Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Шевченка, 22/15, м. Галич, Івано-Франківської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 22/15, м. Галич, Івано-Франківської області. В даному житловому будинку окрім нього зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачі в даній квартирі не проживають понад 8 років, але продовжують бути зареєстрованими за вказаною адресою. Відповідачі жодних дій по утриманню будинку не здійснюють. Позивач не взмозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв'язку з чим змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог. Відповідачі в\~судове засідання\~не зявилися,\~хоча належним\~чином були\~повідомлені про\~час,\~дату та\~місце розгляду\~справи, жодних заяв щодо подальшого руху справи, відзиву на позов до суду не скерували. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 22/15, м. Галич, Івано-Франківської області. У вказаній квартирі окрім позивача зареєстровані: [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 01 серпня 2018 року № 022-21/259 [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у вказаній квартирі не проживають (а.с. 5). Відповідно до ст.ст.\~41,\~47 Конституції України,\~ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України\~передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно ч.2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені,\~\~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Судом встановлено, що відповідачі не приймають участі у витратах по утриманню будинку, не сплачують комунальні та інші платежі, не допомагають позивачу в проведенні поточних ремонтів. Таким чином суд вважає, що відповідачі добровільно покинули квартиру, у якій зареєстровані, а оскільки вони не проживають без поважних причин більше одного року у вказаній квартирі, то в силу цього втратили право на користування житлом, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved