Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та просить виселити їх з належного йому домоволодіння по [ADDRESS], посилаючись на те, що він являється власником зазначеного домоволодіння, яке відповідачі бажали придбати та він дав їм дозвіл на вселення, але до цього часу питання щодо відчуження зазначеного домоволодіння не вирішено, а відповідачі проживають в його домоволодінні і добровільно звільнити його відмовляються. Позивач в позові просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, причини їх неявки суду не відомі. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.06.2006 року за № 225 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2006 року за № 6639. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач у позові посилається на те, що в належному йому домоволодінні проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яких просить виселити, але відповідно до довідки Новотроянівської сільської ради Болградського району від 11.07.2014 року за № 739, відповідачі по [ADDRESS] не проживаються, натомість в ньому проживає [PERSON] з малолітнім [PERSON]. Крім цього, позивач надав до суду копію договору купівлі-продажу, яка складена в простій письмовій формі, з якого вбачається, що намір купити у нього спірне домоволодіння [PERSON]. Будь-яких заяв щодо уточнення позовних вимог, або заміна належних відповідачів позивачем до суду не надавалося. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд відмовляє позивачу у позові щодо виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з домоволодіння по [ADDRESS] Болградському районі, будь-яких доказів, які б свідчили, що останні проживають в належному йому домоволодінні, не надано, і обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed