Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його мати [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1992 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду шлюб між батьками було розірвано в 2011 році. До досягнення ним повноліття батько сплачував аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, однак на даний час він досяг повноліття, навчається на ІІІ курсі денної форми навчання Смілянського коледжу харчових технологій, влаштуватися на роботу не має змоги, а тому звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на час його навчання в розмірі 1500 гривень щомісячно та понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 1350 гривень. 8 лютого 2018 року через канцелярію Смілянського міськрайонного суду позивачем подано договір про надання правової допомоги укладений між ним та адвокатом [PERSON], квитанцію про оплату правничої допомоги та попередній розрахунок суми судових витрат. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяви в яких просять справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти стягнення витрат на правничу допомогу не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з свідоцтвом про народження серії І-СР №060543 зареєстрованого Сердюківською сільською радою Смілянського району Черкаської області та виданого 4 січня 2000 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як вбачається з довідки Смілянського коледжу харчових технологій НУХТ №980 від 15 вересня 2017 року [PERSON] навчається на ІІІ курсі денної форми навчання Смілянського коледжу харчових технологій НУХТ. Дата закінчення навчання 30 червня 2019 року (а.с. 6). Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №6 від 15 травня 2006 року судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 ст. 138 ЦПК України граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, представником позивача вимоги про стягнення витрат за надання правої допомоги обґрунтовані належним чином та підтверджені, в матеріалах справи наявний договір від 2 листопада 2017 року про надання правової допомоги, квитанція №08/02 від 8 лютого 2018 року та розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та суми гонорару за надану правову допомогу в розмірі 1350 (одна тисяча триста пятдесят ) гривень, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати за надання правничої допомоги. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З матеріалів справи вбачається, що відповідач позов визнав в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення та проти стягнення витрат понесених позивачем за надання правничої допомоги, тому такий ґрунтується на вимогах закону, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання сина на період навчання в розмірі 1500 гривень та 1350 гривень витрат на правничу допомогу. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 640 гривень. На підставі п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved