Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ директора ДСЛП «Рівнелісозахист» № 17 від 6 квітня 2015 року про звільнення позивача з посади заступника директора, поновити [PERSON] на посаді заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист». Крім цього, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. [PERSON] пояснив, що працював на посаді заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» з 9 липня 2014 року по 6 квітня 2015 року. Наказом № 17 від 6 квітня 2015 року звільнений із займаної посади в зв'язку із скороченням штату. Вважає своє звільнення таким, що проведено із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент видання наказу про звільнення штатний розпис ДСЛП передбачав посаду заступника директора, тобто на той момент реального скорочення штату не було. Крім цього, позивач вказує на те, що йому не було запропоновано іншої посади на цьому ж підприємстві та не отримано дозволу профспілкової організації ДСЛП на його звільнення. Позивач вважає, що його звільнення з роботи - результат неприязних особистих відносин до нього з боку директора підприємства. Зі слів позивача - йому завдана моральна шкода внаслідок незаконного звільнення, яка полягає в позбавленні його гарантованого Конституцією України права на працю, через що він втратив душевний спокій, оскільки не може матеріально забезпечити сім'ю. Також, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник позивача [PERSON] пояснив, що він повністю підтримує позицію позивача. Представник відповідача - [PERSON] заявлені позивачем вимоги не визнав повністю, пояснив, що необхідність скорочення посади заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» виникла через усну рекомендацію голови Держлісагенства України Чернякова В.В., яку останній мотивував необхідністю економії та ефективного використання бюджетних коштів. Пізніше, 5 січня 2015 року, від Держлісагенства України надійшов лист про необхідність попередження [PERSON] про наступне звільнення його з посади за п.1 ст.40 КЗпП України. На виконання вказаного листа директором було видано наказ №2 від 6 січня 2015 року, яким позивач був у строк, передбачений законодавством, попереджений про наступне звільнення з посади в зв'язку із її скороченням, по закінченню якого [PERSON] і було звільнено на підставі наказу № 17 від 6 квітня 2015 року. Представник відповідача вказував, що зміни в штатному розписі ДСЛП «Рівнелісозахист» стосовно виключення із штатного розпису посади заступника директора, могли бути внесені лише після звільнення [PERSON], так як в іншому випадку припинилося б фінансування цієї штатної одиниці. Також, зі слів представника відповідача - [PERSON] була запропонована посада інженера-лісопатолога 2 категорії на найближчу перспективу, тобто, на випадок вступу в силу вироку суду стосовно [PERSON], який на даний час обіймає вказану посаду, однак, [PERSON] від цієї пропозиції відмовився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає до задоволення частково. Із наданої позивачем копії трудової книжки, виданої 3 липня 1995 року, вбачається, що [PERSON] наказом № 26-к від 9 липня 2014 року переведений на посаду заступника директора у зв'язку із закінченням дії контракту, а 6 квітня 2015 року звільнений з посади заступника директора у зв'язку із скороченням посади заступника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Надана суду копія наказу № 17 від 6 квітня 2015 року підтверджує факт звільнення позивача з посади заступника директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - у зв'язку із скороченням посади заступника директора. Наказом №2 від 6 січня 2015 року за підписом директора ДСЛП «Рівнелісозахист» вирішено скоротити посаду заступника директора з 6 квітня 2015 року. Копія попередження від 6 січня 2015 року підтверджує, що [PERSON] був попереджений цього числа про наступне скорочення займаної ним посади. Надані представником відповідача копії повідомлення № 3 від 6 січня 2015 року та супровідного листа за № 49 від 7 квітня 2015 року доводять, що адміністрація ДСЛП повідомила Сарненський районний центр зайнятості про скорочення посади заступника директора та наступне звільнення з роботи [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що відповідачем, відповідно до ст.ст. 49-2, 49-4 КЗпП України, дотримано вимоги норм трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівника стосовно попередження позивача за два місяці про наступне вивільнення та надання інформації про вивільненого працівника місцевому центру зайнятості. Суд, також, приймає до уваги заперечення представника відповідача стосовно можливості розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди профспілкового органу у разі звільнення з роботи заступника начальника, так як це передбачено ст.43-1 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України - звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто, при звільненні працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу з причин, незалежних від них, в тому числі і в зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників, власник повинен запропонувати працівникові переведення на іншу роботу. Звільнення може бути проведено при відмові працівника від запропонованої роботи або у випадку, коли відсутня можливість переведення на іншу роботу. В судовому засіданні позивач не заперечував, що вільних посад у ДСЛП «Рівнелісозахист» немає. Представник відповідача пояснив, що позивачу було запропоновано іншу посаду на тому ж підприємстві, а саме : посаду інженера-лісопатолога 2 категорії на найближчу перспективу, яка може звільнитись в зв'язку із ухваленням Сарненським районним судом вироку відносно працівника ДСЛП [PERSON], копія якого надана представником відповідача. Копія акту від 2 квітня 2015 року № 1 доводить, що [PERSON] було запропоновано посаду інженера - лісопатолога 2 категорії, однак, згоди на переведення на цю посаду [PERSON] не надав, що не заперечується в суді позивачем. Крім цього, [PERSON] в суді пояснив, що мав переважне право на залишення на роботі, оскільки у ДСЛП «Рівнелісозахист» є менш кваліфіковані працівники. Дійсно, при проведенні вивільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку працівників, тобто, перевести більш кваліфікованого працівника посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Однак, якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки. З огляду на наведене, підприємством «Рівнелісозахист» було відповідно до закону дотримано процедуру вивільнення працівника в цій частині. Однак, пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Виходячи із змісту наведеної норми - суд при вирішенні спору про поновлення на роботі працівника, звільненого з вказаної підстави, має з'ясувати - чи дійсно у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, при чому суд не вправі обговорювати питання про доцільність проведення скорочення штату. Скорочення штату здійснюється щодо реєструємого персоналу, коли за новим штатним розписом передбачається зменшення штатних одиниць із вказівкою на конкретні посади. Копія наказу № 2 від 6 січня 2015 року за підписом директора ДСЛП «Рівнелісозахист» доводить, що посада заступника директора скорочується на підставі листа з Державного агентства лісових ресурсів України № 05-38/10-15 від 5 січня 2015 року, що також, вбачається із копії безпосередньо цього листа, наданої представником відповідача. Із звернення № 51 від 7 квітня 2015 року за підписом директора ДСЛП «Рівнелісозахист» вбачається, що останній повідомив Державне агентство лісових ресурсів України про проведене звільнення заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» [PERSON], яке проведено на виконання вказаного вище листа Державного агентства лісових ресурсів України від 5 січня 2015 року № 05-38/10-15. Таким чином, в ході судового слідства із пояснень представника відповідача та досліджених доказів з'ясовано, що звільнення позивача з посади заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» проведено на підставі листа Державного агентства лісових ресурсів України від 5 січня 2015 року № 05-38/10-15 та усних рекомендацій голови Держлісагенства України Чернякова В.В., яке обґрунтовувалось можливістю економії коштів. Суд вважає, що лист - це документ, який має рекомендаційний характер, а тому не може бути правовою підставою для проведення скорочення штату працівників. Крім цього, копія штатного розпису на 2015 рік, затвердженого 31 грудня 2014 року, передбачає у Державному спеціалізованому лісозахисному підприємстві «Рівнелісозахист» на 2015 рік посаду заступника директора. Зміни у штатному розписі були внесені лише 6 квітня 2015 року, тобто, після звільнення з роботи позивача, що встановлено із копії незатвердженого на даний час штатного розпису на 2015 рік та копій супровідних листів до нього, наданих представником відповідача. З огляду на досліджені судом докази, суд вважає, що у ДСЛП «Рівнелісозахист» на момент звільнення [PERSON] з посади не було реального скорочення штату працівників, а тому його звільнення було проведено із порушенням чинного законодавства про працю. Враховуючи наведене, вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» № 17 від 6 квітня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади заступника директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист», поновлення позивача на посаді заступника директора підлягає до задоволення, оскільки законної підстави для його звільнення з роботи не вбачається. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність поновлення [PERSON] на посаді заступника директора, слід виплатити останньому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вимушеним прогулом є час з моменту звільнення по день поновлення на роботі, тобто, з 6 квітня 2015 року по 19 травня 2015 року включно, що становить 44 дні. При обчисленні середнього заробітку позивача суд керується розміром посадового окладу позивача. Із копії штатного розпису, введеного в дію з 1 січня 2015 року вбачається, що посадовий оклад заступника директора становить 3 553 грн. Середньоденний заробіток позивача - 118 грн. ( 3 553 грн. х 4 місяці та : на 120 днів за період з 1 січня 2015 року по 1 травня 2015 року). 118 грн. х 44 дні вимушеного прогулу = 5 192 грн. Позивачем, також, заявлено вимогу про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В обґрунтування заявленої вимоги позивач вказував, що наслідком звільнення його з роботи стала втрата душевного спокою через неможливість утримувати сім'ю. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди дійсно є підставною, так як судом встановлено факт порушення трудових прав позивача, наслідком чого є певні душевні хвилювання, пов'язані із зміною звичного розпорядку життя останнього, необхідністю звернення до суду для поновлення своїх прав, а тому є підстави для відшкодування [PERSON] завданої незаконним рішенням відповідача моральної шкоди. Однак, з огляду на те, що позивачем не надано доказів погіршення матеріального становища його сім'ї - при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить лише із самого факту незаконного звільнення [PERSON] та можливих душевних страждань, які він зазнав внаслідок цього, а тому розмір відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди слід зменшити. На підставі наведеного, ст.ст. 36, 40, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial