Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказавши, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі проживали певний час у належні йому квартирі та на їх прохання він надав дозвіл на реєстрацію їх місця проживання за адресою [INFO]. Однак відповідачі змінили своє місце проживання більш як шість місяців тому, хоча на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою. Місце теперішнього їх проживання йому не відомо. В січні 2016 року він зустрів [PERSON] та запропонував їй добровільно знятися з реєстрації разом з сином, на що почув грубу відмову. Оскільки за вказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим обєктивно порушуються його права, а тому він змушений звернутися за захистом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачі у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З пояснення позивача та матеріалів справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі на даний час прописані за вищевказаною адресою, однак більше шести місяців не проживають у квартирі, що підтверджується відповідним актом. Згідно ст. 60 ЦПК України - - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України -зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі більше шести місяців не проживають у спірні квартирі без поважних причин Діями відповідачів, які створюють перешкоди позивачу у користуванні належною його квартирою порушується право власності останнього на житло. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved