Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у Черкаській області, третя особа Черкаська місцева прокуратура про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення його з-під арешту та скасування заборони подальшого відчуження, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначив що він є власником автомобіля марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, колір білий. Згідно даних технічного паспорту серії АІІ № 751630 від 12 грудня 1986 року зазначений автомобіль зареєстровано в МРЕВ ДАІ МВД м. Черкаси 12 грудня 1986 року на підставі довідки-рахунку № 537522 від 03.12.1986 року. В січні 2018 року він вирішив відчужити даний автомобіль для чого звернувся у Регіональний сервісний центр в Черкаській області для перереєстрації, де йому відмовили у цьому, повідомивши, що постановою старшого слідчого прокуратури Черкаського району від 28.01.2009 року в рамках кримінальної справи про обвинувачення позивача накладений арешт на належний йому автомобіль. Про існування даної постанови слідчого до цього часу він не знав, в ході розслідування кримінальної справи старшим слідчим прокуратури Черкаської області [PERSON] йому не повідомлялося про накладення арешту на його автомобіль, копія даної постанови йому не вручалася. Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2009 року за яким [PERSON], був засуджений за скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.191 КК України без конфіскації майна, у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України - виправданий, все належне йому майно, зокрема і автомобіль не вилучалося та не конфісковувалося. Питання стосовно скасування арешту з належного йому автомобіля при винесенні вироку судом не вирішено. Накладений на його автомобіль арешт та заборона подальшого його відчуження перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому автомобілем, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити та змінити відповідача на належного, оскільки зі змісту позовних вимог не зрозуміло яким чином ГУ ДФС має відношення до даної справи. Третя особа прокурор Черкаської місцевої прокуратури [PERSON] проти задоволення позову заперечив, вважаючи що позивач обрав не вірний спосіб захисту, так як мав звернутися до суду з заявою в кримінальному провадженні про зняття арешту. В судовому засіданні встановлені такі обставини та відповідні правовідносини: [PERSON] є власником автомобіля марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, колір білий. № дв.5447151, № куз.3488889, державний номерний знак [NUMBER], згідно технічного паспорту серії АП № 751630 від 12 грудня 1986 року виданого МРЕВ ДАІ МВД м. Черкаси. Згідно даних технічного паспорту серії АІІ № 751630 від 12 грудня 1986 року зазначений автомобіль зареєстровано в МРЕВ ДАІ МВД м. Черкаси 12 грудня 1986 року на підставі довідки-рахунку № 537522 від 03.12.1986 року. Постановою старшого слідчого прокуратури Черкаського району від 28.01.2009 року в рамках кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.190, ч.4 ст.191,ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, накладений арешт на належний йому автомобіль ВАЗ 21011, 1980 року випуску, колір білий, № дв., 5447151, № куз. 3488889, державний номерний знак [NUMBER]. Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2009 року за яким [PERSON], був засуджений за ч.1 ст.190, ч.4 ст.191 КК України, у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України - виправданий, все належне йому майно, зокрема і автомобіль ВАЗ 21011. 1980 року випуску, колір білий. № дв.5447151. № куз.3488889, державний номерний знак [NUMBER]. не вилучалося та не конфісковувалося. Питання стосовно скасування арешту з належного позивачу автомобіля при винесенні вироку судом не вирішено. Згідно з ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій по запобіганню такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Як передбачено положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Ч. 2 ст. 328 ЦК України, встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. На час подачі даної заяви про скасування арешту з майна набрав чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс України від 13 квітня 2012 року. Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні Положення» нового КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, а тому дана заява про скасування арешту підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим КПК, тобто в порядку КПК України (1960 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок. Аналогічні правові позиції сформовано в п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2009 року [PERSON], був засуджений за ч.1 ст.190, ч.4 ст.191 КК України, у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України виправданий, та при винесенні вказаного вироку судом відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст.324 КПК України (в редакції 1960 року) арешт не знято, тому суд вважає що дане питання, щодо зняття арешту з автомобіля, має бути вирішено в порядку передбаченому вимогами ст.ст.409, 411 КПК України (в редакції 1960 року).

Outcome: dismissed