Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

\~\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Восьма Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просить визнати недійсним внаслідок фіктивності договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою:Харківська область, Богодухівський район, с.Крупчине, вул. Харківська 17, укладений 20.02.2015 року між [PERSON] і [PERSON]; визнати, що його батько [PERSON] на час смерті мав право на ? частину у спільній сумісній власності будинку №17 по вул. Харківській в с.Крупчине, Богодухівського району, а також на ? частину у спільній сумісній власності будівельних матеріалів, які використані на самовільне будування житлового будинку за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с.Крупчине, вул. Харківська 17; визнати, що зазначене майно входить до складу спадщини після смерті [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11 квітня 2016 року помер його батько [PERSON]. За життя він склав два заповіти, відповідно до яких заповідав належне йому майно сину позивачеві [PERSON] та донці [PERSON] Крім того, з 1993 року батько перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON], яка є його спадкоємцем за законом відповідно до вимог ст..1241 ЦК України. У 2007 році батько разом з дружиною придбали будиночок у с.Крупчине Богодухівського району, вартість якого складає 123597.00 грн., а також на тій самій земельній ділянці самочинно побудували житловий будинок з надвірними побудовами, який належним чином не зареєстрований. Таким чином вважає, що на момент смерті батькові належала ? частина придбаного будинку за адресою: Богодухівський район, с.Крупчине, вул. Харківська 17 та 1/2 частина вартості будівельних матеріалів та інших витрат на будівництво самочинно зведеного житлового будинку за тією ж адресою і зазначене майно має бути визнано частиною спадщини, що залишилась після смерті батька. Крім того, 20.02.2015 року між [PERSON] та її сином [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будинку по вул. Харківській 17 в с.Крупчине Богодухівського району. Вказаний правочин вчинений без наміру створити правові наслідки, тобто є фіктивним і має бути визнаний недійсним. Так, продаж будинку здійснено за ціну, еквівалентну 270 доларам США, тобто за ціну, яка в 50 разів нижче реальної ринкової, продаж здійснено єдиному синові, площа будинку, зазначена в документах, наданих [PERSON], не відповідає реальній площі будинку. При цьому в діях сторін була відсутня спрямованість на встановлення, зміну або припинення цивільних правовідносин, договір укладено з метою приховати майно, спільно нажите в шлюбі відповідачем та [PERSON] та не допустити включення цього майна до спадщини [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Пояснив, що батько був смертельно хворим, повністю залежав від [PERSON], тому і підписав згоду на відчуження будинку. Вважав, що наявність на земельній ділянці двох будинків підтверджується наданими ним звітами та технічною документацію. Відповідач [PERSON] позов не визнала, зазначила, що дійсно 11.04.2016 року помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі 23 роки. В 2000 році він склав заповіт, яким заповідав своє майно дітям сину від першого шлюбу [PERSON] позивачу у справі, та донці від другого шлюбу Анні, яка проживає в Ізраїлі. В подальшому, у 2013 році він склав другий заповіт, яким належну йому квартиру по вул. Чубаря в м.Харкові заповідав повністю доньці, з якою вони продовжували спілкуватись, в той час як син [PERSON] не підтримував з батьком стосунків, незважаючи на тяжку хворобу батька, жодним чином не допомагав йому. Щодо будинків в с.Крупчино пояснила, що у 1988 році під час шлюбу з [PERSON] вони придбали за договором житловий будинок площею 18.4 кв.м., це була мазанка, проживати в ній було неможливо і ця будівля стала використовуватись як сарай, про що в техдокументації є відповідна відмітка. В 1990 році вони з [PERSON] побудували новий будинок, а в 1991 році чоловік помер і позивач прийняла спадщину після нього, вступивши у фактичне володіння і управління майном. Земельну ділянку, на якій розташований будинок, приватизувала у 2007 році, тому технічний паспорт і правовстановлюючі документи на будинок видані 2007 роком вже під час шлюбу з [PERSON], у звязку з чим перед продажем вона отримала нотаріально посвідчену згоду чоловіка на відчуження будинку. Кошти, отримані від продажу, були витрачені на лікування хворого чоловіка. Жодних інших будівель, крім зазначених будинку та сараю, в тому числі самочинних, на земельній ділянці немає. Щодо зауваження позивача про ціну, за яку відбулось відчуження домоволодіння, просила звернути увагу, що були укладені два договори купівлі-продажу окремо на будинок, окремо на землю, ці договори укладені в один день, сторони цих договорів однакові, і загальна вартість домоволодіння /будинок плюс земельна ділянка/ складає 55.000 грн. Син передав їй гроші, сплачує комунальні послуги, відпочиває в будинку зі своєю родиною. З урахуванням наведеного просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що є сином відповідача [PERSON] В 1988 році батьки /[PERSON] та [PERSON]/ придбали будинок в с.Крупчине, в 1990 році побудували там новий будинок, який використовувався як дача. Після смерті батька мати уклала шлюб з [PERSON], який з часом тяжко захворів. Позивач [PERSON] хворому батькові не допомагав, а мати скаржилась, що коштів не лікування не вистачає. Крім того, через хворобу [PERSON] стало неможливим відвідування дачі та догляд за нею, у звязку з чим [PERSON] вирішила продати дачу, а [PERSON] придбати її. В один день було оформлено два договори купівлі-продажу будинку і земельної ділянки за загальну ціну 55.000 грн. Він передав матері кошти, а вона йому ключі і документи. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] пояснив, що договір купівлі-продажу будинку з надвірними побудовами за адресою: Богодухівський район, с.Крупчине, вул. Харківська 17 був укладений [PERSON] зі згоди свого чоловіка [PERSON], нотаріально посвідченої 10.09.2014 року. Щодо оспорюваного договору, то сторони досягли згоди з усіх істотних умов, в тому числі погодили вартість будинку, покупець передав гроші, а продавець ключі від будинку та правовстановлюючі документи, після чого право власності було зареєстровано за покупцем [PERSON], який і користується будинком у теперішній час, сплачує комунальні послуги, проводить ремонтні роботи. Окрім того, що спірний будинок фактично є дачним і не може розглядатись окремо від земельної ділянки, просив звернути увагу на загальну вартість будинку і земельної ділянки та врахувати, що будинок сезонний, підїзду до нього практично немає, попиту на нього майже не було, що також вплинуло на ціну. Звіти про оцінку майна, надані позивачем, вважав такими, що не відповідають дійсності, так як площа будинку значно менша ніж зазначено у звітах, другий поверх в будинку відсутній, замість веранди звичайний літній навіс. Звіти складались без реального огляду спеціалістом, без вивчення технічної документації, на підставі даних, повідомлених позивачем без їх перевірки. Щодо включення до складу спадщини померлого [PERSON] вартості ? частини будівельних матеріалів, що нібито пішли на самовільне будівництво будинку за адресою: вул. Харківська 17 в с.Крупчине, то жодних самочинних будівель за цією адресою немає. Вважав, що всі вимоги позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та не доведені жодними доказами, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала письмові пояснення на позов, в яких зазначила, що при вчиненні нею нотаріальних дій /посвідчення згоди [PERSON] на відчуження будинку та посвідчення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки/ були виконані всі вимоги чинного законодавства, вважала, що підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи - Восьмої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази у справі, приходить до наступного. Відповідно до положень\~ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як визначено у\~ст. 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~звернуто увагу на те, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. З огляду на положення\~ст.234 ЦК України\~та вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України\~саме позивач має довести наявність умислу у відповідачів на укладення фіктивного договору від 20 лютого 2015 року, та той факт, що обидві сторони договору не мали на меті оплатного відчуження будинку та набуття його у власність. 20 лютого 2015 року року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку за адресою: вул. Харківська 17 в с.Крупчине, Богодухівського району. Вказаний договір укладено в письмовій формі, посвідчено нотаріусом. Відповідно до змісту пункту 4 договору купівлі-продажу сторони в договорі підтвердили, що правочин відповідає дійсним намірам створення відповідних юридичних наслідків ( не є фіктивним). Крім того, сторони дійшли згоди про визначення ціни будинку саме в розмірі 6800.00 грн., які продавцем отримані ще до підписання договору. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] в той же день зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку, тобто вчинив дії, які свідчать про відсутність у нього умислу на укладення фіктивного правочину. Крім того суд враховує той факт, що 20.02.2015 року між тими самими сторонами був також укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований будинок. Вартість ділянки 48500.00 грн., право власності на неї також було зареєстровано за [PERSON] З урахуванням викладеного, твердження позивача, що ціна будинку, зазначена у договорі, свідчить про фіктивність правочину є безпідставним, а з обставин, встановлених на підставі аналізу наданих сторонами доказів, вбачається, що оспорений [PERSON] договір купівлі-продажу відповідає передбаченим\~ст.203 ЦК України\~загальним вимогам, які свідчать про чинність правочину. Таким чином позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що договір купівлі-продажу від 20.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали формально, та що в дійсності [PERSON] не мала наміру відчуження нерухомого майна, так як матеріали справи таких даних не містять, при цьому відчуження будинку близькому родичу на підставі договору законом не заборонено. Зважаючи на викладене вище, в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область Богодухівський район с.Крупчине вул.Харківська,17 від 20.02.2015 року необхідно відмовити, що також є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права на ? частину у спірному будинку. Щодо включення до спадщини ? частини вартості будівельних матеріалів, витрачених на самочинне будівництво, слід зазначити, що посилання позивача на наявність такого самочинного будівництва спростовується технічним паспортом на домоволодіння /Т.1, а.с.112-114/, в якому відсутні будь-які відмітки про самочинне будівництво, актом прийняття закінченого будівництвом обєкту в експлуатацію та розпорядженням про його затвердження /Т.3, а.с. 49-51/, рішенням виконавчого комітету Сазоно-Баланівської сільської ради №72 /Т.3, а.с.48/, яким [PERSON] дозволено переобладнати старий житловий будинок літ. А-1, придбаний за договором купівлі-продажу від 13.05.1988 року /Т.1, а.с.109/ під сарай та узаконено житловий будинок, а також рішенням виконкому сільради №80 від 22.08.2007 року про визнання за [PERSON] права власності на будинок по вул. Харківській 17, на підставі якого в подальшому було видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок /Т.1, а.с.116/. Крім того, рішення виконавчого комітету Сазоно-Баланівської сільської ради №72 /Т.3, а.с.48/ підтверджує твердження відповідача, що друга будівля дійсно переобладнана в сарай та не є житловим будинком. Відсутність самочинної будівлі виключає можливість задоволення вимоги про включення до спадщини [PERSON] вартості будівельних та інших матеріалів, нібито витрачених на її будівництво. З урахуванням положень ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed