Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначено, що 05.12.2006 року між АКБ «Мрія» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 050/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 45050,00 доларів США на термін користування до 05.12.2011 року зі сплатою за користування кредитом 13 % річних для придбання автомобіля марки «Тойота» модель «Прадо». В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між кредитором та [PERSON] 05.12.2006 року було укладено нотаріально засвідчений договір застави транспортного засобу марки «Тойота», модель «Прадо», 2006 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] та внесений запис до державного реєстру обтяжень рухомого майна № 4181311 від 07.12.2006 року. Позичальник [PERSON] не виконала свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому по даному кредитному договору утворилась заборгованість. Правонаступником АКБ «Мрія» за даним кредитним договором є ПАТ «ВТБ Банк». Згідно договору про відступлення права вимоги № 241212ів від 24 грудня 2012 року, ПАТ «ВТБ Банк» передало (відступило), а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення. Згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 17 лютого 2014 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» передало (відступило), а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення. 07.11.2014 року між TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та [PERSON], було укладено договір цессії № 64/ФК-14, відповідно до умов якого цедент в повному обсязі передав, а цессіонарій прийняв всі права вимоги за кредитним договором № 050/2006 від 05.12.2006 року, що укладений між АКБ «Мрія» та [PERSON], в тому числі за договорами поруки від 05.12.2006 року та договором застави від 05.12.2006 року. Відповідно до умов договору цессії, сторони підтверджують, що на момент його укладення загальна сума заборгованості за договором складає 219 688,00 грн. 18.02.2015 року позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу щодо повернення кредитної заборгованості, в якій повідомив [PERSON] про переуступку заборгованості від TOB «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на [PERSON]. Відповідач [PERSON] не погашає заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку, а тому [PERSON] звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження, шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Крім того, [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 04.10.2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці у цивільній справі № 2-1058/11 було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на транспортний засіб, який є предметом застави. В ході розгляду даної справи судом було встановлено, що [PERSON], розуміючи, що даний транспортний засіб є предметом застави банку, а її кредитні зобов'язання перед банком не виконані, шахрайським методом, шляхом укладання договору генерального доручення, відчужила автомобіль третій особі, а після отримання коштів відкликала доручення. Дану процедуру вона повторювала кілька разів, в звязку з чим Ленінський районний суд м. Вінниці з даного приводу постановив окрему ухвалу, яка була направлена до правоохоронних органів. В ході виконання окремої ухвали суду, правоохоронні органи наклали заборону на відчуження транспортного засобу марки «Тойота», модель «Прадо», 2006 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] через органи ДАІ МВС України. В звязку з тим, що накладена на вказаний автомобіль заборона відчуження порушує права позивача на задоволення вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, [PERSON] просить суд звільнити автомобіль з-під арешту. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву у якій просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи управління національної поліції України у Вінницькій області в судове засідання не зявився. Представник третьої особи управління Сервісного центру надання адміністративних послуг МВС України в судове засідання не зявився. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України, оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 05.12.2006 року між АКБ «Мрія» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 050/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 45050,00 доларів США на термін користування до 05.12.2011 року зі сплатою за користування кредитом 13 % річних. (а.с. 8-9) Згідно пункту 2.2. договору, кредит був наданий позичальнику [PERSON] для придбання автомобіля марки «Тойота» модель «Прадо». Згідно пункту 8.1. кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом та щомісячна частина погашення кредиту у розмірі 751 долар США повинні відбуватись щомісячно в термін з 25-ого числа по останній робочий день поточного місяця, починаючи з грудня 2006 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між кредитором та [PERSON] 05.12.2006 року було укладено нотаріально засвідчений договір застави транспортного засобу марки «Тойота», модель «Прадо», 2006 року випуску, сірого кольору, кузов №JTEBU25J665040259 та внесений запис до державного реєстру обтяжень рухомого майна №4181311 від 07.12.2006 року. (а.с. 11-12) Пунктом 9.4. договору застави передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави. Пунктом 10 Договору застави передбачено, що звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, в тому числі але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі заставодержателю у власність предмету застави або шляхом реалізації предмету застави заставодержателем. Позичальник [PERSON] не виконала своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому по даному кредитному договору утворилась заборгованість в сумі 219688,00 грн.. Правонаступником АКБ «Мрія» за даним кредитним договором є ПАТ «ВТБ Банк». 24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», як первісним кредитором та ТОВ «Кредекс Фінанс», як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги № 241212ів. Згідно умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення. (а.с.13-19) 17 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс», як первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, згідно умов якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення. (а.с. 20-26) 07.11.2014року між TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та [PERSON], було укладено договір цессії № 64/ФК-14, відповідно до умов якого цедент в повному обсязі передав, а цессіонарій прийняв всі права вимоги за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року, що укладений між АКБ «Мрія» та [PERSON], в тому числі за договорами поруки від 05.12.2006 року та договором застави від 05.12.2006 року. (а.с. 28-30) Відповідно до умов договору цессії, сторони підтверджують, що на момент його укладення загальна сума заборгованості за договором складає 219 688,00 грн. Крім того, 07.11.2014 року між TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та [PERSON] було підписано Акт виконання умов договору цессії № 64/ФК-14, а також передано всі оригінали кредитної справи і договорів, документи на предмет застави (реєстраційне посвідчення на заставний транспортний засіб) і ключі від автомобіля, що раніше добровільно були передані [PERSON] представникам банку. (а.с. 32) Згідно п. 1.2. Договору цесії № 64/ФК-14 від 07.11.2014 року, права вимоги за кредитним договором № 050/2006 від 05.12.2006 року належать TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 17.02.2014 року, укладеного між цедентом та TOB «Кредекс Фінанс», який в свою чергу набув права кредитора відповідно до договору про відступлення права вимоги № 241212ів від 24.12.2012 року, укладеного між TOB «Кредекс Фінанс» та ПАТ «ВТБ Банк». TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» письмово повідомила боржника [PERSON] про заміну кредитора у зобов'язанні, однак рекомендований лист із повідомленням, що був направлений за місцем реєстрації та проживання [PERSON], повернувся за закінченням терміну зберігання. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 45594851 від 12.11.2014 року, виданого ДП «Інформаційний центр», в реєстрі проведено заміну обтяжувача з TOB «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги від 07.11.2014 року. (а.с. 31) 18.02.2015 року позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу щодо повернення кредитної заборгованості, в якій [PERSON] було повідомлено про переуступку заборгованості від TOB «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на [PERSON].(а.с.33-34) Лист-вимогу було направлено рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся за закінченням терміну зберігання.(а.с. 35) Так, однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 статті 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконує свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовлятися від його виконання частково або в повному обсязі. П. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобов'язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладення договору застави. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Ст. 3 ЗУ «Про заставу» встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. П. 4 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно положень ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувана в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 3-139гс11 від 26.12.2011 року, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не погашає в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави, шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження, шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах обґрунтована та підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.10.2011 року у цивільній справі № 2-1058/11 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на транспортний засіб, який є предметом застави. В ході розгляду даної справи судом було встановлено, що [PERSON], розуміючи, що даний транспортний засіб є предметом застави банку, а її кредитні зобов'язання перед банком не виконані, шахрайським методом, шляхом укладання договору генерального доручення, відчужила автомобіль третій особі, а після отримання коштів відкликала доручення. З даного приводу Ленінським районним судом м. Вінниці постановлено окрему ухвалу, яку було направлено для виконання до правоохоронних органів. В ході виконання окремої ухвали суду, правоохоронними органами було накладено заборону на відчуження транспортного засобу, який є предметом застави, через органи ДАІ МВС України. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з викладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується права позивача на задоволення його вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, тому суд вважає за доцільне їх захистити. Відповідно до\~ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України. Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно\~ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України\~під час ухвалення рішення суд повинен з'ясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вонипідтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3299,40 грн..

Outcome: approved