Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд відшкодувати йому спричинену майнову шкоду у розмірі 25470,72 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Позов [PERSON] обґрунтований тим, що в ніч на 29.10.2016 року [PERSON] умисно спричинив йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили йому короткочасний розлад здоров'я. За даним фактом було порушено кримінальне провадження, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначене покарання. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було спричинено тілесні ушкодження, на придбання ліків та лікування безпосередньо після вчинення злочину ним було витрачено 1262,75 грн., витрачено на бензин для відвідування лікарень - 1075 грн., витрачено 142,97 грн. - за оплату висновку спеціаліста судово-медичного експерта. Крім того, з 08.11.2016 року він проходив лікування в спеціалізованому медичному закладі, де пройшов програму реабілітації за спеціальною лікувально-відновлювальною програмою у приватному медичному центрі, на що ним було витрачено 20150 грн. В результаті злочину був пошкоджений одяг позивача на суму 7340 грн. Також спричинена травма завдала позивачеві сильного фізичного болю, він зазнав великих труднощів для відновлення нормального способу життя. Будучи студентом, на період проходження лікування, пропустив багато занять, змушений був докладати багато зусиль для захисту своїх порушених прав у правоохоронних органах, в судах різних інстанцій, в закладах охорони здоров'я, тому просив суд відшкодувати спричинену моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року вирок Новомосковського мськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року щодо [PERSON], засудженого за ч.2 ст. 125 КК України, в частині цивільного позову [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] було скасовано та направлено на новий судовий розгляд, в порядку цивільного судочинства. В зв'язку з досягнення повноліття ухвалою суду від 07 вересня 2018 року в якості позивача по цивільній справі було залучено [PERSON]. 21 вересня 2018 року до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява. За результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав детальні пояснення про обставини, встановлені вироком суду щодо умисного спричинення йому відповідачем тілесних ушкоджень в ніч на 29.10.2016 року. [PERSON] пояснив, що в результаті неправомірних дій [PERSON] йому було спричинено численні тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом кісток носу, синці навколо очей (його обличчя не можливо було впізнати), були численні садна по всій голові, розбиті губи, садна на вушній раковині тощо. З такими численними забоями та набряками він не міг відвідувати навчання, більш того, через перелом кісток носу та забиття губ, він тривалий час не міг вживати тверду їжу, його годували їжею лише у рідкому стані через трубку. Найбільших витрат він поніс на лікування в спеціалізованому приватному медичному закладі із застосування лікувально-відновлювальних програм, пов'язаних з відновленням кровообігу, оскільки удари були нанесені по голові, у нього різко погіршився зір, за допомогою цих програм зір було майже відновлено, однак він продовжує відчувати головні болі і до цих пір. Під час нанесення йому тілесних ушкоджень, був повністю пошкоджений його верхній одяг, на придбання такого ж роду пальто та джинсів, які були на ньому в ніч події, він витрати кошти. Також позивач надав пояснення про те, що в результаті неправомірних дій йому було спричинено моральну шкоду. Протягом тривалого часу, будучи студентом першого курсу, він не міг відвідувати навчання, потім змушений був вживати додаткових зусиль для того, щоб наздогнати учбовий процес. Відповідач на протязі тривалого часу не визнавав свою вину у вчиненні злочину, навіть після винесення вироку судом не вибачився, не намагався відшкодувати жодним чином понесені витрати на його лікування, витрати на відновлення, перш за все, стану здоров'я. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення про те, що [PERSON] перший наніс йому удари, від його ударів він захищався. При цьому відповідач заперечував проти стягнення з нього такої суми спричиненої майнової шкоди, вважає, що позивачем не доведено наявність проходження такого курсу лікування, не надано доказів призначення лікарями ліків, матеріали справи не містять оригіналів таких доказів, а моральну шкоду він намагався відшкодувати ще на стадії судового розгляду кримінального провадження, направляючи 2000 грн. на адресу позивача поштовим переводом, однак він відмовився їх отримувати. Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини, які ніким не спростовані, а саме. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначене покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік (а.с. 13-20). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року в частині призначеного покарання змінено, [PERSON] звільнено від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, встановлено іспитовий строк на 2 роки (а.с. 21-24). [PERSON] визнано винним у вчиненні злочин, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме в тому, що 29 жовтня 2016 року близько 00.55 години неповнолітній [PERSON], знаходився на автобусній зупинці, розташованій по вул. Миру с. Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в цей час до нього підійшов [PERSON] та між ними виникла словесна сварка з приводу особистих взаємовідносин. У ході сварки у [PERSON] виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому [PERSON] Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON] 29 жовтня 2016 року близько 01.00 години, знаходячись поблизу автобусної зупинки, розташованої по вул. Миру с. Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, умисно, кулаками обох рук став наносити удари в область обличчя неповнолітньому [PERSON] спричинивши не менше двох ударів, від яких неповнолітній впав на землю. Після чого [PERSON] став наносити удари ногами та кулаками обох рук в область голови та обличчя неповнолітнього [PERSON]., який лежав на землі, заподіявши останньому як мінімум дев'ять травматичних дій. В результаті неправомірних дій [PERSON] неповнолітньому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у виді: закритого перелому кісток спинки носу, синців навколо обох очей, на долонній поверхні лівої кисті, правій вушній раковині, саден на голові у лівій скроневій області, на лобі справа, верхній повіці правого ока, нижній губі, правій щоці, підборідді, крововиливів та забійних ран на слизовій оболонці обох губ. Тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток спинки носу відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров'я, оскільки зростання кісток носу, у своєму клінічному перебігу, відбувається у термін понад 6-ть діб, але не більше ніж 21-на доба. Тілесні ушкодження у виді синців навколо обох очей, на долонній поверхні лівої кисті, правій вушній раковині, саден на голові у лівій скроневій області, на лобі справа, верхній повіці правого ока, нижній губі, правій щоці, підборідді, крововиливів та забійних ран на слизовій оболонці обох губ, у своїй сукупності та кожне окремо, відноситься до легкого ступеню тяжкості. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріали цивільної справи, а також матеріали кримінального провадження містять належні та допустимі докази того, що після спричинення неповнолітньому [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON], потерпілий проходив амбулаторно курс лікування, йому було встановлено діагноз, захворювання було пов'язане зі спричиненою травмою, відповідною лікувальною установою та лікарями, за призначенням, рекомендовано певні медичні препарати. Судом оглянуто оригінал амбулаторної картки хворого [PERSON], оригінали чеків на придбання ліків, та встановлено відповідність призначень лікарів з придбаними ліками, зазначеними у чеках. За підрахунками суду, потерпілим доведено наявність придбаних за призначенням лікарів медичних препаратів на суму 996 грн., 25 коп. Чеки на придбання палива, в розумінні вимог ст.ст. 76-77, 80 ЦПК України, не можуть бути розцінені судом як належні докази, які мітять інформацію щодо предмета доказування, тобто не встановлюють наявність факту - спричинення шкоди. У суду не виникає сумніву, що позивачем після події було придбано новий одяг - пальто та джинсові штани на суму 2840 грн. у певного підприємця, однак матеріали кримінального провадження, досліджені судом в цій частині, не містять відповідного протоколу огляду речей або постанови про визнання одягу речовими доказами, за допомогою яких можливо було б встановити наявність таких пошкоджених речей, такого ж роду та якості, які було придбано позивачем за власні кошти, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Так само у суду не викликає сумніву про проходження [PERSON] курсу лікування з 08.11.2016 року на спеціалізованому медичному обладнанні із застосуванням спеціалізованих лікувально-відновлювальних робіт, однак подана позивачем довідка лікаря [PERSON] (а.с. 46) про вартість лікування на суму 20150 грн. не являється платіжним документом, а тому не може бути підтвердженням витрат на лікування після спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] Між тим, суд погоджується із визначеним позивачем розміром моральної шкоди у розмірі 20000 грн., що підлягає стягненню з відповідача, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яку позивач зазнав в результаті неправомірних дій відповідача, суд враховує, що подія злочину відбулася 29 жовтня 2016 року, коли [PERSON] був неповнолітнім, з моменту події злочину і до цього часу відповідачем не відшкодовано на користь позивача жодних втрат, як майнового, так і морального характеру. Апеляційний суд Дніпропетровської області при зміні вироку Новомосковського міськрайонного суду та призначення покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, врахував, що обвинувачений, будучи особою молодого віку, який позитивно характеризується, на стадії апеляційного розгляду визнав свою вину. Однак вже при розгляді нового судового розгляду цивільного позову, обвинувачений [PERSON] знову запевняв суд в тому, що він не винний у вчиненні умисного злочину, а діяв лише з метою самозахисту. Також суд враховує, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілий від злочину зазнав фізичних страждань, які виразилися у тих численних синцях, саднах та переломі на обличчі та голові, в результаті чого не міг з'являтися в учбовому закладі, не міг засвоїти вчасно необхідну навчальну програму, внаслідок чого [PERSON] зазнав немайнових втрат, пов'язаних з відновленням, як свого стану здоров'я, так і з відновленням свого звичного способу життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, при визначенні розміру морального відшкодування суд враховує ті обставини, що неправомірними діями відповідача позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу самої події злочину, з приводу необхідності відновлення свого стану здоров'я, з приводу порушення звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а тому визначений позивачем розмір моральної шкоди в 20000 грн. є достатнім у дані спірній ситуації, саме такий розмір моральної компенсації забезпечить відшкодування тих немайнових втрат, яких зазнав потерпілий, в результаті злочину. У відповідності до вимог ст. 141 ЦК України з відповідачів на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial