Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Жовтневий районний відділ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив що він є законним та єдиним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 березня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до інформації наданої КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №9», в квартирі, що на праві приватної власності належить виключно позивачу, зареєстровано відповідача. Тобто, власником квартири є тільки позивач, проте, відповідач не знявся з місця реєстрації, хоча з березня 2007 року в квартирі не проживає, з позивачем не спілкується, усі платежі за утримання квартири несе тільки позивач. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі у зв'язку з великою завантаженістю, у вирішенні спору поклався на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи викладене у заяві позивача про розгляд справи без її участі та неявку відповідача і представника третьої особи, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 5). Згідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 13 травня 2008 року (а.с. 8), позивачу на праві приватної власності належить 1/1 частка вищевказаної квартири, тобто він є єдиним її власником. Відповідно до довідки №1332 від 09 вересня 2013 року, наданої КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №9» (а.с. 15), в квартирі, крім позивача, зареєстровано відповідача. Факт непроживання відповідача за зареєстрованим місцем підтверджується актом про непроживання та відсутність особистих речей особи за місцем реєстрації, складеним 23 вересня 2013 року (а.с. 14), відповідно до якого [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS], з 2007 року не проживає, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б йому належали, в даній квартирі немає. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абз. 1 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. В силу статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. В даному випадку з наданих позивачем доказів судом вбачається що відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин з березня 2007 року по цей час, тому втратив право користування вищевказаної квартирою, оскільки понад один рік не проживає в ній без поважних причин, жодних зобов'язань пов'язаних з квартирою не несе, спірною квартирою не користується, повністю припинив виконувати обов'язки, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved