Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на те, що вона 22 липня 2005 року придбала у свого брата [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу житлового будинку позивач зареєструвала в Харківському районному бюро технічної інвентаризації. При укладенні договору купівлі-продажу відомостей про приватизацію земельної ділянки, на якій розташований куплений житловий будинок, не було. [INFO] [PERSON] помер. Лише в 2013 році позивачу стало відомо від відповідачів по справі про те, що земельна ділянка, на якій розташований її житловий будинок, була приватизована ще в 2003 році колишнім власником, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 043608 виданим 17 лютого 2003 року на підставі рішення 3-ї сесії XXIV скликання Мереф'янської міської ради від 02.09.2002 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,0673 га., розташованої на території Мереф'янської міської ради, [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6, кадастровий номер 6325110700:00:095:0007. Після його смерті, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] звернулись до Першої державної нотаріальної контори Харківського району з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], однак свідоцтва про право на спадщину до теперішнього часу не отримали. Позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку [ADDRESS], розміром 0,0673 га., яка належала [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР № 043608 виданого 17 лютого 2003 року на підставі рішення 3-ї сесії XXIV скликання Мереф'янської міської ради від 02.09.2002 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,0673 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6325110700:00:095:0007 в зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, який на ній розташований. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] 22 липня 2005 року придбала у свого брата [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.07.2005 року (а.с.32). Даний договір купівлі-продажу житлового будинку позивач зареєструвала в Харківському районному бюро технічної інвентаризації (а.с.33). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що знала про укладання сторонами договору і оскаржувати його вона не збиралась. При укладенні договору купівлі-продажу відомостей про приватизацію земельної ділянки, на якій розташований куплений житловий будинок, не було. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 30 листопада 2005 року (а.с.34). Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок позивача, була приватизована ще в 2003 році колишнім власником, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 043608 виданим 17 лютого 2003 року на підставі рішення 3-ї сесії XXIV скликання Мереф'янської міської ради від 02.09.2002 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,0673 га., розташованої на території Мереф'янської міської ради, [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6, кадастровий номер 6325110700:00:095:0007 (а.с.23). Після його смерті, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] звернулись до Першої державної нотаріальної контори Харківського району з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], однак свідоцтва про право на спадщину до теперішнього часу не отримали, що підтверджується відповіддю першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 17.02.2014 року за №508/02.14. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на тину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України - Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувану. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року N 1702-VІ. У зв'язку з вищезазначеним, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати між сторонами суд розподіляє, на підставі ст.ст. 11,88 ЦПК України, в межах заявлених вимог.

Outcome: approved