Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою з 20 серпня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинені з квітня 2017 року. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї стали неможливими, оскільки вони мають протилежні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. Позовна заява надійшла до суду 14 травня 2020 року. Ухвалою судді від 05 червня 2020 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідачки, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30 червня 2020 року та було відкладалось через неявку відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка 10.09.2020 надала заяву про визнання позову та про проведення судового розгляду за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та наполягання позивачки на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 серпня 2010 року виконкомом Дрімайлівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, актовий запис № 2 (а.с. 7). Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved