Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення - громадського (виробничого) будинку (приміщення) будинок охорони, загальною площею 29,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на його користь 4 800 грн. 00 коп. заборгованості за договором оренди № 10 від 10.03.2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що 10 березня 2015 року між ним та [PERSON] був укладений договір № 10 оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS], який зведений ним господарським шляхом, що підтверджується проведеною 03.03.2015 року ТОВ «Проекттехсервісбуд» (кваліфікаційний сертифікат експерта [PERSON] [NUMBER] від 08.11.2013 р.) інвентаризацією вказаного приміщення та виданим технічним паспортом від 03 березня 2015 року. Відповідно до п.п. 1,2 договору оренди позивач передав в строкове та платне користування орендарю нежитлове приміщення - громадського (виробничого) будинку (приміщення) будинок охорони, загальною площею 29,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. 10.03.2015 р. між ним та відповідачем був складений та підписаний акт передачі-приймання майна від орендодавця орендарю. Місячний розмір орендної плати за користування майном складає 1600,00 грн., яка сплачується щомісячно не пізніше ніж за 5 днів до завершення звітного місяця, за який поводиться такий платіж. За користування майном за березень - травень 2015 року відповідач мав сплатити йому 4 800,00 грн. в термін до 26.05.2015 року, однак в зазначений термін кошти відповідачем йому не сплачені. 10.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача з претензією щодо погашення заборгованості з орендної плати за березень - травень місяці 2015 року. Листом від 13.06.2015 р. відповідач повідомив йому про свою відмову сплачувати орендну плату з тих підстав, що він не є власником майна, а тому він не мав права виступати орендодавцем майна, а отже і отримувати оренду плату. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши думку представника позивача, відповідача , вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 10 оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS], який зведений позивачем господарським шляхом. (а.с. 4-6) Відповідно до розділів 1, 2 договору оренди орендодавець передав в строкове та платне користування орендарю нерухоме майно - нежитлове приміщення - будинок охорони, загальною площею 29,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Розділом 4 договору оренди передбачено, що передача майна від орендодавця орендарю оформлюється актом передачі-приймання. 10.03.2015 р між позивачем та відповідачем був складений та підписаний акт передачі-приймання майна від орендодавця орендарю. (а.с. 7) Згідно п.3.1. договору оренди місячний розмір орендної плати за користування майном складає 1600,00 грн. Відповідно до п. 3.2. договору оренди орендар сплачує орендну плату щомісячно не пізніше ніж за 5 днів до завершення звітного місяця, за який поводиться такий платіж.. Таким чином, за користування майном за березень-травень 2015 року відповідач мав сплатити позивачу 4800,00 грн. в термін до 26.05.2015 року. Проте, в зазначений термін кошти відповідачем позивачу сплачені не були. Листом від 10.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість з орендної плати за березень-травень місяці 2015 року. Листом від 13.06.2015 р. відповідач повідомив позивача про свою відмову сплачувати орендну плату з тих підстав, що позивач не є власником майна, оскільки в нього відсутні відповідні правовстановлюючі документи на майно, а за таких обставин він не мав права виступати орендодавцем майна, а отже і отримувати оренду плату. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що встановлені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Викладене дає підстави стверджувати, що після завершення будівництва нежитлового будинку позивачем, про що свідчить проведена ТОВ «Проекттехсервісбуд» (кваліфікаційний сертифікат експерта [PERSON] [NUMBER] від 08.11.2013 р.) 03.03.2015 року інвентаризація житлового будинку, за результатами якої позивачеві, як власнику, був виданий технічний паспорт. Відповідно до технічного паспорту позивач є власником громадського (виробничого) будинку (приміщення) будинку охорони загальною площею 29,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зімну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 795 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Нормами ст. 726 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється в договорі найму. В свою чергу, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися манежним чином, відповідно до умов договору. Приписами ст. 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 16 ЦК України способами захисту прав є - визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та визнання права власності підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved