Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову, який неодноразово змінював та уточнював до початку розгляду справи по суті, позивач зазначив, що його батьку [PERSON] та його дружині [PERSON] належала на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] по ? частині. 19.02.2004 [PERSON] померла, заповіту на належну їй частину квартири не залишила. Спадкоємцями за законом після її смерті був [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (син спадкодавиці від першого шлюбу), [PERSON] (дочка спадкодавиці від першого шлюбу, яка спадщину не прийняла). [PERSON] прийняв спадщину у вигляді ? частини вказаної квартири після смерті дружини, оскільки станом на час її смерті був зареєстрований та проживав у квартирі, але за життя спадкові права не оформив. 01.09.2009 [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частин квартири. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями за законом після його смерті є позивач [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] (дочка спадкодавця), яка померла 07.10.2015, не прийнявши спадщину. Донька [PERSON] [PERSON] на вищезазначену квартиру не претендує, визнаючи факт прийняття спадщини позивачем. Отже, позивач вважає, що прийняв спадщину у вигляді ? часток вказаної квартири в порядку статті 1268 Цивільного кодексу України, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016, а також показаннями свідків. Проте, через відсутність правовстановлюючого документа на квартиру позивач позбавлений можливості оформити спадщину, з огляду на що державним нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (постанова від 13.12.2016). Просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини 01.09.2009 в квартирі [ADDRESS], визнати за ним право власності на ? частин вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (том № 1 арк. справи 214216). [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON], територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на частини квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування зустрічного позову відповідачі зазначили, що після смерті [PERSON], якій належала ? частина спірної квартири, спадкоємцями за законом є [PERSON] (син померлої) та [PERSON] (донька померлої), яка відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Інша ? частина квартири, що належала [PERSON], є відумерлою спадщиною, оскільки жодна особа у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач за первинним позовом [PERSON] звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 у задоволенні його позову було відмовлено. Враховуючи, що позивачі за зустрічним позовом не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, просили визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за кожним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 19.02.2004 (том № 1 арк. справи 5153). Ухвалою суду від 08.02.2017 вказані позови обєднані в одне провадження для їх спільного розгляду (том № 1 арк. справи 87). У судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги первинного позову підтримали та просили їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не зявились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності (том № 1 арк. справи 241, 242). Представник відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) [PERSON] і [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення первинного позову [PERSON] та просив задовольнити зустрічний позов. Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) [PERSON] у судовому засіданні підтримала первинний позов [PERSON] та просила його задовольнити. Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) [PERSON] у судове засідання не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує зустрічний позов та заперечує у повному обсязі проти первинного позову (том № 1 арк. справи 104). Представник відповідача за зустрічним позовом Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, надіслав письмові заперечення проти первинного та зустрічного позову та заяву про розгляд справи за його відсутності (том № 1 арк. справи 165166, 186). Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло № 3314 від 16.05.2000, виданого ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] по ? частині кожному. Право власності було зареєстровано в БТІ 05.06.2000 (том № 1 арк. справи 8). Оригінал даного свідоцтва у розпорядженні сторін відсутній. 19.02.2004 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції 24.02.2004, актовий запис № 1894 (том № 1 арк. справи 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належної їй ? частини вищевказаної квартири. Заповіту [PERSON] не залишила. Як передбачено статтею 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) З.Г. є такі особи: її чоловік [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу, видане Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 15 травня 1987 р., актовий запис № 327 том № 1 арк. справи 114), син [PERSON] (свідоцтво про народження, видане Ленінським р/б ЗАГС м. Запоріжжя 14 червня 1960 р., актовий запис № 674 том № 1 арк. справи 115), донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.А. (свідоцтво про народження, видане Генічеським відділом ЗАГС Херсонської області, актовий запис № 2 від 29 січня 1957 р. том № 1 арк. справи 127; свідоцтво про одруження, видане Київським відділом РАГС м. Харкова повторно 8 лютого 1999 р., актовий запис № 198 від 10 березня 1979 р. том № 1 арк. справи 128). За вимогами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як випливає з матеріалів спадкової справи № 725/2004, заведеної після смерті [PERSON], у серпні 2004 р. син [PERSON] [PERSON], тобто у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (том № 1 арк. справи 110). Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] У грудні 2008 р. донька [PERSON] [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] онука [PERSON] (том № 1 арк. справи 111). Проте, заява надійшла вже після спливу встановленого законом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2009 р. у справі № 2-722/2009, яке набрало законної сили 13 березня 2009 р., задоволені позовні вимоги [PERSON], внаслідок чого йому встановлено додатковий строк у три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (том № 1 арк. справи 118119). Крім того, станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] був неповнолітнім (свідоцтво про народження, видане Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 15 травня 1987 р., актовий запис № 691 том № 1 арк. справи 116). Апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 25 травня 2017 р., прийнятій за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2009 р. у справі № 2-722/2009, якою вказане рішення було залишене без змін, звернув увагу на те, що на час відкриття спадщини 24 лютого 2004 р. позивач [PERSON], [INFO], ще не набув повноліття, а тому за положеннями ч. 4 ст. 1268 ЦК України він вважався таким, що прийняв спадщину, оскільки в порядку ст. 1273 ЦК України від неї не відмовлявся (том № 1 арк. справи 224226). [PERSON], чоловік померлої [PERSON], із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Однак, як випливає зі змісту довідки МКП «Основаніє» від 03.12.2015 № 870, [PERSON] з 24.02.2000 по день смерті 01.09.2009 був зареєстрований у [INFO] (том № 1 арк. справи 138). Крім того, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 р. встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав, був зареєстрований в спадковій квартирі і був співвласником частки цієї квартири (том № 1 арк. справи 224226). Як визначено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленими ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] також прийняли спадщину після смерті [PERSON] у вигляді часток спірної квартири. Отже, після смерті [PERSON] належну їй ? частину спірної квартири успадкували три спадкоємці [PERSON], [PERSON] і [PERSON], по 1/6 частині квартири кожен (1/2 : 3 = 1/6). 19 січня 2017 р. [PERSON] звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (том № 1 арк. справи 123), проте, постановою державного нотаріуса [PERSON] від 19 січня 2017 р. № 57/02-31 у вчиненні вказаної нотаріальної дії відмовлено у звязку із не наданням документів, що підтверджують право власності на спірну квартиру (том № 1 арк. справи 124). Також, 21 січня 2017 р. [PERSON] звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (том № 1 арк. справи 125), проте, постановою державного нотаріуса [PERSON] від 21 січня 2017 р. № 71/02-31 у вчиненні вказаної нотаріальної дії відмовлено з аналогічних підстав (том № 1 арк. справи 126). Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)\~\~\~\~якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)\~\~у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину, та звернулись до державного нотаріуса з метою її оформлення. Однак, за відсутності умов для одержання в державного нотаріуса свідоцтв про право на спадщину (відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, відсутність можливості одержати дублікат свідоцтва про право власності на житло у звязку зі смертю власників житла), вони позбавлені можливості оформити свої спадкові права. Крім того, право власності [PERSON] також оспорюється позивачем [PERSON] у даній справі. Отже, в даному випадку наявні підстави для застосування статті 392 ЦК України у спірних відносинах. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що за [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/6 частину спірної квартири за кожним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], частково задовольнивши їх зустрічні позовні вимоги. [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за життя не звертався, тобто свої спадкові права належним чином не оформив. 1 вересня 2009 р. [PERSON] помер (свідоцтво про смерть, видане Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Запорізькій області 1 вересня 2009 р., актовий запис № 7493 том № 1 арк. справи 131). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини спірної квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3314 від 16.05.2000, виданого ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», та 1/6 частина цієї ж квартири, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], але яку належним чином не оформив. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], позивач у справі (свідоцтво про народження видане Сталінським рай бюро ЗАГС м. Запоріжжя 14 квітня 1955 р., актовий запис № 939 том № 1 арк. справи 139), а також донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.О., яка померла 7 жовтня 2015 р., не прийнявши спадщини (свідоцтво про смерть видане Міським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції 8 жовтня 2015 р., актовий запис № 6925 том № 1 арк. справи 27). [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Н.