Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Генічеської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Виконавчий комітет Червонської сільської ради про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2020 року о 10 год. 20 хв. в с. Семихатки на дорозі Генічеськ-Семихатка відбулась дорожньо-транспортна пригода з матеріальними збитками за участю транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н. [NUMBER] під керування позивача. Вказує, що постановою Генічеського районного суду встановлена наявність порушень відповідними службами умов утримання вулично-шляхової мережі, та те, що дорожньо-транспортна пригода, учасником якої є [PERSON] сталась внаслідок бездіяльності власника дороги, який не виконав свого обов`язку щодо належної організації дорожнього руху, належного утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху. Наголошує на тому, що балансоутримувачем автомобільної дороги Генічеськ-Семихатка є відповідач - Генічеська міська рада Херсонської області та внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо ремонту та утримання доріг з дотримання норм і стандартів безпеки руху, позивачу була завдана матеріальна шкода, що виникла внаслідок пошкодження транспортного засобу. За таких обставин, просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 7247 грн. 48 коп., а також витрати понесені на проведення експертної оцінки для встановлення розміру матеріальної шкоди розмірі 3000 грн. 00 коп., витрати за оплату судового збору 840 грн. 80 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача\~Генічеської міської\~радиза довіреністю Волошин В.С. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Наголосив на тому, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки автомобільна дорога не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Генічеськ та на балансі підвідомчих комунальних підприємств. Вказав, що всі дороги на території району передані в управління райавтодору, тому Генічеська міська рада не є належним відповідачем. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Надала заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності. Третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~Виконавчий комітет\~Червонської сільської\~ради до судового\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив, що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 20 травня 2020 року Генічеський районний суд Херсонської області своєю постановою в справі № 653/580/20 розглянув складені відносно [PERSON] протоколи про адміністративні правопорушення, за якими [PERSON] 23 лютого 2020 року близько 10 год. 20 хв. в с. Семихатки по а/д Генічеськ-Семихатки, керуючи т/з автомобілем ВАЗ 21063, д.н [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на вибоїну, при ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, тим самим [PERSON] порушив п. 12.1 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна, а також протокол, за яким [PERSON] 23 лютого 2020 року близько 10 год. 40 хв. в с. Семихатки по а/д Генічеськ-Семихатки, керуючи т/з автомобілем ВАЗ21063, д.н [NUMBER] , потратив в ДТП, після чого поїхав з місця події, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122-4 КУпАП - залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. За результатами розгляду справи суд встановив, що на проїзній частині дороги була значна ямковість, що була великою перешкодою і створювала небезпеку для руху автотранспорту, а також встановив, що відсутність попереджувальних знаків 1.12 або 1.39 ПДР перед ямами стала причиною ДТП. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, суд встановив, що [PERSON] не було завдано матеріальної шкоди іншим особам, та прийшов до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-4 КУпАП. Таким чином, провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-4, ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії чи (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини щодо того, що 23 лютого 2020 року близько 10 год. 20 хв. в с. Семихатки по а/д Генічеськ-Семихатки на проїзній частині дороги була значна ямковість, що була великою перешкодою і створювала небезпеку для руху автотранспорту, внаслідок якої автомобіль ВАЗ21063, д.н [NUMBER] під керуванням [PERSON] потрапив в ДТП встановлені постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 20 травня 2020 року, що набрала законної сили 11 червня 2020 року. Згідно наданого позивачем звіту експертного товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу № 2/2020 від 02 березня 2020 року, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля ВАЗ21063, д.р.н. [NUMBER] на момент ушкодження 23 лютого 2020 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 7247 грн. 48 коп., таку ж суму складає й вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля станом на завершення виконання звіту. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду просив стягнути на його користь матеріальні збитки, завдані автомобілю, яким він керував та які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем Генічеською міською радою вимог закону та обов`язку щодо ремонту та утримання доріг з дотримання норм і стандартів з безпеки руху. Надаючи оцінку вказаному, слід вказати, що за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності. Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК). \~Згідно зі\~статтею 9 Закону України «Про дорожній рух»\~до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. \~За змістом п. 2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198\~(далі - Єдиних правил), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у комунальній власності здійснюється відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. У пункті 11 Єдиних правил\~встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 15.04.2019 у справі № 924/133/18, від 09 грудня 2019 року у справі №192/2529/16-ц. Слід вказати, що для того щоб зрозуміти хто повинен відшкодовувати збитки, необхідно визначитись з тим, де відбулася пригода: в межах міста, населеного пункту (дорозі місцевого значення), чи на трасі (дорозі державного значення). Відповідно\~до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.\~ Перелік автомобільних доріг загального користування державного значення визначений постановою КМУ від 30 січня 2019 року № 55. Якщо транспортна пригода сталася на відповідній дорозі, то вона відноситься до сфери управління Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), яка має відповідні територіальні відділення, що в свою чергу, й будуть нести відповідальність. Відповідно до\~пп.1, 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги», органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про дорожній рух»\~визначено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів. Таким чином, якщо збитки, через неналежний стан дороги, були спричинені в межах міста, то відповідальність нести будуть місцеві ради або ж відповідне комунальне підприємство, відповідальне за ремонт, будівництво та експлуатацію доріг. Як зазначає позивач та вбачається з наявних матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] керував транспортним засобом відповідно до п. 2.2\~Правил дорожнього руху, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційним документом на даний транспортний засіб, що був переданий йому власником транспортного засобу у користування. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу ВАЗ 21063 за реєстраційним номером [NUMBER] є [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України\~під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). При цьому слід зазначити, що пред`явлення позовних вимог до Генічеської міської ради позивач обґрунтовує відповіддю виконавчого комітету Червонської сільської ради Генічеського району Херсонської області № 08/178-02.13 від 20 травня 2020 року, згідно до якої відрізок дороги, де сталась автопригода входить до границь Генічеської міської ради. На думку позивача, вказане свідчить про те, що балансоутримувачем автомобільної дороги Генічеськ-Семихатка є Генічеська міська рада. Суд не погоджується з вказаною позицією та зазначає, що згідно змісту вказаної відповіді виконавчого комітету Червонської сільської ради Генічеського району Херсонської області, спірна дорога за характером не є місцевого значення, оскільки поєднує населений пункт з районним центром та її ремонт повинен бути здійснений за рахунок державного бюджету. Більш того повідомлено, що всі дороги на території району передані в управління Генічеському райавтодору. Крім того, з відповіді виконавчого комітету Генічеської міської ради № 02-02-21-09/1349 від 14 серпня 2020 року вбачається, що автомобільна дорога «Генічеськ-Семихатки» не перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Генічеськ та на балансі підвідомчих комунальних підприємств. Слід зазначити, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Разом з тим, зібрані в справі докази вказують на те, що Генічеська міська рада не є власником дороги, на якій сталась дорожньо-транспортна пригода. Натомість судом встановлено, що дороги, що перебувають на території Генічеського району передані в управління Херсонського облавтодору. За вимогами\~ЦПК України\~належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням\~статті 51 ЦПК України\~належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Положенням п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК. Слід відзначити, що суд має право замінити відповідача або залучити співвідповідача лише за клопотанням позивача (ст. 51 ЦПК України). Отже, визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача. При цьому, суд сприяв учасникам справи в реалізації їх прав та роз`яснював позивачу доцільність заміни відповідача на належного, проте таке клопотання заявлено не було, позивач просив суд розглянути справу за наявними матеріалами до вказаного у позові відповідача. Враховуючи те, що суд встановив, що в даній справі позовні вимоги про відшкодування шкоди пред`явлені не до належного відповідача, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову через відсутність належного суб`єктного складу учасників процесу. Суд під час ухвалення рішення суду вирішує питання щодо того, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то підстави для стягнення на його користь витрат за проведення оцінки про визначення вартості матеріального збитку та судового збору відсутні.

Outcome: dismissed