Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних у розмірі 4918,59 грн. та 8150,82 грн. - інфляційних втрат. В обґрунтування вимог позивач вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року стягнуто з [PERSON] на його користь борг у розмірі 55 656 грн. На підставі даного рішення видано виконавчий лист від 24.04.2012 року. Однак, не зважаючи на те, що з моменту винесення рішення пройшло більше як два роки, Посилаючись на наведене та те, що по даний час відповідачка жодних коштів не повернула, просив позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] борг у розмірі 55 656 грн., судові витрати у розмірі 556,56 грн. та 52 витрат на правову допомогу. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі даного рішення видано виконавчий лист від 24.04.2012 року. На даний час, борг відповідачкою не повернуто. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин, а тому боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання та витрат пов'язаних з інфляцією. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 55 656 грн. за період з 22.03.2012 року по 01.12.2014 рік включно становить 4744,96 грн., виходячи із наступного розрахунку: 55 656 грн.*3%/100 річних=1669,68 грн. /365 днів=4,57447 грн.* 983 днів прострочки=4496,70 грн. Індекс інфляції за весь час прострочення з квітня 2012 року по 01 грудня 2014 року складає 1,207449 ( за 9 місяців 2012 р. - 100,0/100 х 99,7/100 х 99,7/100 х 99,8/100 х 99,7/100 х 100,1/100 х 100,0/100 х 99,9/100 х 100,2/100; за 2013 рік 100,5/100; за 2014 рік 100,2/100*100,6/100*102,2/100*103,3/100*103,8/100*101,0/100*100,4/100*100,8/100*102,9/100*102,4/100*101,9/100), а тому сума інфляційних втрат за період з 01.04. 2012 року по 01.12.2014 року відповідно становитиме 13923,85 грн., виходячи із наступного розрахунку - 55656 х 1,207449 = 67 201,78 грн. - 55 656 грн. = 11 545,78 грн. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та індексу інфляції, як такий що не відповідає вимоги закону та рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України за №62-97 від 03.04.1997 року. Крім того, позивач при здійсненні розрахунків, у суму боргу включив судові витрати, на які не нараховуються суми передбачені вимогами ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача три проценти річних у розмірі 4496,70 грн. та 11 545,78 грн. - інфляційних втрат за період з 22 березня 2012 року по 01 грудня 2014 року . Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачкою не надано, а судом не здобуто будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та належного виконання нею зобов'язання. На підставі наведеного,

Outcome: partial