Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення та просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 62200 грн. (шістдесят дві тисячі двісті двадцять), з зобовязанням повернути у визначені договором розміри, строки і порядку, але не пізніше 10 вересня 2012 року. Відповідач [PERSON] фактично в безготівковому порядку на поточний рахунок позивача [PERSON], відкритий в АТ «Універсалбанк» частково повернув грошові кошти у розмірі 40297 грн. (сорок тисяч двісті девяносто сім). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). По закінченню обумовленого договором позики терміну, а саме 10 вересня 2012 року відповідач борг в повному обсязі позивачу не повернув. Відповідно до п.3 договору позики, сума позики передана строком до 10 вересня 2012 року. Позика (відповідна її частина) вважається повернутою в момент зарахування її на поточний (картковий) рахунок позикодавця. Згідно пункту 7 договору позики, за прострочення виконання зобовязань за цим договором позичальника виплачує пеню в розмірі 1%\~ від суми несплаченої позики за кожен день прострочення, крім того сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).\~ Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки\~ відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.\~ За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до повного виконання зобовязання. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сторони передбачали у пункті 7 договору позики відповідальність відповідача (позичальника) за порушення зобовязань, а саме що за прострочення виконання зобовязань позичальник зобовязується сплачувати позивачу (позикодавцю) неустойку (пеню) в розмірі 1%\~ від суми несплаченої позики за кожен день прострочення з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, штрафних санкцій не суперечить умовам договору, які визначені і погоджені сторонами. Відповідачем умови договору позики було порушено і виконання грошового зобовязання прострочено, позику позивачу у встановлений строк до 10 вересня 2012 року не повернуто, тому з відповідача повинна бути стягнута сума позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення боргу. Доводи представника відповідача про сплив позовної давності, щодо застосування якої він заявив, суд визнає необгрунтованими. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ст.257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідаться про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч.1 ст.261 ЦК україни. У разі порушення зобовязання початок перебігу строку позовної давності визначається виходячи з таких положень, передбачених ст.261 ЦК України, так, якщо строк виконання зобовязання визначений, то перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з умовами договору позики позичальник зобовязаний здійснювати повернення грошових коштів в строк, а отже встановлена відповідальність за порушення строку повернення. Оскільки умовами договору позики встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок відповідача (боржника) повернути грошові кошти та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право позивача (кредитора) вважається порушеним до закінчення строку виконання останнього зобовзання (погашення боргу), а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення, а саме 10 вересня 2015 року. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що вони ґрунтуються на умовах договору та вимогах діючого законодавства.

Outcome: approved