Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що крім нього в будинку зареєстровані відповідачі по справі, які не проживають у даному будинку, до будинку не навідуються, витрат на утримання житла не несуть, у зв`язку з чим просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, відзив на позов не надали. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями\~1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. З копій договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2020, посвідченого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10-12). З витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області та довідок про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 20-21). Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації відповідачі у вказаному будинку не проживають з 1 квітня 2020 року (а.с. 13-15). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачі не є власниками будинку за адресою: [ADDRESS] , не є членами сім`ї позивача, до будинку не навідуються, витрат на утримання житла не несуть, самостійних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснюють, що порушує права власника житла, оскільки він не може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved