Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» (далі по тексту - КП «Білогір'я водоканал») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи, що працював в КП «Білогір'я водоканал» на посаді машиніста насосної установки водопроводу, звідки був звільнений у квітня місяці 2014 року за ст. 40 ч.7 КЗпП України. При звільненні, та на даний час, відповідач не виплатив йому заробітну плату за січень-травень 2014 року, із-за чого у підприємства перед ним виникла заборгованість в сумі 9460,79 грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки вважає, що розрахунок з ним не був проведений з вини підприємства в розмірі 4000.00 грн. Крім того, просить стягнути моральну шкоду в сумі 7000,00 грн., оскільки через не проведення розрахунку при звільненні він змушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя. Ухвалою суду Білогірська селищна рада Хмельницкої області залучена до участі у справі в якості співвідповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково. У зв'язку з виплатою заборгованості по зарплаті просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4000 грн. та моральну шкоду. Представник Білогірської селищної ради вимоги позивача не визнав. Суду пояснив, що, як засновник, Білогірська селищна рада прийняла рішення про ліквідацію свого комунального підприємства. Створена ліквідаційна комісія, проводиться ліквідаційна процедура. Рішенням селищної ради виділено кошти на проведення розрахунку з працівниками ліквідованого підприємства по заробітній платі. Затримка з розрахунком відбулася по причині не проведення рахунків казначейством. На даний час заборгованість по зарплаті ліквідована. КП «Білогір'я водоканал» власних коштів немає, знаходиться у важкому фінансовому становищі, селищна рада вживає всіх можливих заходів до проведення розрахунку, тому вважає, що підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 07.11.2006 року працював на посаді машиніста насосної установки водопроводу КП «Білогір'я водоканал». Наказом по КП «Білогір'я водоканал» № 23 від 30.04.2014 року звільнений з вказаної посади за ст. 40 п.7 КЗпП України. 05.02.2014 року сесією тридцятої сесії шостого скликання Білогірської селищної рада №27 прийнято рішення «Про ліквідацію комунального підприємства «Білогір'я водоканал». Утворено ліквідаційну комісію (а.с.28). Згідно довідки підприємства та розрахунково-платіжної відомості заборгованість по заробітній платі з урахуванням її заборгованості за попередні місяці на день звільнення становила 9293.17 грн. (а.с 26). Платіжною відомістю по заробітній платі від 10.06.2014 року позивачу виплачена заборгованість по зарплаті в сумі 9293.17 грн. (а.с.29). Відповідно до ст.ст. 47,116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно з ч.1ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини уповноваженого власником підприємства органу належне звільненому працівникові сум у строки зазначені у ст. 116 КЗпП України за відсутності спору про його розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Вимога про проведення розрахунку в день звільнення та відповідальність за порушення вказаної норми обґрунтована і у ч.5 п.25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі наступного дня, після його звернення з вимогою про розрахунок є підставною для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Згідно п. 20 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності та не звільняє від сплати середнього заробітку за час затримки . Доводи відповідача про відсутність його вини у своєчасному проведенні розрахунку через складне фінансово - економічне становище підприємства, судом не можуть бути взято до уваги оскільки сама по собі дана обставина не звільняє його від відповідальності передбаченої ч.1.ст.117 КЗпП України, а вина позивача у несвоєчасному проведенні з ним розрахунку відсутні. Виходячи із вимог даного закону та роз'яснень постанови Пленуму суд вважає, що з відповідача - комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал», яке на даний час, відповідно до повідомлення Державної реєстраційної служби в Україні (а.с. 15) не ліквідовано, а перебуває у стані припинення, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 1.05.2014 року по 10.06.2014 року в розмірі 3312,00 грн., (1478,09:181днів=81,65 грн. х40 днів = 3266.00 грн.). Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 гривень, суд враховує, що згідно ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених ст. 61 Цього Кодексу. В судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що затримка у виплаті заробітної плати спричинила йому моральні страждання, призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків. Не надано доказів і того, які додаткові зусилля були застосовані ним для організації свого життя, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Outcome: approved