Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 150 000 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.02.2011 року за усним договором позики надав відповідачу [PERSON] у борг кошти в сумі 150 000 грн.. Після укладення договору та передачі коштів відповідачем була написана розписка. У відповідності до умов договору відповідач зобов'язувався щомісячно сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 1 %, що становить 1500 грн.. Строк повернення коштів визначено до 01.03.2012 року. У зв'язку з тим, що термін повернення позики закінчувався 01.03.2012 року, а відповідної суми коштів у відповідача не було, відповідач звернувся до позивача з проханням про продовження терміну дії договору позики, на що позивач погодився. Після продовження договору позики відповідач до березня 2013 року сплачував позивачеві відсотки за користування позикою. У квітні 2013 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути суму позики в добровільному порядку, проте відповідач гроші не повернув. 10.09.2013 року відповідачу було передано вимогу провести розрахунок по заборгованості. Однак, відповідач жодним чином не відреагував та кошти за позикою не повернув, сплативши лише відсотки. У зв'язку з залученням у судовому засіданні за клопотанням сторін співвідповідачем колишню дружину відповідача - [PERSON] позивач позовні вимоги уточнив і зазначив, що кошти відповідач позичав в інтересах сім'ї, а саме для проведення ремонту в квартирі [ADDRESS]. Оскільки договір, який укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, тому просить стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за договором позики, що становить 150 000 грн., а також стягнути з [PERSON] судові витрати. Співвідповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] та просить визнати недійсним договір позики, укладений [PERSON] та [PERSON] 20.02.2011 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що дійсно перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.11.2013 року. До розірвання шлюбу вони мешкали в квартирі [ADDRESS], 1/3 частина якої належить їй на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 29.07.2009 року. [PERSON] різними шляхами намагався позбавити її права власності на квартиру, у тому числі пред'являв позов про визнання договору дарування квартири недійсним. Вона була змушена перейти жити до матері та вважає, що розписка складена також з метою заволодіння її часткою квартири. Оскільки фактично договір позики оформлено під заставу нерухомого майна, розмір позики 150 000 грн. з урахуванням її доходу на той час є надто великим, а тому угода виходить за межі простої побутової угоди, у зв'язку з чим колишній чоловік був зобов'язаний отримати її згоду на укладення правочину та запропонувати підписати розписку і посвідчити її нотаріально. Крім того, згідно розписки позику було надано на проведення ремонту в квартирі. Однак, вагомі ремонтні роботи у квартирі були проведені у 2009-2010 роках за кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності. У судове засідання після оголошеної перерви позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] не з'явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.119). У судове засідання відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON], явка його була визнана судом обов'язковою, та його представник не з'явилися. Згідно поданої заяви (а.с.111) просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає та зазначає, що кошти дійсно позичив на ремонт квартири, яка належить йому та відповідачеві [PERSON]. Просить врахувати, що він є інвалідом 3-ї групи, а колишня дружина є підприємцем та має кошти. Також зазначає, що якщо би відповідач [PERSON] відмовилась від належної їй частки квартири, де він проживає з сином, то він би ніс зобов'язання з повернення боргу самостійно. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] також пояснила, що про наявність договору позики їй не було відомо до отримання позовної заяви. Оскільки на дату написання розписки відносини з чоловіком були нормальні, то він би обов'язково її повідомив про позику. Крім того, основний ремонт квартири проводився до дати написання розписки та за деякі ремонтні роботи розрахунок проводився з банківської карточки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що 20.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей. Отримання грошових коштів у сумі 150 000 гривень та зобов'язання їх повернути до березня 2012 року підтверджується оригіналом власноруч написаної [PERSON] розписки від 20.02.2011 року (а.с.107). 10.09.2013 року відповідачем [PERSON] було отримано на руки вимогу про необхідність до 10.11.2013 року добровільно виконати свої зобов'язання та повернути позичені грошові кошти в сумі 150 000 грн. (а.с.6). Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором позики, грошові кошти [PERSON] в установлений строк не повернув і визнає наявність заборгованості у сумі 150 000 грн., тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] наявної заборгованості за укладеним ним договором позики. Щодо стягнення суми заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, то згідно положень ст.541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається з договору дарування від 22.07.2009 року дарувальники [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожна, безоплатно передали у власність обдаровуваних (подарували), а обдаровані [PERSON] в 1/3 частині та [PERSON] в 2/3 частинах прийняли в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.72-73). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.74-76). Довідкою Житомирської ОДПІ від 18.02.2014 року підтверджується розмір загальної суми доходів [PERSON] як фізичної особи-підприємця (а.с.77). Позивач за первісним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути суму заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на підставі ст.65 СК України. Статтею 65 СК України, якою встановлено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, регулюються правовідносини щодо права подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] з 2009 року не була об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] та жодних доказів того, що гроші було одержано та витрачено [PERSON] саме в інтересах сім'ї не надано, тому суд приходить до висновку про недоведеність виникнення солідарного обов'язку [PERSON] і [PERSON] та відсутність підстав для стягнення суми заборгованості у солідарному порядку згідно ст.65 СК України. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки [PERSON] та [PERSON] досягли згоди з усіх істотних умов договору та у судовому засіданні не встановлено факту недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору позики недійсним.

Outcome: partial