Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути аліменти на його користь, оскільки він продовжує навчання, в розмірі 1/4 з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він на даний час навчається в комунальному закладі «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради, стипендії він не отримує і проживає лише за рахунок коштів, які надає йому мати. Так як він навчається на денній формі, тому не може влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток і утримувати себе. Мати не в змозі йому матеріально допомагати, оскільки має на утриманні ще неповнолітню дитину. Оскільки батько, який є відповідачем по вказаній справі, матеріальну допомогу добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює в ФГ «Лан», він вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, судову повістку отримав 01.03.2019 (а.с.19), на адресу суду подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі (а.с.10). В даній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, судову повістку отримано 01.03.2019 (а.с.18), надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с.21). В даній заяві зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.07). [PERSON] на даний час є студентом 2 курсу денного відділення факультету фізичного виховання та мистецтв комунального закладу «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради (а.с.09). Як наголошує ч.1 ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 цієї ж Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання Згідно роз'яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, вказаних в ст.182 СК України. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, а він цього потребує по причині продовження навчання, і, враховуючи, що відповідач на даний час є працездатною особою, працює в ФГ «Лан», суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати таку допомогу та має змогу сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина на період навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 - річного віку. Крім того, навчальний заклад, де навчається син відповідача, знаходиться в м. Харкові, що потребує додаткових коштів на оплату за проїзд у громадському транспорті та на харчування під час занять. Також необхідні кошти на купівлю підручників та іншого навчального приладдя, купівлю одягу, харчування вдома та оплату комунальних послуг. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина навчається за денною формою навчання і тому не має змоги працювати, відповідач працює, не є інвалідом, тобто отримує постійний дохід, будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач не надав. Визначаючи розмір аліментів суд, враховуючи матеріальне становище позивача, який є студентом денної форми навчання, матеріальне становище відповідача, ту обставину, що [PERSON] працює, має постійний щомісячний дохід, а також ті обставини, що утримання дитини, яка продовжує навчання, є обов'язком обох батьків, тому вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, є достатнім для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З'ясовані у судовому засіданні обставини щодо повного визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дають підстави для висновку про його задоволення на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України. Підстав для відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову суд не вбачає. Відповідно до п.24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При таких обставинах, згідно з ст.ст.198,199,200 СК України, суд вважає необхідним стягнути із [PERSON] аліменти на користь сина [PERSON], [INFO], студента денної форми навчання комунального закладу «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, починаючи із 15 лютого 2019 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 річного віку. Суд також зазначає, що положенням ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач відповідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, доказів про понесення ним інших судових витрат не надано. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved