Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з Міністерства оборони України суму моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн. 00 коп. Позов обґрунтований тим, що з 16.10.1983 року по 18.11.1987 року він проходив військову службу у Демократичній республіці Афганістан та приймав участь у бойових діях у складі військової частини [NUMBER] . У 1986 році при виконанні військового обов`язку він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення правої верхньої та правої нижньої кінцівок, контузію головного мозку, що підтверджено медичними висновками. Через отримані поранення він був змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди. В результаті отриманих травм у нього розвинулись захворювання, наслідки яких турбують його і сьогодні, а саме невроз, головні болі, запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам`яті, зниження слуху, порушення сну, загальний озноб, різку безпричинну слабкість, постійне погіршення працездатності. У зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Вітчизни, який він здійснював за призовом, а не за контрактом, у нього порушився нормальний життєвий стан, що пов`язано з наслідками хвороб, він не має можливості працювати, оскільки не може без сторонньої допомоги пересуватись на велику відстань, не може матеріально забезпечити свою родину. Позивач змушений витрачати багато коштів на ліки, оскільки у видачі безкоштовних ліків йому відмовляють. За результатами медичних оглядів позивачу була встановлена третя група інвалідності, яка безпосередньо пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Також позивач має статус інвалід війни. Вважає, що держава Україна, як правонаступник УССР, в особі уповноваженого органу Міністерства оборони України, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України, зобов`язана відшкодувати йому моральну шкоду, в розмірі 100\~000 грн., виходячи з тривалості та глибини душевних страждань та чисельністю негативних наслідків від отриманих поранень. Ухвалою суду від 11.05.2017 року в якості\~ співвідповідача залучено Державну казначейську службу України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, зазначив, що Міністерство оборони України не є правонаступником Міністерства оборони СРСР, в отриманих позивачем травмах жодної вини або будь-яких протиправних дій з боку Міністерства оборони України немає, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачений соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Вислухавши пояснення сторін та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16 жовтня 1985 року по 18 листопада 1987 року проходив строкову військову службу у військовій частині № [NUMBER] у Демократичній Республіці Афганістан. Згідно з довідкою Приазовського районного військового комісаріату від 16.04.2002 року [PERSON] є учасником бойових дій на території Афганістану в період з 16.10.1985 року по 18.11.1987 року. Відповідно до акту судово-медичного обстеження № 433 від 16.04.2002 року та свідоцтва про хворобу від 16.04.2002 року, під час проходження строкової служби в Афганістані [PERSON] отримав численні осколкові поранення правої руки і правої ноги при підриві на міні. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] від 12.06.2014 року, [PERSON] має третю групу інвалідності і пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни. Як свідчить Витяг з протоколу № 1135 від 18.04.2014 року Центральної військово-лікарської комісії МО України, множинні вогнепальні осколкові поранення правої верхньої та правої нижньої кінцівок (контузія головного мозку), наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією частими судинними кризами змішаного характеру, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним та вестибуло-атактичним синдромами, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз, - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. В судовому засіданні\~ 11.05.2017 року за клопотанням представника позивача на підставі ст. 62 ЦПК України в якості свідка був допитаний позивач [PERSON] , який пояснив, що з 1985 по 1987 роки проходив військову службу за призовом у Афганістані. Під час служби при виконанні бойового завдання отримав поранення при підриві на міні. В результаті поранення проходив тривале лікування, яке продовжується і на даний час. Вважає неправомірним те, що його направили для проходження служби у місце ведення бойових дій та незабезпечили йому безпечних умов для проходження служби. Наведеними доказами суд вважає доведеним факт заподіяння шкоди здоров`ю позивача, що сталось під час проходження ним військової служби і причинно пов`язано з виконанням військового обов`язку. Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 4 Конституції Української РСР, яка діяла на час проходження позивачем служби і отримання поранення, було передбачено, що радянська держава, всі її органи діють на основі Соціалістичної законності, забезпечують охорону правопорядку, інтересів суспільства, прав і свобод громадян. З метою виконання загального військового обов`язку, позивача від імені держави УРСР було направлено на проходження строкової військової служби в країну, де велись бойові дії. На переконання суду, покладаючи на позивача виконання військового обов`язку, і беручи його під свою юрисдикцію на час проходження служби, держава водночас була зобов`язана забезпечити йому безпечні умови проходження строкової військової служби, проте зазначений обов`язок державою не був виконаний, фактично позивач під час проходження служби не за власним бажанням приймав участь у бойових діях, що водночас призвело до порушення права позивача на здоров`я. Відповідно до Закону України «Про правонаступництво», Україна є правонаступником Української РСР.\~\~\~\~ Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в\~ установленому законом порядку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст.ст.23, 1167ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайно вого характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3). Судом встановлено, що позивачу встановлена 3 група інвалідності і яка є наслідком поранення, контузії отриманих внаслідок виконання військового обов`язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії, у період дії нормативно правових актів, що регулюють правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На переконання суду, є доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди, що кореспондується з правом на її відшкодування за рахунок держави. Визначаючи розмір заподіяної\~ [PERSON] моральної шкоди, суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав позивач, важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту. Допитаний в судовому засіданні якості свідка позивач [PERSON] , пояснив, що моральна шкода виражається для нього у погіршенні стану його здоров`я, переживаннях, які пов`язані із необхідністю витрачати багато коштів на ліки. У нього є сім`я, і діти, після проходження служби він отримав середньо-спеціальну освіту, працював. Отримав від держави суму одноразової грошової допомоги в розмірі 182500 грн.\~\~ На думку суду,\~ з наведених позивачем підстав для відшкодування моральної шкоди, ним не було надано будь-яких доказів на підтвердження втрати життєвих зав`язків, неможливості матеріально забезпечити сім`ю, наявності симптомів постійного поганого самопочуття, та їх пов`язаність саме із отриманими травмами. В іншій частині підстав для відшкодування моральної шкоди, а саме отримання т яжких травм, постійне лікування і зміну у зв`язку з цим звичайного способу життя, суд знаходить їх обґрунтованими та з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав, приймаючи до уваги їх глибину, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 25 000 грн., стягнувши зазначену суму грошової компенсації з Міністерства оборони України. Тим самим спростовуються твердження відповідача, щодо відсутності правових підстав щодо відшкодування моральної шкоди, як такі, що не базуються на нормах діючого законодавства та не підтверджені належними та допустимими доказами. Твердження відповідача, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає неспроможним з наступних підстав. Т ак, ст.170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Статтею 3 Закону України «Про Збройні сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України. Отже, обов язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Зазначений висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з Міністерства оборони України на користь держави слід стягнути 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок). \~\~\~\~

Outcome: partial