Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн.. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідачка не виконала рішення Суворовського районного суд м.Одеси від 15 вересня 2009 року по справі № 2-1396/09, яким зобов'язано [PERSON] не перешкоджати позивачу користуватися житловим приміщенням, на підтвердження чого зазначив, що 02.02.2013 р. він не міг потрапити до свого будинку, так як на місці дверей знаходилася кам'яна кладка, а викликаний наряд міліції не змусив відповідачку впустити позивача до будинку. Також позивач зазначив, що [PERSON] не повернула його речі та документи, які посвідчують особу, в грубій формі відмовила. З того часу позивач, інвалід 2 групи, живе на вокзалах, не може лікуватися, що спричиняє йому значні душевні страждання, його здоров'я погіршилось, в рахунок відшкодування моральної шкоди позивач просить стягнути з відповідачки 50000 моральної шкоди. Порушення відповідачкою його законних прав та інтересів змусило [PERSON] звернутись до суду за їх захистом. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання його втратившим право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26.09.1998 року їй належить будинок [ADDRESS] 07 серпня 1998 року між [PERSON] та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. В травні 2008 році шлюб з [PERSON] був розірваний. На спірній житловій площі прописані: [PERSON]- колишній чоловік, сестра [PERSON] - [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON] та сама позивачка - [PERSON] Фактично на даній площі проживають донька - [PERSON], син - [PERSON], та [PERSON]. [PERSON] страждає на психічне захворювання, його стан здоров'я погіршується, що виражається в його нервових зривах та неадекватній поведінці. З 2010 року він вдома не з'являється, про що свідчать постанови про відмову в порушенні кримінальної справі, де вказано, що місце знаходження [PERSON] не встановлено. [PERSON] добровільно виписатися з будинку не хоче, комунальні послуги не сплачує його особистих речей в будинку немає, його місцезнаходження не відомо. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі та заперечував проти задоволення зустрічного позову [PERSON] Позивач пояснив, що 02.02.2013 р. він не зміг попасти у свою кімнату, де залишився його одяг, стіл, стілець, масляний радіатор, диван-ліжко, речей своїх з дому він не виносив. З лютого проживає на вокзалах, у знайомих на квартирі, конфліктів з [PERSON] ніколи не влаштовував, нікого не чіпав, це цивільний чоловік [PERSON] погрожував йому пістолетом. Відповідачка [PERSON] заявлені вимоги по зустрічному позову підтримала, а позов [PERSON] не визнала, посилаючись на те, що позивач знищує будинок, з осені 2012 року не проживає за вказаною адресою, вивіз усі свої речі, кожного разу коли з'являвся влаштовував скандали, застосовував до неї фізичну силу. Адвокат відповідачки [PERSON] також просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити, а позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Вказуючи на те, що [PERSON] не перешкоджала позивачу проживати в будинку, однак він свариться з донькою, погрожує життю відповідачки. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, від іншого чоловіка у неї народилась дитина. [PERSON] зверталась в органи внутрішніх справ, які проводили бесіди з позивачем, цей спір продовжується протягом 7 років, [PERSON] як власниця житла не може сама захистити себе та дітей, в будинку 2 кімнати, в яких не можливо жити. Крім того, відносно своєї доньки, [PERSON], позивач був позбавлений батьківських прав Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, а у задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.1998 р.(а.с.25) 07 серпня 1998 року між [PERSON] та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.32). 07 травня 2008 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції в м. Одесі в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №115 (а.с.30). Згідно з наданою довідкою про склад сім'ї та прописку від 31.07.2013 р., в спірному домоволодінні зареєстровані: [PERSON] як основний квартиронаймач, [PERSON] як чоловік, сестра [PERSON] - [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON] (а.с.24). 15 вересня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси, було ухвалено рішення по цивільний справі за позовом [PERSON], у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод та виселення, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Суворовський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про визнання майна спільною власністю подружжя, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщення та визначення порядку користування жилим приміщенням. Згідно з його змістом в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] користуватися житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS] (а.с.4-6). 03 грудня 2010 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], дане рішення набрало чинності на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2013 року(а.с.22-23). 19 січня 2011 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового приміщення та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення, в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового приміщення та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення відмовлено(а.с.20-21). [PERSON] звертався до суду з заявою про поновлення строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання і ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2013 року заяву було задоволено. Відповідно до вимог ч.1 та 4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Нормами ст.157 ЖК України закріплено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. За змістом ст.116 ЖК України виселення члена сім'ї наймача (власника) можливо у випадку систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використовування його не за призначенням, або систематичне порушення правил роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Судом встановлено, що позивач був членом сім'ї власниці [PERSON], оскільки знаходився з нею у шлюбі і зареєстрований в квартирі як член сім'ї, договір найму не укладався з ним. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є цивільним чоловіком відповідачки, пояснив, що позивач в будинку не проживає з осені 2012 року, речі свої забрав, проживає за іншою адресою по [ADDRESS] де саме не знає. Також зазначив, що як тільки зявляється до них влаштовує сварки та скандали, застосовує фізичну силу до [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є тіткою відповідачки зазначила, що почала навідуватися до племінниці після народження дитини, тому підтвердила, що позивача з січня 2013 року в будинку ніколи не бачила. Із представлених відмовних матеріалів видно, що між сторонами постійно виникали сварки та скандали і з пояснень наданих під час їх оформлення видно, що позивач періодично проживав в будинку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши представлені докази в сукупності, приймаючи до уваги вимоги ст.11 ЦПК України та враховуючи підстави заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивач має право користуватися спірною житловою площею, тому відповідача необхідно зобов'язати не перешкоджати [PERSON] в користуванні житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то в цій частині позову йому необхідно відмовити з наступних підстав. Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає, що позивачем не представлено об'єктивних доказів в підтвердження завдання йому моральної шкоди, тому вимога не підлягає задоволенню. Оскільки судом не було встановлено, що позивач не проживає більше року в будинку, тому і відповідно підстав для задоволення зустрічного позову не має.

Outcome: partial