Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позивач мотивує позов тим, що 01.03.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу 200000 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики та передачі грошей за цим договором відповідачем 01.03.2015 року власноручно написано розписку про отримання 200000 доларів США. Відповідач грошові кошти зобовязався повернути 01.09.2015 року. Однак 0109.2015 року відповідач гроші не повернув, мотивуючи це відсутністю у нього такої суми, що змусило його звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 01.03.2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 200000 доларів США, які відповідач зобовязалася повернути до 01.09.2015 року, підтвердженням чого є власноручно написана розписка [PERSON] від 01.03.2015 року та договір позики укладений між сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно, не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу в якій вказано, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Беручи до уваги вищезазначене, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язаний повернути борг позивачу за договорами позики в сумі 200000 доларів США, що в еквіваленті становить 4520000 грн., та 6090 грн. судового збору. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved