Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Єврокар Україна», мотивуючи свої вимоги тим, що 14 січня 2017 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 0059 , згідно із яким ТОВ «Єврокар Україна» зобов»язалося придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу в користування транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ Віда», вартістю 9093,91 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 261450 гривень, а позивач зобов»язався до отримання предмету лізингу сплатити передбачені договором платежі, прийняти предмет лізингу та періодично сплачувати за його користування лізингові платежі та інші платежі, передбачені умовами договору. На виконання умов договору 14 січня 2017 року позивачем на рахунок відповідача було сплачено 18301 грн. 40 коп. Позивач вважає, що умови укладеного між ним та відповідачем договору фінансового лізингу № 0059 є несправедливими, не відповідають діючому законодавству та обмежують його права,як споживача; зокрема, договір є нікчемним, адже не був нотаріально посвідчений; до того ж відповідач, надаючи фінансові послуги, не мав відповідної ліцензії; у договорізазначено, що лізингодавець відповідає разом із продавцем лише за зобов»язаннями щодо продажу якісного предмета лізингу; при цьому відповідач не несе відповідальності перед лізингодавцем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо заміни предмета лізингу, введення його в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо, що протирічить ст. 808 ЦК України. А тому, позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 0059 від 14.01.2017 року, стягнути з відповідача сплачені ним за договором кошти в сумі 18301 грн. 40 коп; 183 гривні 01 коп. витрат за послуги банку, та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з»явився. Про час і місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки ( а.с. 63 ). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі і просить їх задовільнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог позивача не визнав і в їх задоволенні просить відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні надав письмові заперечення щодо позову (а.с. 67-73). Заперечення представника відповідача щодо позовних вимог позивача зводяться до того, що вимоги позивача є безпідставними; в Україні діяльність з непрямого лізингу не ліцензується; вимога щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору лізингу в діючому законодавстві відсутня; умови договору, укладеного з позивачем, є справедливими; при укладенні договору позивачу зі сторони товариства була надана повна і достовірна інформація про послуги, які йому надаватимуться. В письмових запереченнях зазначені доводи щодо судового збору (а.с.71- 72), але ці доводи просить не враховувати, так як позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір. Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи ,розглядаючи позов в межах заявлених вимог , суд приходить до наступного . Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру підприємств, організацій України (а.с.77-80) ТОВ « Єврокар Україна» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є КВЕД 64.91 фінансовий лізинг ( основний) . Згідно із довідкою, виданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ « Єврокар Україна» взято на облік як юридичну особу, як таку, що має право надавати послуги з фінансового лізингу; дата прийняття та номер рішення про взяття на облік - 14.06.2016 року № 1263; серія та номер довідки ФЛ № 568; дата видачі довідки 14.06.2016 року ( а.с. 74). Судом встановлено, що 14 січня 2017 року між ТОВ « Єврокар Україна» і позивачем [PERSON] був укладений договір № 0059 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб автомобіль « ЗАЗ Віда »( а.с. 9-16). Відповідно до умов додатку № 1 до вищевказаного договору вартість предмета лізингу становить 9093,91 дол. США ( на момент підписання договору 261450 грн); авансовий платіж 2091,60 дол. США (23 % вартості предмета лізингу); щомісячний авансовий платіж 174,30 дол. США ; комісія за організацію договору - 636,57 дол. США ( 7 % вартості предмета лізингу ) ; комісія за передачу предмета лізингу 272,82 дол. США ( 3 % вартості предмета лізингу) ; термін поставки предмета лізингу 90 днів; курс долара на дату підписання договору 28.75 грн. ( а.с. 76) . Згідно з п. 3.1.1 ст. 3 Договору, укладеного між сторонами, лізингодавець зобов»язаний придбати предмет лізингу, який визначений лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами ( а.с. 10) . Відповідно до вимог п. 3.3.1, п. 3.3.2, п.3.3.3. ст. 3 зазначеного Договору, лізингоодержувач зобов»язаний до отримання предмета лізингу на умовах та у порядку, передбаченим Договором, сплатити передбачені даним Договором платежі; прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням та у встановлені терміни і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору ( а.с. 10 зворот). Пунктом 4.1 ст.4 Договору фінансового лізингу № 0059 передбачено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору з урахуванням умов, викладених в п. 1.7 ст. 1 Договору (а.с. 11) . Згідно із вимогами п. 10.3. ст. 10 укладеного між сторонами Договору, на момент його укладення попередній розмір щомісячного періодичного платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 209,65 доларів США , що еквівалентно 6027 грн. 44 коп. На виконання умов даного договору [PERSON] згідно із квитанцією № 46 від 14.01.2017 року на користь відповідача було перераховано кошти в сумі 18301 грн. 40 коп , які пунктом 9.1 Договору та Додатком № 1 до нього визначені як комісія за організацію договору . Окрім того , згідно із квитанцією № 46 / КЗ від 14.01.2017 року позивач за переказ готівки на суму 18.301 грн. 40 коп. за квитанцією № 46 від 14.01.17 року сплатив АТ «Ощадний банк» комісію за касове обслуговування в сумі 183 грн. 01коп ( а.с. 18 ). Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона ( лізингодавець ) передає або зобов»язується передати другій стороні ( лізингоодержувачу ) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. І); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 Глави 58 ЦК України та законом; до відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ « Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу ( строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має буто досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В свою чергу, згідно із ст. 220 ч. І ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України . Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс 15, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Окрім того, ч. І ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії ) може бути визнаний судом недійсним. Необхідність наявності ліцензії у правовідносинах, що склались між сторонами, випливає із змісту п.4 ч. І ст. 34 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг » від 12.07.2001 року, за яким діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відповідної ліцензії з надання фінансових послуг не отримував. Положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містять самостійні підстави визнання угоди ( чи її умов) недійсною . Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача ( ч. І, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця ( виконавця, виробника ) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобо'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця ( п. 2, п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця ( виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконання ним договору ( п.4 ч. 3 ст. 18 Закону ). За змістом ст. 808 ЦК України , якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язанням щодо продажу ( поставки ) предмета лізингу. В договорі, укладеному між сторонами, відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості комплектності та інших умов з продажу товару, звужені обов»язки лізингодавця, розширені його права (п. 3.1 , 3.2 ст. 3 Договору); до того ж , Договір не містить положень дострокової сплати лізингових платежів, що є обмеженням принципів справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним . Разом з тим, у частинах 2,3 ст. 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов»язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки . Отже, відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу від 14.01.2017 року № 0059 кошти в сумі 18301 грн. 40 коп та відшкодувати йому збитки сплачену згідно із квитанцією № 46/ КЗ від 14.01.2017 року за переказ готівки комісію за касове обслуговування в розмірі 183 грн 01 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, крім заяви з логотипом „Укравто (а. с. 17), суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно повязані з тими обставинами , які підтверджують наявність підстав для визнання договору недійсним. Щодо наданих в судовому засіданні представником відповідача додатків №№1 і 2 до Договору фінансового лізингу (а. с. 75,76), представник позивача не заперечував проти того, що ці додатки позивачем підписувалися особисто, але не були йому вручені. Відповідачем позовні вимоги позивача не спростовані, а його доводи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно із ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1280 гривень, що підтверджується квитанцією № 6 від 19.01.2017 року (а. с. 1). Судовий збір відповідно до ст.79 ЦПК України відноситься до судових витрат. Але відповідно до ст. 22 ч. 3 ЗУ „Про захист прав споживачів позивач звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ „Про судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позову майнового характеру 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас, за змістом положень ч.3 ст. 6 ЗУ „Про судовий збір; п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17. 10. 2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру, судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. А тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1280 гривень в рахунок повернення сплаченого судового збору при подачі позову до суду. Стягнення витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, позивачем не заявлялося.

Outcome: approved