Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.02.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №54, мотивуючи тим, що з серпня 2015 року спільно не проживають, вони втратили взаєморозуміння, у звязку з чим почали часто сваритися. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають та надалі будуть проживати разом з матірю. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинилися. Вважає примирення неможливим. Спору щодо розподілу майна нема. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.02.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 117740 від 25.02.2004 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 202598 від 04.06.2004 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції в Одеській області; дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 167408 від 13.02.2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.6,7). Як зазначено у позовній заяві, сторони не проживають однією сімєю з серпня 2015 року. Спору щодо розподілу спільного майна, визначення місця проживання та участі у вихованні дітей між ними нема. У вжитті заходів щодо примирення подружжя суд не вбачає доцільності, з огляду на взаємну волю подружжя на розірвання браку. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved