Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 17.09.1994 р. він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], який розірвано Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у травні 2012 р. За час спільного життя на спільні кошти у 2002 році подружжя придбало квартиру [ADDRESS], загальною площею 66,43 кв.м. Квартира оформлена на відповідачку. Позивач вважає, що має право на 1/2 частину спірної квартири, так як це спільне майно подружжя і просить розділити цю квартиру, визнав за ним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка у судовому засіданні 12.12.2013 р. проти позову заперечувала, надала також письмові заперечення. У судові засідання, призначені на 25.02.2014 р., 11.03.2014 р. не з»явилась, причину неявки суду не повідомила. Повістки, направлені судом на адресу, за якою проживає і зареєстрована відповідачка, повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Приймаючи до уваги те, що відповідачка давала усні пояснення з приводу спору, надала письмові заперечення, тобто суду відома її думка стосовно позовної вимоги, суд зі згоди позивача і його представника закінчує розгляд справи у відсутності відповідачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1994 р. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 21.05.2012 р. шлюб розірвано. 19.04.2002 р. за договором купівлі-продажу подружжям була придбана квартира [ADDRESS]. Зареєстрована спірна квартира на праві приватної власності за відповідачкою [PERSON] Заперечуючи проти позову, [PERSON] наполягала на тому, що спірна квартира не є спільно нажитим майном подружжя, квартиру було придбано за власні кошти [PERSON] і, посилаючись на ст..57 Сімейного кодексу України, вважає спірну квартиру тільки своєю власністю. Але, з доводами відповідачки суд не погоджується з наступних підстав: Згідно статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто, положення Сімейного кодексу України, на які посилається [PERSON] у своєму позові, можуть бути застосовані до прав та обов'язків, що виникли після 01 січня 2003 року. До прав та обов'язків, які виникли між [PERSON] і [PERSON] до 01 січня 2003 року слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім'ю України. Спірну квартиру було придбано в період чинності Кодексу про шлюб та сім'ю України, Сімейний кодекс України на той час не набрав чинності. А, згідно ст..22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, «Майно, нажите подружжям під час шлюб, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном». Згідно ст..28 цього ж Кодексу, у разі розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними. Відповідно до ст..24 Кодексу про шлюб та сім»ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до вступу у шлюб, а також, отримане ним під час шлюбу в дар або порядку спадкування, є власністю кожного з них. Спірна квартира не належала відповідачці до вступу в шлюб, не отримана в дар або в порядку спадкування. Принаймні, доказів цьому відповідачка суду не надала. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користьпозивача судовий збір.

Outcome: approved