Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що на підставі Договору дарування від 17.12.2015 року, укладеного між позивачем та його батьком [PERSON], позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Крім позивача та його дочки [PERSON] , в квартирі зареєстрований брат позивача [PERSON]- відповідач по справі , який з 2010 року в спірній квартирі не мешкає, але залишається бути зареєстрованим. Належного йому майна в квартирі не має. Крім того, оплати за квартирну плату та спожиті комунальні послуги відповідач не здійснює, у зв'язку з чим позивач вимушений нести додаткові матеріальні витрати. Через те, що відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знявся, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України - через оголошення у пресі, але до суду жодного разу не з'являвся. Тому, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважаних причин. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду позивача та наявність достатніх даних, вважає можливим у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 17.12.2015 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., копія якого знаходиться в матеріалах справи на аркуші № 6-8, позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] Крім позивача та його дочки [PERSON] , в квартирі зареєстрований брат позивача [PERSON]- відповідач по справі , що підтверджується довідкою ЖБК № 372 «Будівельник-32», яка знаходиться в матеріалах справи на аркуші №10. Відповідач [PERSON] з 2010 року в спірній квартирі не мешкає, але залишається бути зареєстрованим, що підтверджується Актом про не проживання від 21.04.2016 року, складеному у складі комісії ЖБК № 372 «Будівельник-32», який знаходиться в матеріалах справи на аркуші №11. Належного відповідачу майна в квартирі не має. Крім того, оплати за квартирну плату та спожиті комунальні послуги відповідач не здійснює, у зв'язку з чим позивач вимушений нести додаткові матеріальні витрати та позбавлений можливості оформити субсидію. Через те, що відповідач у добровільному порядку з реєстрації зніматись не бажає , позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Частиною 3 статті 334 ЦК України передбачено , що право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню , виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально , дійсним. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння , користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України та ст.150 ЖК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, аналогічна норма закону викладена у пункті 15 ППВССУ від 25.09.2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право власності на житловий будинок ». На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад п'ять років. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved