Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що перебував із ДП «ХЕМЗ» у трудових відносинах з 12.02.1980 по 03.04.2017, звільнений з посади електромонтера наказом № 35к від 03.04.2017 в зв`язку зі скороченням чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні з ним не проведений остаточний розрахунок, в зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі в сумі 22033,96 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 1-2). В подальшому позивач подав доповнену позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач не перераховував єдиний соціальний внесок (далі ЄСВ) до ДФС за періоди з вересня по грудень 2010, з квітня по грудень 2014, за 2015, 2016, з січня по квітень 2017, тобто позивачу не зарахований страховий стаж за вказані періоди. 13.11.2017 позивач звертався до директора ДП «ХЕМЗ» з проханням надати інформацію про розмір заборгованості по заробітній платі та ЄСВ, згідно відповіді в.о. директора ДП «ХЕМЗ» заява по суті не розглянута, розмір заборгованості по ЄСВ не вказаний. Просить стягнути з відповідача на його користь ЄСВ в сумі 92364,8 грн. в розмірі 22% за періоди з вересня по грудень 2010, з квітня по грудень 2014, за 2015 та 2016 роки, з січня по квітень 2017 для сплати ЄСВ по договору з Пенсійним Фондом України про добровільну учать в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зобов`язати відповідача надати відомості про розмір заборгованості по ЄСВ за вказані періоди, витребувати у ПФУ відомості про розмір заборгованості ДП «ХЕМЗ» по ЄСВ за вказані періоди (а.с. 32-33). Ухвалою судді від 09.10.2019 провадження у справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав, посилався на відсутність сплати позивачем судового збору, пропуск позивачем строків звернення до суду. Зазначив. що дійсно має заборгованість по перерахуванню ЄСВ, проте правом звернення з вимогою про стягнення цих внесків наділені органи доходів і зборів, просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи: Харківська місцева прокуратура № 4 та УПФУ Московського району м. Харкова пояснень щодо позову та відзиву не подали. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: позивач перебував із ДП «ХЕМЗ» у трудових відносинах з 12.02.1980 по 03.04.2017, звільнений з посади електромонтера наказом № 35к від 03.04.2017 в зв`язку зі скороченням чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 3-4). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2019 позов [PERSON] до ДП «ХЕМЗ» задоволений та стягнуто з ЖП «ХЕМЗ» на користь [PERSON] заборгованість з виплати остаточного розрахунку у розмірі 22033,96 грн. та середній заробіток у розмірі 116593,40 грн. Рішення набрало законної сили. Ухвалою від 21.02.2019 позовні вимоги про стягнення Єдиного соціального внеску виділені в окреме провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно ч. 5 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь). Як вбачається з п. 7 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску. Відповідач у відзиві посилається, що дійсно має заборгованість по сплаті Єдиного соціального внеску, проте надав копії платіжних доручень про перерахування ЄСВ за 2014, 2016, 2017. Згідно положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення Єдиного соціального внеску є необґрунтованою, оскільки позивачем вибрано невірний спосіб захисту своїх прав. Так, правом стягнення ЄСВ відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є орган доходів і зборів, вказані кошти перераховуються роботодавцем безпосередньо органу доходів і зборів, а не робітнику, і відповідно у разі наявності заборгованості стягуються цим же органом, тобто позивач не є суб`єктом, на користь якого стягується єдиний соціальний внесок. Вимоги щодо зобов`язання надання відповідача відомостей про розмір заборгованості по ЄСВ та витребування з ПФУ відомостей про заборгованість ДП «ХЕМЗ» по ЄСВ не є позовними, за змістом є клопотаннями про витребування доказів, проте не викладені у формі, яка передбачена ст. 85 ЦПК України. Оскільки судом встановлена необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у позові, підстав для застосування строків позовної давності не вбачається. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: при подачі позову до суду позивачем не сплачувався судовий збір, оскільки у задоволенні позову відмовлено, несплачена сума судового збору у розмірі 1% від оспорюваної суми, що складає 923,65 грн. підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Outcome: approved