Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги наступним. В 1989 позивач придбав металевий гараж у [PERSON] та встановив його за адресою: вул. Димитрова, 48 в м. Бердянську Запорізької області. Коли [PERSON] поїхав за кордон, він передав вказаний гараж в тимчасове користування [PERSON] Після повернення позивач вирішив повернути свій гараж, але відповідач відмовив йому, змінив на гаражі замки. З цього приводу [PERSON] звертався до правоохоронних органів, поліцією було встановлено, що відповідач займає гараж за вищевказаною адресою, правовстановлюючі документи на гараж у [PERSON] відсутні. На підставі ст.ст. 317, 321, 387 ЦК України просив витребувати у відповідача належний йому металевий гараж, розташований біля будинку № 48 по вул. Димитрова. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він давав відповідачу в користування автомобіль і, оскільки у [PERSON] не було гаража, [PERSON] дав йому і свій гараж, щоб відповідач ставив туди машину. Позивач є громадянином [PERSON], поїхав туди працювати в листопаді 1982 року, повернувся в 2010 році. [PERSON] періодично приїжджав в Бердянськ, в черговий приїзд в 1989 році купив гараж у [PERSON], але юридично документи на нього не оформив. Вказаний гараж знайшов відповідач, вони перевезли гараж до будинку № 48 по вул. Димитрова, дружина позивача, яка є сестрою відповідача, дала [PERSON] 100 доларів, щоб той заплатив за гараж, відповідач ці гроші віддав [PERSON] Просив повернути йому гараж, інакше він його спалить. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача пояснила суду наступне. Спірний гараж знайшов [PERSON] по обяві в пресі, зустрівся із власником гаражу, під час зустрічі вони домовились про купівлю-продаж вказаного гаража за 200 доларів США. Відповідач за місцем роботи виписав площадку та кран для перевезення гаража. Підготовкою місця для встановлення гаражу та його перевезенням займався [PERSON] разом із своїм знайомим [PERSON] З моменту придбання гаража відповідач постійно користується ним, зберігає в ньому свої речі. На підтвердження своїх вимог [PERSON] надав дві розписки, які є суперечливими: в першій зазначено дату продажу гаража 1989 рік, а в другій 1990 рік. Ці протиріччя свідчать про те, що гараж купував не позивач. [PERSON] працював в [PERSON], мав дорогий автомобіль, і тому, коли він приїжджав у відпустку, відповідач давав йому гараж для того, щоб той ставив в нього свою машину. Звертаючись до суду за захистом своїх прав з підстав ст. 387 ЦК України, позивач повинен надати беззаперечні докази і довести своє право власності на майно, але пояснення [PERSON] суперечать надании ним доказам. Позивач не вказав індивідуальних властивостей майна, яке він просить витребувати, точно не памятає, коли саме було придбано гараж. Як вбачається із пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], спірний гараж було придбано відповідачем, як власника цього гаража [PERSON] ніхто не бачив. Між сторонами існують неприязні стосунки, що і стало причиною звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. П. 23 вказаної постанови передбачено, що відповідно до ст. 387 ЦК та ч. 3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Позивачем суду було надано дві розписки від 19 жовтня 2017 року, згідно з якою [PERSON] зварив гараж і продав його [PERSON] в 1989 році, та від 28 жовтня 2017 року, у відповідності з якою [PERSON] зварив металевий гараж в 1990 році і продав [PERSON] за 100 доларів. Свідок [PERSON] пояснив суду, що гараж було поставлено [PERSON], але коли точно було придбано вказаний гараж, свідок не памятає, приблизно в 90-х роках, при передачі грошових коштів за нього та при встановленні гаражу присутнім не був, у кого був придбаний гараж свідку не відомо. Крім зазначеного, свідок пояснив суду, що [PERSON] постійно користувався спірним гаражем, поки не поїхав працювати до [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював з відповідачем, останній звертався до свідка за допомогою в перевезенні та встановленні гаража. За гаражем [PERSON] їздив разом з відповідачем, бачив, як [PERSON] віддавав продавцю гроші. Куплений даний гараж був у 1994 році саме відповідачем, він ним постійно користувався. [PERSON] біля гаража свідок не бачив. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її колишнім сусідом. В будинок № 48 по вул. Димитрова вона заселилась в 1990 році. Під час її заселення гаражів біля будинку не було. Відповідач поставив свій гараж біля будинку в 1994 році, він цей гараж фарбував, ставив в нього машину, в догляді за гаражем [PERSON] допомагав його син. Іншого власника гаража свідок не знає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що квартиру в буд. № 48 по вул. Димитрова вона отримала весною 1989 року, в цьому ж році квартиру отримав і [PERSON], вони спілкувались як сусіди. Гараж біля будинку відповідач поставив приблизно в 1994 році, чоловік свідка допомагав відповідачу готувати площадку для встановлення гаражу. Доглядав за вказаним гаражем [PERSON] Згідно з висновком про результати розгляду звернення громадянина [PERSON] від 12 жовтня 2017 року перевірку за повідомленням [PERSON] було припинено на підставі ст.ст. 7, 14, 15, 16 Закону України «Про звернення громадян», п. 4.3, 4.7 наказу МВС України від 01 жовтня 2004 року № 1177 «Про затвердження Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт. Звертаючись до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, а також під час судового розгляду [PERSON] не довів суду, що саме він є власником металевого гаража, розташованого біля будинку № 48 по вул. Димитрова в м. Бердянську, позивачем не доведено того факту, що [PERSON] безпідставно користується не належним йому майном. Відповідно до наданих [PERSON] розписок [PERSON] продав позивачу металевий гараж, однак будь-які відомості, що ідентифікують гараж, в розписках відсутні. Вказані розписки написані в 2017 році, причому дати продажу гаражу не співпадають 1989 рік та 1990 рік. Сам позивач в судовому засіданні не міг чітко назвати дату придбання ним металевого гаражу, остаточно визначившись, що купівля-продаж відбулась в 1989 році. Свідок [PERSON] пояснив суду, що спірний гараж було придбано [PERSON] приблизно в 90-і роки, але у кого, за яку суму вказаний гараж було придбано, свідок не знає. Твердження позивача спростовуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що заселення до буд. № 48 по вул. Димитрова відбувалось в 1989 році, після чого декілька років гаражів біля вказаного будинку не було. [PERSON] купив і поставив гараж в 1994 році, доглядав за ним, в якості власника гаража [PERSON] свідки ніколи не бачили. Під час розгляду справи позивач заявляв клопотання про виклик свідків [PERSON], [PERSON] Вказані свідки викликались в судові засідання, призначені на 02 лютого 2018 року, 28 лютого 2018 року, однак вони не зявились. Як зазначив позивач, він спілкувався із вказаними свідками, але вони відмовляються приходити до суду. Наведене вище свідчить, що [PERSON] довів правомірність користування ним спірним гаражем. В свою чергу, [PERSON] не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог, не доказав, що гараж належить йому на праві власності, а тому він має право звернення до суду з позовом про захист його порушеного права. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed