Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зменшивши позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача на його користь серідній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.06.2018 року по 08.10.2018 року в сумі 12 345 грн. 48 коп. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що постановою апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року поновлено його на посаді начальника дробильно-сортувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» і стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 06.05.2017 року по 07.06.2018 року в розмірі 43650 грн. 09 коп. У вказаній постанові зазначено, що судове рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. Зазначає, що станом на 08.10.2018 року рішення суду не виконано і його не поновлено на посаді, а тому він змушений звернутися до відповідача з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 07 червня 2018 року по 08.10.2018 року, коли він звернувся до суду у розмірі 12 345 грн. 48 коп., зазначає, що розрахунок проведено із зазначеної в постанові апеляційного суду Рівненської області денної заробітної плати, яка становить 146 грн. 97 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог повністю з підстав викладених у відзиві на позов, закрема зазначив, що виконати рішення суду в частині поновлення позивача на раніше займаній посаді неможливо, оскільки будь-яких письмових звернень, щодо працевлаштування від [PERSON] не надходило. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року задоволено позов [PERSON] до ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Згідно цієї постанови наказ ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» від 06.05.2017 року № 8-к в частині звільнення [PERSON] з роботи, на підставі п. 1 ст. 40 КзПП України, визнано незаконним та скасовно, поновлено [PERSON] на посаді начальника дробильно-сортирувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» із 06 травня 2017 року, стягнуто із ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 06 травня 2017 року по 07 червня 2018 року в розмірі 43650 грн. 09 коп., зазначено, що судове рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. Окрім цього, стягнуто з відповідача на користь позивача 3200 грн. в рахунок відшкодування судових витрат понесених останнім на оплату правової допомоги та стягнуто з ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» на користь держави 1600 грн. судового збору, від сплати якого позивача було звільнено при зверненні до суду із позовом та при подачі апеляційної скарги (а.с. 4-7). З повідомлення № 10677 від 08.08.2018 року Костопільського РВ ДВС Головного ТУЮ у Рівненській області вбачається, що на виконанні у Костопільському РВ ДВС Головного ТУЮу Рівненській області перебуває виконавче провадження № 56687787 відкрите на підставі виконавчого листа № 564/1073/17 від 27.06.2018 року, що видав Костопільський районний суд Рівненської області про поновлення [PERSON] на посаді дробильно-сортувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» із 06 травня 2017 року (а.с.3). В судовому засіданні судом встановлено, що постанова Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника дробильно-сортирувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» із 06 травня 2017 року, відповідачем не виконана. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що виконати рішення суду в частині поновлення позивача на раніше займаній посаді неможливо, оскільки будь-яких письмових звернень, щодо працевлаштування від [PERSON] не надходило. Однак, вказане твердження представника відповідача є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії. Окрім того, статтею 124 Контитуції України визначено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки. Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню, що передбачено ч. 7 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Про негайне виконання судового рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника дробильно-сортирувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар'єр» із 06 травня 2017 року, було також зазначено і в постанові Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовоими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 34 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказ (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Отже, законодавство передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця виникає обов'язок видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. Враховуючи те, що постанова Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника дробильно-сортирувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкарєр» виконана не була, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час не виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 червня 2015 року №21-63а15. Постановою апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на посаді начальника дробильно-сортирувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкарєр» складав 146 грн. 97 коп. Судом встановлено, що на час подачі позовної заяви 08 жовтня 2018 року вимушений прогул позивача складав 84 дні, враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.06.2018 року по 08.10.2018 року у розмірі 12 345 грн. 48 коп. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3000 гривень у відшкодування витрат по наданню правничої допомоги підлягає до задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Встановлено, що правничу допомогу у цій справі позивачу надавав адвокат [PERSON], що підтверджується ордером серії РН-609 від 05.10.2018 року (а.с.8) та договором про надання правничої допомоги від 05.10.2018 р. Згідно наданого розрахунку витрат на надання правничої допомоги адвокатом [PERSON] на виконання умов договору було виконано такі роботи: надання консультації у справі (перспективи розгляду), попереднє опрацювання матеріалів справи 30 хв. 500 грн. (із розрахунку 1000 грн. за 1 год.), підготовка позовної заяви 1 год. роботи 1000 грн., участь в суді 1-ї інстанції 1500 грн. (із розрахунку 1500 грн. 00 грн.\~ за 1 год.). Всього 3000 гривень. На підтвердження факту здійснення оплати [PERSON] послуг адвоката суду було надано квитанцію від 08 жовтня 2018 року (а.с.2). При визначенні розміру компенсації за правничу допомогу суд враховує, що ця справа\~ є нескладною, об'єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг) є незначним (адвокатом [PERSON] складено позовну заяву - 2 сторінки, знято копії з 3 документів та приймав участь у судовому засіданні 30.10.2018, яке тривало 30 хвилин. Також судом враховується співмірність витрат із ціною позову та значенням справи для сторони. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 500 грн. в рахунок компенсації за правничу допомогу у цій справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах\~ про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору. Таким чином [PERSON] звільнено від сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, викладене, з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved