Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Донька позивача [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. В березні 2018 року [PERSON] зібрав свої речі та виїхав із вищевказаного будинку. По даний час відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку, але в ньому не проживає, будь-які його речі відсутні. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає у будинку [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності, просив визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просила суд його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири/будинку право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 вересня 1986 року, посвідченого секретарем виконкому Старобейзимської сільської ради народних депутатів Шепетівського району. Донька позивача [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , однак в березні 2018 року останній зібрав свої речі та виїхав із вищевказаного будинку. З акту про місце реєстрації і місце проживання [PERSON] від 05 червня 2019 року вбачається, що [PERSON] з січня 2019 року за місцем реєстрації у будинку [ADDRESS] , не проживає. Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] підтвердила факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою з березня 2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved