Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позивач обґрунтовував позов тим, що 04.05.2018 р. з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем Урал 375, що належить на праві власності відповідачу [PERSON], сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль. У страхової компанії, в якій була застрахована відповідальність автомобіля Урал, на даний час анульовано ліцензію. Тому позивач звернувся з вимогами про відшкодування майнової шкоди до власника автомобіля [PERSON] та з вимогами про відшкодування моральної шкоди до водія [PERSON] 17.08.2018 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 18.09.2018 р. відповідач [PERSON] подав до суду відзив, у якому не визнав позов, оскільки він не є власником автомобіля Урал 375, так як 11.08.2017 р. продав його по довіреності іншій особі. 28.09.2018 р. позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що [PERSON] не здійснював відчуження автомобілю шляхом укладання договору купівлі-продажу і він є власником цього автомобілю на підставі відповідного свідоцтва, а тому несе відповідальність за завдану майнову шкоду як власник джерела підвищеної небезпеки. В установлений в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач [PERSON] не подав своїх заперечень. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Сторонами по справі не заперечувалось, що 04.05.2018 р. сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів Фіат, номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача та Урал 375, номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Ямпільського районного суду Сумської області від 22.05.2018 р. відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначає, що хоч цивільна відповідальність власника автомобіля Урал 375 й була застрахована, проте він обрав спосіб захисту свого права шляхом звернення вимоги до особи, що завдала йому шкоди. З цього приводу суд зазначає наступне. [PERSON] Верховного Суду, висновки якої в силу ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом у цій справі, змінила судову практику стягнення майнової шкоди з винуватців дорожньо-транспортних пригод, які застрахували свою цивільну відповідальність і відступила від попередніх висновків Верховного Суду України, на які посилався позивач у своєму позові, та у пунктах 68-74 своєї постанови від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц зробила наступні висновки про правильне застосування норм права. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобовязанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобовязаним субєктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобовязанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобовязання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобовязанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди, предявлених до [PERSON] слід відмовити, оскільки позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу предявив вимогу до відповідача. Та обставина, що у страхової компанії ТДВ «СТ Домінанта» була анульована ліцензія на здійснення страхової діяльності не впливає на висновок суду у цій справі, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ця страхова компанія не є банкрутом і не перебуває в процесі припинення, а тому повинна виконувати всі зобовязання за укладеними договорами страхування. Крім того, в разі неможливості страховою компанією виконати свої зобовязання через неплатоспроможність, це є підставою для отримання страхового відшкодування в порядку регламентної виплати через Моторне (транспортне) страхове бюро України. Розглядаючи вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки саме відповідач [PERSON] порушив правила дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, то саме він повинен відповідати за завдану позивачу моральну шкоду. Проте, суд не може погодитись з заявленою позивачем сумою відшкодування, оскільки це не було доведено належним чином. Тим не менш, суд вважає, що позивач зазнав деякий моральний збиток, безпосередньо повязаний з порушенням його прав. Суд вважає, що позивач, безсумнівно, випробував почуття розчарування і тривоги, а тому з урахуванням обставин справи і виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вирішує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. Також з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі\~викладеного та\~відповідно до\~ст.ст.\~23,\~993,\~1167,\~1194 ЦК України,

Outcome: partial