Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Третя особа - Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних від простроченої суми. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив його позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Чекерська Л. В. з позовними вимогами не погодилася, просила відмовити у позові, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які встановлюють існування прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. В судовому засіданні представник третьої особи Петровський В.В. з позовними вимогами не погодився, просив відмовити у позові з мотивів, які викладенні ним у заперечені. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Вивчивши матеріали справи, перевіривши наведені у позовній заяві та запереченнях до неї доводи, надавши правову оцінку обставинам справи, дослідивши надані докази та заслухавши доводи сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року по справі №495/3180/13-ц з Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного Управління юстиції Одеської області (правонаступником якого є Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області) на користь позивача стягнуто 11 927,79грн. та судові витрати у розмірі 229,40 грн., всього 12 157,19 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 12.02.2014 року. 25 березня 2014 року позивачу був виданий виконавчий лист №495/3181/13-ц. Ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI визначено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган. У вересні 2014 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області з заявою про примусове виконання рішення суду надавши всі необхідні для цього документи. Зазначену заяву ДКСУ переадресувала до Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області. 08 липня 2015 року постановою Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/3623/15 було визнано протиправними дії Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області щодо повернення [PERSON] виконавчого листа. Зобов`язано Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області виконати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року по справі №495/3180/13-ц. 13 жовтня 2016 року у справі №495/7727/16-ц Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за заявою [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження було встановлено, що 25.03.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області був наданий виконавчий лист про стягнення з Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції на користь [PERSON] - 11 927,79 грн. та судових витрат в розмірі 229,40 грн. Постановою від 11 лютого 2016 року №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» ліквідовано Білгород-Дністровське міськрайонне управління юстиції в Одеській області. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 378 ЦПК України, в редакції на час постановлення ухвали, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 13 жовтня 2016 року замінив сторону виконавчого провадження по справі №495/3180/13-ц за позовом [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Одеської обласної філії «Одеський аукціонний центр «Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» про стягнення коштів, а саме - Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, його правонаступником Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Грошові кошти в розмірі 12 157,19 грн., які були стягнуті за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року, позивачем були отримані лише 14.05.2018 року. Рішення суду першої інстанції не виконувалося 4 роки 3 місяці. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, а саме на стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції у розмірі 28 942 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 549, 79 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на зазначене, суди апеляційної та касаційної інстанцій, установивши, що рішенням суду було стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які належним чином не виконані, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Відповідно до правової позиції у справі №6-157цс16 від 25.05.2016 р. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач в поданій ним позовній заяві ставив питання про стягнення з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 28 942 грн., відсотки від простроченої суми у розмірі 1 549,79 грн., всього 30491,79 грн. Стягненню підлягають інфляційні витрати за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Згідно з розрахунком відсотків річних та інфляційних витрат з 12.02.2014 року по 12.05.2018 року становить 238,1 % (2014 рік лютий-грудень), 124,62% * 2016 рік 112,4% * 2017 рік 113,7% *2018 рік (січень - травень) 104,36%). 12 157,19 грн. * 238,1% / 100 = 28 942,00 грн., сума 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 549,79 грн. (12.02.2014 рік - 12.05.2014 рік 1551 *3%/365*12 157,19/100), що становить загальну суму 30 491,79 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь позивача судовий збір в розмірі 736,40 грн.

Outcome: approved