Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба в справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи тим, що з 24.09.2013 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 17.07.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до наказу Білоцерківського міськрайонного суду від 02.01.2018 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Відповідачка зловживає спиртними напоями, за що неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності та з 24.06.2020 року утримується в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим не має можливості утримувати, доглядати, опікувати та виховувати дітей. Вказує, що наразі діти проживають з ним у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить батьку позивача. Позивач працює на посаді продавця-консультанта у магазині « [INFO] », за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Також, що оскільки діти знаходяться на повному його утриманні, тому він має бути звільнений від сплати аліментів. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визначити місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] ; звільнити його з 24.06.2020 року від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач направив клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, позов підтримав у повному обязі, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, направила письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній справі. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядкуст. ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що сторони з 24.09.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2017 року було розірвано, що підтверджується відповідним рішенням /а.с. 25/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 13-16/. Судом також встановлено, що 02 січня 2018 року за заявою [PERSON] Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.11.2017 року та до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується копією судового наказу від 02.01.2017 року. Встановленим є те, що на підставі заяви [PERSON] малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 21.02.2020 року, зняті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області №15.1-11/1191 від 26.03.2021 року. Згідно цієї ж довідки, інші відомості щодо реєстрації місця проживання малолітніх в управлінні відсутні /а.с. 48/. Як вбачається з матеріалів справи, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 24.06.2020 року проживають разом з батьком [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Наведене підтверджується декларацією №0001-ЕАК5-20АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, декларацією №0001-М6К5-20АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, декларацією №0001-07Н5-20АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, декларацією №0001-5К35-20АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, а також виписками із карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від17.03.2021 року /а.с. 28-32, 34-36/. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , належить батьку позивача - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Поліщуком А.О., зареєстрований в реєстрі за №928 /а.с. 56-57/. Відповідно до педагогічних характеристик: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складених Білоцерківською спеціалізованою природничо-математичною школою І-ІІІ ступенів №16 ім. М.О. Кириленка, малолітні характеризуються позитивно, батько приділяє належну увагу щодо навчання дітей та їх розвитку /а.с. 33,37-38/. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] має стабільний дохід, працює на посаді продавця-консультанта у магазині « [INFO] ». За місцем роботи характеризується позитивно, як відповідальний, дисциплінований та ініціативний працівник /а.с. 17-19/. Натомість, мати [PERSON] , тимчасово не працює, зловживає спиртними напоями, за що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, за правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 КУпАП /а.с. 21-23, 52-55/. Крім того, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2018 року у кримінальній справі №357/1501/18 [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 27, ч.1 чт. 28, ч.4 ст. 358 КК України та засуджена до позбавлення волі на строк до 5 років. На підставі ст. 75 цього ж кодексі була звільнена від відбування покарання з випробуванням. Згідно довідки Державної Установи «Київський слідчий ізолятор» №08/575-20/589Ад від 14 грудня 2020 року, мати малолітніх дітей - [PERSON] утримується в установі з 24.06.2020 року по теперішній час. Згідно протоколу затримання, [PERSON] затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 190 КК України /а.с. 20/ Відповідно до відповіді Державної Установи «Київський слідчий ізолятор» №08/203-21/204Ад від 06.03.2021 року на адвокатський запит щодо надання інформації відносно [PERSON] , [INFO] , ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року у рамках кримінального провадження №12018110030002992 від 07.07.2018 року відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29.04.2021 року включно, а тому остання утримується в установі з 01.03.2021 року по теперішній час /а.с. 24/. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №623 від 25 серпня 2021 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради Київської області мати малолітніх дітей [PERSON] повідомила, що наразі проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю та бабусею, а також двома малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] та повнолітньою донькою [PERSON] . В ході бесіди повідомила, що вважає недоцільним визначення місця проживання дітей з батьком. Таким чином, між батьками виник спір з приводу визначення місця проживання їхніх дітей. Згідно вищевказаного рішення, за результатами оцінювання встановлено, що ознаки складних життєвих обставник відсутні та, і батьком і матір`ю створені належні умови для повноцінного розвитку і життєдіяльності дітей. Разом з тим, комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з їхнім батьком [PERSON] /а.с. 93-94/ Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим, суд приймає за основу рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №623 від 25 серпня 2021 року, у якому зазначено про те, що малолітні [PERSON] , якому виповнилося 12 років та [PERSON] , якому виповнилося 10 років, письмово повідомили про те, що вони хочуть проживати з батьком [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] в силу ст. 160 СК України, не досягли такого віку, щоб могли ати свою згоду з ким із батьків вони хочуть проживати. Виконавчий комітет дійшов висновку визначити місце проживання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з батьком. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, вказано про необхідність відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: partial