Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів. В позові зазначено, що 17 грудня 1999 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Мелітопольського міькрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2005 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2005 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13 вересня 2018 року. В теперішній час, починаючи з лютого 2015 року, дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач просить суд звільнити його від сплати на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 10 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 10 жовтня 2000 року зроблено відповідний запис № 926. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 17 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайоного управління юстиції у Запорізькій області, 24 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 24 травня 2011 року складено відповідний актовий запис № 115. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2005 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13 вересня 2018 року. Згідно довідки з місця проживання, позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], разом з ним мешкає неповнолітній син [PERSON]. Таким чином, судом було встановлено, що з лютого 2015 року по теперішній час неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, однак з позивача продовжують стягуватись аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини. Разом із цим, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає, хоча є працездатною та має можливість надавати допомогу на утримання сина. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], немає. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, звільнення позивача від сплати на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в зв'язку з проживанням дитини разом із позивачем, та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved