Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що 01.08.2018 р. він звільнився з АТ «Сумське НВО» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч.3 ст.38 КЗпП України. На день звільнення з роботи АТ «Сумське НВО» нарахувало йому заборгованість з заробітної плати у сумі 71968,07 грн., але виплатити її відмовилося. 11.12.2018 р. Ковпаківським районним судом м.Суми було ухвалено рішення, яким його позовні вимоги задоволено. Стягнуто з АТ «Сумське НВО» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 71968,07 грн. Рішення набрало законної сили і він звернувся до УДВС ГТУЮ у Сумській області, однак станом на 04.11.2019 р. кошти він так і не отримав. Оскільки на разі рішення суду не виконано, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача - АТ «Сумське НВО», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та 01.08.2018 р. був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.6-7). В день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 11.12.2018 р. стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 71968,07 грн. (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р.,- нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,- задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З 26.05.2014 р. у АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» встановлено всім працівникам робочий тиждень з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. З 01.07.2019 року відмінено дію наказу ПАТ №75 від 21.03.2014 року «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» (а.с.11). Розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 28204,32/3/20,9375=449,02 грн., де 28204,32 - вихідна допомога у розмірі 3 середніх заробітних плат відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, 20,9375 - середня кількість робочих днів за 2 місяці, що передують звільненню, обраховані відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМУ №100 (159+176)/2/8=20,9375, де 159 та 176 кількість робочих годин в червні та липні 2018 р., 2- кількість місяців, що передують звільненню, 8-тривалість робочого дня в годинах. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про здійснення розрахунку з виплати заробітної плати [PERSON] при звільненні та на дату винесення судом рішення, то період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату прийняття судом рішення, тобто з 02.08.2018 р. по 05.12.2019 р. включно, становить 246 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 110458,92 грн., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. (449,02 *246 днів) Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «СМНВО» необхідно стягнути 1104,59 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved