Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2016 року він надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 49 767 грн. та 7 600 грн. з терміном повернення до 01 січня 2017 року, про що відповідачем були складені відповідні розписки. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов`язання за договорами позики не виконав, грошові кошти в обумовлений строк не повернув, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. у розмірі 92 158,53 грн., з яких: 49 767 грн. - сума позики, 23 768,72 грн. - процентів за користування позикою, 4 140,61 грн. - 3% річних, 14 482,20 грн. - інфляційних втрат; заборгованість згідно договором позики від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. у розмірі 11 732,88 грн., з яких: 7 600 грн. - сума позики, 1 288,96 грн. - процентів за користування позикою, 632,32 грн. - 3% річних, 2 211,60 грн. - інфляційних втрат. В подальшому, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що ним було невірно визначено розмір процентів за договорами позики та зроблено розрахунок таких процентів за період прострочення, тоді як відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України проценти за договором позики нараховуються у період дії договору позики, а саме з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року. Таким чином проценти за договором позики від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. складають 3 629,76 грн., а за договором позики від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. - 1 288,96 грн. Далі, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої останній вважає за необхідне здійснити перерахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, виходячи з реального часу прострочення, так як строк виконання зобов`язань настав 01 січня 2017 року і на момент подання даної заяви 08 вересня 2021 року кількість днів прострочення становить 1 712 днів. За прострочення виконання відповідачем зобов`язання згідно розписки від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. 3% річних складають 6 816,08 грн., а згідно розписки від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. - 1 040,89 грн. Інфляційні нарахування на заборгованість за розпискою від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. складають 22 544,45 грн., а за розпискою від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. - 3 442,80 грн. Таким чином, з урахуванням перерахованих сум 3% річних та інфляційних нарахувань сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] становить: згідно розписки від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. у розмірі 102 896,2 грн., з яких: 49 767 грн. - сума позики, 23 768,72 грн.- процентів за користування позикою, 6 816,08 грн. - 3% річних, 22 544,45 грн. - інфляційних втрат; заборгованість згідно розписки від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. у розмірі 13 372,65 грн., з яких: 7 600 грн. - сума позики, 1 288,96 грн. - процентів за користування позикою, 1 040,89 грн. - 3% річних, 3 442,80 грн. - інфляційних втрат. Заяви про зменшення та збільшення розміру позовних вимог прийняті судом до розгляду. Крім того, після проведення підготовчого судового засідання у справі, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він посилається на те, що звертаючись із заявою про збільшення позовних вимог (в частині донарахування 3% річних та інфляційних нарахувань), ним була допущена технічна помилка та невірно вказані проценти за договорами позики, розмір яких було зменшено раніше. Щодо заяви про уточнення позовних вимог, то суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання такого виду заяви, відповідно така судом не розглядається. Разом з тим, виходячи зі змісту раніше поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд вважає, що позивачем в такій було допущено описку в частині зазначення процентів за користування позиками, розмір яких останнім було зменшено раніше, відтак остаточними позовними вимогами позивача є: стягнути з [PERSON] на його, позивача, користь заборгованість: - за договором позики від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. у розмірі 82 757,29 грн., з яких: 49 767 грн. - сума позики, 3 629,76 грн. - процентів за користування позикою за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року, 6 816,08 грн. - 3% річних, 22 544,45 грн. - інфляційних втрат; - за договором позики від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. у розмірі 12 646,09 грн., з яких: 7 600 грн. - сума позики, 562,40 грн. - процентів за користування позикою за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року включно, 1 040,89 грн. - 3% річних, 3 442,80 грн. - інфляційних втрат. У відповідь на позов представник відповідача [PERSON] подав відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачем у справі дійсно у 2016 році було отримано кошти у позивача, про що він не заперечує у зазначених розписках. Однак в розписках відсутня інформація, коли саме було отримано кошти, тобто момент передачі коштів. Немає у розписках інформації про можливість стягнення відсотків за користування коштами. Відтак, виникає питання - на якій підставі позивач вимагає стягути відсотки за користування коштами та за який період? Кошти, які отримувалися позивачем, були повернуті вчасно. В період 2016-2017 р.р. [PERSON] працював у [PERSON] торговим агентом по продажу пластикових вікон. Відповідно після отримання коштів, [PERSON] кожен місяць при виплаті заробітної плати здійснювалося відрахування в рахунок погашення боргу по розписці. Мали місце обставини, коли при подачі замовлення на вікна від одного з клієнтів, [PERSON] вніс аванс по зазначеному замовленню у сімі близько 2 000 євро, що було заплечено клієнтом, натомість вікна клієнту не поставили. Коли останній звернувся до даного підприємця, то йому повідомили, що аванс було взято в рахунок боргу [PERSON] . Відповідавч після цих подій ще віддавав кошти зазначеному клієнту. Якщо порахувати всі стягнені кошти з відповідача позивачем за час спільної співпраці, то ніяких боргів і близько немає. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання заперечував проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві, просив відмовити в заявлених вимогах. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. У своїх поясненнях посилався на те, що працював у [PERSON] менеджером по продажу пластикових вікон і дійсно брав кошти в останнього. Написав боргові розписки, а на наступний день взяв кошти. Домовився, що буде щомісячно погашати частину боргу із зарплатні - як наслідок при виплаті заробітної плати йому здійснювалися відрахування (1 500 - 2 000 грн. щомісячно за домовленістю із [PERSON] ). Він ще повинен був віддати близько 7 000 - 8 000 грн. на той час коли звільнився з роботи. Крім того, одне із його замовлень на виготовлення вікон не було відпрацьоване, а сума авансу - 3 500 доларів США була звернута на погашення його заборгованості перед роботодавцем. На момент пред`явлення позову боргів у нього перед позивачем не було. Свідок [PERSON] суду показав, що працював у підприємця [PERSON] монтажником, а відповідач [PERSON] менеджером. Восени 2016 року відповідач зателефонував йому і попросив передати одному із клієнтів грошові кошти в сумі 3 500 доларів США. Пояснив це тим, що взяв у клієнта замовлення, передав гроші на фірму, а фірма забрала кошти (аванс за замовлення) в рахунок списання його боргу. Відтак, відповідач передав йому ці кошти, а він - відповідно передав їх клієнту. [PERSON] мав намір виїжджати в Румунію, тому попросив його про таку послугу. Додав, що знав про те, що [PERSON] брав в борг у фірми, чи повернув відповідач грошові кошти не знає. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 01 липня 2016 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики, згідно яких останньому було надано позику в розмірі 49 767 грн. і 7 600 грн. відповідно. Відповідач зобов`язався повернути суми позики до 01 січня 2017 року. Факт отримання коштів відповідачем було оформлено розписками. Дані обставини підтверджуються оригіналами розписок від 01.07.2016 року, наданими суду представником позивача та долученими до матеріалів справи. Наявність у позивача оригіналів боргових документів свідчить про те, що зобов`язання за ними відповідачем не виконано. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що кошти ним були отриманні в борг на наступний день після написання боргових розписок, як і про те, що на момент пред`явлення позову боргів у нього перед позивачем не було, оскільки останнім не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували такі обставини. Оцінюючи показання свідка [PERSON] , суд вважає, що даними показаннями не підтверджуються обставини повернення боргу або частини боргу відповідачем позивачеві за договорами позики від 01.07.2016 року. Таким чином, встановивши, що у визначений у договорах строк кошти позивачу відповідачем повернуті не були, суд дійшов висновку, що на користь позивача із відповідача належить стягнути за договорами позики від 01.07.2016 року суми таких позик у розмірі 49 767 грн. та 7 600 грн. відповідно. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв`язку з тим, що умовами договорів позики розмір процентів не передбачено, позивач, здійснюючи розрахунок суми відповідних процентів, що підлягає стягненню з позичальника, виходив із облікової ставки НБУ, вказуючи при цьому період для такого нарахування з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року року включно (185 днів - кількість днів дії договорів). Таким чином, проценти за договором позики, оформленої розпискою від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн., складають - 3 629,76 грн. виходячи із розрахунку: 49 767 грн. (сума позики) х 0,04% (ставка НБУ) х 185 (кількість днів дії договору) = 3 629,76 грн. проценти за договором позики, оформленої розпискою від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. складають - 562,40 грн. виходячи із розрахунку: 7 600 грн. (сума позики) х 0,04% (ставка НБУ) х 185 (кількість днів дії договору) = 562,40 грн. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки боржником в установлений договорами позики строк (01 січня 2017 року) грошові кошти не повернуті, то у позивача виникло право на підставі частини другої статті 625 ЦК України на стягнення 3% річних з 02 січня 2017 року, які він просив стягнути по 08 вересня 2021 року, а також інфляційних втрат, які він просив стягнути за період - за 2017 р., 2018 р., 2019 р., 2020 р., січень-липень 2021 року. Отже, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно розписки від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. складають - 6 812,11 грн. виходячи із розрахунку: 49 767 грн. (сума позики) х 0,008% (відсоток за 1 день прострочення) х 1 711 (кількість днів прострочення) = 6 812,11 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно розписки від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. складають - 1 040,29 грн. виходячи із розрахунку: 7 600 грн. (сума позики) х 0,008% (відсоток за 1 день прострочення) х 1 711 (кількість днів прострочення) = 1 040,29 грн. Доводи позивача, що дні прострочення починають перебіг з 01 січня 2017 року і становлять 1 712 днів, суд вважає помилковими. Отже, розмір інфляційних нарахувань на заборгованість за розпискою від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. складають - 22 544,45 грн. виходячи із розрахунку: (49 767 грн. (сума позики) х 145,3% (загальний індекс інфляції за період прострочення виконання зобов`язання)) - 49 767 грн. (сума позики) = 22 544,45 грн. розмір інфляційних нарахувань на заборгованість за розпискою від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. складають - 3 442,80 грн. виходячи із розрахунку: (7 600 грн. (сума позики) х 145,3% (загальний індекс інфляції за період прострочення виконання зобов`язання)) - 7 600 грн. (сума позики) = 3 442,80 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики, оформленої розпискою від 01.07.2016 року на суму 49 767 грн. складає 82 753,32 грн., з яких: 49 767 грн. - сума позики, 3 629,76 грн. - процентів за користування позикою за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року включно, а також 6 812,11 грн. - 3% річних і 22 544,45 грн. - інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики, оформленої розпискою від 01.07.2016 року на суму 7 600 грн. складає 12 645,49 грн., з яких: 7 600 грн. - сума позики, 562,40 грн. - процентів за користування позикою за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року включно, а також 1 040,29 грн. - 3% річних і 3 442,80 грн. - інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розгядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги на суму 95 398,81 грн. зі 95 403,38 грн., понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відсотках, що становить 99,995%, а за правилами заокруглення - 100%. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 953,99 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн., загалом 11 953,99 грн. На підставі ст.ст.202, 526, 527, 530, 625, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: partial