С. (відповідач за первинним позовом) є донькою [PERSON] (свідоцтво про народження видане Орджонікідзевським відділом ЗАГС 21 травня 1975 р., актовий запис № 941; свідоцтво про шлюб видане відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя 9 квітня 1993 р., актовий запис № 457 том № 1 арк. справи 29). З матеріалів спадкової справи № 348/2015, заведеної після смерті [PERSON], випливає, що 4 грудня 2015 р. [PERSON] подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (том № 1 арк. справи 130). Однак, постановою державного нотаріуса від 4 грудня 2015 р. № 2841/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] з підстав пропуску ним строку на подання заяви про прийняття спадщини (том № 1 арк. справи 144). [PERSON] вважає, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], стверджуючи, що проживав разом зі спадкодавцем у спірній квартирі на момент смерті спадкодавця. Такої ж думки дотримується і [PERSON] (відповідач за первинним позовом, третя особа за зустрічним позовом). Проте, вказані доводи позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду даної справи. Так, з довідки МКП «Основаніє» від 03.12.2015 № 870 випливає, що [PERSON] з 24.02.2000 по день смерті 01.09.2009 був зареєстрований у [INFO] один (том № 1 арк. справи 138). Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-о/337/110/2016, ЄУН 337/3835/16-ц, яким було встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем, його батьком [PERSON] на час відкриття спадщини 01.09.2009 в квартирі [ADDRESS] (том № 1 арк. справи 152), скасовано ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 р., а заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишена без розгляду у звязку із наявністю спору про право (том № 1 арк. справи 217218). Тому, посилання позивача на вказане рішення як на доказ прийняття ним спадщини є неспроможним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За правилами\~ст. 1272 ЦК України, \~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 3\~ст. 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 р. у справі № 335/11644/15-ц, 2/335/357/2016, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішення набрало законної сили 28 березня 2016 р. (том № 1 арк. справи 99100). Позивач [PERSON] не оскаржував дане рішення суду в апеляційному порядку. Крім того, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 р. у справі № 2-722/2009, на яку посилався суд вище, також встановлено, що [PERSON] вперше звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини тільки у грудні 2015 р., тобто з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України строку. Доказів на підтвердження доводів про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не надав (том № 1 арк. справи 224226). Судом не можуть бути прийняті до уваги як докази факту проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті у спірній квартирі показання свідків [PERSON] (сусідка позивача), [PERSON] (сусіда позивача), [PERSON] (дружини позивача), з огляду на таке. Так, свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача за місцем його реєстрації по вулиці Задніпровська в м. Запоріжжі, зазначили, що [PERSON] у період 20072009 р.р. проживав разом зі своїм батьком [PERSON] та доглядав його, оскільки останній потребував сторонньої допомоги за станом здоровя. В цей же час, дані свідки ніколи не приходили до квартири [ADDRESS], не бачили батька позивача та з ним не спілкувались. Більше того, [PERSON] вказані обставини відомі зі слів дружини позивача [PERSON], з якою вони перебувають у дружніх стосунках. Свідок [PERSON] зазначив, що він лише декілька разів зустрічав його в районі розташування квартири по вул. Виборзькій, коли позивач йшов з роботи до батька. Свідок [PERSON] пояснила суду, що протягом 20072009 р.р. її чоловік [PERSON] проживав разом зі своїм батьком [PERSON] у квартирі квартири [ADDRESS] до часу смерті батька. Проте, ці показання сприймаються судом критично, оскільки свідок є близьким родичем позивача (дружиною), а тому є особою зацікавленою у результаті розгляду даної справи. Крім того, показання вказаних свідків жодними іншими доказами не підтверджені, а навпаки суперечать обставинам, встановленим судовими рішеннями, які набрали законної сили. Також у даному випадку не має юридичного значення посилання представника позивача [PERSON] [PERSON] на ті обставини, що Запорізька міська рада не подавала заяву про визнання спадщини відумерлою, оскільки ці обставини не підтверджують прийняття цієї спадщини саме [PERSON] Крім того, Запорізька міська рада не позбавлена права у майбутньому звернутися до суду із такою заявою. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняв, а тому підстави для встановлення факту, про який просить позивача, а також, відповідно, для визнання за ним права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], відсутні. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі та про часткове задоволення позову [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/6 частину спірної квартири. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України судові витрати на користь [PERSON] стягненню не підлягають, оскільки у позові йому суд відмовляє. [PERSON] та Б.А. у зустрічному позові не просили суд здійснити розподіл судових витрат.

Outcome: partial