Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, в якому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11383123000 від 13 серпня 2008 року, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк». Позов обґрунтовано тим, що 13.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ним був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11383123000. Кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам законодавства України про валютне регулювання та валютний контроль. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти (кредит) у сумі 35 015 доларів США та сплатити плату за кредит на умовах та в порядку, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 169 633,67 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатись в договорі лише в раз надання банком кредиту в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору цільове призначення кредиту - придбання автомобіля. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті на придбання майна, оскільки розрахунок з продавцем за це майно може здійснюватись виключно в національній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, у зв`язку із тим, що надання кредиту в іноземній валюті для розрахунку в Україні за придбане майно, зокрема але не виключно транспортний засіб суперечить вимогам законодавства України про валютне регулювання та валютний контроль та фактично розрахунок здійснено в національній валюті, це є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Він умову кредитного договору про цільове призначення кредиту виконав в повному обсязі та придбав за кредитні кошти автомобіль «SsangYong» моделі «Rexton». За умовами договору купівлі-продажу автомобіля № 35/08/08-Г-Н, загальна вартість автомобіля становить - 202 215 грн. Таким чином, банк завідомо знаючи цільове призначення кредитних коштів та порядок розрахунку за автомобіль уклав договір з позивачем в іноземній валюті, та здійснивши обміну операцію (конвертуючи суму кредиту з іноземної валюти в національну) перерахував кошти з рахунку [PERSON] на рахунок продавця автомобіля. Отже, банк завідомо видав іноземну валюту не як гроші, а як засіб обміну на гроші, тобто банк фактично видав кредит в гривнях, а іноземну валюту застосовано як спосіб видачі гривні. Крім того, він мав на увазі отримання кредитних коштів в гривні, оскільки розраховувався за автомобіль саме в гривнях та його метою було саме не отримання іноземної валюти, а придбання товару, розрахунок за який здійснювався виключно в національній валюті. Тому банк фактично ввів його в оману, оскільки на відміну від нього був усвідомлений про заборону розрахунку в іноземній валюті за товари і послуги на території України, а отже видачі кредитів на ці потреби в іноземній валюті. Таким чином, надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, в якому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11383123000 від 13 серпня 2008 року, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений під впливом обману та надання кредиту в іноземній валюті для придбання товарів в Україні суперечить вимогам законодавства, а отже банком не було додержано вимог чинного законодавства. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволені позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 13.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ним був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11383123000. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти (кредит) у сумі 35 015 доларів США та сплатити плату за кредит на умовах та в порядку, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 169 633,67 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатись в договорі лише в раз надання банком кредиту в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору цільове призначення кредиту - придбання автомобіля (а.с. 5-9). Цільовим призначенням кредиту було придбання автомобіля «SsangYong» моделі «Rexton». За умовами договору купівлі-продажу автомобіля № 35/08/08-Г-Н, загальна вартість автомобіля становить - 202 215 грн. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку. Тому помилковим є ствердження позивача, що банк видавав іноземну валюту не як гроші, а як засіб обміну на гроші, і виданий кредит був у гривнях, адже кредитним договором передбачено, що зараховано буде 35 015,00 доларів США на особистий рахунок позичальника, і після зарахування на рахунок вони є власністю клієнта. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти також обумовлений чинним законодавством. Крім того, [PERSON] підписав договір, і на протязі 8 років ніяких застережень або зауважень, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не надано. Окрім цього, позичальник мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причини, перебіг даного строку розпочинається з моменту вручення споживачеві примірника укладеного договору, однак цим правом він не скористався. Навпаки, з моменту укладення договору тривалий час [PERSON] належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Умови, за якими сторони дійшли згоди, викладені у тексті оскаржуваного кредитного договору, посвідчені підписом позивача та уповноваженої особи АКіБ «УкрСиббанк». Доказів, що доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою обману позичальника, а також доказів, що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору, позивачем суду надано не було. Не надано і доказів існування помилки з боку позивача, яка б існувала на момент вчинення правочину. Підписанням кредитного договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, превагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. При цьому, як встановлено судом, отримавши кредитні кошти у розмірі 35 015,00 доларів США, [PERSON] протягом 8 років виконував умови оспорюваного кредитного договору та сплачувала грошові кошти у повернення кредиту, нарахованих процентів тощо, тобто позивач чітко розумів всі істотні умови кредитного договору, ніяких помилок не було виявлено. Отже, посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору його було введено в оману відповідачем АТ «УкрСиббанк» спростовуються матеріалами справи. Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2017 позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11383123000 від 13.08.2008 в розмірі 8054,45 доларів США та 24035.11 грн. пеня за прострочення сплати кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним судовим рішенням фактично встановлено та підтверджено правомірність, дійсність оспорюваного кредитного договору. За наявності зазначеного судового рішень, яке відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суд не вправі його змінювати, зокрема, шляхом визнання цього самого кредитного договору недійсним. Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 369/1495/16-ц (провадження № 61-19654св18). При цьому, позивач не був позбавлений права доводити недійсність оспорюваного кредитного договору під час розгляду справи про стягнення з нього заборгованості.

Outcome: dismissed