Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Відділ у справах дітей ГРА ЛМР про усунення перешкод шляхом вселення в квартиру. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] з 14.04.1993 року зареєстрований за постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі Позивач із своїм батьком проживав з народження. Зазначена квартира являється власністю територіальної громади. Основним квартирним наймачем являвся [PERSON] [INFO] (на підставі ордеру № 006431 від 04.04.1984 року), який помер [INFO] та знятий з реєстрації. Також за даною адресою з 14.04.1993 року зареєстрований [PERSON]. Пізніше за зазначеною адресою реєстрації були зареєстровані та фактично проживали діти позивача [PERSON] (дата реєстрації 12.08.2011 року) та [PERSON] (дата реєстрації 18.11.2014 року) та діти Відповідача - [PERSON] (дата реєстрації 20.01.2009 року) та [PERSON] (дата реєстрації 22.08.2011 року). Починаючи з кінця 2014 року між Відповідачем та Позивачем виникли конфлікти на побутовому рівні та в подальшому виникли суперечки щодо права користування даної квартирою. Відповідач категорично заперечує право Позивача на користування цією квартирою. В кінцевому результаті все це перейшло на агресивні дії зі сторони Відповідача, який такими діями перешкоджав Позивачу та членам його сім'ї у користуванні квартирою, внаслідок чого стало неможливо Позивачу разом із сім'єю проживати із Відповідачем в одній квартирі, що призвело до примусового виселення Позивача та членів його сім'ї із квартири. 3 метою захисту свої прав та інтересів Позивач звернувся із заявою до СДІМ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області щодо неправомірних дій Відповідача, яка була зареєстрована в ЖЄО за № 655. За результатом проведення перевірки правоохоронним органом проведено профілактичну бесіду щодо недопущення Відповідачем протиправної та антигромадської поведінки в майбутньому, а також складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КпАП. Однак, вищезазначені заходи не виправили Відповідача та останній і надалі в продовж 2015-2016 рр. здійснював та здійснює перешкоду Позивачу та його сім'ї у користуванні квартирою шляхом заміни замка дверей та недопуску до приміщення квартири для проживання. Внаслідок таких дій Позивач із своєю сім'єю змушений в примусовому порядку тимчасово проживати в іншому місці. Просить позов задоволити в повному обсязі. У судове засідання позивач не з'явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що Згідно довідки ЛКП «Княже місто» № 3803 від 30.11.2016 року вбачається, що квартира [ADDRESS] є власністю міської ради. Основним наймачем являвся [PERSON] згідно ордера № 006431 від 04.04.1984 року та за даною квартирою з 14.04.1993 року зареєстровано Позивача, Відповідача та пізніше їх діти. Позивач в спірній квартирі не проживає, що певною мірою пов'язано із перешкоджанням йому в цьому зі сторони відповідача, однак не визнаний у встановленому законом порядку такий, який втратив право користування спірною квартирою; не виселявся добровільно на інше постійне місце проживання, претендує на спірне житло; не виселений із квартири у встановленому судовому порядку та по даний час зберігає право на житло і має законне право на вселення разом із своєю малолітньою дитиною в квартиру [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії) кожен має право на житло. Положеннями ч.1 ст.109 ЖК України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Також встановлено, що на утриманні позивача перебуває малолітня дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до Конвенції «Про права Дитини (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-ХП), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Позивач не має змоги проживати і користуватися вказаною квартирою, оскільки відповідач, не впускає його до квартири. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 4 статті 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позовна вимога позивача щодо надання відповідачем позивачу дублікату ключів від вхідних дверей квартирою [ADDRESS] підлягає відмові з огляду на наступне. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також відповідно до ст.60 ЦПК України позивачем не надано, а судом не здобуто доказів в підтвердження того що у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартирою [ADDRESS]. Відповідно до даної норми така позовна вимога не підпадає під перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, а тому в задоволенні позовної вимоги про надання ключів від вхідних дверей слід відмовити. Суд вважає, що право позивача на користування квартирою [ADDRESS] порушено і підлягає захисту. Тому слід захистити це порушене право позивача шляхом вселення позивача разом з його малолітньою дитиною [PERSON] у цю квартиру та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкод у користуванні зазначеним житлом. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути і судові витрати.

Outcome: approved