Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.08.2015 року відповідач [PERSON] у своєму листі, який було на¬правлено до Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області, на ім'я слідчого Оржицького РВ УМВС [PERSON] зазначив наступне: «Повідомляю, що мені відо¬мо про внесення відомостей до ЄРДР відносно моїх законних дій за ст. 182 КК України. Зроблено це на прохання особи на прізвище [PERSON], яка при вирі¬шенні питання призначення на посаду судді приховала відомості про судимості свого чоловіка. Я знаю, що це зроблено за вказівкою таких злочинців як [PERSON]». 06.08.2015 року відповідач [PERSON] у своєму другому листі, який було направлено особисто йому, через канцелярію Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області, як начальнику цього ж райвідділу, де зазначив наступне : «Повідомляю, що я і в подальшому бу¬ду законним шляхом перешкоджати вам у здійсненні злочинів (корупція, постановлення незаконних рішень і т.ін.), які ви вчиняєте на території району». Вважав, що своїми діями відповідач охарактеризував його, як злочинця, як особу, що з легкістю порушує закон, як особу, яка не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує його честь та гідність. Пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов'язок стави¬тись з повагою, обґрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути (дізнаватись) про себе безпідставні звинувачення у вчиненні зло¬чинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі. У результаті цього була принижена його честь, гідність та ділова репутація. Поширена відповідачем інформація щодо нього, висловлена у листах відповідача, має характер завідомо неправдивої, тобто недостовірної, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Така інформація не є оціночним судженням, а отже підлягає спростуванню. З листів відповідача вбачається, що він ([PERSON]) зло¬чинець, вчиняє злочини, корупцію, постановляє незаконні рішення і таке інше. З моменту призначення його начальником Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області, відповідно до наказу начальника УМВС України в Полтавській області № 466 о/с від 20.09.2015 року, він постійно виконує свої службові обов'язки в межах своїх повноважень та у відповідності до Конституції України, за¬конів України. Відповідно до ч.1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком су¬ду. До цього часу не існує жодного рішення суду, що набрало законної сили, яким би мене було визнано злочинцем. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань . Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову ре¬путацію. Таким чином, інформація, яку поширив відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб. Порушення його прав поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб ([PERSON], працівники канцелярії райвідділу міліції), які могли читати такий лист-звернення, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі. Поширена інформація формує думку, що він тісно пов'язаний з корупційною діяльністю, більш того, особисто вчиняє кримінально карані діяння. Вищевказана недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які отримали листи-звернення відповідача, зокрема слідчого [PERSON], пра¬цівники канцелярії. У зв'язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно нього, він в даний час знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у нього різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання посадових обов'язків та на повагу робочого колективу до нього. А також стало при¬чиною порушення функції сну. Вважає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд : визнати, що поширена відповідачем [PERSON] інформація у його листах від 06.08.2015 року, адресованих слідчому Оржицького РВ УМВС [PERSON] про те, що: «Я знаю, що це зроблено за вказівкою та¬ких злочинців як [PERSON]», та в листі адресованому йому, [PERSON], начальнику Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області про те, що: «Повідомляю, що я і в подальшому буду законним шляхом перешкоджати вам у здійсненні злочинів (корупція, постановлення незаконних рішень і т.ін.), які ви вчиняєте на території району», не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 50 000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце його проведення був належним чином повідомлений. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, прохав його задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Вважав безпідставними посилання відповідача в ході судового розгляду даної справи на те, що він не писав листів від 06.08.2015 року, які містять завідомо неправдиву інформацію та порушують права позивача, оскільки з самого початку [PERSON] не заперечував свого авторства щодо даних листів, оскаржував висновки щодо розгляду цих своїх заяв. Почав заперечувати своє авторство лише після отримання висновку експертизи у даній справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що він позов не визнає, прав позивача ніяким чином не порушував і взагалі листів, які стали підставою подачі даної позовної заяви, не писав. В судове засідання 29.11.2018 року відповідач не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Від третьої особи до суду надійшов, лист, у якому Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області прохало суд розглядати справу за відсутності їх представника. З'ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 466 о/с від 20.09.2013 року позивача [PERSON] призначено начальником Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області (т.1 а.с. 9). 03.08.2015 року відповідачем [PERSON] направлено начальнику Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області [PERSON] лист, що надійшов до Оржицького РВ 06.08.2015 року, наступного змісту : «Повідомляю, що мені відомо про внесення відомостей до ЄРДР відносно моїх законних дій за ст. 182 КК України. Зроблено це на прохання особи на прізвище [PERSON], яка при вирішенні питання призначення на посаду судді приховала відомості про судимості свого чоловіка. Я дуже вдячний вам за таку оцінку моєї діяльності на посаді судді - значить я на правильному шляху. Повідомляю, що я і в подальшому буду законним шляхом перешкоджати вам у здійсненні злочинів (корупція, постановлення незаконних рішень і т.ін.), які ви вчиняєте на території району. Можете порушити ще десять кримінальних справ відносно мене, але я свою позицію не зміню. Я буду спрямовувати свою діяльність на те, щоб на території району діяли закони, а не міліцейське свавілля.». (т.1 а.с. 10). 03.08.2015 року відповідачем [PERSON] направлено слідчому Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області [PERSON] лист наступного змісту : «Повідомляю, що мені відомо про внесення відомостей до ЄРДР відносно моїх законних дій за ст. 182 КК України. Зроблено це на прохання особи на прізвище [PERSON], яка при вирішенні питання призначення на посаду судді приховала відомості про судимості свого чоловіка. Я знаю, що це зроблено за вказівкою таких злочинців як [PERSON]. Повідомляю, що я не мав наміру порушувати недоторканність приватного життя, а намагався встановити законність призначення на публічну посаду судді особи [PERSON] та законність її діяльності на цій посаді». (т.1 а.с. 11). Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. ст. 280, 1167 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно висновку № 8903 лінгвістичної експертизи від 11.10.2017 року тексти заяв від 03.08.2015 року містять негативну інформацію щодо особи [PERSON], негативна інформація щодо особи [PERSON] викладена у формі фактичних тверджень, в текстах заяв вжито загальновживану лексику, окремі лексеми, наприклад слово «злочинець», має виражену негативну конотацію (т.2 а.с. 131-139). У відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 у випадку, коли особа звертається до зазначених у ст. 40 Конституції України органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей). Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі про поширення відомостей наголошується на тому, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. З огляду на викладене суд вважає, що в даному випадку відповідач [PERSON] направив листа від 03.08.2015 року на ім'я позивача, який був начальником Оржицького РВ, саме у зв'язку з, як він вважав, внесенням відомостей щодо нього до ЄРДР, тобто у кримінальному провадження, у якому він, як його учасник, особа відносно якої внесено відомості до ЄРДР, має певні права, в тому числі і право на захист та вказані відомості підлягали перевірці. Викладене також підтверджується тим, що на вказаному листі на ім'я позивача (т.1 а.с. 10), проставлено резолюцію «до матеріалів кп», тобто адресат також вважав, що даний лист має бути приєднаним до даного кримінального провадження. Також відповідач звернувся із даним листом до органу, уповноваженого на вирішення даного питання. Крім цього, як вбачається із листа від 03.08.2015 року на ім'я слідчого Оржицького РВ [PERSON], відповідач [PERSON] також і з даним листом звернувся до уповноваженого на прийняття відповідного рішення органу, та у зв'язку з внесенням відносно нього, як він вважав, відомостей до ЄРДР та реалізуючи свої права у кримінальному провадженні. Листом Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області від 17.08.2015 року № С-47 підтверджено факт перебування у провадженні Оржицького РВ матеріалів кримінального провадження № 12015170280000159 від 24.06.2015 року за ч.1 ст. 182 КК України, даним листом [PERSON] повідомлено, що про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 182 КК України його не повідомлено (т.1 а.с. 153). Згідно листа Оржицького ВП ГУНП в Полтавській області від 05.09.2016 року №2837/115/118/01-2016 оригінали заяв [PERSON] датовані 03.08.2015 року на ім'я слідчого Оржицького РВ [PERSON] та начальника Оржицького РВ [PERSON] знаходяться в кримінальному провадженні № 12015170280000159 від 24.06.2015 року (т.1 а.с. 225). Враховуючи викладене, суд розглядає листи [PERSON] від 03.08.2015 р. на ім'я начальника Оржицького РВ [PERSON] та слідчого Оржицького РВ [PERSON] в контексті реалізації відповідачем своїх прав у кримінальному провадженні, викликаному наміром захистити свої права, відомості, у зазначених листах адресовані посадовим особам, уповноваженим на вирішення питань, що у них висвітлені, а тому факти, викладені в заявах від 03.08.2015 року, не можна вважати недостовірною інформацією у розумінні ст. 277 ЦК України. Звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рн/2003), межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Висновки суду підтверджуються і тим фактом, що за заявами [PERSON] від 03.08.2015 року на ім'я начальника Оржицького РВ [PERSON] та слідчого Оржицького РВ [PERSON], що надійшли до канцелярії Оржицького РВ 06.08.2015 року, Оржицьким РВ проводилася відповідна перевірка (т.1 а.с. 226-229). Вищезазначені висновки суду узгоджуються із правовими позиціями ВСУ, висловленими у рішенні від 06 лютого 2008 року по справі №6-19565св06 та від 23 січня 2008 року у справі №6-9221св07, та в ухвалі ВССУ від 20 січня 2016 року у справі № 6-35259ск15. Враховуючи викладене, також не підлягають задоволенню і похідні вимоги, від позовної вимоги про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, про відшкодування моральної шкоди. Разом із тим, суд вважає безпідставним твердження відповідача [PERSON] про те, що заяв від 03.08.2018 року на ім'я начальника Оржицького РВ [PERSON] та слідчого Оржицького РВ [PERSON] він не писав. При цьому суд враховує, що сам по собі факт відсутності оригіналів даних заяв у матеріалах цивільної справи не підтверджує позицію відповідача з приводу його авторства цих заяв, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що оригінали даних заяв знаходяться у матеріалах кримінального провадження № 12015170280000159 від 24.06.2015 року, яке на даний час є незакінченим та з цих причин оригінали даних заяв не можуть бути приєднані до матеріалів даної цивільної справи. (т.1 а.с. 225). Факт авторства відповідача щодо заяв від 03.08.2015 року підтверджується і листом відповідача [PERSON] на адресу суду від 17.05.2016 року у даній цивільній справі, у якій відповідач зазначав, що матеріали даної справи доводять його умисел не щодо образи позивача, а про його обов'язок повідомити правоохоронні органи про вчинення злочину та проведення розслідування. (т.1 а.с. 146). Своє авторство щодо заяв від 03.08.2015 року [PERSON] підтверджував шляхом подачі скарги на бездіяльність слідчого Оржицького РВ у кримінальній справі № 543/923/15-к, де зазначав, що на підставі його заяв, в тому числі і від 03.08.2015 року, слідчим безпідставно не внесено відомості до ЄРДР (т.1 а.с. 157-161).

Outcome: dismissed