві оформити житлові субсидії. Де його син знаходиться на даний час його не відомо. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.208 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 8 ст.128 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб тощо. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №878 від 12.09.2012 року належить на праві власності житловий будинок, розташований по вул.Гастелло, 51 в м.Ізмаїлі Одеської області (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 22.08.2001 року (а.с.23). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON], в будинку №51, розташованому по вул.Гастелло в м. Ізмаїлі Одеської області, з 2013 року не проживає. Особистих речей відповідача в будинку не має. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Гастелло, 51, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved