Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування арешту на належне позивачу все майно, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №10957079, а також виключення запису про арешт всього належного позивачу майна з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису від 18 березня 2011 року за №30691567. Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на обставини щодо відсутності підстав для існування арешту на майно позивача, який був накладений ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 24.11.2010 в інтересах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», так як жодних зобовязань перед вказаною банківською установою у позивача не має. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі (1), (2) в судове засідання своїх уповноважених представників до суду не направили, заперечень проти позову не надали, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2010 року (а.с. 5) було накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON], шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та переєстрацію, здійснювати його відчуження. Фактична наявність арешту підтверджується також даними Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 18.03.2011 №30691567 (а.с. 7). Поряд з цим, згідно з даними довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.06.2016 (а.с. 14) у позивача не має заборгованості перед вказаною банківською установою. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим договором або законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. На момент судового розгляду даної справи судом не встановлено жодних фактичних обставин, які б свідчили про доцільність існування арешту накладеного на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно позивача на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2010 року. Що стосується іншої позовної вимоги про виключення запису від 18.03.2011 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, то вказана задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною. Крім того, вона спрямована на захист прав позивача від можливих порушень в майбутньому, оскільки у матеріалах справи відсутні фактичні дані про звернення позивача до реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області з вимогою провести реєстрацію зняття заборони на все майно позивача, що свідчило б про наявність підстав для захисту прав позивача у контексті з приписами ст. 1, 15 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 15 Цивільного кодексу України. Крім того, №30691567 є тільки номером витягу (тобто номером документу) із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а не реєстраційним номером запису обтяження. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed