Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, який 04 серпня 2020 року було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Старша дитини проживає з позивачем. Колишня дружина, хоча і зареєстрована в його будинку, фактично в ньому не проживає, оскільки проживає з меншою дочкою окремо. [PERSON] , [INFO] , сама виявила бажання проживати з батьком. Для проживання та виховання дитини створені усі необхідні умови. [PERSON] просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з ним в [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Пухтаєвич Є.О. в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області та органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області в одній особі [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , з урахуванням висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області 19 березня 2021 року, № 4. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] , батьком є [PERSON] - позивач по справі, матір`ю - [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 жовтня 2009 року (а. с. 6). Згідно з рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 04 серпня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 14-16). На даний час [PERSON] проживає з батьком, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 25.11.2020 (а. с. 19). [PERSON] навчається в 5 класі Вільшанської ЗОШ І-ІІІ ступенів, про що свідчить характеристика Вільшанської ЗОШ І-ІІІ ступенів Дворічанської районної ради Харківської області від 25.11. 2020 № 01-28/234 (а.с. 18). Відповідно до вищевказаної характеристики, [PERSON] навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як дисциплінована учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається не в повну міру своїх можливостей. Має довільну зорову, слухову, механічну пам`ять. Запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне, образне, творче мислення. На уроках майже завжди уважна. Систематично виконує домашнє завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. [PERSON] весела, товариська, дисциплінована, самостійна, не піддається чужому впливу, але буває іноді запальна. Користується повагою серед однокласників. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. [PERSON] з раннього дитинства була більш прихильна до батька, хоча мати завжди приймала активну участь у вихованні і всебічному розвитку дитини. Зараз батько допомагає їй в навчанні і займається вихованням доньки. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Вона має все необхідне для життя і дозвілля, матеріально забезпечена. Батько підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником. [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Вільшанською сільською радою Дворічанського району Харківської області від 25.11.2020 № 917/02-30 (а. с. 20). За місцем мешкання характеризується позитивно, відзначається врівноваженим характером, розсудливістю. За час проживання із сім`єю проявив себе люблячим батьком, добре виконував свої батьківські обов`язки, повністю матеріально утримував сім`ю, що підтверджується довідкою-характеристикою, виданою Вільшанською сільською радою Дворічанського району Харківської області від 25.11.2020 № 608/02-20 (а.с. 17). [PERSON] на обліку у лікаря нарколога та психіатра КНП «Дворічанська РЛ» не перебуває, про що свідчить довідка КНП «Дворічанської районної лікарні» від 23.11.2020 (а.с. 13). На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-9). [PERSON] має земельну ділянку розміром 6,25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 10). З довідки Дворічанського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) від 23.11.2020 № 8990/20-79 та розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 23.11.2020, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень в розділі ВД/ВП (спец розділ), ВД/ВП (розділ) на виконанні в Дворічанському РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів, де боржником є [PERSON] Заборгованість зі сплати аліментів станом на 23.11.2020 відсутня (а.с. 11-12). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час перевірки умов проживання в будинку проживає [PERSON] та його донька [PERSON] , [INFO] . Для проживання та виховання дитини створені всі належні умови. Дім газифікований, забезпечується постійно тепловий режим. Для дитини є окрема кімната яка забезпечена ліжком, столом, комп`ютером та всім розвиваючим приладдям для розвитку та відпочинку дитини. Дитина забезпечена в достатній кількості сезонним одягом та взуттям, предметами гігієни, повноцінними продуктами харчування, в підвалі є заготовки на зиму. [PERSON] має земельну ділянку біля будинку та земельну ділянку 2,00 га для ведення ОСГ, являється одноосібником, має підсобне господарство. Члени комісії вважали, що в будинку [PERSON] створені всі належні умови для проживання дитини [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області 19 березня 2021 року, № 4 вбачається, що орган опіки та піклування селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 66-69). За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з положень ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. На підставі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Натомість, національне сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. В судовому засіданні було встановлено і позивачем [PERSON] , батьком дитини, доведено обставини можливості проживання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним. В судовому засіданні встановлено і доведено позивачем, що він, як батько, постійно піклується про доньку, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові; має постійне місце проживання та роботи, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання. Крім того, позивач має підсобне господарство, матеріально спроможний забезпечувати дитину всім необхідним, займається її вихованням, створив для неї комфортні умови життя. За бажанням відповідачки батько не заперечує щодо спілкування дитини з матір`ю. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] буде краще проживати з батьком, аніж з матір`ю, і визначення місця проживання дитини саме з батьком буде відповідати інтересам самої дитини, оскільки саме з ним вона буде рости під опікою і відповідальністю, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Цей висновок беззастережно підтримує служба у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області та орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області. Крім того, дана позиція відповідає висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, у якій Суд, зокрема, зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларація прав дитини від 20.11.1959 не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення його позовних вимог. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач та її представник, як на підставу своїх заперечень, приймаючи до уваги пояснення і висновки третіх осіб, оцінив докази як кожен окремо так і в сукупності, виходячи з інтересів малолітньої дитини,суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved