Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому, його матері - [PERSON] та його сестрі - [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] , частка кожного з них становить - 1/3. У вказаній квартирі зареєстровані: він, [PERSON] , [PERSON] та донька останньої - [PERSON] , однак фактично проживають у даному житлі [PERSON] та [PERSON] .. Відповідачі його до квартири не впускають, змінили замки на вхідних дверях, ключі йому не надають. Неодноразово він не міг зайти до квартири у зв`язку з чим звертався до правоохоронних органів. Дане житло складається з трьох житлових кімнат площею 19,7 кв.м, 11,9 кв.м та 9,5 кв.м, коридору площею 11,3 кв.м, вбудованої шафи площею 0,7 кв.м, вбиральні (санвузлу) площею 1,3 кв.м, ванної площею 2,6 кв.м, вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, кухні площею 7,3 кв.м, лоджії площею 1,8 кв.м. Він є особою з інвалідністю ІІ групи, переніс важку операцію, йому категорично протипоказані будь-які хвилювання, натомість він змушений проживати за іншою адресою, маючи своє власне житло. Просить суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м з лоджією площею 1,8 кв.м, яка сполучена з даною кімнатою, а відповідачам виділити в користування дві житлові кімнати площею 19,7 кв.м та 9,5 кв.м; кухню площею 7,3 кв.м, коридор площею 11,3 кв.м, ванну площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.м, вбудовану шафу площею 0,7 кв.м та вбудовану шафу площею 0,3 кв.м залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи тим, що відповідачі не зможуть проживати в одній квартирі з позивачем, оскільки у даному помешканні проживає її донька, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі у зв`язку зі станом здоров`я, вказала, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі так як у спірній квартирі проживає її внучка - [PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Вислухавши позивача та його представника, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що позивач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожному із них належить по 1/3 частці у даній квартирі, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, видане 26 січня 1995 року органом приватизації житла ВО «ЮУ АЕС», та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2019 р. (а. с. № 7, 8). Дане помешкання має загальну площу 66,4 кв.м., складається з трьох житлових кімнат площею 11,9 кв.м., 9,5 кв.м та 19,7 кв. м., коридору площею 11,3 кв.м, вбудованих шаф площею 0,7 кв.м та 0,3 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, ванної площею 2,6 кв.м, кухні площею 7,3 кв.м, лоджії площею 1,8 кв.м. (а.с. № 11-13). У спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] та дочка останньої [PERSON] , 1997 року народження (а. с. № 16). Судом встановлено, що у вказаній квартирі проживають відповідачі та [PERSON] .. Як стверджує позивач, відповідачі не впускають його до квартири, яка є їх спільною власністю і він вимушений проживати за іншою адресою, що стало причиною звернення його до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожному із них належить по 1/3 частці у даній квартирі. Позивач просить суд виділити йому у користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м з лоджією площею 1,8 кв.м, а в користування відповідачів - житлові кімнати 19,7 кв.м та 9,5 кв.м. В свою чергу відповідачі повністю не визнають позовні вимоги, так як у спірній квартирі разом з ними проживає донька [PERSON] - [PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи. З такою позицією відповідачів суд не може погодитися, оскільки спірна квартира є спільною частковою власністю сторін і позивач відповідно до вищевказаних положень чинного законодавства України має право використовувати спірну квартиру для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Створення перешкод у користуванні даною квартирою тягне за собою порушення прав позивача як співвласника цієї квартири. Будь-яких доків, які б підтверджували неможливість проживання позивача у спірній квартирі відповідачаит суду не надано. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності також закріплена в ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України). В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування позивача житлову кімнату площею 11,9 кв.м з лоджією площею 1,8 кв.м., а в користування відповідачів - житлові кімнати площею 19,7 кв.м та 9,5 кв.м, кухню, коридор, ванну, вбиральню, вбудовані шафи залишити в спільному користуванні сторін. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру. Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 гривень. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. За таких обставин стягненню з відповідачів на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved