Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №899, видане 2.02.2007 року Усатівською сільською радою на імя [PERSON] на житловий будинок, що розташований в с.Усатове, вул. Садова, 1-б, Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що вказане свідоцтво Усатівська сільська рада видала йому з порушенням законодавства, яке регулює порядок оформлення права власності на нерухоме майно, оскільки вказаний житловий будинок не був прийнятий в експлуатацію по завершенню будівництва, а на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно, йому державний акт не видавався. В судове засідання представник позивача не зявився, але подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, на позові наполягає. В судове засідання представник Усатівської сільської ради не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та подав заперечення на позов. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявилась, але подала до суду заяву про розгляд справу за її відсутності, заперечує проти задоволення позову [PERSON]. Приймаючи до уваги заяви сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що наказом №453 від 7.08.1989 р. по радгоспу ім. Кірова позивачу [PERSON] була виділена земельна ділянка, площею 0,06 га під раніше збудований житловий будинок за адресою: с.Усатове, вул. Садова, 1-а Біляївського району Одеської області., а Усатівською сільською радою 7.09.1989 року було прийнято рішення клопотати перед Білявським райвиконкомом про оформлення цього житлового будинку на імя [PERSON] ( а.с.80). Рішенням виконкому Біляївської районної Ради народних депутатів №384 від 19.10.1989 року [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку в с.Усатово, вул. Садова, 1-а ( а.с.81). На підставі вказаних рішень та рішення виконкому Біляївської районної Ради №384 від 19.10.1989 р. [PERSON] був виданий будівельний паспорт на забудову садиби в с.Усатово, вул. Садова, 1-а ( а.с.72-79), в якому зазначено, що будинок збудований. Таким чином, за заявою [PERSON] в 1989 р. було узаконено будівництво спірного житлового будинку, який був збудований ним самочинно. Вказані рішення позивачем не оскаржувались та мають юридичну силу. 2.02.2007 року на підставі рішення Усатівської сільської ради №10 від 30.01.2007 року позивачу було видано свідоцтво про право власності №899 на житловий будинок з надвірними спорудами: котельня, 3 сарая, гараж, душ, огорожа, погріб, що розташований в с.Усатово, вул. Садова 1-б (колишній №1-а) ( а.с.15). Вказане рішення Усатівської сільської ради позивач не оскаржує ( а.с.43 зворот). Згідно довідки Усатівської сільської ради №234 від 3.03.2014 року ( а.с.30-31) особовий рахунок на імя [PERSON] в погосподарській книгі сільської ради на житловий будинок в с.Усатово, вул. Cадова, 1-б був відкритий ще у 1989 році і з цього часу це майно зареєстроване за ним як за власником. Таким чином, на момент видачі оспорюваного свідоцтва про право власності №899 від 2.02.2007 р. вказаний житловий будинок не відносиdся до категорії новоствореного майна. А тому посилання позивача на положення ст. 331 ЦК України ( в редакції 2004 р.) та на Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України від 22.09.2004 року №1243 є безпідставними, оскільки житловий будинок був збудований та зареєстрований на імя позивача задовго до набрання чинності цими нормативними актами. З цих же підстав суд вважає безпідставними посилання позивача на вимоги ч.1 ст. 125, ст. 126 ЗК України в редакції 2002 року, які передбачають необхідність оформлення права власності на земельну ділянку шляхом отримання державного акту на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки житловий будинок був збудований до 1989 року, то при вирішенні цього спору необхідно виходити з положень Земельного Кодексу УРСР ( в редакції 1970 року), який діяв на той час. Згідно ч.1 ст. 19 вказаного Кодексу колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель, земельні ділянки у вторинне користування, а ч.5 ст. 20 цього Кодексу встановлено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості засвідчуються записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств та організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських селищних Рад народних депутатів. Крім того, згідно вимог ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, а ч.1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В позовній заяві позивачем не зазначено в чому полягає порушення його прав та які саме його права порушені видачею свідоцтва про право власності №899 від 2.02.2007 року на його імя. Більш того, на цей час на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.11.2012 року вказаний житловий будинок перебуває у спільній частковій власності позивача та його колишньої дружини [PERSON] ( а.с. 35-37). Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не законними та необгрунтованими, а тому не вбачає законних підстав для задоволення його позову.

Outcome: dismissed